google/wiki40b huggingface dataset:
מיכאילו אוברנוביץ'

קורות חייו

מיכאילו אוברנוביץ' נולד בקרגוייבץ למילוש אוברנוביץ' ולליוביצה ווּקוֹמָנוֹבִיץ'. רכש השכלה בפוז'ארוואץ ובווינה. ב-1839 הודח אביו על ידי קבוצת מגיני החוקה ואחיו הבכור מילאן אוברנוביץ' השני הוכתר לנסיך. מילאן נפטר כעבור זמן קצר ומיכאלו הוכתר תחתיו. ב-1842 הודח בהפיכה ואלכסנדר קאראג'ורג'ביץ' עלה לשלטון. מיכאלו נאלץ לגלות לווינה. בווינה נישא ליוליה הוניאדי דה קטל בת למשפחת אצולה הונגרית-רומנית. לזוג לא נולדו ילדים. למיכאיל נולד לפחות בן אחד ממערכות יחסים מחוץ לנישואים.
ב-1860 בעקבות קרע פנימי בקרב "שומרי החוקה", הודח אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ', מיכאילו שב לסרביה והוכתר בשנית לנסיך. שלטונו אופיין באבסולוטיזם נאור. בתקופתו, עזב חיל המצב העות'מאני את סרביה ותוך ניצול כישוריו דיפלומטיים ניהל משא ומתן עם ממלכת יוון ומונטנגרו ליצירת "הברית הבלקנית הראשונה" כנגד האימפריה העות'מאנית. בהמשך, נטה שלטונו לכוון האבסולוטיזם, עניין שהקים עליו מתנגדים רבים מהמערכת הפוליטית.
ב-10 ביוני 1868 נרצח הנסיך מיכאילו אוברנוביץ' כאשר נסע בכרכרתו בפארק בפאתי בלגרד. ככל הנראה היו רוצחיו שלוחי בית קאראג'ורג'ביץ', אם כי טענה זו לא הוכחה משפטית. מיכאילו אוברנוביץ' נקבר בבלגרד. הנסיך מילאן הרביעי הוכתר תחתיו.
אאוס

אֵאוֹס (ביוונית: Έως‏) היא אלת השחר במיתולוגיה היוונית ובתם של היפריון ותיאה. שמו של אחיה הוא הליוס, וכמותו, היא נוהגת במרכבה רתומה לפיתון ולאחד מסוסי למפוס. היוונים תיארו את אאוס כאלה בעלת מאהבים רבים. אחד מהם היה ארס. בן זוג אחר של אאוס היה איאולוס, אל הרוחות, והיא ילדה לו את ארבעת אלי הרוחות: בוריאס (אל הרוח הצפונית), יורוס (אל הרוח המזרחית), זפירוס (אל הרוח המערבית) ונוטוס (אל הרוח הדרומית). בסיפור מיתולוגיה נוסף, זאוס מעניק לאהובהּ, טיתונוס, חיי נצח, אך טיתונוס הזדקן בסופו של דבר. לטיתונוס היא ילדה שני בנים, את אמתיון ואת ממנון. מאהב אחר שלה היה אוריון, אך ארטמיס, האלה הבתולה, רצחה אותו. בסביבות המאה ה-6 לפנה"ס החלו להופיע יצירות אמנות בכיכוב אאוס, שבהן בדרך כלל צוירה בתוך מרכבתה או כבעלת כנפיים.
לפי סיפור אגדה, הייתה אאוס שולחת כל בוקר אצבעות ורודות אל פני השמיים ומעלה אור לשמיים במזרח. היא התאהבה בטיתונוס שהיה בן אנוש, וכאשר התחתנו שאל זאוס מה היו רוצים כמתנת נישואין. אז אמרה אאוס: "יום אחד הנסיך שלי ימות וישאיר אותי לבד, הייתי רוצה שתהפוך אותו לבן אלמוות". זאוס הסכים והפך את הנסיך מבן תמותה לבן אלמוות, אבל במתנה שהעניק זאוס נחבא עוקץ מרושע: הוא אמנם העניק לאהובהּ של אאוס חיי נצח כפי שביקשה, אבל לא נעורי נצח. הנסיך הצעיר והנאה הזדקן בחלוף השנים ולבסוף התכווץ כל כך עד שביקש נפשו למות. כשהבינה אאוס איזו קללה נוראה הטילה באהובהּ היא הפכה אותו לחרק והתאבלה על טיפשותה ופזיזותה בבקשהּ חיי נצח אך לא נעורי נצח מאת זאוס הנקמן לאהובהּ בן האנוש.
בגרסאות מאוחרות יותר של הסיפור החרק הוא צרצר.
מקבילתה הרומאית של אאוס היא אורורה.
המרכז האקדמי שלם

תוכנית לימודים

הלימודים במרכז האקדמי שלם מתבססים על שיטת ה"ליברל ארטס", מסורת שמקורותיה בקולג'ים יוקרתיים באנגליה ובארצות הברית לפני כמאתיים שנה. מסורת זו כוללת לימודי ליבה מובנים, בעיקר במדעי הרוח. בדומה לנהוג במוסדות בחו"ל, ההוראה בשלם מדגישה את קבוצות הלימוד הקטנות ולא את ההרצאות הפרונטאליות.
תוכנית הליבה כוללת קריאה מקיפה של יצירות מופת מערביות, היכרות מעמיקה עם המסורת היהודית, לימודי מבוא למדעים וקורסים במדעי החברה ובתרבות המזרח הרחוק.
המוסד מעניק תואר ראשון דו-חוגי בלימודים הומניסטיים (תוכנית הליבה), ובאחד ממסלולי ההתמחות: לימודי מזרח תיכון ואסלאם, או בפילוסופיה ובהגות יהודית. החוג ללימודי המזרח התיכון מציע תוכנית ללימודי ערבית בערבית, ומתייחד בכך שהוא מדגיש את ידיעת השפה כמפתח להבנת התרבות הערבית. כחלק ממגמה זו, היה המרכז האקדמי שלם המוסד הראשון שפרסם בתחנת גלי צה"ל זמריר בשפה הערבית.

תוכנית חוץ לימודית

בשנתיים הראשונות ללימודיהם, הסטודנטים בשלם מחויבים לארבע שעות שבועיות של עשייה למען הקהילה. בין מיזמי המעורבות מצויים סדנה ללימוד עברית לעולים חדשים, התנדבות בארגון "לב אחד - סיוע אזרחי בחירום" ו-One Song Project, מיזם לחיבור מוזיקאים ירושלמים בני מגזרים שונים. בנוסף מתקיים 'פורום שלם', מפגש שבועי עם אנשי רוח, אישי ציבור, פוליטיקאים וחוקרים, המוזמנים על ידי המרכז האקדמי לשיחה על חייהם ועבודתם. בין האישים שהתארחו בפורום היו ד"ר מיכאל אורן, פרופ' עוזי ארד, פרופ' נעמי חזן, ח"כ רות קלדרון והרבנית עדינה בר-שלום.

היסטוריה

המרכז האקדמי שלם צמח מתוך מרכז שלם, מכון מחקר שנוסד בירושלים ב-1994. תהליך הפיכת מרכז שלם למרכז אקדמי החל ב-2009, ובין החותמים על הבקשה המקורית היו פרופ' רות גביזון, ד"ר דורון אביטל וד"ר עינת וילף.
הקמתו של המרכז האקדמי שלם מגיעה על רקע דיון ציבורי נרחב בראשית העשור השני של המאה ה-21 אודות המשבר במדעי הרוח בישראל. במסגרת הדיון, זכתה התבטאותו של מנכ"ל סלקום דאז, עמוס שפירא, בזכות ההשכלה הרחבה במדעי הרוח ולאו דווקא בזכות ההתמקצעות הצרה, להתייחסות נרחבת.

הקבלה למוסד

בשונה מהשיטה הנהוגה ברוב מוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל, הקבלה למרכז האקדמי שלם לא תלויה בציוני פסיכומטרי, אלא במבחן ייעודי (מבחן מאיה) שפותח על ידי המרכז הארצי לבחינות ולהערכה. אל מבחן הקבלה מצטרפים ריאיון אישי ובחינה בכתב.
המוסד מתעתד לקלוט כ-50 סטודנטים בכל שנה וכ-200 סטודנטים בתפוסה מלאה. בראיון לג'רוזלם פוסט, אמר נשיא המרכז, מרטין קרמר, כי בעתיד יקלוט המוסד כ-1,000 סטודנטים, ויציע תארים בתחומים נוספים.
שכר הלימוד במרכז האקדמי שלם הוא 38 אלף ש"ח לשנה. המרכז מציע מלגות לימודים בגובה של עד 26,500 ש"ח, כמו גם מלגות מחיה בגובה של עד 1,000 ש"ח בחודש.
פראן ולס

קריירה

ולס הגיע לקבוצת הנוער של ז'ימנסטיק טרגונה בגיל 18. ב-10 באפריל 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד אלבסטה. בתחילת עונת 2010/2011 הושאל לפובלה דה מאפומט על מנת לצבור דקות משחק. באוגוסט 2011 הושאל ללוגרוניוס מהליגה השלישית. בקיץ 2012 ולס חזר לז'ימנסטיק. ב-7 באוקטובר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-2 נגד ביניסאלם.
ב-2 בספטמבר 2013 ולס חתם באלמריה והצטרף תחילה לקבוצת המילואים של המועדון. ב-27 באפריל 2014 ולס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בניצחון 1-2 נגד אספניול בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. בעונת 2014/2015 הצטרף באופן רשמי לקבוצה הראשונה ששיחקה בליגה הראשונה. ב-31 במרץ 2015 סבל מפציעה בכתף ובכך סיים את העונה.
בקיץ 2017 חתם בויסלה קרקוב מליגת העל הפולנית.
ביולי 2018 חתם באריס סלוניקי מליגת העל היוונית.
אובליסק קאחה

היסטוריה

בשנת 2002 מלאו 300 שנים להיווסדו של בנק קאחה מדריד, שהציע לתרום לעיר מדריד אנדרטה לציון המאורע. לשם תכנון האנדרטה, פנה הבנק לאדריכל הספרדי סנטיאגו קלטרווה. התכנון המקורי של קלטרווה כלל אובליסק בגובה 120 מטרים, אך בשל תשתיות הרכבת התחתית הנרחבות העוברות תחת פלאסה דה קסטייה, נוצרו מגבלות עומס וגובהו המיועד של האובליסק הונמך משמעותית. עבודות בניית האובליסק החלו בחודש יולי 2008 והאובליסק נחנך רשמית בדצמבר 2009 על ידי חואן קרלוס, מלך ספרד.

תיאור האובליסק

בנק קאחה מדריד החליט לקרוא לאנדרטה "אובליסק קאחה", אף על פי שהיא אינה עונה להגדרתו של אובליסק, האמור לכלול אלמנט בצורת פירמידה בקצהו, אלא דומה יותר לעמוד הנצחה. גוף האובליסק הוא פיר מתכת בקוטר 2 מטרים, הנח על שלוש רגלי מתכת במשקל 50 טונות האחת. כל אחת מהרגליים נתמכת על יסודות בטון בקוטר של כ-2 מטרים ובגובה 26 מטרים. פרישת התמיכה באופן רוחבי נבחרה כדי להקל על העומס הפועל על מנהרות הרכבת התחתית העוברות מתחת לכיכר.
על גוף האובליסק מותקנות 462 צלעות ארד באורך 7.7 מטרים האחת. האובליסק כולל מנגנון המעוות את צורתו באופן מחזורי על הציר הרדיאלי באמצעות עיוות הצלעות, ובכך נוצרת אשליה של סיבוב האובליסק כולו. האובליסק מתנשא לגובה של 92 מטרים.
פלסן סאסא

היסטוריה

החברה הוקמה כאגודה שיתופית של קיבוץ סאסא בשנת 1985 ועסקה בייצור מוצרי פלסטיק קשיחים כגון מכלי אשפה ושינוע. לאחר דשדוש בתוצאות הפעילות עברה החברה לייצור מוצרים בתחום המיגון הבליסטי, בשנת 1989 החלה לייצר עבור צה"ל אפודים לסלקי פצצות. בעקבות לקחי האינתיפאדה הראשונה בה בלט הצורך בכלי רכב ממוגנים החלה החברה לפתח פתרונות מיגון גם לתעשיית הרכב בשיתוף פעולה עם חברות "נגררי בית אלפא" (1993), תעשיות רכב נצרת (1995), "הארגז" ו"מרכבים". בשנות ה-90 של המאה ה-20, החברה פיתחה מיגון לרכבי הסופה של צה"ל שהורכב בייצור המוני, בשנת 1998 החלה גם במיגון של רכבי האמר HMMWV, ואת שנת 2000 סיימה במחזור של 6 מיליון דולר. 
ב-1997 המליצו אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה וחיל החימוש להעניק לחברה את פרס ביטחון ישראל על פיתוח מיגון לרכב בט"ש לשימוש צה"ל, בנימוקים ש"רמת העבודה מצביעה על חשיבה מקורית ויצירתית מאד השקעה יומיומית ומוטיבציה גבוהה".
ב-2004 מכרה כ-200 ג'יפי האמר ממוגנים ליוון ב-10 מיליון דולר. 
הפריצה הגדולה של החברה החלה עם ההדרדרות במצב הביטחוני בישראל ובעולם בתחילת המאה ה-21, בזכות שיתופי פעולה עם ספקי מערכות נשק למשרד ההגנה האמריקאי, צמחו משמעותית הכנסות החברה, היא זכתה להזמנות בעשרות ומאות מיליוני דולרים, הגדילה משמעותית את מצבת העובדים, פתחה ורכשה מפעלים בצרפת ובארצות הברית. ב-2005 הסתכם המחזור שלה בכ-145 מיליון דולר, ב-2007 כבר היה כ-300 מיליון דולר, והיווה כ-20% מכלל הייצוא של התעשייה הקיבוצית בישראל, וב-2009 מעל 3 מיליארד ש"ח. נכון לתחילת 2008 העסיקה החברה כ-1,100 עובדים באופן ישיר: כ-730 בישראל במפעלי החברה בקיבוץ סאסא, כרמיאל ובקיבוץ מורן, כ-200 בארצות הברית וכ-160 בצרפת. 
ב-2 ביולי 2009 פורסם כי החברה זכתה במכרז בהיקף של 250-300 מיליון דולר למיגון כלי רכב של הצבא האמריקאי באפגניסטן. הזכייה הזו מתווספת לזכייה במכרז נוסף בתחילת 2008 למיגון כלי רכב של צבא היבשה האמריקאי בעיראק בהיקף של 200 מיליון דולר. 
בעקבות הנסיגה האמריקאית מאפגניסטן ועיראק, חל צמצום ניכר בפעילות החברה והיא פיטרה מאות מעובדיה. 
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החלו משטרת ישראל ומשמר הגבול להצטייד ב"קרקל".
באוקטובר 2015, נבחרו פלסן סאסא וקבוצת תאלס הצרפתית, לספק 1,100 כלי רכב ממוגנים לצבא אוסטרליה בעסקה ששווייה 1.3 מיליארד דולר.
החברה שותפה של חברת אושקוש בייצור רכב השטח הממוגן Oshkosh M-ATV, שנבחר כמחליפו של רכב ה-HMMWV.

מיגון קשיח אישי

פלסן מפתחת ומייצרת אפודי מגן מתקדמים, כולל אפודי מגן קרמיים, ואפודים בליסטים המבוססים על חומרים מרוכבים, כמו כן פיתחה החברה מערכת ייחודית למיגון אישי.

חלקים מסיבי פחמן לתעשיית הרכב האזרחית

פלסן מפתחת טכנולוגיות ייצור לחלקים העשויים סיבי פחמן לתעשיית הרכב האזרחית, זאת על מנת שיסייעו בהורדת ממוצע צריכת הדלק של המכוניות.
דררת אצ'ו

מאפיינים

אורכה של הדררה 35-42 ס"מ. משקל הזכרים 150 גרם והנקבות 170 גרם. הם בעלי נוצות ירוקות כמו רוב הדררות. המקור ורוד והעיניים לבנות. הזנב ארוך ועוזר לייצב אותם על הענפים.
הדררות חיות ביערות של מאוריציוס ומעופפות בקבוצות לחפש פירות. מקורם הגדול עוזר להם לפצח זרעים גדולים.
הדררות נעשו למינים פגיעים אחרי שהאדם הגיע למאוריציוס, סחר בתוכים למחמד או הרג אותם, הביא מיני חיות טורפות כמחולדות או נמיות לאיים ובעיקר הרס את יערות הגשם בהם הם חיים ועל עציהם מתרבים. יחד עם הרבה מעופות מאוריציוס תוכים אלה נעשו נדירים כ"כ שב-1980 נותרו בחיים רק 10 תוכים. תוכנית רבייה מוצלחת עזרה לייצב מספר זה אך הם עדיין בסכנה ממשית.
עמי-יעל אקסלרוד

קורות חיים

אקסלרוד נולד בקיבוץ נען. שמו ניתן לו על רקע המאבק לעלייה באותם ימים. בילדותו עברה משפחתו לקיבוץ קריית ענבים. למד בבית הספר האזורי הרי-יהודה והיה פעיל בשורה ארוכה של תחביבים וביניהם גדנ"ע וסיירות. לפני גיוסו שימש במשך שנה כמדריך בתנועת הנוער העובד באשקלון.
אקסלרוד התגייס לצה"ל ב-1958 והתנדב לשירות בחטיבת הצנחנים, עבר קורס קצינים וקורס קציני חבלה. לאחר תום שירותו חזר לקיבוצו והשתלב בעבודה במשק.
במילואים עבר אקסלרוד קורס מפקדי פלוגות ושירת כסגן מפקד פלוגת הנדסה של חטיבת צנחנים. השתתף במלחמת ששת הימים. שנה אחר כך יצא בשליחות חשאית לחבל כורדיסטן. הוענקה לו דרגת רב-סרן והוא התקדם לתפקיד של מפקד פלוגה.
אקסלרוד התחתן ב-1966. לו ולאשתו נולדו בן ובת.

מלחמת יום הכיפורים

לאחר פרוץ המלחמה גויס אקסלרוד ויצא לחזית סיני כמפקד פלוגת הנדסה בגדוד הסיור 582 של חטיבה 226, שעליו פיקד סגן-אלוף נתן שונרי.
לקראת המבצע לצליחת תעלת סואץ, שהחל ב-15 באוקטובר 1973, סופח גדודו של שונרי לחטיבת השריון 14. בלילה שבין ה-15 וה-16 באוקטובר נקלע הגדוד לקרב קשה בצומת הצירים טרטור-לקסיקון שבקרבת התעלה. הוא עמד מול כוחות מצריים בעלי כוח אש עדיף וספג נפגעים רבים. אקסלרוד ניהל את חילוץ הנפגעים מפלוגתו ונשאר מאחור כדי לחפות על אנשיו הנסוגים בנשקו האישי, עד אשר נפגע ונהרג. על פעולתו זו הוא עוטר לאחר המלחמה בעיטור העוז.
אקסלרוד הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בקיבוצו.
פלוגתו הוציאה לאור ספר לזכר שלושה עשר חייליה שנפלו במלחמה, ובו גם דברים על אקסלרוד, צילומים של יצירות שלו וקטעים ממכתביו. שמו הונצח על גבי אנדרטאות שונות ובהן אנדרטת הצנחנים בתל נוף ואנדרטת חיל ההנדסה בחולדה.
עמי-יעל היה אחיו של יצחקי גל אשר גילה מחדש את גמלא.
זאב רבן

תולדות חיים

רבן נולד בשם ווֹלְף (זאב) רָבִיצְקי בלודז' בשנת 1890. אביו היה חרדי ובילדותו למד בחדר. החל את לימודי האמנות בעירו, ובגיל 16 יצא ללמוד פיסול ועיטור אדריכלי דקורטיבי במוסדות שונים לאמנויות - תחילה במינכן ובהמשך בפריז ובבריסל.
בהשפעת מנהל בית הספר לאמנות בירושלים "בצלאל", האמן בוריס שץ, עלה רבן לארץ ישראל בשנת 1912 ושימש כמורה ב"בצלאל" עד שנת 1929. בבצלאל לימד פיסול, ריקוע וחקיקה ולימים מונה למנהל הזמני של המוסד. בין תלמידיו שם נמנו ראובן רובין, נחום גוטמן, אביגדור סטימצקי ומרדכי אבניאל.
השתתף בשנת 1921 בתערוכה ההיסטורית בה הציגו לראשונה בארץ ישראל אגודת אמנים עברית. תערוכה זו התקיימה במגדל דוד שבעיר העתיקה בירושלים, שהייתה הראשונה מסדרת תערוכות שנתיות שנקראו תערוכות אמני מגדל דוד.
ב-1922 הקים בשיתוף עם האמן מאיר גור אריה "בית עבודה לאמנות אינדוסטריאלית" (קרי תעשייתית), שפעל עד לשנות ה-60. בשנות העשרים והשלושים עסק רבות בעיצוב סמלים ותעודות לעסקים ומוסדות וכן בעיצוב פנים. אריחי קרמיקה שעיצב מעטרים חזיתות בתים רבים בתל אביב (כמו למשל, בית לדרברג).
רבן עיטר ועיצב בתי כנסת בארץ ישראל ומחוץ לה ויצר להם ריהוט ותשמישי קדושה. בשנת 1931 עיצב את החלונות הצבעוניים בבית הכנסת הגדול (תל אביב).
רבן היה אנתרופוסוף וצמחוני. היה ממיסדי לשכת הבונים חופשיים "אלומה". היה ממקימי שכונת בית הכרם בירושלים.
ציוריו של רבן, חפצי החן שיצר, עיטוריו לספרים וכרזות פרסומת שעיצב, היו ברוח אסכולת ה-"אר נובו" (Art Nouveau) שרווחה באירופה בסוף המאה התשע עשרה ובראשית המאה העשרים, שהיה בה יסוד דקורטיבי חזק. כן שילב רבן ביצירותיו יסודות מזרחיים האופייניים לארץ ישראל וממוטיבים תנ"כיים ותיאר את נופי הארץ ואנשיה. יצירותיו מרובות הסמלים הוגדרו כ"סימבוליזם עברי". רבן נחשב אחד מיוצרי "סגנון בצלאל".
מארי-ז'וזף לגראנז'

הקמת בית הספר

בית הספר נוסד במנזר סנט אטיין בירושלים ב-15 בנובמבר 1890 כ"בית הספר המעשי ללימודי המקרא" (École Pratique d'Études Bibliques), ורק בשנת 1920 הוכר באופן רשמי גם כבית ספר לארכאולוגיה ושמו שונה בהתאם. בעת הקמתו היה בית הספר למוסד הקבע הראשון מסוגו בארץ ישראל, ופעל בו צוות קטן בהנהגתו של האב לגראנז' שעסק בניתוח המקרא ובארכאולוגיה, לצד מחקרים בתחומי ההיסטוריה, הלשון, האפיגרפיה ועוד. על הישגיהם החשובים של חוקרי בית הספר נמנים גילוי מפת מידבא, הפיענוח הראשון של האלפבית האוגריתי ומעורבותם המרכזית בתרגום ובפירוש מגילות ים המלח. לגראנז' גילה בשנת 1898 את הכתובת הרביעית מכתובות תחום גזר.
יחסיו של בית הספר עם הכס הקדוש לא היו טובים בתחילת דרכו, ולגראנז' נחשד בנטיות מודרניסטיות. בית הספר אף נסגר לפרק זמן קצר, ובשנת 1909, בעקבות סכסוך בין הדומיניקנים לישועים, הורה הוותיקן על ייסוד מוסד ישועי מתחרה בדמות המכון האפיפיורי למקרא, המסונף לאוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית.
לגראנז‎'‎‏ נבחר לנשיאהּ הראשון של החברה המזרחנית הארץ-ישראלית שנוסדה בירושלים ב-1920.  ‏
לגראנז' נקבר במנזר סנט אטיין. קברו נמצא מתחת לבמה מוגבהת הנמצאת מול האפסיס המרכזי.
ליאוניד קוצ'מה

ביוגרפיה

קוצ'מה נולד בכפר צ'איקינה במחוז צ'רניהיב, אביו, דנילו, מת כשהוא היה בן 4. דנילו קוצ'מה היה חייל במלחמת העולם השנייה שמת מפצעיו בכפר נובוסליציה בבית החולים שדה מספר 756. אמו פראסקה עבדה בקולחוז. קוצ'מה למד בבית הספר במחוז משנה סמניבקה והמשיך לימודיו באוניברסיטה הלאומית של דנייפרופטרובסק בשנת 1960 כמהנדס טילים בתחום החלל. באותה שנה הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בשנת 1967 נישא ללודמילה טלאלייבה, בתו של גנאדי טומאנוב, קצין בכיר במפעלי יוז'מאש שהפך לשר לענייני בניית מכונות.

קריירה פוליטית

קוצ'מה עבד בתחום החלל בלשכת העיצוב יוז'נוי בדניפרופטרובסק. בגיל 28 היה למנהל ניסויים מטעם הלשכה בקוסמודרום בייקונור.
בגיל 38 קוצ'מה היה למנהל סניף המפלגה הקומוניסטית ביוז'ני והיה לחבר הוועד המרכזי של המפלגה. הוא היה נציג המפלגה בקונגרס המפלגה ה-27 וה-28. לקראת סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 קוצ'מה החל לבקר את המפלגה הקומוניסטית.
ב-1982 התמנה למזכיר הראשון של לשכת העיצוב ביוז'מאש ומשנת 1986 ועד 1992 כיהן כמנכ"ל החברה. בשנים 1990-1992 היה חבר הראדה העליונה (הפרלמנט האוקראיני). בשנת 1992 מונה לתפקיד ראש ממשלת אוקראינה. הוא התפטר שנה לאחר מכן ונבחר מחדש לפרלמנט בשנת 1994.

נשיא אוקראינה

קוצ'מה התפטר מתפקיד ראש הממשלה בספטמבר 1993 והריץ את עצמו כמועמד לתפקיד הנשיא בשנת 1994 תוך הבטחה להאיץ את הכלכלה ולשקם את היחסים הכלכליים עם רוסיה ולהאיץ את הרפורמות הכלכליות. קוצ'מה זכה כנגד הנשיא המכהן ליאוניד קרבצ'וק וקיבל תמיכה רחבה מהמצביעים באזורי התעשייה במרכז ומזרח אוקראינה.
בשנת 1999 הוא נבחר מחדש לקדנציה שנייה. בתקופת כהונתו נפוצו שמועות על מעורבותו ברצח עיתונאים ואנשי אופוזיציה לשלטונו.

מדיניות פנים

באוקטובר 1994 הוא הכריז על עריכת רפורמות כלכליות הכוללות צמצום הסובסידיות הממשלתית, הורדת מיסים ופיקוח על המחירים, הפרטת התעשייה והחקלאות ורפורמות ברגולציה בתחום הבנקאות. רבים מתוכניותיו אושרו וקרן המטבע הבינלאומית אף אישרה הלוואה על סך 360 מיליון דולר.
הוא נבחר מחדש בשנת 1999 בעוד יריביו מאשימים אותו במעורבות ברצח העיתונאי גאורגי גונגדזה בשנת 2000, האשמות שהוא דחה מכל וכל. בשנים 2002-2005 היה ויקטור ינוקוביץ' ראש ממשלתו לאחר שראש הממשלה אנטולי קינך פוטר.
יהודה המשתחררת

יהודה המשתחררת

במחצית הראשונה של המאה ה-20, עם הגידול המהיר במספר היהודים בארץ ישראל,  ולאחר מכן עם חידוש העצמאות המדינית, נעשה שימוש בעיצובו של המטבע הרומי, "יהודה השבויה", משנת 70 לספירה. הואריאציה הראשונה, "יהודה המשתחררת", הונפקה בשנת 1918. הואריאציה השנייה, ישראל המשוחררת, הונפקה בשנת 1958 על ידי ועדת העשור.
בשנת 1918 נכבשה ארץ ישראל על ידי הבריטים ובכך הגיעו לסיום 400 שנות שלטון האימפריה העות'מאנית בארץ. זמן קצר לאחר מכן העניק המנהיג הציוני הצעיר, חיים ויצמן, למשתתפי "המסדר של גדוד ה-40 של קלעי הוד מלכותו", או כפי שמכונה "הגדוד העברי הארץ ישראלי", תליון כסף כאות הוקרה על שירותם. התליון נקרא מדליית "יהודה המשתחררת" או כפי שגם מכונה "מדליית המתנדבים". 
לפי הערכות יוצרו כ- 100 יחידות. מדליה זו שעוצבה והופקה ב-"בצלאל" בירושלים, שואבת את השראתה מהמטבע הרומי אולם העיצוב מהווה אנטי-תזה למוטיבים במטבע הרומי. אפשר להבחין שהחייל הרומי פונה לנוס כאשר מבטו מופנה לאחור בחשש ואילו יהודה השבויה קמה על רגליה ומנתקת את כבליה. גם הכיתוב נוקט בנימת תקוה - "יהודה המשתחררת". כאמור, המדליה עוצבה והופקה בבית הספר לאמנות ועיצוב ע"ש בצלאל בן אורי - "בצלאל" אולם בשום מקום לא מוזכר שם המעצב של המדליה. ניתן רק להניח שהעיצוב בוצע או אושר על ידי הפרופסור בוריס שץ שהיה מייסד בית הספר והרוח החיה בו בשנותיו הראשונות. גם שמו של זאב רבן עולה בהקשר של מעצב אפשרי בהיותו אחת מהדמויות הבולטות בבצלאל באותה תקופה ומי שהיה אחד ממקורביו של בוריס שץ.

עיצובים נוספים

לאחר הופעת המדליה, ב-1918, עם העיצוב שהיווה "תגובה ציונית הולמת" למטבע הרומי, יזם האמן יעקב בן דב הדפסת גלויה עם העיצוב החדש. הגלויה שעוצבה כגלוית דואר שימשה גם ככרטיס ברכה לראש השנה. וברוח הזמן היא הוקדשה לכבוד "הגדוד העברי הארץ ישראלי" ולרגל טקס הנחת אבן הפינה לאוניברסיטה העברית על הר הצופים. בגלויה מופיע גם צילום הכותל המערבי. לפי מספר עדויות הגלויה הייתה זמינה לקניה במשך כ- 10 שנים.
בשנת 1929 גם האמן משה מורו החליט לעשות שימוש בעיצוב של "יהודה המשתחררת" שיצא לא מכבר וגילף משנהב סביבון לחנוכה. לאחר מכן ייצר מספר לא ידוע של סביבונים ביציקת ברונזה. 
על כל סביבון מופיעות החתימות: "בצלאל ירושלם Bezalel Jerusalem" ו"מ. מורו", "M. Murro".
בחלק העליון מובלט הכיתוב "נס גדול היה שם". גובה: 6 ס"מ, רוחב: 2.5 ס"מ, אורך: 2.5 ס"מ.
בשנת 1990 החל בישראל השימוש בכרטיסי חיוג – "טלכרט". חברת התקשורת הישראלית "בזק", שהנפיקה את הכרטיסים, השתמשה בפלטפורמה זו, בנוסף לשימוש הייעודי, לצורכי שיווק ופרסום במגוון נושאים. בתמונה להלן מוצג כרטיס שהונפק לזכרו של משה מורו וסביבון "יהודה המשתחררת".
אחד האמנים שהשפיעו יותר מכל על תוצרת "בצלאל" היה זאב רבן, שהגיע ל"בצלאל" בשנת 1912 ולימד במחלקות הריקוע, הפיסול והרישום. עד שנות העשרים הפך רבן למעצב העיקרי של בית הספר. בין העבודות הידועות שעיצב רבן היו אריחי הקרמיקה המעטרים בתים רבים בתל אביב. כאשר חיים נחמן ביאליק פנה ל"בצלאל" לסיוע בעיצוב ביתו בחר זאב רבן, גם הוא, לשלב את מוטיב "יהודה המשתחררת".
כל הקישוטים הקרמיים הרבים בבית ביאליק הם מעשה ידי המחלקה לקרמיקה ב"בצלאל" בראשות יעקב אייזנברג, והעיצוב היה באחריותו של זאב רבן. זוהי אחת מעבודות "בצלאל" היותר גדולות שנוצרו מעולם.
פרס אביטל

קרן אביטל

קרן אביטל הוקמה על שם ברכה ופרופ' שמואל אביטל לעידוד לימודים והוראת המתמטיקה. הקרן הוקמה בשנת 2003 על ידי יהוא אביטל ופרופ' ענת רפאלי, ילדיהם של ברכה ושמואל אביטל. הקרן ממשיכה את פועלו של פרופ' אביטל לטיפוח החינוך המתמטי בישראל. במהלך תשע שנים הקרן העניקה פרסים כספיים למורים בעלי גישות ייחודיות להוראת מתמטיקה שתרמו לעניין ולאהבת המתמטיקה בקרב תלמידים. בשנת 2010 פרופ' נצה מובשוביץ-הדר, תלמידתו של פרופ' שמואל אביטל, יזמה וערכה סדרת הרצאות פופולריות על מתמטיקה, שגם הכנסותיה מוקדשות לקרן. ההחלטות על זוכי הפרסים וניהול הפרסים  היו באמצעות  המחלקה להוראת המדעים בטכניון.
בשנת 2012 החלט על שינוי הכיוון של הקרן, לכיוון של עידוד לימודי המתמטיקה והמדעים באופן רחב יותר.   במסגרת השינוי הקרן תומכת בפעולות פרויקט "רמזור" אותו יזמה ומנהלת פרופ' נצה מובשוביץ-הדר. הפרויקט מקדם העשרה והשתלמויות למורים מומחים על ידי הכנת מאגר מערכי שיעור להוראת נושאים שונים במתמטיקה. מערכי השיעור יועמדו לרשות קהיליית המורים למתמטיקה ב-5 יחידות על גבי פלטפורמה אינטרנטית ייעודית. 
החל משנת 2012 מעניקה הקרן מלגות לימודים לסטודנטים נבחרים מאוכלוסיות אשר על פי תפישת הקרן אינן נחשפות די ללימודי המתמטיקה והמדעים. בשנת הלימודים האחרונה ניתנו מלגות לסטודנטים יוצאים בשאלה (אשר למדו קודם לכן במסגרות החינוך של המגזר החרדי) דרך עמותת ה.ל.ל.
מסיעון

מַסִּיעוֹן (באנגלית: people mover, או automated people mover, לעיתים בקיצור APM) הוא מערכת אוטומטית להסעת נוסעים למרחקים קצרים במתחמים קטנים. מערכת זו מונעת על ידי מסוע הפועל באופן רציף והמניע את הקרונות, והיא אוטומטית במובן זה שאין בקרונות או ברכבות נהג.
מערכות מסוג זה משמשות בעיקר במתחמים קטנים בהם נדרשת הסעה מהירה של אנשים על פני טווחים קצרים. דוגמאות למערכות אלה קיימות בעיקר בשדות תעופה והן מקשרות בין טרמינלים שונים בנמלי התעופה או בין המבנה המרכזי של נמל התעופה לשערי היציאה.
מקור המונח בכינויה של מערכת הסקייבס (האוטובוס האווירי) שפותחה על ידי תאגיד האלקטרוניקה וסטינגהאוס בשנת 1964‏.
מתקן נוסף שנבנה בשנת 1967 בסגנון זה היה המתקן של חברת גודייר אשר נבנה בפארק השעשועים דיסנילנד שבקליפורניה ונקראה פיפלמובר (PeopleMover - הלחם בסיסים של שמו של סוג המתקן באנגלית).
עם השנים הפך המונח לשם גנרי לתיאור מערכת הנעת המונים מסוג זה, אף שלעיתים נעשה שימוש במונח "מערכת הנעה אוטומטית מונחית" (automated guideway transit).

מערכת Never-Stop Railway

המערכת האוטומטית הראשונה להסעה המונית של אנשים הייתה ה"רכבת שאינה עוצרת" (ה-'Never-Stop-Railway') שנבנתה עבור תערוכת האימפריה הבריטית שנערכה בוומבלי שבלונדון בשנת 1924. רכבת זו כללה 88 קרונות שנעו ללא הפסקה סביב מתחם התערוכה, באופן אוטומטי וללא נהג.
קרונות אלה נעו לאורך מסילת ברזל צרה שנבנתה עבורם, כאשר בורג מסתובב לאורך המסילה הניע אותם קדימה. קצב הנסיעה של הקרונות השתנה באופן אוטומטי בהתאם לסיבוב הבורג, וכך בהתקרבם לתחנות נעו הקרונות בקצב הליכה שאיפשר לנוסעים לעלות ולרדת מהם, ובין התחנות הם נעו בקצב מהיר יותר.
הרכבת פעלה במשך שתי שנות התערוכה, ופורקה עם סיומה.
חצקל איש כסית

יחזקאל ויינשטיין, שהיה ידוע בכינוי חַצְקֵל איש כסית (17 בינואר 1905 – 29 בדצמבר 1979) היה המייסד והבעלים של בית הקפה התל אביבי הידוע "כסית".

ביוגרפיה

חצקל נולד בעיירה ריישא שבגליציה המזרחית (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום נמצאת העיר בתחומי פולין). מנעוריו נקט עמדה ציונית והיה פעיל ב"תנועת החלוץ" בקבוצת בורוכוב. עלה לארץ ישראל בשנת 1929, כשהיה בן 21, ונטל חלק בייבוש ביצות כבארה. עבר להתגורר בתל אביב והחל לעבוד כשוטף-כלים, טבח ומלצר, אז הכיר את אשתו לעתיד לאה. לאחר שצבר ניסיון בתחום פתח את "מועדון המלצרים" ברחוב נס ציונה ובמהלך 1931 שימש תקופה קצרה מנהלו של "קפה הוברמן" בטיילת תל אביב הישנה.
בשנת 1935 ייסד ברחוב בן יהודה, יחד עם אילונה מרדכוביץ וליובה, את בית הקפה "כסית" שלאחר התפרקות השותפות עבר לרחוב דיזנגוף 117. בית הקפה הפך במהרה למרכז הבוהמה של תל אביב ומשך אליו אנשי-רוח ואמנים רבים כנתן אלתרמן, אברהם שלונסקי, לאה גולדברג, חיים גורי, משה שמיר, חנה רובינא, אלכסנדר פן, יוסף זריצקי, אורי זוהר, שמוליק קראוס, ג'וזי כץ ואריק איינשטיין.
איש כסית היה אחראי על הסעדת הפמליה של בן-גוריון במהלך ביקורו השלישי של הלה בנגב ובאילת
ביוני 1949. בן-גוריון אף הודה לו בכתב על כך.
חצקל איש כסית היה ידוע כאיש נדיב מאוד והאכיל שחקנים ואמנים רבים ללא תשלום. דמותו הייתה דומיננטית בבית הקפה ובאי המקום תיעדו אותו בשירים, סיפורים, ציורים ותצלומים רבים. בתקופה זו דבק בו הכינוי "חצקל". עם פתיחת בית הקפה ישב חצקל עם אברהם שלונסקי, בתקופה בה עיברתו כולם את שמם, והפכו את "ויינשטיין" (בלועזית אבן יין) לשם "איש כסית" וקראו לבית הקפה "כסית". מקורה של המילה כסית היא מפירושי המקרא (ילקוט שמעוני רמז ת"נ על ישעיהו מ"א), "כסיתא" זה אלמוג אדום, ומתאימה לשם משפחה אלמוג- אבן, אדום - יין.
חצקל גבה הקומה ורחב הכתפיים עם פניו השחרחרים הקפואים ועיניו הקטנות, שמראהו שר לגיונות אשורי עריץ ואכזר ואלו לבו לב זהב, דיבורו והליכותיו מתונים מתונים, ידו רכה וכל משאת נפשו: לראות סופרים עברים, אנשי רוח ואמנים מסבים אל שולחנו שבת אחים... חזרה חבריא אל השוקת ממנה נגמע וננוח הלאה תוך תצפית אל חסדיו של איש הגון וטוב ורע
— חיים גורי
חצקל מופיע גם בשירו של אריק איינשטיין, 'יושב בסן פרנסיסקו על המים': "פתאום אני רוצה לחזור הביתה חזרה אל הבִּיצה, לשבת בכסית ולצחוק עם משה ועם חצקל".
עם פטירתו, בשנת 1979, החליט ראש עיריית תל אביב, שלמה להט, לערוך לו טקס הלוויה רשמי. במהלך הטקס, נחסם כל רחוב דיזנגוף לתנועה ואת ארונו נשא משמר כבוד אל תוך בית הקפה "כסית", בו נקראו עליו הספדים מפי עמיקם גורביץ ומשה ברנשטיין. לאחר מכן יצא מסע הלוויה בהשתתפות אלפים מתושבי תל אביב אל בית העלמין קריית שאול. על קברו נשא השחקן היידי המפורסם שמעון דז'יגאן הספד ביידיש.
ב"שלושים" למותו נערך ערב לזכרו ב"כסית" בהנחיית אורי סלע ובהשתתפות אנשי בוהמה רבים.
הוא הותיר אחריו את רעייתו לאה ושני ילדיהם משה איש כסית וצביה ליטמן, שהמשיכו לנהל את בית הקפה.