google/wiki40b huggingface dataset:
חשוון

בלוח הקבוע

אורכו של חודש חשוון משתנה. בשנה "חסרה" ובשנה "כסדרה" אורכו 29 יום, ואילו בשנה "שלמה", כלומר בפחות ממחצית השנים, אורכו 30 יום. א' בחשוון יכול לחול בימים שני, רביעי, חמישי ושבת.

שם החודש

שמו המלא של החודש כפי שהוא נקרא בפי חז"ל הוא מרחשוון (וכך הוא משמש בהלכות שונות, למשל: דיני גט), אך כיום רבים נוהגים לקרוא לחודש בקיצור, "חשוון".
מקורו של השם מרחשוון הוא ככל הנראה בצירוף המילים האכדי "וַרְחֻ-שַׁמְנֻ", שפירושו, וַרְחֻ = יֶרַח, חודש; שַׁמְנֻ = שמיני. מכיוון שהאותיות ו' וּ-מ' הן עיצורים שפתיים, לעיתים קורה שהן מתחלפות זו בזו. וכך נוצרו שני חילופים ב"וורחשמן" שהפך ל"מרחשוון": האות ו במלה הראשונה הוחלפה בשלב כלשהו באות מ, וה-מ' במלה השנייה הוחלפה באות ו'. סברה זו עולה בקנה אחד עם הידיעה התלמודית ש"שמות חודשים עלו בידם מבבל". יש חוקרים המטילים ספק בהסבר זה, בין השאר על סמך העובדה כי אף לא אחד מן החודשים האחרים קרוי על שם מספרו הסידורי. יש המזהים את השם עם מַרְכַּשַן, שם החודש השמיני בלוח הפרסי הקדום, שפירוש שמו אינו ידוע.
ככל הנראה, בעקבות קריאה מוטעית, נקרא החודש ברוב תפוצות ישראל מַר־חֵשְוָן, מה שהביא להתייחסות ל"מר" כאל קידומת, ובסוף הביא להשמטתה. ככל הנראה, חיתוך השם המקורי הוא מְרַח־שְׁוָן, וכך הוא נשתמר בהגיית יהודי תימן עד ימינו. בביתא ישראל החודש נקרא תשואן.
במהלך השנים נתנו הסברים שונים לתחילית "מר" של שם החודש. היו שהפנו לכך ש"מר" היא גם טיפת מים כמו שכתוב "הֵן גּוֹיִם כְּמַר מִדְּלִי" (ישעיה מ, טו). אחרים כתבו שחודש חשוון הוא בעל טעם מר כי אין בו שום חג או אירוע משמח ואף קרו בו, לפי המסורת, מאורעות מצערים.

השם בול

בתנ"ך החודש נקרא ירח בול, בפסוק: "וּבַשָּׁנָה הָאַחַת עֶשְׂרֵה בְּיֶרַח בּוּל הוּא הַחֹדֶשׁ הַשְּׁמִינִי, כָּלָה הַבַּיִת לְכָל-דְּבָרָיו וּלְכָל-מִשְׁפָּטָו...".
רש"י מפרש שם זה: "הוא מרחשון שהעשב בלה בשדה ובוללין לבהמה מן הבית".
רד"ק מפרש "נקרא כן מפני הגשמים שמתחילין בו, עניין מבול". בילקוט שמעוני מובא מדרש המסביר את הורדת האות "מ" מהמילה מבול בכך שעם בניית בית המקדש פסקו גשמי הזעף שירדו עד אז.
בילקוט שמעוני מובא גם הסבר המבוסס על דברי בראשית רבה שבתקופת תשרי "הארץ עשויה בולים בולים (=גושים, גושים) של אדמה".
איג'יפטסאט 2

משימת הלווין

הלווין נועד לטוס במסלול LEO מעגלי מעל כדור הארץ בגובה של כ - 700 ק"מ ולהעביר את הנתונים לתחנת קרקע שנבנתה במצרים. ללוויין רזולוציה של מטר אחד בגווני אפור, וארבעה מטרים לצילום בתחום התת-אדום. מצלמת הלוויין פותחה ויוצרה על ידי חברת "פלנג" מבלארוס. רוחב העקבה הקרקעית של המצלמה (ה-SWATH) הוא 1400 ק"מ.

מבנה הלווין

הלוויין מבוסס על מרכב מיוחד שפותח בחברת אנרגיה על בסיס הניסיון בפיתוח לווייני תקשורת מסוג YAMAL-100, והוא הראשון מסוגו שנמכר ללקוח כלשהו. הגוף המפעיל את הלוויין הוא הארגון המצרי לחישה מרחוק, גוף ממשלתי מצרי שאחראי גם על פיתוח טכנולוגיות החלל המצריות - ומהווה מעין סוכנות חלל.
הלווין שוקל 1050 ק"ג, ותוכנן ל-11 שנה. ללווין הנעה חשמלית מבוססת גז קסנון.

תקלה והשבתת הלוויין

בסוף אפריל 2015, שנה בלבד לאחר שיגורו לחלל, חדל הלוויין לתפקד, וכל הניסיונות לחדש עמו את הקשר לא צלחו. הסיבה הרשמית לתקלה בלוויין לא פורסמה רשמית על ידי מצרים או רוסיה, אך דיווחים שונים מעלים אפשרויות שונות לרבות תפעול לא נכון של הלוויין, כל במחשב או במערכת החשמל. ביולי 2016 נודע כי ייבנה לוויין חלופי, בשם איג'יפטסאט A.
מחזור הבאה-ביצוע

מחזור הבאה וביצוע (נקרא גם מחזור הבאה-פענוח-ביצוע ובאנגלית בהתאמה Fetch-Execute Cycle ו-Fetch-decode-execute Cycle) הוא מחזור הפעולות שמבצע מעבד מחשב. 
הפעולות הן: הבאת הפקודה על ידי יחידת הבקרה  מהכתובת הרצויה בזיכרון המחשב (והמצויה באוגר המצביע להוראה), פענוח הפקודה על ידי יחידת הבקרה לאחר העתקתה לאוגר ההוראות, כדי "להבין" מה היא אמורה לבצע, ובסוף ביצוע הפקודה בפועל על ידי יחידת הביצוע על נתונים שונים במחשב. פעולות אלו מתבצעות ברצף החל מרגע הדלקת המחשב ועד לכיבויו.
נפתלי הרץ טור-סיני

קורות חיים

טור-סיני נולד בשם הארי טורטשינר (Harry Torczyner) בשנת 1886 בלמברג שבגליציה שתחת שליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום לבוב שבאוקראינה), בנו של יצחק אייזיק טורטשינר, סוחר וסופר עברי מברודי. בגיל 6 עבר לבירת האימפריה, וינה. שם למד בבית הספר, ומ-1905 עד 1909 למד פילולוגיה באוניברסיטת וינה וסיים בתואר דוקטור. במקביל למד בבית המדרש לרבנים בווינה. לאחר ביקור אקדמי קצר בברלין, שבמהלכו למד אשורולוגיה. טור-סיני הגיע ב-1910 לארץ ישראל והשתתף בייסודן של הגימנסיות העבריות רחביה (בירושלים) והרצליה (בתל אביב), ולימד בהן.
בין 1912 ל-1919 כיהן כמרצה (Privatdozent) ללשונות שמיות באוניברסיטת וינה. משנת 1918 היה גם מנהל הסמינר העברי למורים בווינה (שהיה שותף בייסודו). ב-1919 עבר לברלין בירת גרמניה, ומאז ועד 1933 היה דוֹצֵנְט (Dozent) ללימודי המקרא ופילולוגיה שמית בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה עלה טורטשינר לארץ ישראל.
עם עלייתו ארצה התקבל לאוניברסיטה העברית בירושלים ונמנה עם ראשוני המרצים בחוג ללשון עברית ובחוג לבלשנות שמית. באותה תקופה מונה גם לעמוד בראש הקתדרה לתנ"ך] של האוניברסיטה ולעורך כתב העת "לשוננו". תרגומו של התנ"ך לגרמנית הוא בין התרגומים הבודדים שהושלמו במלואם עד לתקופתו.
בשנת 1934 נבחר לשמש כנשיא ועד הלשון העברית, בראשו עמד עד לייסוד האקדמיה ללשון העברית והמשיך כנשיאה עד לפטירתו. בראש הוועד והאקדמיה ללשון עמד 39 שנים ולקח חלק מרכזי בחידוש השפה העברית. בעצתו קיבלה האקדמיה ללשון את ההחלטה על המשך עריכת מילונו של אליעזר בן-יהודה, אשר בחייו הספיק להוציא חמישה כרכים בלבד. בשנת 1959 השלימה המערכת את הכרך ה-16 וטור-סיני היה עורכם של הכרכים האחרונים.
עבודתו בפרשנות מילים מקראיות ספגה ביקורת רבה, ובשנת 1938 הביאה לדרישת שוחרי האוניברסיטה להדיחו מסגל האוניברסיטה.
היה נשוי למלכה זילברשטיין (נטמנה לצידו בהר המנוחות) ואב לשניים. בערוב ימיו נשא לאישה את פרומה לבית אלפר, שטיפלה בו במסירות.
אחיינו, ז'אק טורטשינר (Jacques Torczyner), היה ממנהיגי ציוני אמריקה.

הוקרה ופרסים

בשנת תשט"ו זכה טור-סיני בפרס ישראל למדעי היהדות. זכייתו לצד יגאל ידין, אשר כיהן כרמטכ"ל, והקדיש למחקריו ארבע שנים בלבד לאחר סיום תפקידו, גררה קולות מחאה מטעמו.
ב-1940 זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל.
ב-1959 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנת 1967 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים". זכרו הונצח ברחוב על שמו בשכונת קריית היובל בירושלים.
דב גולדשטיין

דב גולדשטיין (1931 - 17 באוגוסט 2007) היה עיתונאי וביוגרף. עבד ב"מעריב" מ-1954. נודע ככותב האוטוביוגרפיות של עזר ויצמן, יצחק רבין, רפאל איתן, טדי קולק ושמואל תמיר.

ביוגרפיה

נולד בפולין בשנת 1931 ועלה לארץ ישראל בהיותו בן חודשים אחדים.
בשנת 1979 כתב עם יצחק רבין את הספר האוטוביוגרפי "פנקס שירות", שבו הגה את הביטוי "חתרן בלתי נלאה", שחולל מהומה באמצעי התקשורת.
דב גולדשטיין נפטר בגיל 76 ממחלת הסרטן. הוא הותיר אחריו רעיה, רותי (שפעלה במשכן נשיאי ישראל בירושלים), ושלושה בנים.
Economic Order Quantity

EOQ (לפעמים נקרא "מודל שיני המסור") מתאר מודל ניהול הזמנות מלאי המוצא כמות אופטימאלית להזמנה בהינתן מספר הנחות ומשתנים.

שימושים

מודל זה אינו מתחשב בשינויים בדרישה, שינויים בריבית, הנחת כמות.
ניתן לבצע הערכה כללית לגבי הכמות האופטימלים להזמנה במידה וחלק מהפרמטרים מתקיימים.
משרוקית

משרוקית היא כלי שבאמצעותו ניתן להפיק צלילי שריקה באמצעים מלאכותיים.  
במשרוקית, נוצר הצליל מפיצול של זרם האוויר על פני חיץ או מכשול חד, כך שנוצרות מערבולות אוויר שהדהודן בתיבת תהודה יוצר את גל הקול. בדומה לשריקה באמצעות השפתיים, משמשת המשרוקית לתקשורת בלתי-מילולית. יתרונה הוא בעוצמתה הגבוהה, ובתפעולה שאינו דורש מיומנות מיוחדת. 
משרוקית משמשת, בין השאר, שופטי ספורט - למתן מסרים לספורטאים; פקחים וכרטיסנים בתחנות רכבת - להעברת מסר לנהג הקטר; שוטרים - לאזהרת עבריינים, שומרים - להזעקת עמיתיהם בעת סכנה, וכדומה.
בחילות הים של מדינות שונות משתמשים במשרוקית מיוחדת הקרויה "משרוקית רב המלחים" (Boatswain's pipe; מבטאים "בוסן פייפ" - Bosun pipe). המשרוקית שימשה בעבר להעברת פקודות בספינה, וכיום למחוות כבוד והצדעה לאורחים רמי מעלה העולים לסיפון הספינה.
פסגות בית השקעות

היסטוריה

ב-1963 הקים בנק לאומי את החברה הבנקאית הראשונה בישראל לניהול תיקים - "אופק ניירות ערך והשקעות", וב-1989 הקים הבנק את "פסגות חברה לניהול קרנות נאמנות". ב-2003 אוחדה הפעילות של שתי החברות.
באוקטובר 2005 נכנסה לתוקף רפורמת בכר, שחייבה את הבנקים למכור קופות גמל וקרנות נאמנות. ב-2006 קבוצת פסגות נרכשה על ידי קרן יורק, והחלה לפעול כבית השקעות עצמאי.
ב-2008 רכשה פסגות בית השקעות את קופת הגמל "גדיש" מבנק הפועלים ובכך הפכה לבית ההשקעות הגדול בישראל. ב-2009 רכשה פסגות את קופות הגמל וקרנות ההשתלמות של בית ההשקעות "פריזמה". ב-2010 רכשה פסגות את קרן הפנסיה הוותיקה הע"ל.
באוקטובר 2010 הושלמה העסקה להעברת השליטה בפסגות לקרן אייפקס פרטנרס. למחרת החליט פרקליט המדינה, משה לדור, לסגור תיק חקירה, בחשד לעבירות בניירות ערך, שהתנהל כנגד חברות בקבוצת פסגות, לאחר שפסגות התחייבה לשורת צעדים לתיקון המצב ושילמה קנס בסך 150 מיליון ש"ח. ב-2013 רכשה פסגות את "מיטב תעודות סל" מבית ההשקעות מיטב דש.
בשנת 2014 נפתח משפטם של שניים מבכירי החברה, דוד אדרי ושי בן-דוד, באשמת מניפולציה בשערי איגרות חוב באמצעות תיק הנוסטרו של פסגות בשנים 2009–2010. השניים הורשעו ונדונו למאסר.
ב-2016 השיק פסגות ניירות ערך את "פסגות טרייד", מערכת למסחר עצמאי. וב-2017 הושק פסגות PRO - ניהול תיק השקעות דיגיטלי.
בשנת 2016 עובדי החברה הקימו ועד עובדים, והתאגדו בכוח לעובדים.
ב-2018 העבירה פסגות את פעילות עסקי הביטוח שלה לאיילון חברה לביטוח.
בנובמבר 2018 נבחרה קרן פנסיה של פסגות על ידי רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון כאחת מארבע קרנות ברירת המחדל.
מיטת שדה

מיטת שדה (נקראת גם מיטה מתקפלת או מיטה צבאית) היא מיטת יחיד שבנויה באופן הבסיסי ביותר שמאפשר שכיבה מוגבהת מעל לקרקע. בניגוד למיטות רגילות, ניתן לקפל מיטת שדה, תכונה ההופכת אותה לניידת ומתאימה למחנאות ולשימוש צבאי.
בישראל, מיטת השדה הידועה והנפוצה בצה"ל הייתה במקור מיטת שדה מתוצרת אמריקאית שהובאה לישראל בתקופת מלחמת העולם השנייה על ידי הצבא הבריטי]. מיטת השדה שבשימוש צה"ל בעשרות השנים האחרונות היא עותק של המיטה הצבאית הצרפתית. המיטה מורכבת מחמישה חלקי מתכת הכוללים שני חלקי מסגרת עליונים ושלוש רגליים. החלק העליון הוא בד שמשונית הנמתח בעזרת רצועות. משקל המיטה הוא כ-8 קילוגרם.
רחלי ויגדורצ'יק

ביוגרפיה

ויגדורצ'יק החלה להתעמל בגיל 6 ומשתייכת לאגודת עירוני חולון. ויגדורצ'יק היא בתה של אירה ויגדורצ'יק המאמנת את הנבחרת החל מ 2007 והייתה המאמנת האישית של אירה ריסנזון. 
בתחילת דרכה רחלי ייצגה את ישראל בתרגילים קבוצתיים לנוער בגרמניה (2003) ובתרגילים אישיים באליפות אירופה בקייב(2004) ואליפות העולם בבאקו (2005)
לאחר מכן הצטרפה לשורות נבחרת ישראל בקבוצתי בוגרות והישגי השיא היו :מקום 6 (קבוצתי) באליפות העולם 2007 ביוון (הישג היסטורי שהעניק לנבחרת את הזכות להשתתף במשחקים האולימפיים) ומקום 5 (קבוצתי) באליפות אירופה 2008 באיטליה.
ויגדורצ'יק עשתה היסטוריה עם נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית כאשר זו עלתה לגמר בקרב רב קבוצתי באולימפיאדת בייג'ינג מהמקום השמיני. בגמר סיימה הנבחרת במקום שישי.
כשנה לאחר מכן ב 2009 ייצגה ויגדורצ'יק את ישראל באליפות העולם ביפן שם סיימה עם הנבחרת הקבוצתית במקום 5 ,הישג שיא נוסף . לאחר אליפות  העולם בסוף שנת 2009 פרשה רחלי מהענף והחלה לאמן במועדון עירוני חולון להתעמלות.
בשנת 2012 נבחרה רחלי ויגדורצ'יק ליושבת ראש וועדת הספורטאים האולימפיים בישראל ולנציגת הספורטאים האולימפיים בהנהלת הוועד האולימפי הישראלי.
בשנת 2015  סיימה בהצטיינות את לימודי התואר הראשון במכללת וינגייט במגמת ניהול וארגון והמשיכה ללימודי התואר השני במכללה.
בשנת 2017, בתחילת הקמפיין לאולימפיאדת טוקיו, הצטרפה ויגדורצ'יק לאמה אירה ויגדורציק ככוראוגרפית ועוזרת מאמנת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית. 
ויגדורצ'יק נשואה לשחקן הכדורעף שון פייגה ולהם שתי בנות.
טירן (טנק)

טירן הוא השם הישראלי לטנקים T מתוצרת סובייטית שנפלו שלל במלחמות ישראל והוכנסו לשימוש בצה"ל, רובם לאחר שעברו השבחה.

טירן 4 ו-5

במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים תפס צה"ל מעל לאלף טנקי שלל מדגמי T-54 ו-T-55 מצבאות סוריה ומצרים. טנקי ה-T-54 קיבלו את השם טירן 4 וטנקי ה-T-55 קיבלו את השם טירן 5. בעוד שבשתי הגרסאות המנוע הוחלף למנוע דיזל מתוצרת ג'נרל מוטורס, רק בטנקי הטירן 5 הוחלף תותח ה-D10 הסובייטי לתותח L68 היורה תחמושת נאט"ו 105 מ"מ סטנדרטית. לטנקים נוספו תאי זיווד בצדי הצריח כדי להבדילם מטנקי טירן של צבאות ערב. במערב נודעו טנקי הטירן כ-Ti-67.
טירן לדגמיו השונים שרת בצה"ל עד 1990, בעיקר בחטיבות המילואים. בתחילה בחטיבה 274 שהוקמה לאחר מלחמת ששת הימים, כאשר בשל משקלם הקל יחסית של טנקים אלו והתאמתם למשימות צליחה הם נטלו חלק במבצע רביב במלחמת ההתשה, במהלכו פשטו על יעדים במפרץ סואץ. החטיבה נטלה חלק בקרבות בחזית הדרום במלחמת יום הכיפורים. לאחריה הורחב מערך הטירן בצה"ל עם הסבתה של אוגדה 440 לאוגדת שריון המבוססת על טנקי טירן 4 ו-5. היא כללה שלוש חטיבות: חטיבה 274 הוותיקה שהייתה לחטיבה 691, חטיבה 265 וחטיבה 889.
עם סיום שירותם בצה"ל נמכרו רוב הטנקים למדינות זרות, אך חלקם שימשו כבסיס לנושא הגייסות המשוריין (נגמ"ש) "אכזרית".

טירן 6

ה-T-62 נכנס לשירות בצבאות ערב בראשית שנות ה-70. במלחמת יום כיפור נפלו לידי צה"ל טנקים מסוג זה, והוחלט להכניס חלק מהם לשירות בצה"ל. חטיבה 320 כללה כ-100 טנקים שהוכנסו לשירות, כמעט ללא שינויים, וקיבלו את השם טירן 6.

סמובר

בסוף שנות השבעים, הועלתה בחיל החימוש אפשרות ליצירת גרסה מחודשת של הטירן שכונתה "סמובר". הסמובר, שנחשף ב-1984, היה למעשה טירן שרוקן מתוכנו, נותר כקליפה ריקה של תובה וצריח ואובזר מחדש במערכות מערביות - מנוע, ממסרת מערכות אלקטרוניות ותותח 105 מ"מ.
הסמובר לא נכנס בסופו של דבר לשימוש כאשר הוחלט להתמקד בטנק המרכבה החדש, אך הקונספט של התקנת מנוע מערבי בתובת ה-T-55 יושם בנגמ"ש האכזרית ובטנק המצרי רעמסס השני.
מיס וואן

יצירות אמנות

ביצירותיה, מיס ואן בדרך כלל מתארת נשים סמוקי עיניים, מכסה מגוון רחב של צורות של הגוף הנשי המביעים רגשות שונות. נושאים משותפים בעבודתה כוללים ארוטיקה, מיניות, תשוקה, תמימות אשר מיוצגים על ידי מסכות של בעלי חיים, צבעי פסטל ובגדים חושפניים. העבודה של מיס ואן מציגה עולם חולמני קריקטוריסטי של המיניות הנשית. במשך הזמן סגנונן של הנשים השתנה, המשקף את האבולוציה הארטיסטית והאישית של מיס ואן. שינוי זה קרה במקביל להעדפה של מיס ואן של הגלריה על הרחוב. בגלריה, מיס ואן מחבקת את המרחב הסגור והאינטימי של חלל הגלריה כחלק מהחוויה האמנותית .
בין הנשים 2008-2016, מיס ואן הציגה יצירות אמנות רבות בגלריות ברחבי העולם. באסיה, היא קיימה את מופע בשנחאי. באירופה היא הציגה בלונדון, רומא, ברלין, פריז, וינה. בצפון אמריקה, היא הציגה בדטרויט, סנטה מוניקה, לוס אנג ' לס, מונטריאול, שיקגו, ניו-יורק. מספר תערוכות בולטות כוללות, עדיין קצת קסם בהעליונה המשחקים, סן פרנסיסקו ב-2008;  קשט קולורדו בהעליונה המשחקים, מקסיקו סיטי ב-2010; ו רגע בזמן ב" גלריה סאצ, לונדון ב-2016. באותה שנה, מיס ואן הציגה גם באטמוספירה הביאנלה במוסקבה, רוסיה, שם היא הציגה שטיח ארוג מצמר, על בסיס ציור מקורי.

ביקורת

נושאית, העבודה שלה עוררה תגובה שלילית ממספר פמיניסטיות בשל הצורה במתקיים הגילום של נשים בגרפיטי שלה. בתגובתה היא ציינה "הציור על הקירות היה דרך להראות שאני מחרימה את עולם האומנות הקונבנציונלי". למרות ביקורת שלילית של העבודה שלה, כמה מבקרי תופסים את משחקה של המיניות ועל הנשיות כמו דחייה עוצמתית של עליונות גברית, ושליטה גברית על האמנות. עבודתה  גם זוכה להערכה על מרכוז נשים, הגדלת ייצוג נשים באמנות רחוב. יתר על כן, ההצגה של המלאות הנשית, בעבודותיה של מיס ואן  מייצגת עמדה של דימוי גוף חיובי. מיס ואן נחשבת לאחת מאומניות הגרפיטית המפורסמות ביותר ברחבי העולם, בזאנר אשר נחשב להיות גברי.
ב-2016, מיס ואן ערכה את התערוכה המוסדית הראשונה שלה במרכז לאומנות עכשווית דה מלאגה בספרד, שכותרתו "בשביל הרוח בשיער שלי." בתערוכה  השתתפו 39 ציורים מקוריים על קנבס. חדשות ארתלט קראו לתערוכה "שיח מעניין  בין העולמות של אמנות ואמנות רחוב." מיס ואן מציגה גם כיצד משמעויות משתנות בין שני אלה שני העולמות האלו, הרחובות והגלריה.

תערוכות

2014 - מיס ואן: זוהר החשכה, StolenSpace גלריה, לונדון - תערוכת
2014 - ספקטרום: חורף תערוכה, StolenSpace גלריית, London - תערוכה.
2014 - אמנות תלמיד: חוגגים 20 שנה של מגזין Juxtapoz, ג 'ונתן לוין פרויקטים - תערוכה.
2014 - StolenSpace בגלריה בסקופ  מיאמי ביץ' 2014 - תערוכה
2015 - הסיבות עונות, StolenSpace Gallery, London - תערוכה.
2015 - פסטין של אומנות בגלריית איזבל קורקסטו, איזבל Croxatto גלריה, סנטיאגו - תערוכה.
2015 - החופש של הקבוצה להראות, StolenSpace גלריה, ברלין - תערוכה.
2015 - FIFTY24MX ב " LA תערוכת אמנות 2015 - תערוכה
2016 - Ch. אצו'16, בגלריית איזבל קורקסט, סנטיאגו - תערוכה.
2016 - איזבל Croxatto Galeria, אמנות עכשווית איסטנבול 2016
2017 - פלור דה Piel, ויקטור לופה Arte Contemporaneo, ברצלונה - תערוכת
2017 - ברוך הבא לניו ג 'רזי, ג' ונתן לוין פרויקטים, ג ' רזי סיטי - תערוכה.
2017 - איזבל Croxatto Galeria ב " אמנות המרכזית 2017 - הוגן
דני רהב וולף

חייו

וולף נולד במושב באר טוביה בשנת 1937 בשם דני וולף, בנם השני של עליזה וד"ר יהודה וולף (1899–1960), רופא שעלה מגרמניה עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, התיישב בבאר טוביה ותוך זמן קצר נודע בדרום כולו.
במאי 1955 התגייס וולף לצה"ל והתנדב לצנחנים. הוא שובץ בגדוד 890 וצורף לפלוגה ב'. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ולחם בפעולות התגמול ובהן פעולת הסבחה ובמבצע כנרת. בסוף שנת 1956 נשלח לקורס מ"כים חי"ר. כמפקד כיתה השתתף בפעולה כנגד משטרת א-רהווה, בפעולת התגמול בע'רנדל, במבצע לולב ובפעולת קלקיליה. במבצע קדש צנח במיתלה. לאחר המלחמה, סיים קורס קציני חי"ר ושימש כמפקד מחלקה, מפקד פלוגה וכקצין חבלה חטיבתי בצנחנים. 
וולף, שקרא את הספר "מפקד הרפאים", העריץ את דייוויד סטירלינג, מייסדה ומפקדה של יחידת הקומנדו הבריטית SAS שלחמה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה ותקפה שדות תעופה ובסיסים בעומק המערך הגרמני. לפני מותו, סיפר לידיד כי שאף להידמות לו. הוא נחשב למומחה ללוחמה זעירה ולקומנדו. במלחמת ששת הימים הוביל וולף, יחד עם דן שומרון, את חוד החנית של חטיבת הצנחנים לתעלת סואץ. על אומץ לבו, תעוזתו וכושר המנהיגות שהפגין הוענק לו עיטור המופת. אחרי מלחמת ששת הימים הוצב וולף במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי ותיכנן מבצעים מעבר לקווי האויב. הוא היה מהבולטים ומהראשונים ביוזמי מבצעים מיוחדים, בעלי אופי אסטרטגי, במסגרות גדולות של עוצבות מוטסות. כן השתתף במבצע תשורה כמפקד אחד מכוחות המשנה של הצנחנים, ובכך זכה להידמות לגיבורו, סטירלינג, ולפשוט על שדה תעופה. מאוחר יותר פיקד על קורס קומנדו ולאחר מכן למד בפו"ם. 
ב-1970, בשיאה של מלחמת ההתשה, קיבל וולף את הפיקוד על סיירת שקד. תחת פיקודו פעלה הסיירת בשתי זירות עיקריות: מבצעים ברצועת עזה, שכללו בין השאר הפעלת מסתערבים נגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה, ומבצעים בתעלת סואץ נגד מצרים. כן פעלה הסיירת לאורך הגבול הירדני. באותה שנה יצאה הסיירת למבצע סרג'נט ולמבצע ויקטוריה מעבר לתעלה, מבצעים שנחשבו למסובכים ופורצי דרך בתחומם. לקראת סיום תפקידו חלה בסרטן והוחלף על ידי סגנו אמציה חן (פצי). 
במלחמת יום הכיפורים שימש וולף כמדריך בפו"ם. הוא מיהר לחזית הדרום והתמנה למפקד כוח סיור מיוחד באוגדת שרון. הכוח כלל קצינים ולוחמים במילואים ובקבע, רובם יוצאי סיירת שקד והצנחנים, שלא היה להם תפקיד מוגדר בתחילת המלחמה. בין אנשי הכוח היו מאיר דגן, שלחם יחד עם וולף בעזה כמפקד סיירת רימון, ואמציה חן (פצי), שפיקד על כוח בשם "כוח פצי". לתקופה קצרה פעל עם כוח הסיור של וולף גם כוח מסיירת מטכ"ל תחת פיקודו של עוזי דיין. הכוח עסק בעיקר בלחימה בחיילי קומנדו מצריים ובחיסול קציני תצפית קדמיים של הצבא המצרי. לאחר המלחמה מונה וולף למפקד חטיבת צנחנים במילואים בדרגת אלוף-משנה.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1978 עבר עם משפחתו למושב אורות, שם עסק בחקלאות ייחודית ובבניית בתי עץ. הוא עסק בכך עד יום פטירתו.

השקפותיו

וולף תמך בהחלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם, שקראה לנוסחת שטחים תמורת שלום לפתרון הסכסוך הישראלי-ערבי. אחרי שחרורו מצה"ל היה חבר במועצה לשלום ולביטחון, והטיף לפשרות מדיניות. רב-אלוף רפאל איתן, הרמטכ"ל, שלל ממנו את המינוי למפקד חטיבה במילואים. הפרשה העיבה על ידידותם של וולף ואיתן אך לא שמה לה קץ. יחסיו עם חברו, אריאל שרון, נותקו בשל הביקורת שמתח וולף על מלחמת שלום הגליל. זמן קצר לפני מותו התפייס וולף עם שרון.
עד שחלה נחשב וולף לאחד מהבולטים במפקדי היחידות המיוחדות וזכה להערכה רבה בצה"ל. בין ידידיו ומוקיריו מאז ועד ליום מותו ניתן למנות את האלופים אריאל שרון, ישראל טל וראשי המטה הכללי דן שומרון ורפאל איתן. כן זכה וולף להערכה רבה מצד פקודיו בסיירת שקד.
ג'אגדיש בהאגוואטי

חייו האישיים

בהאגוואטי נולד במומבאי שבהודו, בן למשפחה עתירת השגים, אביו היה שופט בבית המשפט העליון של הודו ונשיאן של שתיים מהאוניברסיטאות הגדולות במדינה, אחיו הבכור נהיה לנשיא בית המשפט העליון של הודו ואח אחר הוא מהבולטים שבנוירוכירורגים המתמחים ברפואת ילדים. 
בהאגוואטי נשוי לפדמה דסאי, כלכלנית בולטת בפני עצמה שהייתה שותפה לחלק ממאמריו, לבני הזוג ילדה אחת.

קריירה אקדמאית

ב-1954 יצא ללימודים באוניברסיטת קיימברידג' בה למד בסנט ג'ונס קולג' וסיים תואר ראשון בכלכלה ב-1956. כבר בשנתו השנייה בקיימברידג' כתב מאמר בנושא סחר בינלאומי וצמיחה כלכלית, במאמר זה הצביע על תופעה אותה כינה Immiserizing growth (בתרגום חופשי: צמיחה מזיקה), מצב בו צמיחה דרך סחר חוץ מביאה בתנאים מסוימים להרעה ברווחה. 
לאחר השלמת התואר הראשון עבר ללמוד במחלקה לכלכלה של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס וב-1957 חזר לאנגליה ללימודים באוניברסיטת אוקספורד.
ב-1961 חזר בהאגוואטי להודו ועבד במכון לסטטיסטיקה בדלהי וב-1963 הצטרף לבית הספר לכלכלה באוניברסיטת דלהי. באותה שנה פרסם עם עמיתו וי. קיי. ראמאסוואמי (V. K. Ramaswamy) מאמר ב-Journal of Political Economy בו הראו השניים כי בניגוד לתפישה המקובלת, נקיטת צעדי הגנה נגד סחר חופשי במקרה של כשל שוק מקומי, לא יביאו לתוצאה האופטימלית, ועל המדינה להעדיף נקיטת מדיניות המכוונת לפתירת כשל השוק ולדבוק בסחר חופשי. 
ב-1966 שב לארצות הברית, תחילה לאוניברסיטת קולומביה וב-1968 הצטרף לסגל MIT בו התקדם ונהיה לפרופסור מן המניין. אחד מתלמידיו הבולטים היה פול קרוגמן לימים חתן פרס נובל לכלכלה וממבקריו החריפים של בהאגוואטי בנושא דבקותו בסחר החופשי. ב-1971 ייסד את כתב העת האקדמי Journal of International Economics שהפך לכתב העת החשוב ביותר, שמתרכז בחקר הכלכלה הבינלאומית. 
ב-1980 עבר לאוניברסיטת קולומביה, פרסם סדרת מאמרים בתחום הכלכלה הפוליטית וייסד ב-1989 כתב עת אקדמאי נוסף בשם Economics & Politics. בהאגוואטי קרא לקובעי המדיניות להעדיף צעדים המכוונים לסחר בינלאומי חופשי, בין השאר התנגד ליישומה של תקנה 301 בחוק הסחר האמריקאי בו ניתנת לנשיא חופש נרחב לנקוט בסנקציות כלכליות כנגד מדינות הפוגעות לכאורה במסחר האמריקאי. הוא הראה במאמרו מ-1987 שלעיתים כדאי למדינה לאמץ מדיניות של הרחבת הייבוא (VIEs).
ב-1999 יצא לכינוס ארגון הסחר העולמי בסיאטל ובו התעמת עם מתנגדי הגלובליזציה ובראשם ראלף ניידר, לקראת הכינוס, בהאגוואטי ארגן קבוצה של משכילים, אקטיביסטים ומנהיגי עובדים מאסיה, אפריקה ואמריקה הלטינית שמחו על הכנסת מגבלות עבודה ותקינה בנושאי איכות הסביבה לתוך הסכמי הסחר הבינלאומיים. על פי תפיסתו, בעולם של שוק חופשי אין צורך במגבלות אלו, הסחר החופשי יביא בסופו של דבר לשגשוג גם במדינות העניות יותר ובמידה ויש עוול, למשל בנושא ניצול עובדים, הרי שמודעות הצרכנים אליו, המגיעה מתקשורת ההמונים המפותחת בימינו, תביא לביטולו. תופעה זו כינה בספרו Protectionism בשם "אפקט דרקולה" (כשם שאור השמש מחסל את הערפד כך החשיפה תחסל הניצול). 
בהאגוואטי היה יועץ מיוחד לארגון האומות המאוחדות בנושא גלובליזציה ויועץ לשר האוצר ההודי, מאנמוהאן סינג. מכהן כדירקטור בלשכה הלאומית למחקר כלכלי (NBER) ודירקטור ב-Human Rights Watch אסיה, משמש כיועץ לארגונים לא ממשלתיים בארצות הברית ובהודו. 
בהאגוואטי הוא עמית בחברה האקונומטרית, בחברה הפילוסופית האמריקאית ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. הוא אחד משמונה כלכלנים בכירים (בהם חמישה זוכי פרס נובל לכלכלה), שגיבשו את "הסכמת קופנהגן" (Copenhagen Consensus), פרויקט לקידום הרווחה העולמית.