google/wiki40b huggingface dataset:
פרוגריה

הגורמים למחלה

במשך זמן רב היה ידוע כי מקור המחלה הוא גנטי, אך מקורה לא זוהה בוודאות. בשנת 2003 נתגלה כי במרבית המקרים מחלת הפרוגריה נגרמת כתוצאה ממוטציה אקראית ונקודתית בבסיס הDNA שבמקום ה-1824 בגן הנקרא LMNA, שנמצא בכרומוזום מספר 1 ותפקידו לייצר את החלבון Lamin A. במוטציה זו, מוצב בטעות הבסיס תימין במקום הבסיס ציטוזין. במקרים אחרים המחלה נגרמת ממוטציה אקראית מקרית בבסיס אחר בגן זה.
במשפחות הבודדות שבהן מחלה זו תורשתית, המוטציה היא בבסיס שבמקום 1579 וגם היא חלף של תימין במקום הבסיס ציטוזין.
Lamin A הוא חלבון מבני שמהווה חלק מלמינה שבמעטפת הפנימית של גרעין התא ששומר על צורתו היציבה. התגלה גם כי ייתכן ש Lamin A משתתף בתהליך ייצר טלומרים בגרעין התא של תאי העובר, בשלבים הראשונים של התפתחות העובר. לאדם החולה בפרוגריה יש טלומרים קצרים בהרבה מהמקובל והדבר מפריע לחלוקת תאים יעילה ברקמות שבהם יש התחדשות מתמדת של תאים, כגון רקמות העור ואזורים בהם העצם אמורה לגדול במהלך הילדות. מצב זה בו יש קושי בהתחדשות רקמות שאמורות להתחדש באופן תדיר הוא גורם מרכזי של תהליך ההזדקנות.

תסמינים

עם לידת תינוק הלוקה בתסמונת זו הוא נראה בריא לחלוטין, אולם כאשר מגיע התינוק לגיל שנע בין 18 ל-24 חודשים מתגלים התסמינים הראשונים של המחלה: הגדילה היא איטית מהנדרש; סימני פרוגריה אופייניים - התקרחות, פנים קטנות, לסת קטנה, שיניים צפופות ועיניים בולטות. מאוחר יותר מתפתחים גם תסמינים נוספים: עור מקומט וזקן, רזון הנובע ממיעוט שומן גוף, קומה נמוכה, מפרקים נוקשים, טרשת עורקים ומחלות לב. ההתפתחות השכלית אינה מושפעת ממחלה זו והיא מקבילה להתפתחות ילדים באותו הגיל. המחלה מתגלה על ידי בדיקה רפואית, ומאומתת באמצעות בדיקת דם. תוחלת החיים היא 13 שנים, ורק במקרים נדירים עובר הסובל מפגם זה את גיל 16 שנים. הגיל המרבי המתועד למות חולה הוא 32. הילדים הלוקים בפרוגריה לוקים במחלות שונות המאפיינות בדרך-כלל את גילאי הזקנה, כלחץ דם גבוה, סוכרת ומחלות לב. חלק גדול ממקרי הפטירה המדווחים אירעו כתוצאה מדום לב או ממחלות זקנה.
התפתחות סימני המחלה מקבילה לתהליכי ההזדקנות, אך במהירות גבוהה פי שישה עד פי שמונה לעומת אלו העוברים על אדם בריא. לא כל תסמיני ההזדקנות מופיעים בחולי פרוגריה. לא ידועה תרופה למחלה זו. הטיפולים הקיימים הם טיפולי משמרים, כגון תרופות ותרגילי התעמלות שנועדו להקל על המפרקים ולאפשר גמישות בכלי הדם, ובכך להקל על החולה.
ממוגרפיה

מָמוֹגרפיה היא בדיקה המשתמשת בקרני רנטגן ומיועדת לזיהוי ואבחון מוקדם של רקמות חשודות באזור החזה.

הבדיקה

הבדיקה משמשת ככלי זיהוי ואבחון לרקמות דמויות גושים באזור החזה ובית השחי ומומלצת לגילוי מוקדם של סרטן השד. הבדיקה אינה אינדיקטור מוחלט לזיהוי ואבחון של רקמות סרטניות. קיימות מספר בדיקות משלימות לבדיקת הממוגרפיה כגון ביופסיה, דימות תהודה מגנטית (MRI), אולטרסאונד, ממוגרפיה פולטת פוזיטרונים ודקטוגרפיה.
במהלך הבדיקה מוצמד השד בין שני משטחים מקבילים (כמודגם בתמונה). נלקחות דגימות תמונה מזווית אנכית ואלכסונית. בממוגרפיה דיגיטלית, תמונות הרנטגן נשמרות בדיסק ואינן מודפסות. השיטה הדיגיטלית היא המקובלת כיום.
אם עולה חשש לרקמה חשודה שעלולה להיות סרטנית, החולה מופנית לבדיקות בירור נוספות שיאבחנו את סוג הרקמה. הבדיקה הנחשבת טובה ביותר לזיהוי סוג הרקמה היא ביופסיה.]
דולז'

תיאור גאוגרפי

דולז' נמצא בדרום מערבה של רומניה, ונחצה על ידי החלק התחתון של הנהר ז'יו, ממנו נובע גם שמו - ממקור סלאבי - דולז', שמשמעותו - הז'יו התחתון או מורד הז'יו. שטח המחוז משתרע בין 43°43' ו-44°42' רוחב צפוני, ובין 22° 50' ו-24° 16' אורך מזרחי.
יושינורי אוסומי

ביוגרפיה

אוסומי נולד ב-9 בפברואר 1945 בפוקואוקה שביפן. הוא השלים תואר ראשון (B.Sci) בשנת 1967, ודוקטורט בשנת 1974. את שני תאריו רכש באוניברסיטת טוקיו. בשנים 1974–1977 עבד באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק.
לאחר מכן חזר לאוניברסיטת טוקיו כעמית מחקר, וקיבל דרגת פרופסור חבר בשנת 1988. ב-1996 עבר למכון הלאומי לביולוגיה בסיסית באוקזקי שביפן. בין השנים 2004-2009 כיהן כפרופסור גם באוניברסיטה ללימודים מתקדמים שבעיר היפנית היאמה (Hayama).
RIKEN

היסטוריה

המכון נוסד בשנת 1917, לפי החלטת הדיאט של יפן, כמוסד פרטי בשותפות של תעשיינים, הממשלה והמשפחה הקיסרית. ב-1927 נוצר סביב המכון אגד-חברות (זאיבצו), קבוצה שכללה בשיאה (1939) 63 חברות ו-121 מפעלים שייצרו ושיווקו מוצרים על סמך הפיתוחים המדעיים של המכון (מאחד מהם נוצר תאגיד האלקטרוניקה Ricoh).
במהלך מלחמת העולם השנייה ניהלה יפן את תוכנית הגרעין הצבאית שלה במסגרת RIKEN. באפריל 1945 הפציץ חיל האוויר של ארצות הברית את מעבדות המכון בקומגומה ולאחר המלחמה הרסו האמריקאים את שני מאיצי החלקיקים במקום ולאחר מכן פירק משטר הכיבוש האמריקאי ביפן את RIKEN. ב-1958 העביר הדיאט את חוק RIKEN שהחיה את הארגון כתאגיד ממשלתי. ב-1963 הוקם מטה RIKEN בוואקו, במחוז סאיטאמה, ליד טוקיו. מטה זה מרכז את תוכניות המחקר והפיתוח ארוכות הטווח של המכון ומתווה את מדיניות התקצוב של המרכזים השונים. 
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 התפתח המכון באופן מהיר.
המכון מקיים שיתופי פעולה עם מכון רתרפורד אפלטון בבריטניה (קבוצת משימה לחקר מיואונים), המעבדה הלאומית ברוקהייבן בארצות הברית ועוד.
בשנת 2014 הסתבך המכון בשל גילוי שמחקר בנוגע לתאי גזע, שבוצע במכון והתפרסם בכתב העת Nature היה מזויף ובעטיו התאבד המדען שפרסם אותו.
תומאס דוהרטי

ראשית חייו

דוהרטי נולד וגדל באדינבורו שבסקוטלנד. לדוהרטי אח מבוגר ואחות צעירה, ושני הוריו עוברים בבנקאות. הוא החל לשחק כדורגל ולשחק באופן מקצועי בגיל 5. דוהרטי הצטרף ל-"Lothian Youth Arts and Musicals Company", שם הוא שיחק במגוון תפקידים, כולל הופעת הבכורה שלו כאלאדין בעיבוד לסרטם של דיסני.
דוהרטי למד בתיכון המלכותי באדינבורו. לאחר התיכון, דוהרטי למד באקדמיית MGA לאומנויות הבמה של אדינבורו שבסקוטלנד. הוא סיים את לימודיו לאחר לימודי תיאטרון באקדמיית MGA ביולי 2015 ומיד חתם על חוזה עם חברת "Olivia Bell Management" שבלונדון. דוהרטי למד משחק, שירה, וסוגים שונים של מחול, כולל מחול מודרני, היפ-הופ, ג'אז ובלט.

קריירה

לאחר שסיים את אקדמיית MGA לאומנויות הבמה בקיץ 2015, דוהרטי החל לעבוד במלצרות במסעדת טיגרלי שבאדינבורו. בימי החופשה שלו, דוהרטי חילק את זמנו בין אודישנים עבור הסדרה "האכסניה" לעבודה נוספת בפסטיבל הפרינג' באדינבורו. לדוהרטי הוצעה דמותו של שון ב"האכסניה" והוא נאלץ לעבור הכשרה אינטנסיבית באופני הרים במטרה להתכונן לתפקיד. "האכסניה" צולמה בבלפסט, צפון אירלנד. למרות שדמותו של שון היא סקוטית, דוהרטי התאמץ להנמיך את המבטא שלו כדי להקל על הצופים בכל 108 המדינות בהן הסדרה שודרה.
בדצמבר 2016, "האכסניה" חודשה לעונה שנייה שהחלה את תהליכי ההפקה שלה בפברואר 2017.
לאחר שלוהק לדמותו של שון, דוהרטי נבחן לסרט המקור של דיסני, "היורשים 2" ולוהק לדמותו של הארי הוק, בנו של הנבל הידוע לשמצה, קפטן הוק, מ"פיטר פן". הסרט צולם בונקובר, קנדה בשנת 2016 ושודר בערוץ דיסני ב-21 ביולי 2017.
דוהרטי מגלם את דמותו של הארי הוק גם בסרט "היורשים 3".
באוגוסט 2017, דוהרטי נבחר לאחד מ-50 הנערים הלוהטים בעולם על ידי מגזין "ווג".
החל מ-2019 משתתף בתפקיד סבסטיאן ב"מורשות", סדרת הבת של "יומני הערפד" ו"המקוריים".
רוסטאן

רוסטום ראסמאדזה (בארמנית: Ռուստամ Ռազա, בסביבות 1782–1845), או בכינוייו רוסטאן (Roustan) וכן רוסטאם ראזה (Roustam Raza), היה שומר הראש הממלוכי האישי המפורסם של נפוליאון בונפרטה. נחשב אתנית לגאורגי ו-ארמני.
רוסטאן היה ממלוכי מצרי שנולד בטביליסי, כבן השישי, לסוחר ארמני, רוסטום אוּנאן, ואם גאורגית. כשהיה בן שנתיים חזר אביו לעיר הולדתו אפרחאן שבארמניה, ושם גדל עד הגיעו לגיל 13. במהלך המלחמה הפרסית-ארמנית התפצלה משפחותו, והוא נמכר לעבדות, מאז נמכר שוב שבע פעמים. בפעם האחרונה הוא נרכש על ידי סאלא-ביי, אחד מ-24 מושלי מצרים, והועבר לקונסטנטינופול, מתוך מטרה להפוך אותו לחייל במיליציה הממלוכית של נפוליאון בונפרטה. בשנת 1798 נתן אל-בקרי שייק, השייח של קהיר, סוס ערבי כמתנה לקיסר חברו. באותה הזדמנות הציג את העבד הצעיר בפני נפוליאון בונפרטה. הקיסר התרשם מרוסטאן ולכן כשעזב נפוליאון לצרפת נתן לו אותו ואת איברהים, ממלוכי אחר, במתנה. לימים הפך איברהים להיות שומר ראשה של מאדאם בונפרטה, תחת השם עלי, ורוסטאן הפך לשומר ראשו של הקיסר. רוסטום שינה את שמו לרוסטאן בשפה הצרפתית.
רוסטאן הפך לבן לוויה הכרחי בכל מסעותיו של נפוליאון בציבור; הוא ליווה אותו בכל המשלחות, בכל התהלוכות והמצעדים ובכל הקרבות. אומץ ליבו ונאמנותו לקיסר הייתה ידועה ברבים. רוסטאן המשיך לתפקד כשומר ראשו של נפוליאון עד לשנת 1814, שבה נשא את מדמואזל דואוויל, שהייתה משרתת של ג'וספין, לאישה וסירב להתלוות לנפוליאון לאי אלבה, בנימוק שמשפחתו קושרת את ידיו מלעזוב את צרפת ושהוא לא יכול לעזוב את משק הבית שלו.
לאחר יציאתו לגמלאות, רוסטאן ורעייתו עברו לעיר דורדאן (Dourdan) שבחבל אסון (Essonne) בצרפת, שם נקבר לאחר פטירתו ב-1845.
אצ'ה בר

ביוגרפיה

בר נולד בשנת 1964 בירושלים. הוא החל את דרכו המוזיקלית כנגן גיטרה, והמשיך כמפיק מוזיקלי ומנהל אמנותי של אמנים.
בר ניגן בתיכון בלהקת רוק (עם הסופר גדי טאוב) והוא בוגר ה- musicians institute California בלוס אנג'לס. 
הוא עבר לג'אז לאחר שפגש במהלך הצבא את הפסנתרן אבי אדריאן, איתו הקים את להקת קשת עם המתופף אורן פריד והבסיסט יוראי אורון (שהוחלף מאוחר יותר עם בסיסט להקת אטרף, ויקטור אזוס).
לאחר שנסע ללמוד בלוס אנג'לס, חזר בר לישראל וב-1991 הפיק מופע ליענקל'ה רוטבליט לרגל צאת אלבומו מכתבים מבית רביעי. ניגן עם מיקי גבריאלוב בחמישה אלבומים, ובמשך חמש שנים ניהל מוזיקלית את הזמרת גלי עטרי.
במקביל, הקים בר עם המוזיקאי איתי רוזנבאום את אולפני טררם שם הלחינו ג'ינגלים, הקליטו פסקולים לסרטים ולטלוויזיה (בין השאר גם לסדרת הטלוויזיה "בת ים ניו יורק") והפיקו את הזמרת אילנה אליה.
את הצוללת מנהל אצ'ה משנת 1997 ובמסגרתה הפיק את ערב המחווה ליעקב רוטבליט בפסטיבל ישראל 1999. הוא הקים את "אנסמבל הצוללת הצהובה", הקים את מגמת המוזיקה של הצוללת בשיתוף עם איתי רוזנבאום, הקרן לירושלים ומנח"י, בית הספר לסאונד של הצוללת עם יואב שדמה והפיק אמנים רבים במסגרות פרויקטים שונים: מרב סמן טוב, אמיר קלוגמן, שירה ז' כרמל ועוד רבים. החל מאוקטובר 2014 מנהל בר את תחום התרבות והאמנות בקרן לירושלים.

חיים אישיים

בר נשוי לשחקנית שרון הכהן בר ואביהם של תומר בר וניצן בר.
הלוויית לוי אשכול

הלוויית לוי אשכול, ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל, נערכה ביום שישי, 28 בפברואר 1969, בחלקת גדולי האומה בהר הרצל שבירושלים, בנוכחות קהל רב. הייתה זו הפעם הראשונה בה הובא ראש ממשלה או נשיא לקבורה בחלקת גדולי האומה. ההלוויה התקיימה יומיים לאחר פטירתו של אשכול, אשר נפטר מהתקף לב בעודו מכהן בתפקיד.

פטירתו של אשכול

לוי אשכול סבל ממחלת לב. ב-3 בפברואר 1969 לקה בהתקף לב, ממנו החלים והחל לחזור בהדרגה לעבודתו כשהוא מקיים חלק מפגישות העבודה במעון ראש הממשלה. בשעות הבוקר של ה-26 בפברואר לקה שוב בליבו ובשעה 08:15 בבוקר, נפטר. לצדו היו רעייתו מרים אשכול ורופאיו פרופסור משה רחמילביץ', ד"ר שטיינר וד"ר בראון.
אשכול הביע בפני מכריו את רצונו להיקבר בקיבוצו, דגניה ב'. עם פטירתו התכנסה הממשלה לישיבה בה הכריעו השרים בעד ההצעה להביאו לקבורה בירושלים משום ש"יהיה בכך משום סמליות אם לוי אשכול ז"ל, אשר בימי כהונתו שוחררה ואוחדה ירושלים, יובא לקבורות בבירה". בעקבות החלטתם זו יצאה משלחת שרים אל בית ראש הממשלה להתייעצות עם המשפחה ולקבלת הסכמתה.
עם תום ישיבת הממשלה, שרי הממשלה ובראשם נשיא המדינה זלמן שזר והרבנים הראשיים, יצאו אל בית ראש הממשלה לניחום המשפחה. בשעות הצהריים הוצב הארון בכניסה לבית ראש הממשלה ולצדו משמר כבוד של משטרת ישראל.
בשעה 12 התכנסה הממשלה בשנית לישיבת אבל, בה מונה יגאל אלון לממלא מקום ראש הממשלה כשהוא יושב לצד כיסא ראש הממשלה המיותם. הממשלה הכריזה על אבל לאומי שיחול מ-27 בפברואר בשעה שש בבוקר ועד תום מסע ההלווייה שיתקיים ב-28 בפברואר ובמהלכו יסגרו בתי השעשועים ברחבי המדינה. שר הפנים משה חיים שפירא הורה על הורדת דגלי המדינה לחצי התורן.

תגובות

יום ההלוויה מראשית הטקסים ברחבת הכנסת ועד תום הקבורה הועברו בשידור ישיר בקול ישראל ובטלוויזיה הישראלית. עם פטירתו של אשכול הוזעקה לירושלים ניידת השידורים המיוחדת לשידורי שדה, אשר החלה להיערך בתל אביב לשידורים המיוחדים שתוכננו לחג הפורים. תוכנית השידורים כולה, למעט מהדורות החדשות, בוטלה עד תום ימי השבעה. חיי המסחר בתל אביב רבתי היו משותקים ביום ההלוויה ובשוק הכרמל סגרו רוכלים את דוכניהם עד גמר הלוויה. מאות הצטופפו ליד חנויות אלקטרוניקה לצפייה בטקס.
עם פטירתו של אשכול החלו להתקבל מברקי ניחומים מנכבדים באזור רצועת עזה. ראש עיריית אל עריש אף עמד בראש משלחת שהגיעה אל משרדי הממשל הצבאי ברצועה. משלחות דומות בראשות שייח'ים ומנהיגי השבטים הבדואים הגיעו אל משרדי הממשלה הצבאי בחצי האי סיני. עקב האבל בוטלו טקסי חג הקורבן שנועדו להיערך בכפרים הערבים שבגליל המערבי ובעיר עכו.
בבתי הספר התקיימו טקסי התייחדות ועקב ביטול שידורי הטלוויזיה הלימודית, בתי ספר הקשורים עמה בתוכנית הלימודים צפו בשידורי הטקסים.
ביחידות צה"ל השונות הודלק נר זיכרון והוקראה פקודת יום של הרמטכ"ל חיים בר-לב שעיקרה קרבתו של אשכול לצה"ל ולחייליו ושותפותו בבניין עוצמתו וכוח הרתעתו של הצבא: "ההתעצמות הרבה והפיתוח הניכר בחילות האוויר והשריון חלו בעת כהונתו כשר הביטחון. בתקופה זו הוכן צה"ל למלחמה באיכות וברמה שבאו לביטוי עליון במלחמת ששת הימים".
לרגל הלווית אשכול הורד הדגל במרכז האו"ם לחצי התורן. ממשלת ארגנטינה הכריזה על יום ההלוויה כיום אבל ודגל המדינה הורד לחצי התורן בכל מוסדות הציבור והצבא.
קודה

קודה ("זנב" באיטלקית; מ"קאודה" בלטינית, ראו להלן), במוזיקה, היא קטע המביא פרק ביצירה או יצירה נפרדת לכלל סיום באמצעות הרחבה. הקודה התפתחה מן האקורדים הפשוטים של קדנצה 
לצורה עצמאית ומשוכללת. בסדרה של וריאציות על נושא או ביצירה, הבנויה מרצף של נושאים בסדר קבוע, הקודה היא קטע, שניגודו לסיומי הווריאציות או הנושאים הנפרדים ברור דיו להבהיר את תפקידו כחותם את המכלול בסיום שלם.
בתיווי מוזיקלי משמש סמל הקודה, בדומה לסימן dal Segno, כסמן ניווט. סמל הקודה נראה כסריג מטרה, מוצאים אותו בעיקר בעיבודי מוזיקה פופולרית, והוא משמש כאשר היציאה מקטע חוזר נמצאת בתוך אותו קטע ולא בסיומו. ההוראה "לקודה" מציינת, שהנגן צריך לקפוץ אל קטע נפרד, המסומן בסמל זה.
צ'ארלס בורקהארט גורס, שהסיבה לשכיחותן, ואפילו נחיצותן, של קודות היא, שבשיאו של החלק העיקרי של יצירה, "קטע מאומץ במיוחד", במקרים רבים פראזה מורחבת, הוא לעיתים תוצר של "עיבוד רעיון עד לסיומו המבני". בנוסף הוא טוען כי יצירת כל התנופה הזו מחייבת בסיומה קודה, שתאפשר למאזין "להחזיר מבטו" אל היצירה עצמה, "לקלוט את כולה" ו"ליצור תחושת איזון".

קאודה

קאודה (Cauda, רבים Caudae), השורש הלטיני של קודה, משמשת בחקר קונדוקטוס (יצירה מימי הביניים לטקסט לטיני) של המאות ה-12 וה-13. הקאודה מתייחסת למליסמה (קישוט) ארוכה על אחת ההברות האחרונות של הטקסט, החוזרת בכל אחד מן הבתים. הקונדוקטי התחלקו על פי המסורת לשתי קבוצות, קונדוקטוס קום קאודה וקונדוקטוס סין קאודה (בלטינית: קונדוקטוס עם קאודה, קונדוקטוס ללא קאודה). בהתבסס על קיום המליסמה. הקאודה מספקת אפוא תפקיד סגירה וסיכום, בדומה לזה של הקודה המודרנית.

קודטה

קודטה ("זנבנב" באיטלקית) ממלאת אותה מטרה כמו הקודה, אולם בקנה מידה קטן יותר, כחותמת קטע של יצירה ולא את היצירה בשלמותה. באופן טיפוסי, קודטה מסיימת את חלקי התצוגה (אקספוזיציה) והחזרה (רפריזה) ביצירה בצורת סונאטה, בהמשך לנושא השני (במודולציה לסולם שונה) או לנושא הסוגר (אם יש כזה). מכאן, שבתצוגה היא מופיעה בדרך כלל בסולם המשני, אבל בחזרה היא מופיעה בסולם הראשוני. הקודטה הרגילה מסתיימת בקדנצה מושלמת בסולם המתאים ובכך מאשרת את הטונאליות. אם יש חזרה על התצוגה, תחזור גם הקודטה, אבל לפעמים יש שינוי קל בסיומה, תלוי אם היא מובילה חזרה לתצוגה או אל קטעי הפיתוח.
תחנת הרכבת נען

היסטוריה

התחנה נוסדה בשנות ה-20 של המאה ה-20. בהתחלה היא שימשה להובלת תוצרת חקלאית של פרי הדר. ולאחר מכן שימשה גם כתחנת נוסעים לתושבי האזור. בשנות ה-40 היו עוצרות בתחנה שלוש רכבות מדי יום ולאחר קום המדינה שירתה התחנה את הרכבות בקו לירושלים. בשנות ה-50 נסללה מסילת הדרום מתחנת נען דרומה אל באר שבע ועם פתיחת הקו לבאר שבע בשנת 1956 הייתה תחנת נען תחנת ביניים בקו זה. בשיאה, בשנות ה-60 עצרו בתחנה כ-20 רכבות ביום, מחציתן בקו לבאר שבע ומחציתן בקו לירושלים. בסביבות שנת 1992 הופסקה עצירת הרכבות בתחנה וכיום זו תחנת רכבת תפעולית בלבד ובה שלוש מסילות תקניות, המשמשות למפגשי רכבות בקווים תל אביב - באר-שבע ותל אביב - ירושלים. רכבת ישראל מבצעת עבודות שיחזור במבנה ההיסטורי. התחנה ממוקמת בשדות בין קיבוץ נען לבין מושב יציץ, קרוב לשמורת הטבע עיינות גיבתון.

הכפלת קטע המסילה נען-לוד

בקטע נען-לוד, שאורכו 10.5 קילומטר, עוברים שני קווים של רכבת ישראל. בעקבות העומס הרב שנוצר על הקטע, והמגבלה של שלוש רכבות בשעה לכל כיוון, הוחלט בעשור הראשון של המאה ה-21 על פי תוכנית החומש של רכבת ישראל להכפיל את המסילה בין לוד לנען. כמו כן, עקב ריבוי העקומות החדות בקטע המגבילות את מהירות הנסיעה, הוחלט שתוואי המסילה בין רחוב תל חי ברמלה עד תחנת נען יוחלף במסילה חדשה ומיושרת, בתוואי הסמוך לכביש 6. בניית המסילה הייתה אמורה להסתיים ברבעון הראשון של 2008, אך התעכבה עקב התנגדות של תושבי קיבוץ נען. בשנת 2011 הסתיימו העבודות על המסילה החדשה באזור נען וב-2012 הושק הקו המהיר של הרכבת מתל אביב לבאר שבע במסילת הדרום העובר בקטע נען-לוד. באותה עת עדיין נותרו בקטע נען-לוד עבודות שדרוג של הפרדות מפלסיות הממתינות לביצוע באזור רמלה, חלקן עקב גילוי קברים עתיקים.
צבי קיווייה

תיאור

צבי קיווייה הוא אחד הצבאיים הכהים ביותר, פרוותו בצבע חום כהה, בטנו בצבע לבן ומעליה פס שחור עבה, זנבו שחור, קו לבן ובתוכו פס שחור יורד מהעין לאף, פס שחור בחלקו האחורי ולאחריו לבן,  כתם שחור על אפו, וגרונו ובין קרניו לבנים. זוג קרניים המגיעות לאורך של 37-25 ס"מ לזכרים, ו30-20 ס"מ לנקבות. גובהו בכתפיים 69-60 ס"מ, אורך ראשו וגופו 105-95 ס"מ, ואורך זנבו 20-15 ס"מ, משקלם של הזכרים 35-20 ק"ג, ושל הנקבות 20-15 ק"ג.

תפוצה ובית גידול

צבי קיווייה הוא בעל חיים האנדמי להרי האטלס, בתחילת המאה ה-20 תפוצתו הייתה רחבה מאוד, ב-1932 החלה האוכלוסייה לרדת במהירות, וב-1972 נותרו רק עדרים קטנים. כיום תפוצתו היא במדינות: מרוקו, אלג'יר ותוניסיה. צביים אלה חיים במגון בתי גידול הכוללים יערות אלונים ואורנים, חורשים, שטחי מרעה, הרים, וסלעים.

מאפיינים ותזונה

צבי קיווייה פעיל בלילה ובשעות הבוקר המוקדמות, וחי בקבוצות קטנות של זכר ומספר נקבות המונים 8-4 פרטים. במהלך הלילה הם ירדו לאזורים נמוכים ולקראת הבוקר יחזרו למקומות מסתור באזורים גבוהים. ההריון נמשך כ-160 ימים ובסופם נולד עופר אחד או שתים המוסתר בימיו הראשונים בצמחייה רחוק מהעדר. העופרים מתחילים לאכול מזון מוצק אחרי חודש, ומגיעים לבגרות בגיל שבעה חודשים. צבי קיווייה הוא צבי חששן מאוד וברגע שהוא חש בסכנה הוא יניף את זנבו ויקפוץ על ארבע רגליו בדומה לדלגן, כדי לאותת לשאר על הטורף. הזכרים טריטוריאליים ויסמנו את שטחם בעזרת גללים או בלוטות ריח.
תזונתם כוללת: עשבים, עשבי תיבול, שיחים, ועלים לעיתים (בעיקר בלילה) הם נכנסים לשטחים חקלאיים ויאכלו בעיקר חיטה, כמו כן הם תלויים מאוד במים.

איומים ושימור

מלבד תנים המסוכנים לעופרים אין לצבי קיווייה אויבים נוספים בטבע, טורפים גדולים כמו אריה ברבארי,פיתון סלעים אפריקני ונמר ברבארי נכחדו מהאזור.
מצבו מוגדר בסכנת הכחדה בשל ציד ואובדן בתי גידול למטרות חקלאות, האוכלסייה העולמית בטבע היא 2950-1750 פרטים, עדרים גדולים של צבי קיווייה בשבי נמצאים במרכז רבייה בספרד ומעטים בארצות הברית.
סיסתאן ובלוצ'סתאן

גבולות

מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן גובל עם המחוזות כרמאן, הורמוזגאן ודרום ח'וראסאן.
המחוז גובל גם במדינת פקיסטן ממזרח ואפגניסטן מצפון מזרח.

דת ואוכלוסייה

שם המחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן נגזר משמן של שתי קבוצות אתניות שמושבן במחוז. רוב האוכלוסייה שייכים לקבוצה האתנית הבלוצ'ית, ומדברים בשפה הבלוצ'ית. בצפון המחוז יש ריכוז פרסי שמדבר ניב של השפה הפרסית המכונה סיסטאני. בלוצ'ים הם מוסלמים סונים וכיוון שאיראן היא מדינה שיעית השלטונות מדכאים את האוכלוסייה הבלוצ'ית, ועמדות השליטה והכוח במחוז נמצאים בידי הפרסים השיעים דוברי הסיסטאני.

כלכלה

המחוז כיום הוא אחד המחוזות הלא מפותחים, השוממים והעניים ביותר של איראן. עם זאת, קיימות תוכניות של ממשלת איראן המיועדות לשינוי המצב.]

נגישות

העיר זאהדן קשורה לקואטה בפקיסטן כבר כמאה שנים ברכבת. לאחרונה נחנכה רכבת מהעיר באם שבמחוז כרמאן לעיר זאהדאן. במחוז גם שני שדות תעופה, שדה התעופה זאהדאן שנמצא במזרח העיר זאהדאן ושדה התעופה צ'אבהאר הנמצא בדרום המחוז.

משקעים

מחוז סיסתאן ובלוצ'סטן מהווה כיום את אחד האזורים היבשים ביותר באיראן, עם עלייה קלה בגשם ממזרח למערב, ועלייה ניכרת של לחות באזורי החוף. המחוז כפוף לרוחות עונתיות מכיוונים שונים.
רעמסאום

השרידים

האתר נמצא במישור ההצפה של הנילוס. ההצפה שהתרחשה פעם בשנה פגעה ביסודות המקדש וסביבתו. האתר הוזנח במשך שנים. בתחילת האמונה הנוצרית במצרים המקדש שימש ככנסייה נוצרית. המקדש של רעמסס פורק לאחר התקופה הרומית, ולבני הגיר נשרפו במטרה ליצור סיד. האתר כולל סדרה של מקדשים המוקדשים למלכים מתקופת הממלכה החדשה, הקבורים בעמק המלכים. האתר כולל גם בית קברות מתקופת הממלכה התיכונה.
מערות שקוציאן

האתר

האתר כולל ארבע מערות נפרדות - סוקולק (Sokolak) בדרום, גלובוצק (Globocak) במערב, וסאפן דול (Sapen dol) וליסיצנה (Lisicina) בצפון. עוד כלולה מערת מהורצ'יץ' (Mahorčič) בשטח המוכרז, ובה מספר אגמים תת-קרקעיים וחמישה מפלים. נהר הרקה (Reka, "נהר" בסלובנית) נעלם אל תוך מערות שקוציאן בווליקה דולינה (Velika dolina - "העמק הגדול"), דרך מעבר תת-קרקעי באורך של 350 מטר והוא מופיע שוב בתוך המערות בשני ערוצים באורך של 300 מטר ובעומק של 150 מטר. משם הוא נעלם שוב לתוך מעבר בן 2 ק"מ, המגיע לגובה מקסימלי של 148 מטר ולרוחב של 100 מטר. זרימת הנהר איתנה ועשויה להגיע לשפיעה של 300 ממ"ק/שנייה, וסך הכל יש לאורכו 163 מפלי מים הערוכים ב-25 קבוצות. עומקן המרבי של המערות מגיע עד לכ-230 מטרים מתחת לפני הקרקע ואורכן הכולל הוא יותר מ-5 ק"מ. משם זורם הנהר לאורך 34 ק"מ בנתיב תת-קרקעי עד שהוא צץ מחדש כנהר טימאבו (Timavo) סמוך לטריאסטה בתחומי איטליה ונשפך אל הים האדריאטי. במערות שוררת טמפרטורה קבועה של 12 מעלות צלזיוס, והן משמשות בית ל-250 מיני צמחים, ומספר בעלי חיים, בהם חמישה מיני עטלפים.
קטע קצר מהמערות הוא מסלול תיירותי מרשים המתחיל במנהרה שנחפרה בשנת 1933. זו מובילה אל "המערה השקטה" (Tiha jama) שאורכה 500 מטר ואשר זכתה לשמה בשל כך שלא זורמים בה מים ועל כן שורר בה שקט. בסופה של המערה השקטה שוכן "האולם הגדול" (Velika dvorana) שרוחבו 120 מטר וגובהו 30 מטר. באולם זה יער של נטיפים, ומשם עוברים המבקרים אל אולם מילר שגובהו 100 מטר. גשר מרשים בגובה של 45 מטר מוביל מעל נהר רקה אל אולם סווטינה, שבו נחצב שביל לאורך קיר המערה. בהמשך נמצאים שני אולמות נוספים ובסוף המסלול יוצאים המבקרים אל האוויר הפתוח במקום בו התמוטט גג המערה. פוניקולר מעלה את המבקרים 90 מטרים אל מרכז המבקרים של הפארק.

נוכחות אנושית

בסביבתן הקרובה של המערות כ-30 אתרים ארכאולוגיים המעידים על יישוב אנושי במשך למעלה מ-10,000 שנים, ו-18 אתרים ארכאולוגיים נוספים שוכנים בסביבה ההיקפית של האתר. בין אלה התגלו חמישה בתי קברות פרהיסטוריים, ובתקופת הברזל הוקמה במקום מצודה. גם הרומאים הקימו מצודה משלהם באתר והאתר נזכר במאה ה-1 לפנה"ס בידי פוסידיניוס. בימי הביניים שכן יישוב מבוצר בשקוציאן, והמערות נזכרו ב-1599 וב-1689. ב-1851 החל מחקר ספלאולוגי של האתר וזה נמשך עד היום, אגב מחקרים חשובים בשנים 1893–1894 אודות משטר המים במקום. זהו אחד האתרים המפורסמים בעולם ללימוד תופעת הקארסט, ובו החל השימוש הבינלאומי במושג ה"קארסט" עצמו ובמושגים נלווים נוספים כמו "דולינה". כיום שוכנים באזור המוכרז שלושה כפרים - שקוציאן פרי דיוואצ'י (Škocjan pri Divači), מטאוון (Matavan) ובטנייה (Betanja) - והיישוב המשמעותי הקרוב ביותר הוא דיוואצ'ה (Divača), כ-5 ק"מ צפונית-מערבית למקום.
רמת צבי

היסטוריה

חברי ארגון הגליל התארגנו לצורך הקמת מושב ועברו הכשרה במשך מספר שנים על גבעת שמרון. במסגרת מפעל היישובים על שם דב הוז ויצחק בן יעקב נרכשו כ-6,000 דונם מאדמות הכפר הערבי טמרה והם הוקצו להתיישבות לארגון הגליל. הקמת היישוב נעשה בסיוע של ארגון בני ברית שתרמו 100,000 דולר לצורך כך. בסוף 1941 עלו חברי הארגון לחריש במקום. בינואר 1942 עלו חברי הארגון להתיישב באופן זמני במולדת. בשנה הראשונה התגוררו החברים במקום בתנאים קשים, ללא כביש, תוך הבאת מים בעגלה מגבע. בשנת 1947 טרם נפתרה בעיית המים ועיקר החקלאות התבסס על פלחה. במושב היו 38 משפחות מתוך 62 שיועדו לה על פי התוכנית. המושב נותר בגודל זה במשך שנים רבות.
היישוב נקרא בראשית דרכו "תמרה" ושמו הוסב במרץ 1953 ל"רמת צבי", על שם הנרי צבי מונסקי, שהיה פעיל ציוני ונשיא ארגון בני ברית בארצות הברית. ארגון בני ברית המשיך ללוות את המושב בשנים שלאחר מכן ובשנת 1960 נחנך במושב גן ילדים שנתרם על ידי הארגון. במרץ 1962 הונחה אבן פינה לבית העם במושב, שהוקם גם הוא בסיוע בני ברית. תנועת הנוער הפועלת ביישוב נקראת תנועת "בני המושבים".
טקג'י אוצוקי

טקג'י אוצוקי (Ōtsuki Takeji 大槻武二, 1906–2004) היה המייסד של כנסיית ישו הקדושה, שהיא הכנסייה העצמאית השלישית בגודלה ביפן.
אוצוקי נולד באיאבה בשנת 1906. בצעירותו המיר את דתו לנצרות. הוא הצטרף אל כנסיית Japan Holiness Church בשנת 1930, והוסמך כאב מנזר.
הוא עבד ברחבי יפן, ובשנת 1936 קיבל על עצמו עבודה מיסיונרית במנצ'וריה.
בשנת 1938 הוא התנסה בהתגלות אלוהית שעל פיה נדרש להתפלל למען קום מדינת ישראל, התקומה והגאולה של עם ישראל, שלום ירושלים וביאת המשיח. הוא המשיך את פועלו גם בתקופת מלחמת העולם השנייה שבה יפן לחמה לצד גרמניה הנאצית, חרף הרדיפות שסבל בעקבות אמונתו ואהדתו לישראל.
בשנת 1946 הוא ייסד את "אגודת הנוצרים היפנים ידידי ישראל".
לאחר המפגש הראשוני שלו עם זוג ישראלי בשנת 1962, הוא הגה רעיון לבנות בית הארחה עבור ישראלים המגיעים לבקר ביפן. בעקבות זאת, נוסד בשנת 1971 בית ההארחה "בית שלום", אשר ממשיך להיות פעיל גם לאחר מותו.
בשנת 1995 הקימה האגודה מרכז חינוך לשואה, אשר בשנת 2007 עבר לביתן חדש על שמו של האב טקג'י אוצוקי.
בפארק יצחק רבין נמצא גן יפני על שם האב טקג'י אוצוקי, אשר פותח בסיוע אגודת "בית שלום".
טרידנט (גומי לעיסה)

מסטיק טרידנט הוא מותג גומי לעיסה ללא סוכר, הפופולרי בארצות הברית, באנגליה, באוסטרליה, ביוון, בלבנון, בספרד, במקסיקו, בפרו, בברזיל ועוד.

רקע

המותג "טרידנט" היה המותג הלאומי הראשון של מסטיק ללא סוכר בארצות הברית. התפתח על ידי חברת "American Chicle", בתגובה לתגליות רפואיות המקשרות סוכר לעששת.
נוסחת טרידנט המקורית הכילה שלושה אנזימים אשר חשבו כי ירככו את אבנית השיניים, אך הם היו מסוכרים. השם "טרידנט" נובע משלושת האנזימים האמורים לקדם את בריאות השיניים.
כאשר ממתיקים מלאכותיים הפכו נפוצים בשנות ה-60 המוקדמות, הפורמולה שונתה לשימוש בסכרין במקום סוכר, וטרידנט ללא סוכר הוצגה בשנת 1964.
מסטיק הטרידנט ארוז בצורה מלבנית ייחודית וממותק עם קסיליטול (פורסם במקור בשם "Dentec" על ידי החברה). כמו כן הוא ממותק בסורביטול, במניטול, באספרטם, בסוכרלוז ובאשלגן. השימוש בקסיליטול היה נתון למחלוקת, כיוון שהוא רעיל ביותר לכלבים.
המסטיק מגיע באריזות של 9 אשר בהשוואה לסוגים אחרים של מסטיק, הוא קטן. לדוגמה, למסטיק אורביט יש 14 חתיכות בחבילה, ולמסטיק "five" יש 15 חתיכות לחפיסה.