שמואל קלמן מירסקי

תולדות חייו

נולד בעיירה בלאסור שברוסיה, על גדות הדנייסטר. בגיל חמש עלה עם הוריו ואחותו הגדולה לירושלים, לבית ישראל בה התגוררו כבר הורי אמו. לאחר תקופה קצרה בתלמוד תורה בשכונה, החל בגיל 7 או 8 ללכת ללמוד יחד עם סבו בישיבת תורת חיים בעיר העתיקה. הוא למד שעתיים ביום עם רב מהישיבה שנכר ללמוד איתו ובשאר הזמן למד לבדו. בשלב מסוים ביקש ללמוד עם בני גילו ולמד בתלמוד תורה של ישיבת עץ חיים במשך כחצי שנה. אולם לאחר שראה שההספק הרבה פחות, שב ללמוד בישיבה ולמד עם הרב מרדכי דוד לוין. בהמשך למד בבית המדרש לרבנים של "חברת עזרה". שם למד אצל הרבנים בן-ציון מאיר חי עוזיאל ובן ציון אברהם קואינקה. לימודי חול למד אצל יוסף יואל ריבלין. לאחר הבר מצווה למד כשנה בבית מדרש רבנים בגבעת שאול. בגיל 16 נסמך לרבנות על ידי הרב מתיתיהו מדינצקי (מחבר הספר שו"ת מתת ידו). 
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשאר מירסקי בארץ ישראל, בזכות האזרחות האמריקאית של אביו וגילו הצעיר. הוא למד בחבורה של זרח ראובן ברוורמן בעיר העתיקה. לקראת סוף המלחמה בעת שארצות הברית נכנסה למלחמה, התחבא מירסקי זמן מה עד שהחליט להתייצב במשטרה הטורקית. הוא היה מאחרוני המוגלים לדמשק שכן בזמן שהוא הוגלה נכבשה ירושלים על ידי הבריטים. בדמשק הוא נפגש עם דוד ילין, ובהשפעתו נכנס ללמוד בבית המדרש העברי למורים, כאשר שבו לירושלים לאחר המלחמה. לאחר שהוסמך למורה, נכנס ללמד בבית הספר תחכמוני כמחנך הכיתה הבוגרת. על פי בקשת מורו אליעזר מאיר ליפשיץ, נבחן מירסקי בשנית, וקיבל סמיכה לרבנות מהרב יוסף גרשון הורוביץ.
ב-1920 נישא לשולמית, בת יוחנן דוד סלומון בנו של יואל משה סלומון. 
מירסקי היה בן המחזור הראשון של הלומדים בבית הספר המנדטורי למשפטים, שם למד בין השאר אצל השופט העליון גד פרומקין וד"ר יעקב ישראל דה האן. בשנת 1924 קיבל את הדיפלומה במשפטים והיה פעיל באגודת בוגרי בית הספר ובהנחלת המשפט העברי. 
ב-1922 היגר אביו לניו יורק עם בני משפחתו, ובאוגוסט 1926, לבקשת המשפחה, הצטרפו אליו מירסקי ומשפחתו. הוא קיבל משרת הוראה בישיבת רבי יצחק אלחנן, במוסד זה ובמוסדות המסונפים אליו, הוא שימש בתפקידי הוראה וניהול עד סוף ימיו, תוך עבודה מחקרית של ההדרת כתבי הגאונים והראשונים. במקביל הוא ניהל זמן מה את תלמוד התורה של יהודי חלב ובית הספר שולמית לבנות. באותו זמן הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ניו יורק ואת התארים השני והשלישי מאוניברסיטת קולומביה. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא "שאילתות דרב אחאי, מהותו וטיבו, והשוואת כתבי היד של ספר בראשית מן השאילתות, יחד עם תרגום באנגלית של הטקסט".
היה פעיל בתנועת המזרחי בארצות הברית וקנדה, ואף שימש מטעמם ציר בקונגרס הציוני בז'נבה בשנת 1939. שימש כרב קהילת בית הכנסת של קהילת ישראל הצעיר בשכונת בורו פארק בברוקלין.
שימש בתפקידים רבים, בעיקר בארגונים הקשורים לשפה העברית ותרבותה, כן היה נשיא ועד הרבנים של שכונת בורו פארק. היה קשור מאוד לארץ ישראל ונהג לבקר בה כמעט מדי שנה. בשנת 1951 הוא הוציא את ספרו "בין שקיעה לזריחה" בהוצאת "סורא" ובשנת 1953 הקים בשיתוף פעולה של ישיבה יוניברסיטי ומשרד הדתות את "מכון סורא" שייעד להיות גשר בין ירושלים של מעלה וניו יורק של מעלה. המכון הוציא מאסף, שיצא ארבע פעמים בין השנים תשי"ד ותשכ"ד ועסק בהוצאת כתבי קדמונים וענייני משפט עברי. לנשיא הכבוד של המכון גייס מירסקי את נשיא המדינה, יצחק בן צבי, ולאחר מותו את זלמן שזר. באמצע שנות ה-60 הוא פעל להקים מבנה למכון סורא בגבעת מרדכי ותרם את ספרייתו הפרטית למכון.
בעיצומה של עבודתו המדעית, חלה מירסקי ונפטר בניו יורק בכ"ו באלול, תשכ"ז (1 באוקטובר 1967).

משפחתו

אשתו שולמית הייתה בתו של יוחנן דוד סלומון ונכדתו של יואל משה סלומון.

בנו פרופ' דוד מירסקי שימש כדקאן קולג' שטרן של הישיבה יוניברסיטי. חתנו פרופ' מאיר חבצלת ההדיר גם הוא ספרי קדמונים.

בין נכדיו: אהוד חבצלת, סופר יהודי אמריקאי ופרופסור לכתיבה יוצרת באוניברסיטת אורגון; ויהודה מירסקי, פרופסור חבר בחוג למדעי היהדות והמזרח הקרוב ומרכז שוסטרמן לחקר ישראל באוניברסיטת ברנדייס שבמסצ'וסטס.