קרב לימנובה

רקע

ב-20 בנובמבר 1914, פתח מפקד החזית הדרום-מערבית ניקולאי איוואנוב בהתקפה לכיוון נובי סונץ' מתוך כוונה לכבוש את קרקוב מידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. ההתקפה העיקרית באה מדרום, מידיה של הארמייה השלישית של ראדקו דימטרייב, שנעה בין גריבוב לנובי סונץ'. במקביל, הקורפוסים ה-11 וה-9 תקפו במרכז, בעוד הקורפוס ה-21 שהה על הגדה הצפונית של הוויסלה, ולא פתח בהתקפה כיוון שהמתין לקורפוס ה-10 שהיה אמור לתגבר אותו. הארמייה השמינית של אלכסיי ברוסילוב שהתה בקרפטים והייתה מוכנה גם כן לפתוח במתקפה. הרוסים כבשו את העיירה לימנובה, כ-40 ק"מ מקרקוב, ושם החליטו האוסטרים להנחית את מתקפת הנגד שלהם שהחלה ב-1 בדצמבר.
המתקפה העיקרית שנועדה לכתר את הארמייה השלישית הרוסית נקבעה ל-3 בדצמבר. עיקר המשימה הוטלה על הארמייה הרביעית של יוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה. התוכנית הראשונית הייתה שהקורפוס ה-14 בפיקודו של יוזף רוט יאגף את הארמייה השלישית הרוסית, בעוד הארמייה האוסטרו-הונגרית השלישית תתקוף בקרפטים את הארמייה הרוסית השמינית, ותמנע ממנה לבוא לעזרת הארמייה השלישית הרוסית. הרמטכ"ל האוסטרו-הונגרי קונרד פון הצנדורף, פנה לקיסרות הגרמנית בבקשת תגבורת, ועמיתו הגרמני פאול פון הינדנבורג שלח אליו בסוף נובמבר את דיוויזיית המילואים ה-47, בפיקודו של אלפרד פון בסר.

הקרב

בבוקר ה-3 בדצמבר הורה הארכידוכס יוזף פרדיננד לכוחותיו לנוע כנגד הארמייה השלישית של דימטרייב. בעוד באגף השמאלי כוחותיו של רוט נחלו הצלחות ואילצו את הרוסים לסגת כעשרה ק"מ, הרי שבאגף הימני נתקלו האוסטרים בהתגוננות רוסית עיקשת שנמשכה עד בוקר ה-4 בדצמבר. ב-5 בו הבינו הרוסים את המטרה האמיתית של המתקפה האוסטרית, והורו לברוסילוב להכניס את הארמייה השמינית שלו לקרב. ברוסילוב הבחין בפער שנוצר בין הארמיות האוסטריות השלישית והרביעית, וניצל אותו כדי להורות לקורפוס ה-8 בפיקודו של דרגומירוב לפתוח במתקפה על כוחותיו של רוט שהעמידו בסכנת כיתור את הארמייה הרוסית השלישית. ה-6 וה-7 בדצמבר היו ימים עקובים מדם של חוסר וודאות. מחד, הצלחותיה של הארמייה הרביעית האוסטרית אילצו את הארמייה הרוסית השלישית לבצע נסיגה דרומה, ומאידך כוחותיו של רוט נמצאו בסכנת כיתור בין הארמייה הרוסית השלישית לקורפוס הרוסי ה-8, מה שיכול היה לסכן את הצלחת המבצע כולו.
הצנדורף שקל להורות לארמייה הרביעית בפיקודו של בורוייביץ' לתקוף את כוחותיו של ברוסילוב בקרפטים, וכן להורות לוויקטור דנקל מפקד הארמייה הראשונה לחצות את הוויסלה ולהגיע לעזרת הארמייה הרביעית. התקדמותם של הרוסים על הוויסלה ב-10 בדצמבר גרמו לכך שבסופו של דבר רק הקורפוס ה-18 נשלח מהארמייה הראשונה על הארמייה הרביעית. במקביל, רוט המשיך בתמרון האיגוף שלו, כשבורוייביץ' מחפה עליו באמצעות התקדמות עקבית בקרפטים. ב-11 בדצמבר הגיע רוט לאזור לימנובה, כשהקורפוס של דרגומירוב ממש מאחוריו. באזור נובי סונץ' נלחמו הרוסים לחימה עזה, ועיכבו את המשך ההתקדמות. ב-12 בדצמבר נאלץ ברוסילוב להורות לדרגומירוב לבצע נסיגה בשל ההתקדמות המפתיעה של הארמייה השלישית האוסטרית, שהעמידה בסכנת כיתור גם את הארמייה השמינית. כעת יכל הארכידוכס יוזף פרדיננד להרשות לעצמו לתגבר את רוט, ושלח לעזרתו את הקורפוס ה-6 בפיקודו של ארץ. עוד באותו היום הצליחו שני הקורפוסים לשבור את ההתנגדות הרוסית בין נובי סונץ' ללימנובה, ותקעו טריז בין הארמיות הרוסיות השלישית והשמינית. 
הקרב יכול היה להסתיים במפלה מוחצת לצבא הרוסי, אולם האוסטרים לא הצליחו להשיג את מטרתם הסופית, כיתור הארמייה השלישית. הסיבה לכך הייתה שהחיילים האוסטרו-הונגרים כבר היו מותשים מהמאבק הארוך וחסרים ציוד ותחמושת. כמו כן החורף התקרב ומסילות הברזל האוסטריות לא היו יעילות מספיק כדי לאפשר תנועה של כוחות גדולים. רק לאחר מתקפת גורליצה-טרנוב סולקו סופית הרוסים משטחי פולין וגליציה. עם זאת, מכיוון שהרוסים סולקו מהעמדות שאיימו על קרקוב, האוסטרו-הונגרים טענו לניצחון בקרב, ורוט קיבל את תואר האצולה "פון לימנובה" מידיו של הקיסר.