google/wiki40b huggingface dataset:
רועי ינובסקי

ביוגרפיה

ינובסקי נולד ב-1987 וגדל במבשרת ציון. את שירותו הצבאי עשה כמפקד צוות וסמ"פ בסיירת גבעתי
ב-2011 החל לשמש כתב מוניציפלי בעיתון "כל העיר" בירושלים ושנה לאחר מכן עבר לשמש כתב במקומון "ידיעות ירושלים" של "ידיעות אחרונות". ב-2014 מונה לתפקיד כתב המשטרה ואזור ירושלים של "ידיעות אחרונות" ואתר ynet
ב-2017, סמוך לעלייתו לאוויר של תאגיד השידור הישראלי, עבר לשמש כתב המשטרה של התאגיד

פרסומים בולטים

בספטמבר 2017 פרסם בכאן 11 תחקיר שהצביע על שורה של מחדלים משטרתיים שהובילו למותו של חייל המילואים אלמוג עמרם בתאונת דרכים
בתחקיר נחשפו הקלטות השיחות של אחיו עם מוקד 100 ובהן התחנן למשטרה לשלוח ניידת למצוא את אחיו, אך זו הגיעה באיחור ניכר. בעקבות הליקויים שהתגלו באירוע החליט מפכ"ל המשטרה דאז רוני אלשייך להדיח את מפקד תחנת קריית גת וכן לנקוט צעדים משמעתיים נגד הקצינים המעורבים.
בנובמבר 2017 חשף מסמכים המעלים חשדות לשחיתות של בכירים בעיריית ראשון לציון בעסקה למכירת קרקע ליזם פרטי . בגין חשדות אלו נחקר ראש עיריית ראשון לציון דב צור בחשד לקבלת שוחד, במסגרת חקירת תיק 1803 בו חשוד ח"כ דוד ביטן.
בנובמבר 2018 פרסם כמה תחקירים על אודות תפקודו של ניצב בדימוס משה (צ'יקו) אדרי, שהיה אמור להתמנות למפכ"ל המשטרה. בין היתר חשף ינובסקי כי אדרי לא ביצע בדיקת פוליגרף כמו יתר המועמדים לתפקיד וכי הוא פעל לאי נקיטת הליכים משמעתיים נגד גיסו המשרת במשטרה. בעקבות הפרסומים חייבה הועדה למינוי בכירים את אדרי לבצע בדיקת פוליגרף. ב-30 בנובמבר החליטה הוועדה בראשות השופט בדימוס אליעזר גולדברג לא לאשר את מינויו על אף החלטת הוועדה הצהיר השר לביטחון הפנים גלעד ארדן כי יפעל להעביר את המינוי לממשלה אולם כמה ימים אחר כך נחשף כי אדרי נועד עם בודקת הפוליגרף טרם הבדיקה ולא דיווח על כך, והוא נאלץ להסיר את מועמדותו.
בשנת 2018, זכה בפרס ע"ש אילן רועה בגין הישגיו העיתונאים

חיים אישיים

ינובסקי בוגר תואר ראשון בכלכלה ובתקשורת באוניברסיטה העברית. משרת במילואים כמפקד צוות מילואים של סיירת גבעתי
ינובסקי נשוי ומתגורר בתל אביב
דז'ב

דז'ב הוא הכינוי בו התפרסם המצביא המונגולי זורגדאי שמת ב-1223.
בתחילת דרכו הצבאית, בשנת 1201, השתתף זורגדאי בקרב בין שבטים מונגוליים יריבים, במהלכו ירה חץ, שפצע קשות את ג'ינג'יס ח'אן. לאחר שהתאושש מפציעתו בירר ג'ינג'יס ח'אן מי הקשת שפצע את סוסו בצוואר (רמז לשאלה מי פגע בו), וזורגדאי הודה בכך ביושר. ג'ינג'יס ח'אן גייס אותו לשירותו ונתן לו את הכינוי, שבו התפרסם. דז'ב שירת את ג'ינג'יס ח'אן בנאמנות ובכישרון והפך לאחד המצביאים הבולטים בצבאו.
ב-1216 דז'ב נשלח על ידי ג'ינג'יס ח'אן לפקד על המערכה נגד קוצ'לוק ונחל הצלחה גדולה. לאחר מכן הוא כבש את ממלכת קארה-חאטאי, השתתף בפלישה המונגולית לאימפריה החווראזמית במרכז אסיה, ונשלח יחד עם המצביא סובוטאי, להוביל כוח מרדף מונגולי, שיעדו המקורי היה ללכוד/להרוג את שליט חווראזם, מוחמד השני. בשנים 1221–1223 הוא עמד בראש כוח פשיטה מונגולי, שערך מסע מלחמה מסביב לים הכספי, והביס בדרכו צבא רוסי-פולובצי משותף בקרב על נהר קלקה. דז'ב מת כנראה ב-23 במאי שנת 1223 בדרכו חזרה למונגוליה ממסע הכיבושים שלו.
קול פארק

היסטוריה

הפארק היה ממוקם בעבר בשטחי נחלתה של משפחת גרגורי. בית קוּל (Coole House), נבנה במיוחד בעבור רוברט גרגורי. ב-1880, נינו של רוברט, ויליאם הנרי גרגורי, נישא לאיזבלה אוגוסטה פרסה, הלא היא ליידי אוגוסטה גרגורי. בגן מוקף החומה, נמצא עץ "חותם" (אשוח אירופי), אשר עליו חקוקים ראשי התיבות של שמם של רבים מן האישים המובילים של התחייה הספרותית האירית, אשר היו מידידיה האישיים של גרגורי. ביניהם ניתן למנות את ויליאם בטלר ייטס, אדוארד מרטין, ג'ורג' ברנרד שו, ג'ון מילינגטון סינג ואת שון או'קייסי. ייטס קיבל את ההשראה לכתיבת שירו "ברבורי הפרא שבקוּל" (The Wild Swans At Coole), מהברבורים ששטו בטורלוך המקומי, האגם ששוכן בתחומי הפארק. ביתו של ייטס, ת'ור בלילי היה מרוחק רק שלושה מילין מהפארק; ייטס אף כתב את השיר "קול פארק, 1929", שיר המתאר את הפארק כסמל לתחייה הספרותית האירית:
Here traveller, scholar, poet, take your stand,

When all these rooms and passages are gone

When nettles wave upon a shapeless mound

And saplings root among the broken stone.
ככל הנראה, בית קוּל (Coole House) חווה נזקים בזמן מלחמת האזרחים האירית (1922 - 1923). ליידי גרגורי מכרה את האחוזה למדינה האירית החופשית, ב-1927, אך המשיכה לחיות כמה שנים לאחר מכן. מיד לאחר מותה, ב-1932, רהיטי הבית נמכרו במכירה פומבית. בשנות ה-60 של המאה העשרים, הרשויות האיריות אפשרו לבניין שהיה שייך למשפחת גרגורי, להפוך למט לנפול. ב-1964, מצב כזה של הזנחה, גרם למייקל ליאממויר, להביע צער רב על כך. למעשה, לפי שירות הארכיונים הלאומי של אירלנד, רשויות המדינה הרסו את הבניין עוד ב-1941. כיום, כל מה שנותר מהבניין הוא אבן הפינה עליה הוא עמד.

כיום

שטחי הפארק פתוחים לציבור בכל ימות השנה (כניסה חינם). מרכז המבקרים, הממוקם במבנים ששכנו בעבר מחוץ לשטח האחוזה (סוף המאה ה-18), פעיל בעיקר בעונה העמוסה (חודשים אפריל - ספטמבר, כולל). המרכז מציע חדר לשתיית תה, מיצג וידאו-אודיו המספר על חייה של ליידי גרגורי ועל ההיסטוריה הספרותית של קוּל פארק ואף מציע תערוכת מולטימדיה בשם "קוּל פארק, מבעד לעיניהן של 'מי ונו', נכדותיה של ליידי גרגורי".
ב-2014, החלה לפקוד מחלה את העצים שבקוּל פארק, דבר שהביא את שירות הפארקים וחיות הבר הלאומי האירי לכרות כמה מהם, זאת מטעמי בטיחות, כפי שאושר על ידם.

אקולוגיה

טבעה בר החלוף של הידרולוגית הטורלוך (Turlough), האגם העונתי שבקוּל פארק, מעניק למקום את הנופך האקולוגי הייחודי שלו. באופן כללי, הטורלוכים צוינו כ"בית גידול הנמצא בעדיפות עליונה" (Priority Habitat), במסגרת תקנות האיחוד האירופי הנוגעות לבתי גידול. קוּל פארק מהווה חלק מקומפלקס קוּל-גארילנד, אתר המועמד להיות "אזור מיוחד לשימור" (Special Area of Conservation, קוד אזור SAC 252).
מאז 1990, הוענקה הגנה לקוּל לוֹך ויער גארילנד כאזורי ביצה בעלי חשיבות בינלאומית (Wetland of International Importance), זאת בכפוף לאמנת רמסאר.

הגנה על העופות שבפארק

שמורה המיועדת להגנתה של אוכלוסיית עופות הבר שבקוּל פארק ואשר בה נאסר לירות בעופות המשמשים את ספורט הציד, סומנה ככזו במסגרת חוק חיות הבר 1976. הפארק נכלל בתחומי אזור הגנה מיוחד לציפורים (Special Protection Area), זאת לפי הוראות האיחוד האירופי הנוגעות לשימור ציפורים: אתר זה, ששטחו 520 הקטאר (קוד אזור SPA 107), סומן ככזה ב-1996, בשל חשיבותו לאוכלוסיית עופות המים החורפת במקום, ובמיוחד ראויה לציון, אוכלוסיית הברבורים השרים. אזור ההגנה המיוחד חופף בשטחו לאזור חשוב לציפורים אחר, קומפלקס קוּל פארק - גארילנד.
מיכאל פרטוריוס

חייו

פרטוריוס נולד כמיכאל שולצה, הצעיר בבניו של כומר לותרני, בקרנצבורג שבגרמניה. עם תום לימודיו בטורגאו ובצרבסט, המשיך בלימודי דת באוניברסיטה של פרנקפורט על נהר אודר. הוא כיהן כנגן עוגב בכנסיית מריה (Marienkirche) בפרנקפורט ובהמשך עבד בחצר וולפנביטל כנגן עוגב ומאז 1604 כממונה על המוזיקה (קאפלמייסטר). משנת 1613 עד 1616 עבד בחצר הסקסונית בדרזדן, שם נחשף למוזיקה האיטלקית החדישה, לרבות יצירותיהם הפוליכוראליות (למקהלות אחדות) של מלחיני האסכולה הוונציאנית. הפיתוח שלו בהמשך של צורת הקונצ'רטו הכוראלי, בייחוד בגרסה הפוליכוראלית, נבע ישירות מהיכרותו עם המוזיקה של מלחינים ונציאניים כמו ג'ובאני גבריאלי. מיכאל פרטוריוס טמון בכוך קבורה מתחת לעוגב בכנסיית מריה הקדושה בוולפנביטל, גרמניה.

שמו

בגרמנית מופיע שם המשפחה בצורות שונות, ביניהן שולצה, שולטה, שולטהייס, שולץ ושולטייס. פרטוריוס היא הצורה הלטינית של שם המשפחה.

יצירותיו

פרטוריוס היה מלחין פורה להפליא, שיצירותיו מגלות את השפעתם של בני זמנו סמואל שיידט והיינריך שיץ כמו גם השפעה איטלקית. יצירותיו כוללות את Musae sioniae בת תשעת הכרכים (1605-10), קובץ של למעלה מאלף כוראלים ושירים; עוד יצירות רבות לכנסייה הלותרנית; ו"טרפסיכורה" (1612), אוסף של יותר מ-300 מחולות אינסטרומנטאליים, שהוא גם היצירה הנודעת ביותר שלו וגם יצירתו החילונית היחידה ששרדה. המסה בת שלושת הכרכים שלו, "סינטגמה מוזיקום I" ו"סינטגמה מוזיקום דה אורגנוגרפיה II" מן השנים 1614-20 כוללת טקסטים מפורטים על הנהלים המוזיקליים וכלי בנגינה שהיו בשימוש בימיו, תיעוד רב חשיבות למוזיקולוגיה, לתורת הכלים ולתחום של ביצוע אותנטי.
יורם קניוק

שנותיו המוקדמות

קניוק נולד, גדל והתחנך בתל אביב בימים שלפני קום המדינה. משפחתו התגוררה בקריית מאיר ולאחר מכן ברחוב בן יהודה.
אביו, משה קניוק, יליד טרנופול שבגליציה, עלה לארץ מברלין והיה למזכירו האישי של מאיר דיזנגוף ומנהלו האדמיניסטרטיבי הראשון של מוזיאון תל אביב לאמנות בשנים 1932–1948 ו-1950–1962.

מלחמת העצמאות

בנובמבר 1947, בגיל 17 וחצי, פרש מלימודיו ב"תיכון חדש", הצטרף לשורות הפלמ"ח והתאמן עם הפלוגה הימית (הפלי"ם) בקיסריה. במלחמת העצמאות השתתף במספר קרבות. בקרב נבי סמואל השתתף כחייל בפלוגה ד' של הגדוד הרביעי - "הפורצים" של חטיבת הראל, בפיקודו של יוסף טבנקין, אם כי לא בהתקפה על הכפר עצמו אלא בכוח של משוריינים שנשלח כתגבורת. באזור גבעת הרדאר נפגעו המשוריינים והתהפכו בשולי הדרך והלוחמים נפצעו, מפקד פלוגה ד', מיכה פרי עזב את המקום במטרה להזעיק עזרה, אך קניוק וחבריו חשו שהוא מילט את עצמו והפקיר אותם. הוא תיאר אירוע זה בסיפורו עיטים ובספרו "תש"ח". שבוע מאוחר יותר השתתף בקרב על מנזר סן סימון ונפצע תוך כדי לחימה בהר ציון. לאחר שהחלים מפציעתו השתתף בהפלגה של אוניית המעפילים פאן יורק, שהשיטה ניצולי שואה מאירופה לישראל.

לאחר המלחמה

קניוק למד ציור בבצלאל. בעידודו של מרדכי ארדון המשיך לימודיו במשך כשנה בפריז. לאחר מכן היה ימאי על אונייה בה הפליג לקנדה ואחר כך לניו יורק. הוא שהה כעשר שנים בארצות הברית, שם עסק באמנות ובעבודות מזדמנות. היו לו הרפתקאות רבות - השתתף בחיפושי זהב במקסיקו, חיפש יהלומים בגואטמלה וביקר בבתי הקזינו של לאס וגאס. פקד את הבוהמה הניו יורקית בחברתם של צ'ארלי פרקר, מרלון ברנדו, ג'יימס דין ואחרים. היה לו קשר רומנטי במשך מספר שנים עם הרקדנית לי בקר. החליט לבסוף להתמסר לכתיבה. בשנת 1958 הכיר את מירנדה, בת למשפחה אריסטוקרטית אמריקאית-נוצרית, ושב עמה לישראל. לזוג נולדו שתי בנות, אחת מהן איה, פרסמה את הרומן הראשון שלה בשם "ממלכת האי רצון" בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2017. בשנת 1968 הכיר את יונה וולך וגם איתה קיים קשר רומנטי. ב-1980, לאחר שהתגורר כעשור בשכונת מורשה ברמת השרון, חזר לגור בתל אביב.
בחודש מאי 2011 ביקש קניוק לשנות את סעיף הדת ברישום שלו במנהל האוכלוסין מ"יהודי" ל"חסר דת", לאחר שנכדו נרשם ככזה, וב-27 בספטמבר של אותה השנה קבע בית המשפט שיש לקבל את בקשתו.
ב-8 ביוני 2013 נפטר קניוק בבית החולים איכילוב לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן. הוא תרם את גופתו למדע.
מודל מקסוול גרנט

מודל מקסוול גרנט הוא מודל פיזיקלי, המתאר את המקדם הדיאלקטרי של תערובת המורכבת משני חומרים, בעלי מקדם דיאלקטרי שונה, כל זמן שניתן להתייחס אל אחד החומרים כמארח ולשני כמתארח, אילוח או זיהום. מודל זה מכונה גם לעיתים "נוסחת מקסוול גרנט" או "כלל העירבוב של מקסוול גרנט". עיקר חשיבותו של מודל זה בפיזיקה בת ימינו, היא באפיון המקדם הדיאלקטרי של תרכובות ננומטריות (nano-composites). תרכובות אלו, הן למעשה חומר אשר בתוכו מפוזרים ננו-גבישים.
המודל הוצג בשנת 1904 על ידי ג'יימס קלרק מקסוול גרנט, פיזיקאי בריטי הנקרא על-שם הפיזיקאי הנודע ג'יימס קלרק מקסוול. אביו של מקסוול גרנט, וויליאם גרנט, היה פרופ' לפיזיקה ועבד יחד עם מקסוול במעבדות קוונדיש בהן עבד מקסוול בסוף ימיו. לאות התפעלות ממקסוול, קרא וויליאם לבנו על שמו.
אסף ענברי

ביוגרפיה

ענברי נולד בקיבוץ אפיקים, הבכור מבין שלושה ילדים. ב-1988 פרסם בכתב העת "פרוזה" מסה ראשונה מפרי עטו שעסקה בעמוס עוז. שירת בגלי צה"ל, שם ערך את תוכנית הבוקר של אלכס אנסקי "שבע אפס שבע" ובמקביל החל לפרסם סיפורים ומאמרים בעיתונים רבים תחת שבעה שמות-עט שונים, ביניהם דוד בש, איתי לדרמן ויריב שכטר. בראיון ברדיו עם יעקב אגמון הוא החשיב תקופה זו כתקופת הכשרה אינטנסיבית ביותר בכתיבה שסייעה לו רבות בהמשך דרכו. לאחר שסיים את שירותו הצבאי המשיך לפרסם סיפורים ומסות בעיתונים שונים במסגרת עבודתו בהם.
ענברי למד ספרות כללית ופילוסופיה במסגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב. עבודת המוסמך שלו חקרה את "מבנה המציאות ביצירתו של נאבוקוב" והוגשה בשנת 2000. הוא המשיך ללימודי ספרות עברית באוניברסיטת בר-אילן, שבה כתב עבודת דוקטור בנושא: "הגותו הספרותית-תרבותית של ביאליק" (הוגשה בשנת 2008).
בשנת 2005 נישא לנעמי, ולהם בן ובת.
כיום הוא מתגורר בקיבוץ דגניה ב' (אך לא חבר בו) ומלמד במכללת כנרת, במכללת עלמא בתל אביב ובמרכז האקדמי שלם בירושלים. הוא פרסם מסות וסיפורים בכתבי עת ובעיתונים שונים.

ספריו

ב-2009 יצא לאור רומן פרי עטו, "הביתה", המתאר את תולדותיו של קיבוץ אפיקים לאורך שלושה דורות. סגנונו של הספר חסכני, משפטיו קצרים, והוא גדוש בפעולות ומקמץ בתיאורי רגשות ומחשבות. כתיבה זו נאמנה לתפיסה התאורטית של ענברי על טיבה של הספרות העברית: "במשפט אחד: הספרות העברית, בגרעין מהותה, היא סיפורת-פעולה היסטורית-לאומית. כלומר סיפורת הנשענת על תפיסת הזמן כהיסטוריה, על תפיסת האדם כחלק מלאום, ועל תפיסת המציאות כסדרה של פעולות, ולא כמכלול של עצמים במרחב".
ספרו היה ברשימת המועמדים הסופיים לפרס ספיר לשנת 2011.
ב-2018 יצא לאור, בהוצאת "ידיעות ספרים", ספרו "הטנק". הספר מתאר את פרשת הטנק בדגניה, שבמסגרתה ניטש ויכוח בין מגיני דגניה, מי עצר את הטנק. הסיפור מסופר מנקודות המבט השונות של הטוענים שעצרו את הטנק.
שארל הונציגר

ביוגרפיה

הונציגר נולד בברטאן. הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וב-1900 הצטרף לחיל הרגלים של המושבות. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בזירת המזרח התיכון כראש המטה לחיל המשלוח של מעצמות ההסכמה. ב-1918 השתתף בתכנון המערכה במקדוניה בה תקפו כוחותיו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה את הכוחות הבולגרים והגרמנים בבלקן, והובילו לחתימת הסכם שביתת הנשק במודרוס עם האימפריה העות'מאנית באוקטובר 1918.
ב-1933 מונה הונציגר למפקד כוחות הצבא הצרפתי במזרח התיכון. הוא השתתף במשא ומתן שהוביל למסירת הפרובינציה של אלכסנדרטה מסוריה (אז בשליטת צרפת) לטורקיה. ב-1938 צורף למועצת המלחמה העליונה של צרפת.
לקראת המערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה ב-1940 מונה הונציגר למפקד הארמייה הצרפתית השנייה, שהייתה חלק מקבוצת הארמיות הראשונה, שלחמה באזור שלא היה מוגן על ידי קו מאז'ינו דרומית לגבול עם בלגיה. הארמייה השנייה, שהייתה מוצבת במגננה ליד סדאן, ספגה את עיקר המתקפה הגרמנית וקרסה, תוך שהיא מאפשרת את המבקע מסדאן ועד תעלת למאנש, שהיווה את עיקר התוכנית הגרמנית, והביא לכיתור מבחר הצבא הצרפתי וחיל המשלוח הבריטי על אדמת בלגיה. לאחר נסיגת הבריטים מדנקרק במבצע דינמו פיקד הונציגר על קבוצת ארמיות מרכז, שהייתה חלק מ"תוכנית וייגאן" שנועדה לעצור את הגרמנים מלכבוש את צרפת. גם קבוצת ארמיות זו הוכתה על ידי הגרמנים הפולשים בחבל שמפאן, לקראת התמוטטותו הסופית של הצבא הצרפתי.
ב-10 ביוני 1940 נדבר שארל דה גול, שמונה לסגן שר ההגנה, עם פול ריינו, ראש הממשלה, כי הונציגר יחליף את וייגאן בתפקיד מפקד הצבא, על מנת שימשיך את המלחמה ממושבות צרפת באפריקה. דה גול נפגש עם הונציגר בעמדת הפיקוד של קבוצת הארמיות בארסיס-סיר-אוב, והודיע לו על כך, אך בסופו של דבר נרתע ריינו מלהורות על החילופין.
לאחר התמוטטות הצבא הצרפתי, נשלח הונציגר על ידי ראש הממשלה הצרפתי המרשל אנרי פיליפ פטן לדון על תנאי שביתת הנשק עם הגרמנים והאיטלקים. חתימתו של הונציגר באה על מסמך הכניעה הצרפתי שנחתם בקרון רכבת ביער קומפיין ב-22 ביוני 1940.
לאחר שביתת הנשק היה הונציגר לשר המלחמה של צרפת של וישי ובספטמבר 1941 למפקד כוחות היבשה של צרפת של וישי. חתימתו של הונציגר, לצד חתימתם של אחרים, באה על החוקים האנטישמיים מאוקטובר 1940, המכונים "חוק מעמד היהודים", שהיוו שלב חשוב בדרך להשמדת יהודי צרפת בשואה.
הונציגר נהרג בתאונת מטוס בנובמבר 1941, עת חזר מביקור בן שלושה שבועות במושבות צרפת באפריקה.
בנו, הדיפלומט ז'אק הונציגר, שימש כשגריר צרפת בישראל.
Blowin' in the Wind

מקור השיר ופרסומו

השיר סייע במידה רבה לפריצתו ולפרסומו של דילן. אלבומו הראשון של דילן (Bob Dylan) לא מכר די עותקים, ודילן נאלץ לשכנע את חברת התקליטים להקליט את השיר. רק ביצוע השיר שכנע את המפיק ג'ון האמונד, והוא הסכים להקליט תקליט נוסף של דילן. כדי לפרסם את דילן, הפיצה החברה את השיר לנגני הפולק באזור כדי שיבצעו את גירסתם לשיר, מה שהביא לכך שהשיר יצא לאור בגרסה אחרת עוד טרם יציאת גרסתו של דילן.
השיר תפס תאוצה במהירות, והפך להמנונם של פעילי זכויות האזרח, והוא הושר בכל ההפגנות של השמאל הניו יורקי. עד היום (2011) השיר נחשב לאחד ההימנונים של השמאל ברחבי העולם.
הופעתו הראשונה של דילן בטלוויזיה הייתה בחודש מרס שנת 1963 עם השיר Blowin' in the wind, אותו שר בסולם סול מז'ור. כנער צעיר עמד דילן עם גיטרה ומפוחית על רסן ושר את השיר, יחד עם סולני המפוחית. דילן המשיך לנגן לעיני הצופים גם כשהלך לכיוון היציאה עד שנעלם. דילן נראה מאז בעשרות תוכניות טלוויזיה ובמהרה הוא פיתח שנאה כלפי הטלוויזיה והתקשורת.
יש המאמינים עד היום לאגדה שדילן גנב את השיר מתלמיד תיכון בשם לור וויט. האגדה הופצה על ידי עיתון ניוזוויק ב-1963, בכתבה שלוותה בעדויות של מספר אנשים, שלטענתם שמעו אותו מופיע עם השיר, לפני שדילן יצא עמו. הכתבה עסקה בספקולציות בלתי מבוססות, ולשאלת מורהו מדוע אינו מופיע יותר עם השיר, ענה וויט שהוא מכר את הזכויות באלף דולר אותם תרם לצדקה. בסופו של דבר הודה וויט שהוא הופיע עם השיר טרם פרסומו בניו ג'רזי אך לאחר שהוא הוקלט, והוא הסביר ששיקר לשם שיפור תדמיתו בלהקה מקומית.

גרסאות כיסוי

השיר זכה למאות גרסאות כיסוי של אמני פולק ואחרים. שלישיית הפולק פיטר, פול ומרי אף הפיצו את גרסתם המוקלטת עוד טרם יציאת גרסתו של דילן. ביצועים מאוחרים ויותר מפורסמים של השיר הם של ניל יאנג, של אלביס פרסלי, של סטיבי וונדר, של אודטה, של מארי לאפורה ושל ג'ואן באאז, שהביצוע שלה הוקלט לסרט פורסט גאמפ.
גם בעברית השיר זכה למספר גרסאות כיסוי. בשנת 1974 שר דני ליטני את השיר "נישא ברוח" על פי תרגומו של יהונתן גפן במופעם המשותף "זה הכל בינתיים, בינתיים זה הכל". באותה שנה ביצע צוות המחזמר "טוב לאהוב" את השיר "התשובה נישאת ברוח" על פי תרגומו של דן אלמגור. ב-1982 יצא אלבומה של נעמי שמר, "אל בורות המים", בו היא מבצעת את השיר "קולך מן הסופה" על פי תרגומה שלה עצמה.

The ants are my friends

המילים הפותחות את הפזמון החוזר, "The answer, my friend, is blowin’ in the wind" ("התשובה, ידידי, נישאת ברוח") נשמעות דומות במקצת ל-"The ants are my friends, they're blowing in the wind" ("הנמלים הן ידידוֹתַי, הן נסחפות ברוח"). טעות שמיעה זו הפכה לסמל של טעויות בשמיעת שירים, והמשפט "The ants are my friends" ("הנמלים הן ידידותיי") משמש ככינוי כללי לטעויות בשמיעת שירים. דוגמאות לטעויות דומות בעברית הן "אורי שממדינך נחתך", "לעת נעשה בחפצו כל, הזיימעלך שלו נקרע", "אבטיח, אני יודע זאת פתאום" ו"שנה הלכה, שנה באה, אניקה פיירימה".
טל איילה

קריירה

איילה נולד באתיופיה וכשהיה בן שנתיים עלתה משפחתו לישראל. תחילה גר ביקנעם עילית ולאחר מכן קצר עברה המשפחה לבת ים. כשהיה בן 8 התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, וב-6 במרץ 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בפתיחת המחצית השנייה במשחק מול מכבי פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. במקביל המשיך איילה לשחק בקבוצת הנוער, ובעונת 2008/2009 ערך שתי הופעות נוספות בגביע הטוטו. בינואר 2010 הושאל לקבוצת מכבי עירוני בת ים מליגה א'. בספטמבר 2010 הושאל להפועל נחלת יהודה מליגה א', במדיה כבש את שערו הראשון בקריירה, אך כעבור שלושה חודשים עבר לקבוצת מכבי השקמה/רמת חן, במדיה שיחק עונה וחצי בליגה א' וכבש עשרה שערים ב-38 הופעות. בהמשך הושאל איילה לבית"ר כפר סבא, במדיה כבש חמישה שערים ב-34 הופעות בליגה א'.
בקיץ 2013 הרשים את הצוות המקצועי של הפועל רמת גן וחתם בשורות המועדון, אך נעצר על ידי המשטרה הצבאית מחמת עריקות משירות צבאי. איילה נידון לתשעה חודשי מאסר, אך שוחרר לאחר שריצה שישה מהם עקב התנהגות טובה. אחרי שיצא מהכלא חזר לשחק בשורות הפועל מרמורק עד לסיום העונה. בקיץ 2014 חתם בעירוני קריית גת מהליגה הלאומית. בקריית גת הפך איילה לשחקן מוביל בעונה בה סיימה הקבוצה בחלק העליון של הטבלה. בקיץ 2015 הצטרף למכבי נתניה. ב-22 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב הקבוצה במשחק מול מכבי פתח תקווה. בינואר 2016 חתם בהפועל כפר סבא. ב-14 במאי 2016 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 מול קבוצתו הקודמת מכבי נתניה. איילה המשיך בהפועל כפר סבא גם בעונה שלאחר מכן, בה כבש שני שערים ב-27 הופעות, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-15 ביוני 2017 חתם איילה לעונה אחת בהפועל אשקלון. במחזור הפתיחה של עונת 2017/2018 כבש איילה את שערו הראשון במועדון, בהפסד 1–3 להפועל חיפה, ובסך הכל כבש שלושה שערים בעונה זו, אשר בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. ב-3 ביוני 2018 חתם לשנתיים הפועל רעננה.
ב-4 בפברואר 2019 חתם איילה בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית.
ב-12 באוגוסט 2019 חתם איילה במכבי יבנה מליגה א'.
אמודאי אמריקני

מאפיינים

אורכו של האמודאי 16.5 ס"מ ומשקלו 46 גרם. הוא בעל כסות נוצות חומה כהה עם פס שחור על העין ומקור דק הסולד מעלה. הוא בעל בליטת שומן בקצה נוצותיו העוזרת לו לצוף מעל המים בשחייתו בהם. רגלים ארוכות ועוזרות לו להיאחז בסלעים מעל ומתחת למים.
הוא חי באזורי פלגים מהירים ונהרות הרריים בהם הוא מחפש מזון בצלילה מתחת לזרמים. הוא נע בעזרת כנפיו במים ומחפש זחלי שפיריות, שעירי כנף ואפילו ראשנים ודגיגים. הוא יכול לצלול עד 10 שניות אך הוא פועל במהירות רבה מאוד ובמקרים רבים מוצא את מזונו.
האמודאי מקנן ליד הנהר והנקבה מטילה 2-4 ביצים.
יהושע הכהן קפלן

הרב יהושע הכהן קפלן (תרל"ג, 1873 - כ"ט בתמוז תש"א, יולי 1941) היה רב בקְרוּקי ובסובינישוק ואב"ד וידוּקְלֶה שבליטא.

תולדותיו

בן הרב מאיר הכהן קפלן. למד בחדרים ובישיבות קטנות בבוברויסק שברוסיה הלבנה, ובסלובודקה. כונה "המתמיד מבוברויסק". בשנת תרע"ג (1913) החל לכהן כמורה הוראה בוורשה, ובזמן מלחמת העולם הראשונה עזב את העיר. 
בשנת תרע"ט (1919) נבחר לרבנות בקרוקי שבליטא, ולאחר מכן בסובינישוק. בשנת תרפ"ז (1927) מונה לכהן כראב"ד וידוקלה בליטא. חיבר מספר ספרי הלכה בנושאים שונים. 
נספה בוידוקלה בכ"ט בתמוז תש"א (24 ביולי 1941). חלק אחר מ-221 יהודי העיירה נרצחו לאחר חודש בכ"ט באב (22 באוגוסט).
בניו הם הרב מאיר הכהן קפלן וישראל קפלן. נכדו בן בתו רחל שנקרא על שמו הוא עוזי יהושע וישקין Uzi Vishkin.
נדים רוחאנא

נדים רוחאנא (בערבית: نديم روحانا; נולד ב-1950 בעספיא) הוא פסיכולוג חברתי ערבי-ישראלי. כיום משמש כפרופסור ליחסים בינלאומיים וניהול קונפליקטים באוניברסיטת טאפטס ומשמש כמנכ"ל "מדה אל-כרמל", המרכז הערבי למחקר חברתי יישומי.

ביוגרפיה

רוחאנא סיים תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בפסיכולוגיה ובסטטיסטיקה, תואר שני מאוניברסיטת מערב אוסטרליה ותואר דוקטור מאוניברסיטת המדינה ויין בדטרויט. 
בין השנים 1984 ל-1986 לימד באוניברסיטת א-נג'אח בשכם, שם שימש כדיקן למחקר חברתי. אחר כך היה שנתיים תלמיד פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד ולימד בבוסטון קולג'. בין 2001 ל-2004 לימד במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. לימד במרכז וואט'רהאד ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1992 ל-2001. כמו כן לימד באוניברסיטת מסצ'וסטס ובאוניברסיטת ג'ורג' מייסון.
בשנת 2000 ייסד את "מדה אל-כרמל", המרכז הערבי למחקר חברתי יישומי; משמש כמנהל המרכז מאז הקמתו. היה בין יוזמי ועורכי מסמך החזון הצהרת חיפה שפורסם בשנת 2007.
בשנת 1997 יצא ספרו "Palestinian citizens in an Ethnic Jewish State: Identities in Conflict", בהוצאת אוניברסיטת ייל.
אייל פרדי לבן-זנב

מאפיינים

בדומה לקרובו, האייל הפרדי שחור-הזנב, הוא קיבל את שמו מאוזניו הגדולות, הדומות לאוזני פרד. ההבדל הבולט בין שני מיני האיילים מסוג זה הוא בצבע הזנב והקרניים. פרוותו של האייל הפרדי חומה-אדמדמה באביב ובקיץ וחומה-אפרפרה בסתיו ובחורף. הוא מתאפיין כפי שמרמז שמו, בצבע הלבן שבתחתית זנבו, אשר בעת בריחה מסכנה מורם ומשמש כאות אזהרה. בניו יורק קיימת אוכלוסייה שלו אשר לבנה כולה (למעט אזורים כמו האף ואצבעות הרגליים) שאינם לבקנים. משקלו של אייל צפון אמריקאי זכר הוא בין 60 ל-130 ק"ג, אולם במספר מקרים אף תועדו זכרים שמשקלם עלה על 159 ק"ג. הנקבה שוקלת לרוב בין 40 ל-90 ק"ג. אורך גופם (כולל הזנב) נע בין 160 ל-220 ס"מ וגובה המותן בין 80 ל-100 ס"מ. באזור הטרופי האיילים לרוב קטנים יותר ומשקלם 35–50 ק"ג. להם ראייה דו כרומטית (של שני צבעים) והם אין רואים אדום וכתום.
קרניהם של הזכרים גדלות מחדש מדי שנה. לאחת מכל 10,000 נקבות יש קרניים, אף שלרוב מתקשרות הקרניים לכך שהן הרמפרודיטים. הקרניים מתחילות לגדול לקראת סוף האביב ומכוסות ברקמה מיוחדת עשירה בכלי דם שנקראת velvet. לאחר עונת הרבייה מסוף דצמבר ועד פברואר נושרות הקרניים.
עופר האיילים הקולנועי "במבי" משתייך לזן זה של איילים.
המוזיאון לתולדות האמנות (וינה)

היסטוריה

האוסף העצום של המוזיאון מקורו באוסף המלכותי של הקיסרות ההבסבורגית. בניין המוזיאון הוקם בסמוך לארמון המלוכה במרכזה של העיר וינה. חזית המבנה היא בסגנון נאו-רנסאנס ולו כיפה מתומנת בגובה 60 מטרים. בניית המוזיאון החלה בשנת 1872 והסתיימה בשנת 1891 עם פתיחתו לקהל.

האוסף

המוזיאון כולל חמישה אגפים: אגף המזרח הקרוב ומצרים העתיקה, אגף עתיקות יוון ורומי, אגף פיסול וכלים אמנותיים, אגף מטבעות והאגף המרכזי של הציורים, בו יצירות חשובות מימי הביניים ועד המאה ה-18. באגף זה האוסף הגדול ביותר בעולם של יצירות פיטר ברויגל האב וכן יצירות של אמנים נוספים כמו פטר פאול רובנס, רמברנדט ואחרים.
שמואל דנקנר

שמואל דנקנר (נולד ב-6 בנובמבר 1930) הוא איש עסקים ישראלי. 
דנקנר עמד בראש דנקנר השקעות עד למכירת חלק מעסקי המשפחה והעברת יתר העסקים לממשיכי דרכו. בתקופת כהונתו הייתה קבוצת דנקנר אחת המובילות בישראל. היא ניהלה פעילות ענפה בתחומי הבנקאות, תקשורת וטלוויזיה בכבלים, נדל"ן וכן בייצור מלחים, חומרים פטרוכימיים ומוצרים פלסטיים.
בשנת 1977 זכה דנקנר בפרס התעשייה בקטגוריית הכימיה. 
שימש יו"ר מועצת המנהלים של דנקנר השקעות בע"מ ושל מת"ב - מערכות תקשורת בכבלים בע"מ. 
שמואל דנקנר הוא בנו של משה דנקנר, מראשוני תעשיית היהלומים בארץ ישראל, ודודו של נוחי דנקנר.