google/wiki40b huggingface dataset:
אינגבורג, נסיכת דנמרק

ביוגרפיה

אינגבורג נולדה ב-2 באוגוסט 1878 בארמון שרלוטנלונד, קופנהגן, לפרדריק השמיני, מלך דנמרק וללוביסה, נסיכת שוודיה, בתם של קרל החמישה עשר, מלך שוודיה ולואיזה, נסיכת הולנד. במאי 1897 התארסה אינגבורג עם בן דודה הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד, בנו של אוסקר השני, מלך שוודיה, אשר לא הכירה אותו בכלל, וב-27 באוגוסט 1897 התחתנו השניים בקופנהגן, ויצאו לירח דבש בגרמניה. אינגבורג הייתה פופולרית מאוד בקרב העם השוודי, ובין השנים 1897–1907 מילאה את רוב תפקידיה של המלכה, מפני שחמותה סופיה, מלכת שוודיה השתתפה באירועים ציבוריים רק לעיתים רחוקות, ואילו נסיכת הכתר ויקטוריה בילתה את רוב זמנה בחו"ל מטעמי בריאות.
אינגבורג התעניינה בספורט, במיוחד החלקה על הקרח, ובתערוכת הרכב בסטוקהולם בשנת 1903, ערכה טיול במכונית יחד עם גיסה גוסטב, נסיך הכתר של שוודיה באזור סקונה. בשנת 1908 ליוותה אינגבורג את אחיינו של בעלה - הנסיך וילהלם, דוכס סדרמנלנד, לחתונתו עם מריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה ברוסיה.
אינגבורג השקיעה רבות בחינוך ילדיה, וחיי המשפחה שלה היו לאות ולמופת בהרמוניה שלהם. בשנת 1922 קרס הבנק שבו היה מופקד כספם, והם נאלצו למכור את ביתם, אך אינגבורג התמודדה עם זה בגבורה. אינגבורג הוצגה בשוודיה שנים רבות, כסמל לרעיה ואם, והייתה אחת הפופולריות ביותר בקרב משפחת המלוכה.
בשנת 1905 הוצע לבעלה קרל כתר נורווגיה, אך הוא סירב לקבלו, ואחיה קרל, נסיך דנמרק הוכתר כהוקון השביעי, מלך נורווגיה. אינגבורג אהדה מאוד את הליברלים ולא אהבה את השמרנים, וכשהתפטרה הממשלה הליברלית בשנת 1918, קיבלה זאת בצורה קשה. במהלך מלחמת העולם השנייה הפגינה אינגבורג בפומבי נגד גרמניה הנאצית, על ידי חסימת חלון ביתה הפונה לשגרירות גרמניה בסטוקהולם.
ב-12 במרץ 1958 מתה אינגבורג בביתה בסטוקהולם, והיא כמעט בת 80 שנים. שלושה מנכדיה הפכו למלכים באירופה: האראלד החמישי, מלך נורווגיה, בודואן, מלך הבלגים ואלברט השני, מלך הבלגים.
סוקובוס

לפי אגדות מימי הביניים, הסוקובוס (ברבים: סוקובי; succubi, מלטינית: succuba - "יצאנית") היא שדה שמפתה גברים (בעיקר נזירים) בחלומות לביצוע יחסי מין. כדי להחזיק את עצמן, הסוקובי שואבות אנרגיה מהגברים, לעיתים קרובות עד לתשישות או למוות.
לסוקובוס קיים מקביל ממין זכר הקרוי אינקובוס (incubus).
לפי פטיש המכשפות (Malleus Maleficarum), הסוקובי אוספות את הזרע מהגברים איתם הן שוכבות, והאינקובי משתמשים בו להפריית נשים. ילדים שנולדו כתוצאה מכך אמורים להיות יותר רגישים להשפעת שדים.
אונורה דה בלזק כתב סיפור קצר – הסוקובוס (The Succubus) המדבר על משפטה של סוקובוס שטנית בתחפושת אישה, שבין השאר יכלה להשתמש בשערה כדי ללכוד גברים.
תגליף של סוקובוס מהמאה ה-16, הנמצא כיום מחוץ לפונדק בקיימברידג', אנגליה, מצביע על כך שהמוסד פעל בעבר כבית בושת.

מראה

בדומה לשדים, לא קיים תיאור מדויק ואחיד למראן של הסוקובי. למרות זאת, הן כמעט תמיד מתוארות כנשים מפתות בעלות יופי על-טבעי, לעיתים קרובות עם כנפיים שדיות המזכירות כנפי עטלף; לעיתים, ניתנים להן מאפיינים חיצוניים אחרים של שדים (קרניים, עיני נחש, טלפיים וכדומה).
יהוד (מושבה)

תולדות היישוב

לאחר שהמושבה פתח תקווה נעזבה בפעם הראשונה, לאחר שהוקמה בשנת 1878, הוחלט לחדש את קיומה על ידי רכישת חלקה של 140 דונם בשולי הכפר הערבי יהודייה. המושבה החדשה נקראה "יהוד", כשם העיר הקדומה שהייתה בנחלתו של שבט דן "וִיהֻד וּבְנֵי-בְרַק, וְגַת-רִמּוֹן" (יהושע, י"ט, מ"ה). השטח היה רחוק מריכוזי היתושים מחוללי מחלת המלריה שהיו בסביבות הירקון ופטר את המתיישבים מסכנה זו.
בתי המושבה החדשה נבנו על סמך רישיון בנייה שנועד לבנייה בירושלים, שם הייתה ליהודים חלקת אדמה שנקראה אף היא בשם "יהודייה", ולה ניתן רישיון בנייה.
המתיישבים הראשונים היו משפחות מהעיר ביאליסטוק בפולין (באותה עת חלק מהאימפריה הרוסית) שכונו הביאליסטוקאים. אליהם הצטרפו אריה ליב פרומקין, ואחדים מהמייסדים הראשונים של פתח תקווה כמו יואל משה סלומון, יהודה ראב ואחיו משה שמואל ראב שהגיע במקום האב אלעזר שהיה ממייסדי פתח-תקווה אך כבר לא יכול היה להשתתף בעבודת ההתיישבות. הם הקימו אגודה שיתופית וקיבלו על עצמם עבודה עצמית. האדמות שלהם היו במקומה של פתח תקווה של היום – מרחק 7 ק"מ. בשל המרחק הרב שנאלצו לעבור בדרך לשדות הם לא הצליחו לעבדם כראוי ולהתפרנס מהחקלאות. ב-1885–1886 חזרו רוב המתיישבים לפתח תקווה. ביהוד נשארו מעטים. בשנת 1887 ביקר במושבה הברון רוטשילד.
בסביבות 1890 הצטרפו למושבה תלמידי חכמים ואנשי רוח, ביניהם הרב יחיאל מיכל פינס, המורה אליהו ספיר וההיסטוריון זאב יעבץ.
הרב מרדכי גימפל יפה, מגדולי רבני ליטא, עלה לארץ ישראל בשנת תרמ"ח והתיישב ביהוד. הוא הקים בה ישיבה-בית מדרש שאליו נשלחו "המעולים שבאברכי ירושלים". כשנפטר, בתרנ"ב, נעזבה המושבה.
"רחוב יהוד" במרכז פתח תקווה מנציח פרק זה בקורות בניין האזור.

בית הראשונים

הבית היה במקורו הבית של משפחת שפירא, אביו של השומר אברהם שפירא. בבית, ששוקם ב-1972, שני חדרים ומרתף. במקום יש תצוגה של צילומים מהימים ההם. מאחוריו חצר קטנה מוקפת קיר אבנים ובהם פתחים קטנים – לתצפית ולהגנה.
יניב (משחק)

אטימולוגיה

מקור שמו של המשחק לא ידוע, אך מספר גרסאות] טוענות שהמקור הוא תרמילאי ישראלי בשם "יניב", שטייל עם חברו "אסף" ויחד עמו המציא את המשחק. עם זאת, מטיילים ישראלים רבים טוענים] כי הם נתקלו במשחק בארצות שונות ובשמות שונים.

חוקי המשחק

יודגש כי מכיוון שמדובר במשחק חובבני בלבד, אין לו חוקים רשמיים וייתכן שאנשים שונים נוהגים לשחקו עם חוקים שונים.

מטרת המשחק

מטרת המשחק היא לצבור את מספר הנקודות הנמוך ביותר בכל סיבוב ובסופו של דבר, בסיום המשחק. כל סיבוב מסתיים כאשר אחד השחקנים מכריז כי ברשותו קלפים בערך של 7 ומטה. לשחקן המנצח לא מתווספות נקודות, ואילו לשאר השחקנים מוסיפים נקודות כערך הקלפים שאותם הם מחזיקים בסופו של הסיבוב.

חלוקת הקלפים

כל שחקן מקבל 5 קלפים, ושאר הקלפים נותרים כקופה כאשר קלף אחד גלוי לעיני כולם כקלף פותח.

ערכי הקלפים

ערך כל קלף מספרי הוא המספר שלו, כלומר ערך הקלף 7 הוא 7 נקודות. ערכו של האס הוא 1. ערכו של הג'וקר הוא 0 ושל כל קלפי המלוכה - 10.

ניקוד

השחקן שניצח בסיבוב, יהיה זה מכריז ה'יניב' או מכריז ה'אסף', אינו מקבל נקודות. שאר השחקנים מקבלים ניקוד כערך היד שהם החזיקו בזמן הכרזת ה'יניב'. אם הוכרז 'אסף' אז מכריז ה'יניב' מקבל ניקוד עונשין על סך 30 נקודות נוסף לניקוד שבידו. שאר השחקנים יקבלו נקודות כרגיל. אם שחקן הגיע לניקוד עגול של כפולה של 50 נקודות, מנכים מניקודו 50 נקודות. מהלך זה יוצר הזדמנות טקטית אך מסוכנת לניצחון על ידי ניסיון להיתפס עם יד גבוהה יחסית בזמן הכרזת 'יניב' של שחקן אחר, על מנת לנסות להגיע לכפולה עגולה של 50 נקודות. דבר נוסף שניתן לעשות הוא לנסות להכריז 'יניב' ולהיות מובס על ידי הכרזת 'אסף' נגדית על מנת להגיע לניקוד עגול של כפולה של 50 נקודות.
דניס ג'ונסון (סופר)

ביוגרפיה

הוריו היו בשרות החוץ של ארצות הברית וכך לאחר שנולד בגרמניה, גדל ביפן ובפיליפינים לפני שהוריו שבו לוושינגטון די. סי. בגיל 14 התדרדר לשתיית אלכוהול ומאוחר יותר החל לצרוך סמים כולל הרואין. הוא לא מיהר לטפל בהתמכרות שלו לאלכוהול ולסמים, לדבריו מחשש שתפגע היצירתיות שלו. הוא בעל תואר שני מאוניברסיטת איווה.
התפרסם בזכות אוסף הסיפורים הקצרים שכתב בשם "בן ישו" (Jesus` Son, 1992) שנערך לסרט בשנת 1999 ובזכות הרומן "עץ עשן" (Tree of Smoke, 2007) שזיכה אותו בפרס הספר הלאומי (National Book Award). זכה בפרסים ספרותיים נוספים כמו Whiting Writer’s Award בשנת 1986 וה-Lannan Fellowship in Fiction בשנת 1993. בשנת 2002 זכה בפרס אגה קהאן לסיפורים בדיוניים (Aga Khan Prize for Fiction) ובשנים 2006, 2007 החזיק ב-Mitte Chair לכתיבה יצירתית באוניברסיטת המדינה של טקסס.
גרוש פעמיים. בסוף ימיו חי עם אשתו השלישית סינדי לי באריזונה ובאיווה. לג`ונסון שלושה ילדים ושניים מהם חונכו בחינוך ביתי. בשנת 1997 כתב מאמר בכתב העת האינטרנטי סלון (Salon.com) בזכות החינוך הביתי.
 
נפטר בגיל 67 מסרטן הכבד.
מודעות בזמן הרדמה

מודעות בזמן הרדמה (אנגלית: Anesthesia awareness) היא מצב שבו מטופל הנמצא תחת הרדמה כללית, נשאר בהכרה מלאה או חלקית, אך גופו ושריריו משותקים ומונעים ממנו את יכולת התנועה והדיבור. במצב כזה, ייתכן שהוא יחוש כאב כפי שהיה מרגיש אדם ער, אך הסובבים, כולל הצוות הרפואי, לא יידעו על כך. השכיחות המדויקת של התופעה אינה ברורה לחלוטין, אך אין חולק על כך שהיא נדירה יחסית. 

מודעות בזמן הרדמה מתרחשת  כאשר ההרדמה הניתנת למטופל אינה מספיקה כדי להביא אותו לחוסר הכרה מוחלט. במקרה כזה, הוא עלול להרגיש כאב או לחץ במהלך הניתוח, לשמוע שיחות ולחוש בחוסר היכולת לנשום - אם אכן כך.
במקרה שהתופעה מתרחשת, כ 42% מהמטופלים חשים את הכאב של הניתוח, 94% מהם חווים פאניקה או חרדה ו 70% חווים סימפטומים פסיכולוגיים מתמשכים ]. במקרים מסוימים, עלולה להתעורר בעקבות כך הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD) שמצריכה טיפול ממושך.
הדרך בה חווים המטופלים השונים את המצב של מדעות בזמן הרדמה, שונה מאוד מאדם לאדם, וכך גם הדרך בה הם מגיבים אליה. במצב החמור ביותר המטופל מודע לחלוטין למתרחש סביבו, וחש כאב כאילו הוא עירני לגמרי. במקרים אחרים, עלולה להיות רק תחושה קלה של חוסר נוחות, עירנות חלקית או שמיעת חלקי שיחות בלבד.

שכיחות התופעה

כאמור, אין תמימות דעים לגבי שכיחותה המדויקת של התופעה. על פי מחקר שנעשה בקרב 19,575 מנותחים בארצות הברית נמצאו עשרים וחמישה שטענו כי היו ערניים בזמן ההרדמה, כלומר שכיחות של 0.1 עד 0.2% או אחד מתוך חמש מאות עד אלף איש. 
עם זאת, מחקר מקיף יותר הראה שרק שישה מקרב 87,361 חולים שנבדקו העידו על כך, מה שמצביע על שכיחות של 0.0068%. ישנם מחקרים המצביעים על עלייה בשיעור הסובלים מהתופעה בקרב מנותחים שקיבלו חומרים להרפיית שרירים.

מניעה

טרם נמצאה דרך למנוע לחלוטין את תופעת המודעות בזמן הרדמה, אך על ידי מספר צעדי מנע ניתן להוריד את שכיחותה: יש להקפיד שהתהליך ההרדמה יבוצע על ידי צוות רפואי מיומן, להימנע מביצוע הרדמה כללית במקרים שהדבר איננו הכרחי, להקפיד על מתן מינון מדויק של חומרי הרדמה ולקיים ניטור קפדני של כלל הפרוצדורה הרפואית.

ניטור באמצעות EEG

על אף שלא נמצאה דרך למנוע מצב שבו מטופל נשאר בהכרה מלאה, ישנם מכשירים חדשים המבוססים על אלקטרואנצפלוגרם (EEG) שבאמצעותם ניתן לגלות זאת, ובמקרה כזה להימנע מלנתח. מוניטורים אלה, שעקרון פעולתם דומה לזה של מכשירי EEG אחרים, מודדים בזמן אמת את הפעילות החשמלית בקליפת המוח ומציגים ערכים שבין 0 ל-100, כאשר המספר 100 מייצג אדם עירני לחלוטין, ואפס - חוסר פעילות חשמלית. הטווח הנורמלי של אדם מורדם צריך להיות בין 40 ל-60, כאשר ערך גבוה מ-60 מצביע על ערנות.

אזכורים בתרבות

רוב עלילת סרט הדרמה משנת 2007, סכין בלב, עוסקת בניתוח שבו המנותח חווה מודעות בזמן הרדמה.
נפתלי צבי שמרלר

הרב נפתלי צבי שמרלר (ר' הערשאלע; ז' בניסן תרמ"ח, מרץ 1888 - כ"ה בסיוון תש"ח, 2 ביולי 1948) היה ראש ישיבה חסידי בגליציה ובירושלים.

תולדותיו

נולד לרב אפרים מרדכי וחנה אסתר. סבו מצד אביו היה רבי מרדכי, האדמו"ר ממיקולייב משושלת פרמישלאן (אביו נולד לאחר פטירתו ונקרא על שם אביו). אמו הייתה בתו של הרב מאיר חיים אוירבך רבה של מונסטריץ' והייתה מיוחסת לרבי לייבוש מסטניסלב תלמידו של הבעל שם טוב, לרבי יחיאל מיכל מזלוטשוב ולרבי אברהם יהושע השיל מאפטא. 
בבחרותו נדד לקרקוב שם למד תורה יחד עם הרב מאיר שפירא והרב בן ציון כ"ץ רבה של צ'רנוביץ'. נסע לרבי דוד משה פרידמן האדמו"ר מצ'ורטקוב והוכנס למעמד הקידוש שהיה סגור לקהל. הוסמך להוראה על ידי רבי דוד מנחם מאניש באב"ד רבה של טרנופול ועל ידי המהרש"ם מברז'אן. המהרש"ם מברז'אן חיבבו ואף למד עמו מספר סימנים בשולחן ערוך יורה דעה ומסר לו כללי הוראה. כבר בבחרותו התפרסם שמו בגליציה כעילוי מופלג. בזמן מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הרוסי. בהיותו בצבא עבד עבודה כפולה בימי חמישי ושישי בשביל לא לעבוד בשבת. לאחר זמן הלשינו עליו למפקדיו על מנהגו ועמד למשפט. בני הקהילה הבריחוהו לאוסטריה והתיישב בווינה. בווינה נישא לפייגא רוניא, בתו של הרב יעקב מאיר בלייך, מחסידי הוסיאטין. מעט שנים לאחר חתונתו התמנה לדיין ומורה צדק בקהילת מחזיקי הדת, כרב קהילת לווית חן וכראש ישיבת "הר המוריה" שם מסר שיעורים פעמיים ביום. 
בשנת תרצ"ח לקחוהו אנשי הגסטאפו באמצע שיעור והושיבוהו במעצר וחקירות במשך שבועיים עקב הלשנת משרתת גויה על השפלה בענייני דת מכיוון שלא הסכים לאכול מבישוליה וכן עקב טענות על מניעת חופשות ודמי חופשה. במשפט שנערך נפסק עליו צו גירוש תוך שמונה שבועות מגבולות אוסטריה ואם לא יעזוב עד אז יגורש לדכאו. לאחר ששוחרר מהמעצר פעלו בני הקהילה להשיג עבורו אשרות כניסה לארצות הברית ולישראל. כשהגיע האישור לישראל מיד פעל להשגת ויזה והספיק לצאת מווינה לפני תום שמונת השבועות.

בישראל

בחודש אלול תרצ"ח עלה לישראל והתיישב בתל אביב. כשהחלו מטוסי צבא איטליה להפציץ את תל אביב החליט לעבור לירושלים באמרו שאם המצב הביטחוני בעייתי גם בתל אביב אין מניעה מלגור בירושלים. ביום בואו לירושלים הוזמן על ידי רבי יוסף צבי דושינסקי, גאב"ד העדה החרדית לכהן כדיין בבית הדין של העדה החרדית. כמו כן ישב בבית ההוראה של רבי שמשון אהרן פולונסקי. לאחר זמן מונה גם לכהן בראשות ישיבת חיי עולם שם מסר שיעורים בגמרא, הלכה ובשבת היה מוסר שיחות חיזוק בעבודת ה'.
בהיותו בתל אביב היה רבי אהרן רוקח מבעלז שולח אליו שאלות בהלכה והיה מכנהו "הדיין החסידי". רבי אברהם מרדכי אלתר, ה"אמרי אמת" מגור היה קם בפניו. הרב יוסף צבי דושינסקיא אמר עליו שפוסק בדרכו של החתם סופר. 
בקיץ תש"ח נחלה ונפטר ביום שישי, כ"ה בסיוון. נקבר בבית הקברות סנהדריה 20 דקות לפני שקיעת החמה כשבמהלך הלוויה נורו על המלווים יריות מהגבול הירדני. הספדים לזכרו נישאו בישיבת חיי עולם במהלך השבעה, בין היתר על ידי ממלא מקומו בראשות הישיבה, רבי דב בריש וידנפלד, הרב מטשיבין. חידושי תורתו הודפסו בספר "אמרי נפתלי" (שני כרכים). דברי תורה רבים ממנו נשארו בווינה ואבדו בשואה.
מצב מעבר

בתגובות כימיות, מצב מעבר הוא שלב במהלך התגובה בו האנרגיה של המולקולות המגיבות נמצאת במקסימום מקומי או מוחלט. כלומר, זהו מצב מעורר אנרגטית שאינו יציב, אשר ממנו יכולה אנרגיית המגיבים רק לקטון. בתגובות כימיות תמיד יעברו המגיבים דרך מצב מעבר כלשהו לפני קבלת תוצרי התגובה. מצב המעבר לכן מהווה מחסום אנרגטי לביצוע התגובה, וכדי לעבור אותו יש להשקיע אנרגיית שפעול כלשהי.
היפגשות של שתי מולקולות מגיבים יכולה להסתיים בהיווצרות תגובה, או שלא. התוצאה הסופית תלויה במשתנים כמו האנרגיה הקינטית היחסית, כמו גם האנרגיה הפנימית של המולקולות.
AIM-7 ספארו

תיאור הטיל

ל'ספארו' יש ארבעה מקטעים עיקריים: מקטע ההנחיה, ראש קרב (רש"ק), בקרה ומנוע דלק מוצק (מדגם 'הרקולס' MK-58). יש לו גוף צילנדרי בעל ארבעה כנפוני-דלתא לניהוג במרכזו, וארבעה כנפוני-דלתא קבועים לייצוב בחלקו האחורי. כמו טילים חצי-אקטיבים אחרים ה'ספארו' אינו פולט קרינה בעצמו, אלא מתביית על הגל-הרציף שמשודר ממכ"ם המטוס, ומוחזר מהמטרה. ה'ספארו' מצויד במרעום קירבה מסוג מכ"ם אקטיבי.

עיקרון ההנחיה

המטוס המשגר "מאיר" את המטרה באמצעות המכ"ם והטיל קולט את האות החוזר מהמטרה באמצעות אנטנה וכך מכוון את עצמו אל עבר המטרה. בנוסף, דוגם הטיל חלק מאות המכ"ם המאיר באמצעות אנטנה נוספת ומבצע השוואה של שני האותות כדי להגדיל את דיוקו במקרה של שימוש באמצעי שיבוש מצד מטוס המטרה. על המטוס ה"מאיר" להישאר נעול על המטרה עד לפגיעת הטיל.

טילי קרקע-אוויר המבוססים על הספארו

קיימות נגזרות של טיל ה'ספארו' המשמשות כטילי קרקע-אוויר.

RIM-7 סי ספארו

ה-'RIM-7 סי ספארו' (Sea Sparrow) משוגר ממשגר שמוצב על הספינה כטיל קרקע-אוויר. ה'סי ספארו' נמצא בשירות מספר חילות ים ב-נאט"ו.

סקיי גארד

'סקיי גארד' (Skyguard) היא מערכת קרקעית להגנה אווירית הכוללת משגר של טיל ה'ספארו' ושני תותחי נ"מ 35 מ"מ מונחי מכ"ם. ה'סקייגארד' פותח במשותף על ידי חברת ריית'און וחברת 'אורליקון-קונטראווס' (Oerlikon-Contraves) השווייצרית. מערכת ה'סקייגארד' נמצאת בשירות מצרים, יוון, ספרד וטיוואן.
איש המולקולה (פסל)

איש המולקולה (באנגלית: Molecule Man) הוא פסל גדול בברלין של הפסל האמריקאי ג'ונתן בורופסקי (נולד ב-1942).
הפסל נמצא בתוך נהר שפרה ומתנשא לגובה 30 מטר ונראה למרחק רב. הוא עשוי מאלומיניום ומורכב משלוש דמויות הנפגשות בנקודה אחת. הוא נוצר בלוס אנג'לס בשנים 1977–1978 והוצב במקומו הנוכחי במאי 1997.
הפסל הוצב ליד גשר אוברבאום ששימש כנקודת מעבר בין מזרח ברלין ומערב ברלין וסימן את משולש הגבולות בין הרבעים טרפטו ופרידריכסהיין במזרח העיר וקרויצברג במערב. לכן הוא מורכב משלוש דמויות המהלכות על המים ונפגשות זו עם זו.
הדמויות מחוררות במאות חורים שהפסל מכנה בשם "מולקולות". באתר שלו הוא כתב על הרעיון של הפסל:
"הוקסמתי מרעיון המולקולה בגלל העובדה הפשוטה שלמרות שאנו נראים מוצקים אנחנו בנויים ממולקולות הבנויות ממים ואוויר... הדמויות הנפגשות במרכז מרמזות על כל המולקולות של בני האדם הנפגשות ליצור את קיומנו. הפסל במקום זה על השפרה מדגים זאת על הנהר שציין את החלוקה בין מזרח למערב"
רוקו אוקיץ'

קריירה

אוקיץ' נולד וגדל בספליט שבקרואטיה, והחל את הקריירה שלו במועדון הכדורסל המקומי, ק.ק ספליט, בשנת 1992. הוא שיחק במדי קבוצת הקדטים של המועדון, וזכה עמה פעמיים באליפות קרואטיה לקדטים. בשנת 2000 ערך אוקיץ' את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ספליט, בהיותו בן 16. הוא שיחק בספליט במשך חמש עונות בהן היה מהשחקנים הבכירים בקבוצה, והשיג ממוצעים של 18.5 נקודות ו-4.3 אסיסטים ב-35.2 דקות למשחק. הוא זכה עם הקבוצה בגביע הקרואטי ב-2004 ונבחר פעמיים למשחק האולסטאר הקרואטי.
בדראפט ה-NBA של 2005 נבחר אוקיץ' במקום ה-41 על ידי טורונטו ראפטורס. מאחר שלא רצה להיות שחקן ספסל ב-NBA ולקבל דקות משחק מועטות, החליט אוקיץ' לעבור לטאו ויטוריה מהליגה הספרדית בעונת 2005/2006. הוא זכה עם טאו בגביע המלך הספרדי והעפיל עמה לסדרת גמר הפלייאוף של הליגה הספרדית, שם הפסידה הקבוצה לאוניקאחה מלאגה. במדי טאו הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ביורוליג.
לאחר עונה אחת בטאו, עבר אוקיץ' בעונת 2006/2007 לברצלונה, שבה פתח בקביעות בחמישייה בעמדת הרכז. הוא סייע לברצלונה לזכות בגביע המלך בעונה זו, וכן רשם העפלה שנייה ברציפות לסדרת הגמר בליגה, שהסתיים בהפסד לריאל מדריד. ביורוליג הוא קלע בעונה זו 5.1 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2007/2008 הוא שיחק בלוטומטיקה רומא האיטלקית תחת מאמנו בנבחרת קרואטיה, יסמין רפשה.
ביולי 2008 החליטה טורונטו ראפטורס לממש את האופציה על אוקיץ', והחתימה אותו על חוזה. בעונת הרוקי שלו ב-NBA שותף אוקיץ' ב-72 משחקים, ושימש כרכז מחליף לחברו לשעבר בוויטוריה, חוסה קלדרון. ממוצעיו בעונה זו עמדו על 4.2 נקודות ו-2.1 אסיסטים ב-12.4 דקות למשחק, ואת שיא הקריירה שלו הוא קבע כאשר קלע 22 נקודות במשחק מול סן אנטוניו ספרס בפברואר 2009. לאחר אותה עונה הועבר אוקיץ' בטרייד למילווקי באקס, יחד עם קרלוס דלפינו.

נבחרת לאומית

בצעירותו שיחק אוקיץ' בנבחרת הנוער של קרואטיה. הוא זכה עמה במדליית זהב באליפות אירופה לנוער ב-2002, והשתתף באליפות העולם לנוער ב-2003.
אוקיץ' שיחק לראשונה עבור הנבחרת הלאומית של קרואטיה באליפות אירופה בשנת 2005. במשחקים הראשונים בטורניר הוא מיעט מאוד לשחק, אך במשחקים האחרונים, שהיו חסרי חשיבות עבור קרואטיה, הוא קיבל דקות משחק רבות יותר וקלע נקודות רבות עבור קבוצתו. הוא סיים את הטורניר עם ממוצעים של 7.2 נקודות ו-1.7 אסיסטים למשחק.
אוקיץ' השתתף עם נבחרת קרואטיה גם באליפות אירופה ב-2007. הפעם היה אוקיץ' שחקן קבוע וחשוב יותר בסגל הנבחרת, וסייע לה להעפיל לרבע גמר האליפות ולסיים אותה במקום השישי, שהקנה לה השתתפות בטורניר הקדם-אולימפי. הוא השיג באליפות אירופה זו ממוצעים של 6.4 נקודות ו-1.9 אסיסטים, ב-16.7 דקות למשחק. באליפות אירופה 2009, הפעם כשחקן חמישייה קבוע, הוא סיים עמה שוב במקום השישי ובכך העפיל עמה לאליפות העולם.
נמייה צרת-פסים

התנהגות

הנמייה חיה בלהקות היררכיות עם זכר ונקבת אלפא שמטפלים יחדיו בכל הצאצאים. עם זאת הצאצאים של זכרי ונקבות האלפא מקבלים את התנאים הטובים ביותר לעומת שאר הצעירים. הם משוטטים במשך היום וחיים בקנים בין השיחים, ע"פ כמה שמועות יחד עם למורים מסוימים.
מזונה העיקרי של הנמיה הוא חרקים ועכבישים, אך גם ביצים, יונקים קטנים, נחשים, לטאות ואף גורי למורים ננסיים.
היא חיה בטבע רק ביערות הנשירים של דרום מערב מדגסקר בין הנהרות Tsiribihina וMangoky. היא נמצאת בסכנת הכחדה עקב כריתת יערות לבניית ערים באזור ומשריפות יער.
מודל (אמנות)

מודל הוא אדם המציג את גופו מול אמן כצייר, צלם, פסל או אמן מיצגים, או מול כיתה הלומדת מקצועות אמנותיים אלה, על מנת שיפיקו יצירת אמנות המבוססת על דמות המודל, בלא שיתבססו על הדמיון בלבד. המודל מתבקש שלא לזוז או לדבר בזמן השיעור, והוא מצוי בתנוחה קבועה. פוזה קצרה יכולה להימשך מספר דקות, ואילו פוזה ארוכה יכולה להימשך אף שעות רבות. לעיתים משמש המודל רק בחלק מתהליך היצירה, שעשוי להיות ממושך למדי, וביתר הזמן מסתפק האמן בתצלומי דיוקן של המודל.
בדרך כלל לא מדובר במשרה מלאה, אלא בעיסוק צדדי. לעיתים המודל הוא אדם המבקש לקבל יצירת אמנות המציגה את דמותו.

מודל עירום

מודל עירום הוא מודל המציג את גופו כשהוא עירום, לשם יצירתם של תמונת עירום או פסל עירום.
דוגמנות עירום לאמנות שונה מפורנוגרפיה כיוון שמטרתה אינה יצירת גירוי לפריקת דחפים מיניים, אלא שימוש בגוף ליצירת אמנות.
צדק מאחה

צדק מאחה היא גישה בתחום הדין הפלילי, המתמקדת בצרכי הקורבנות והפושעים, במקום בצורך למצות את החוק היבש, או להעניש את העבריין. 
בתחילת 2015 הקל בית המשפט העליון באופן חריג בעונש של אדם שעבר תהליך שיקומי מוצלח שכלל תהליך של צדק מאחה.

עקרונות הגישה

גישת "הצדק המאחה" שונה מהתפיסות המקובלות, שלפיהן מטרת ה"צדק" היא הענשתו של מבצע העבירה על ידי החברה. על פי הצדק המאחה, השואב את ערכיו מתחום הגישור, כמו גם ממסורות יישוב סכסוכים של עמים ילידיים כמו המאורים בניו זילנד, האבוריג'ינים באוסטרליה והאמריקנים הילידיים, פגיעה במבצע העבירה אינה תמיד יעילה לחברה ולקרבן העבירה כאחד. לעומת זאת, התמודדות של העבריין עם מעשיו, קבלת אחריות מצדו, גינוי מצדו של העבירה שביצע ושל הפגיעה באדם אחר, בקשת סליחה ופיצוי הקורבן, כל אלה מאפשרים איחוי של הפגיעה ומאפשרים לקורבן להתאושש מהחוויה שעבר.  
טענה רווחת בקרב תאורטיקנים של צדק מאחה היא שהקורבן, שהוא שותף מלא בתהליך הצדק המאחה, ושהתהליך כולו מתבצע בהסכמתו המלאה, יוצא נשכר מתהליך זה שכן צרכיו ורצונותיו זוכים להתייחסות וסיכוייו להשתקם ולחזור לתפקוד מלא גם הם גבוהים.
צדק מאחה מכיר בכך שלקורבן, למשפחתו ולחברי הקהילה אינטרסים במקרה בהקשר של התהליך והתוצאות.
בישראל פועלות מספר תוכניות המושתתות על גישת הצדק המאחה. התוכנית הוותיקה והרחבה ביותר היא תוכנית קד"ם לנוער עובר חוק, שמנוהלת על ידי שירות המבחן לנוער ומופעלת על ידי "עמותת קד"ם- ילדים ונוער". במסגרת התוכנית מופעלים מאות תהליכי קד"ם (קבוצות דיון משפחתיות) בשנה, כחלופה יעילה להליך הפלילי הפורמלי עבור בני נוער מבצעי עבירות. התהליך המותנה בקבלת אחריות על ידי הפוגע וכפוף להסכמת הנפגע. 
אחת התוכניות הוותיקות להליכי צדק מאחה למבוגרים היא תוכנית צדק מאחה של "מוזאיקה - המרכז ליישוב סכסוכים בהסכמה". התוכנית פועלת על פי מודל של היוועדות בה מעורבים: פוגע, נפגע, תומכיהם ונציגי קהילה. מתוך הנחה שמהמעשה הפלילי מושפעים בנוסף לפוגע ולנפגע גם הקהילה שיכולה לפעול ליישוב הסכסוך ולסייע לצדדים המעורבים. התוכנית פועלת בשיתוף עם גורמי החוק השונים. 
משנת 2004 פועלת בשירות המבחן למבוגרים תוכנית גפ"ן (גישור פוגע נפגע) המקיימת דיאלוגים של צדק מאחה בין עובר חוק לבין נפגע העבירה. ככל תוכניות הצדק המאחה, גם כאן מותנית כניסת הפוגע לתוכנית בקבלת אחריות מצידו, ובהסכמת הנפגע. תוכנית גפ"ן פועלת בתוך ההליך הפלילי, כאשר הסכם איחוי הפגיעות - במידה שנחתם - מוצג בפני השופט בסיום התהליך. השופט בוחר אם לתת להסכם משקל בשיקוליו לגזר הדין ואיזה משקל לתת לו.
תוכנית "בצדק" הפועלת בישראל מאז שנת 2011 היא התוכנית היחידה בארץ המקיימת תהליכי צדק מאחה בעקבות פגיעה מינית. זוהי תוכנית ייחודית ופורצת דרך בתחום, אחת התוכניות הבודדות בעולם העוסקות בתחום זה. התוכנית פועלת במסגרת "המרכז הישראלי גישות מאחות" הפועל לקידום השיח המאחה ויישומי צדק מאחה בישראל.
און רפאלי

ביוגרפיה

רפאלי נולד בהוד השרון. לרפי, בעל חוות סוסים, ולציפי, דוגמנית ושחקנית עבר. רפאלי הוא בן הזקונים, הרביעי במספר. אחותו הגדולה היא הדוגמנית בר רפאלי. למד בבית הספר הדרים שבהוד השרון.

קריירה

הופעתו הראשונה של רפאלי הייתה בדרמה היומית "פולמון" של הוט בשנת 2016, שם שיחק את דמותו של תום שילה. בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "ג'סטה" בתור "אדם" לצד נאיה פדרמן ומתן לקס, שכתב וביים קובי מחט. רפאלי סירב להצעות רבות של משחק, ובהן בסדרה "גאליס". ב-2018 שיחק בסרט ההמשך "עד הקצה - ג'סטה 2".

חיים אישיים

ביולי 2016 במהלך שירותו כחייל בצה"ל נחשד רפאלי, יחד עם חיילים נוספים, במתן שוחד למפקדו בתמורה להטבות בשירות. כחצי שנה אחר כך, ההאשמות בוטלו והתיק נסגר.
ב-2017 הוכתר במקום הראשון ברשימת 20 הרווקים הנחשקים של "פנאי פלוס" והופיע על שער המגזין. באותה שנה כיכב בקמפיין של חברת האופנה הודיס לצד אחותו בר.
ימאנז'ה

ימאנז'ה (Iemanjá) היא אלת הים והגלים בדת הקנדומבלה ובדתות אפרו-ברזילאיות נוספות ומקורה בדתות הפולחן שבמערב אפריקה שם הימאנז'ה היא אלת המים המתוקים.

מקור

דמותה של ימאנז'ה צמחה בדת היורובה במערב אפריקה בעיקר בניגריה, ובאנגולה. על פי היורובה, לימאנז'ה אין תפקיד מרכזי כל כך והיא אחראית על מי הנהרות והנחלים ועל המים המתוקים, והיא מתוארת כאישה עירומה בעלת כובע עץ בצורת קערה שנמצאת בהריון תמידי.

בברזיל

בברזיל ימאנז'ה היא אלת הים והגלים וגם יצורי המים. האלה מתוארת כאישה יפה, מלאת עצמה ומסתורין, ולכן מלבד זה שהיא אלה חזקה היא גם אישה יפה ומאמיניה מתייחסים אליה כאל אלה, כאם וגם כמאהבת. בתרבות המלחים והדייגים בברזיל טביעה של מלחים נחשבת כמנוחת עולמים יחד עם אלת הים. ימאנז'ה היא אשתו של אושלה והיא אם האלים ובנה הוא אל המלחמה אוגום על פי המיתולוגיה האפרו-ברזילאית. דמותה היא המרכזית ביותר במיתולוגיה והיא בעלת שמות רבים ונקראת על פי אירועים וקבוצות שונות, כלומר שבזמן טקסי פולחן היא מכונה "האם והמלכה של המים", בהקשר של מוות היא מכונה יותר אינאי או הנסיכה איוקה כלומר "המלכה של הארצות מעבר לאופק", הנשים מכנות אותה בשם דונה מאריה והמלחים מכנים אותה ז'אנינה כלומר  "ימאנז'ה אם המצולות". 
הימאנז'ה מופיעה בהתגלמותן של דמויות שונות - לעיתים כאישה זקנה וחכמה, לעיתים כאישה בעלת רגל צולעת ולפעמים כאישה יפה רוקמת מזימות המחזיקה את חרבו על בנה.
דמותה הייתה שולית באפריקה, אך התפילות שהביאו השחורים ששרדו את המסע באוניות לברזיל לעבדות שיבחו את אלת הים והיא נהפכה לאם בני הילידים האפרו-ברזילאים.

טקסים וחגים

חודש פברואר הוא חודש שבו נערכים טקסים דתיים שונים לכבוד ימאנז'ה גם בכנסית בונפים שבסלבדור ואחר כך על החופים ברחבי צפון מזרח ברזיל יוצאים סירות המשליכות מנחות אל הים, במנחות דברים סימבולים המבטאים את הבקשה כשכל חלק מביעה משהו וכולל פרחים, נרות, קמעות, מאכלים, נוצות, ביצים ועוד. הגלים מסמלים את שערה של האלה ואם המתנה חוזרת על החוף זה סימן שימאנז'ה דחתה את המתנה ושעתידה להיות שנה לא טובה.
בריו דה ז'יינרו נערך פולחן אומבנדה דומה לכבוד ימאנז'ה והוא נחגג כחלק מחגיגות הסילבסטר בו נערך פולחן דומה.

ימאנז'ה בתרבות ובפולקלור

מלבד הטקסים והאמונה הדתית, דמותם של האלים השונים, בייחוד של ימאנז'ה חדרו עמוק מאוד לתרבות הברזילאית, ז'ורז'י אמאדו הוא הסופר הבולט ביותר, שנהג לחבר בספריו רומנים ואמירות שונות יחד עם טקסי פולחן הקנדומבלה והביא תיאורים שונים של דמותה ימאנז'ה בייחוד ב"דונה פלור ושני בעליה". בספרו "ים המוות", סיפר אמאדו על תרבות המלחים והדייגים בחופים ואמונתם בימאנז'ה.
סירדנה, היא סגנון מוזיקה שמדבר על מלחים ותרבות יורדי הים עם כוחות האלים במיוחד של ימאנז'ה, גם דוריבאל קאיימי כתב שירים שמתעסקים בכך, מלבד כל האלה ישנם מזמורים רבים קיימים בעת ביצוע טקסים המיועדים לימאנז'ה, כמו גם כלי נגינה ייחודים.