google/wiki40b huggingface dataset:
מסיל"ה

עמדות פוליטיות מוצהרות ביחס לנושא העובדים הזרים והמסתננים

כיוון שמסיל"ה היא חלק מהשלטון המקומי, אנשיה מנועים מנקיטת עמדה מוצהרת בנושאים ציבוריים הקשורים בבעיית העובדים הזרים והמסתננים ברמה המדינית. כמו כן, היא אינה נוטלת חלק בפעילות מחאה שונות הנערכות בנושאים אלו (הפגנות, מצעדים, ראיונות לתקשורת, וכו').

מימון

חרף היותו של הארגון מוסד ציבורי, חלקו הארי של התקציב מגיע מתרומות. 
שאר התקציב מתקבל מעיריית תל אביב-יפו דרך שני צינורות - אגף השירותים החברתיים (מחוז דרום), ומחלקת החינוך של העירייה.

דרכי פעולתה של מסיל"ה

מסיל"ה פועלת, בחלוקה גסה, בארבעה מישורים:

מרכז מסיל"ה

מתפקד למעשה כשירות סוציאלי תחת אגף השירותים החברתיים של עיריית תל אביב-יפו, הממוקמת בסמוך למתחם התחנה המרכזית החדשה.
במרכז פועלים עובדים סוציאליים, סטודנטים ומתנדבים המטפלים בפניות הקהילה. 
התמיכה הניתנת במרכז מתמקדת בעיקר ברמת הפרט והמשפחה; סיוע בנושאי חינוך, בריאות, משפחה, תעסוקה, דיור, מעמד חוקי, הריון ולידה, ילדים בסיכון, ילדים עם צרכים מיוחדים, מקרים הומניטריים, והפניה לסעד משפטי. בעת הצורך, ניתן גם טיפול פסיכו-סוציאלי על ידי אנשי מקצוע.
בנוסף, עקב עומס הפניות הגדול, מסיל"ה מקיימת שיתוף פעולה עם ארגונים אחרים המתמחים בתחומים מסוימים (כגון "מוקד סיוע לעובדים זרים" - בנושאי מעמד, "קו לעובד" - זכויות בתעסוקה, "האגודה לזכויות האזרח" ועמותת ידיד - סעד משפטי, "ארגון סיוע לפליטים-א.ס.ף" - מסתננים, עמותת אל"ה- לטיפול בשכול ואובדן- לעזרה באובדן המשפחות והחברים שנותרו מאחור וכן בטראומות שעברו בדרך לארץ ובחייהם קשיי היום, "מרפאת לוינסקי"  - מחלות מין וזנות, מרפאת "רופאים לזכויות אדם" - בריאות, בתי התמחוי של עמותת לשובע, ואחרים). מסיל"ה מקיימת קשר עם יחידת עוז (משטרת ההגירה), במטרה להקל את תהליך העזיבה על אלה המבקשים זאת מרצונם.

רשת יוניטף

יוניטף היא עמותה המפעילה רשת מעונות יום ומועדוניות צהרונים לילדי מהגרי עבודה ומבקשי המקלט מאפריקה. הרשת הוקמה בשנת 2005 ופועלת באזור תל אביב בשיתוף פעולה עם ארגון מסיל"ה. יוניטף מפעילה שלוש עשרה מעונות יום לפעוטות עד גיל 3, ו-24 מועדוניות לילדים בגילאים 3-6, ומשרתת סה"כ כ-1000 ילדים. המעונות פועלים ממאי 2005, מיסודה של הקרן למעורבות חברתית, ובשיתוף פעולה מקצועי עם מסיל"ה. הם מנוהלים על ידי גננות ומטפלות מהקהילה הזרה. המועדוניות נותנות מענה לילדי הקהילה השוהים בגן משעות הצהריים עד הערב. המועדוניות מספקת לילדים סביבה חינוכית עשירה, פעילויות, חוגים וארוחות חמות. כמו המעונות, גם המועדוניות מופעלות על ידי גננות מהקהילה הזרה. השפות המדוברות בגנים הן עברית ואנגלית. התכנים החינוכיים לקוחים הן מתרבויות המוצא של הגננות והן מהתרבות הישראלית, והחגים הנחגגים שייכים לשלוש הדתות המרכזיות.

איסוף נתונים וניתוחם

מתן ייעוץ וסיוע בקבלת ההחלטות הנוגעות למצב הקהילה מול העירייה וקברניטיה; ייעוץ בוועדות בכנסת, העברת דיווחים ועדכונים לעירייה, ימי עיון וסיורים מודרכים לנבחרי ציבור, ועוד.
שי בשידור

היסטוריה

באפריל 2013 עזב שי שטרן את ערוץ 2 ועבר לערוץ 10 שם התחיל להנחות תוכנית אירוח בשם "שי בשישי", שכללה 29 תוכניות. התוכנית צולמה בפני קהל, וכן שילבה כתבות שטח, בהן שטרן המשיך לעסוק בנושאים חברתיים שונים. 
באוגוסט 2014 הוחלט להחזיר את התוכנית במתכונת מיוחדת  בעקבות מבצע מבצע צוק איתן תחת השם "שי בשידור", כאשר בתוכנית מצולמת ללא קהל.
באוקטובר 2014 עלתה העונה השנייה של התוכנית ומאז שודרה ברצף כל יום שישי (למעט הפסקות קצרות בין עונה לעונה) בערוץ עשר.
בשנת 2015 החל אבי נוסבאום להגיש בה פינה קבועה, ובהמשך גם הדר לוי הגישה פינה קומית קבועה בתוכנית.
ב-4 בינואר 2019 שודרה התוכנית בפעם האחרונה בערוץ עשר והחל מ-18 בינואר 2019 משודרת העונה השישית בערוץ 13.
ראש ממשלת רודזיה

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
דניאל מקפאדן

דניאל ליטל מקפאדן (באנגלית: Daniel Little McFadden; נולד ב-29 ביולי 1937) הוא כלכלן אמריקאי, מומחה לאקונומטריקה, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2000 במשותף עם ג'יימס הקמן. מקפאדן זכה בפרס על תרומתו לפיתוח של תאוריה ושיטות לניתוח מודלים של בחירה בדידה. כיהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וב-1985 היה נשיא האגודה המדעית החברה האקונומטרית (Econometric Society).
מקפאדן נולד בראלי (קרוליינה הצפונית) ולמד באוניברסיטת מינסוטה. הוא סיים שם תואר ראשון בפיזיקה בגיל 19 וקיבל את הדוקטורט במדעי ההתנהגות עם התמחות בכלכלה ב-1962. המנחה שלו לדוקטורט היה ליאוניד הורביץ, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2007.
ב-1964 החל מקפאדן ללמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. תחומי המחקר שלו נגעו בבעיית הקישור בין התאוריה הכלכלית למדידתה ובהחלטות התנהגותיות (choice behavior).
ב-1975 זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק וב-2000 זכה בפרס נמרס לכלכלה. ב-1981 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית). ב-1977 החל ללמד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אולם חזר לברקלי ב-1991. לאחר שובו לברקלי הקים שם מקפאדן את המעבדה לאקונומטריקה המתמקדת בחישובים סטטיסטיים ליישומים כלכליים, בראשה הוא עומד עד היום. כמו כן, הוא חבר בחבר הנאמנים של כלכלנים למען שלום וביטחון, ארגון לא ממשלתי שבין חבריו אוסקר אריאס, אמרטיה סן, דאגלס נורת' וקנת' ארו. 
ב-10 בינואר 2011 פורסם דבר מינויו של מקפאדן לנשיא לנושא כלכלת בריאות באוניברסיטת דרום קליפורניה.
פרופסור מקפאדן ינהל פעילות משותפת בין בית ספר סול פרייס למדיניות ציבורית באוניברסיטת דרום קליפורניה ובין המחלקה לכלכלה באוניברסיטה, לצורך בחינת בעיות יסוד עמן מתמודד מגזר הבריאות, תוך התמקדות בבחינת אופן קבלת ההחלטות של צרכנים ביחס לביטוח בריאות ושירותי רפואה.
טוראון

היסטוריה

בסביבות 1850 נבנה במקום מגדל גדול (שנקרא בספרדית "טוראון") שסביבו התפתחה התיישבות. טוראון התחילה לגדול באופן משמעותי לקראת סוף המאה לאור הביקוש לכותנה מהאזור וכן בגלל קרבתה לצומת מסילות רכבת. ב-1893 טוראון קיבלה מעמד של עיירה, וב-15 בספטמבר 1907 היא קיבלה מעמד של עיר.
העיר נכבשה מספר פעמים על ידי הפלגים השונים במהלך המהפכה המקסיקנית, שהתרחשה בין 1910 ו-1921. אחד הכובשים שלה במהלך המהפכה היה פנצ'ו וייה.

כלכלה

במקור כלכלת טוראון התבססה על חקלאות מהאזור. עם גדילתה היא הפכה למרכז תמיכה חשוב לחקלאות ולייצור הכותנה באזור. בנוסף הכלכלה המקומית מתבססת על תיירות ותעשייה, הכוללת ייצור טקסטיל וביגוד וכן עיבוד מתכות.

תיירות

בגבעת סרו דה לאס נואס בטוראון נמצא פסל קריסטו דה לאס נואס, פסל בדמות ישו בגובה של למעלה מ-20 מטרים. הפסל הוא אחד ממוקדי התיירות של העיר והוא הפסל השלישי בגובהו של ישו באמריקה הלטינית, אחרי פסל ישו הגואל בריו דה ז'ניירו שבברזיל ופסל קריסטו דה לה קונקורדיה בקוצ'במבה שבבוליביה.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של קואווילה והאוניברסיטה האוטונומית האגררית אנטוניו נרו אונידד לגונה.

תחבורה

את טוראון משרת נמל התעופה הבינלאומי פרנסיסקו סרביה, המציע טיסות ליעדים במקסיקו ובארצות הברית. הנמל משרת גם את הערים בקומרקה לגונרה שנמצאות במדינת דורנגו, כמו גומס פלסיו.
שלמה אגוזי

ביוגרפיה

אגוזי יליד קיבוץ כפר מנחם, בוגר קורס טיס 47 במגמת קרב ביולי 1965.
במלחמת ששת הימים היה טייס מיראז' 3.
השתתף בקרב האוויר של 13 בספטמבר 1973 והפיל מיג 21 סורי.
במלחמת יום הכיפורים היה סמ"ט א' בטייסת 107 (טייסת אבירי הזנב הכתום). ב-6 באוקטובר 1973 הפיל 5 מסוקים מצרים.
פיקד על טייסת 119.
בין השנים 1982–1985 היה ראש מחלקת טיסה ובקרה בדרגת תא"ל.
סיים את שירותו הצבאי בשנת 1992.
אגוזי נשוי לשרה.
קייב פסז'רסקי

היסטוריה

בניית התחנה הראשונה באתר זה, מדרום למרכז העיר ההיסטורית, הושלמה ב1870, כחלק מקוי הרכבת קייב-באלטה וקייב-קורסק. מבנה התחנה היה מבנה לבנים דו-קמתי בסגנון התחייה הגותית. 
המבנה הנוכחי הוקם בין השנים 1927-1932 בסגנון הקונסטרוקטיביזם הרוסי. המבנה שופץ באופן מקיף בשנת 2001, באותה עת הוקמה גם חזית הכניסה הדרומית.
התחנה סובלת מעומס רב ולפי התוכניות יוחלף המרכז התעבורתי של העיר ויועבר לגדה השמאלית (המזרחית) של הדנייפר עם הפיכת תחנת דרניצה (Дарниця) לתחנת הרכבת המרכזית של הבירה.
קוטה קינבאלו

היסטוריה

במחצית השנייה של המאה ה-19 חברת צפון בורנאו הבריטית החלה להקים מושבות ברחבי צפון בורנאו. ב-1882 החברה הקימה התיישבות באי קטן מול המקום בו נמצאת כיום קוטה קינבאלו. ההתיישבות הותקפה על ידי שבטי ילידים ב-1897 ונחרבה. החברה החליטה להעביר ב-1898 את ההתיישבות ליבשה שם היה קל יותר להגן עליה, אך המקום הראשון ביבשה שנבחר לא התאים. לפיכך ב-1899 ההתיישבות הועברה למיקומה הנוכחי, בקרבת כפר דייגים קטן בשם אַפִּי. ההתיישבות נקראה ג'סלטון על שמו של צ'ארלס ג'סל, שהיה סגן יושב ראש החברה.
ג'סלטון הפכה למרכז מסחרי גדול בצפון בורנאו והנמל שלה ייצא סחורות רבות, כמו גומי וראטאן, מחלקים שונים בצפון בורנאו.
ב-1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, כוחות האימפריה היפנית כבשו את ג'סלטון ביחד עם יתר בורנאו, כיבוש אשר במהלכו נהרסו חלקים נרחבים מהעיר. בזמן הכיבוש שם העיר שונה בחזרה לאפי. התושבים המקומיים ניסו למרוד ביפנים מספר פעמים ללא הצלחה. החלקים של העיר שנותרו על כנם כמעט הושמדו לחלוטין במהלך ההפצות של בעלות הברית בקרב בורנאו ב-1945.
לאחר המלחמה חברת צפון בורנאו הבריטית חזרה לנהל את העיר, אך היא לא יכלה לעמוד בהוצאות הכספיות של שיקומה והעבירה את הניהול של ג'סלטון ישירות למושבת הכתר של צפון בורנאו שהוקמה ב-1946 בשטחים שחופפים כיום למדינת סבה. הממשל החדש החליט לשקם את ג'סלטון ולהפוך אותה לבירת המושבה במקום העיר סנדקן.
ב-1963 צפון בורנאו ועוד מספר מושבות בריטיות אחרות באזור קיבלו עצמאות והתאחדו למלזיה. שטחי מושבת הכתר של צפון בורנאו הפכו למדינת סבה וג'סלטון נותרה בירת המדינה החדשה. ב-22 בדצמבר 1967 ראש השרים של סבה העביר החלטה לשינוי שמה של העיר ל"קוטה קינבאלו". משמעות השם היא "העיר של קינבאלו" והיא נקראת כך על שמו של הר קינבאלו, שנמצא במרחק של 50 קילומטרים צפון-מזרחית ממנה בפארק הלאומי קינבאלו.

כלכלה

קוטה קינבאלו היא המרכז הכלכלי של סבה. הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשייה ותיירות.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת סבה של מלזיה (Universiti Malaysia Sabah).

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קוטה קינבאלו, הנמצא במרחק של 7 קילומטרים ממרכז העיר. הנמל המציע טיסות ליעדים במלזיה ובמזרח אסיה.
משתלה

משתלה היא מקום לגידול צמחים אשר מנותק מהקרקע, החל מהזרעים או רבייה וגטטיבית הכוללת יחורים, תרבית רקמות, הברכה, פיצול שורש ועד למצב של פרח, שיח או עץ המיועד לשתילה במקום אחר.
ישנן משתלות המתמחות בסוגים שונים של צמחים, פרחים, צמחי תבלין, עצי נוי או עצי פרי, וישנן משתלות המוכרות את כל סוגי הצומח השונים.
ברוב המשתלות ניתן לקנות אף אביזרי נוי (אבנים, סלעים חיפויים שונים, עציצים וכדומה) לגינות, וכן ברבות מהמשתלות ישנם שירותי גינון או ייעוץ לגננות.
לכל משתלה יש בדרך כלל אגרונום העוקב אחרי שתילת הצמחים השונים וגידולם הראוי.
ישנם משתלות שאינן מגדלות בעצמן את הצמחים, אלא משווקות לצרכן צמחים שונים ופרחים אשר מיובאים או נקנים על ידם במשתלות האם. וישנן משתלות המבצעות את כל תהליך הגידול בעצמן.
משתלות רבות מתמחות בסוג מסוים בלבד של צמחים, כגון ייחורים לגפן או לעצי הדר, או פרחים לייצוא בלבד, כשבדרך כלל במשתלות אלו ישנו מעקב מחמיר על הזנים השונים שלא יתערבו בזנים אחרים כדי לשמור על ייחודיות הצמח.
המשתלות מתמחות גם בהדברת המזיקים השונים המזיקים לצמח.
משתלה טובה היא משתלה שבנויה עם חלוקה למינים השונים של הצומח, ומשרה אווירה נקייה ומטופחת לאורחיה, ושיש בה הדרכה אישית לצרכן הפרטי על סוגי הצומח השונים, הזמן המתאים לשתילת כל צמח, צורכי התאורה והשמש לכל צמח, וצריכת המים הספציפית הדרושה.
משתלות בישראל: המשתלות השכיחות בישראל הן משתלות של גידולי ירקות.
בדרך כלל, המשתלות עצמן אינן מגדלות את הסחורה שלהן כשהיא מוכנה, אלא מוכרות את הסחורה לחקלאים אשר עובדים בשטח.
אופן הגידול במשתלה: הגידול של הצמחים במשתלה מתבצע בתוך מגשים לרוב עשויים קלקר.
תהליך הגידול : גידול השתילים מתחיל במכונת זריעה מיוחדת אשר עוברים בה מגשים והיא מכניסה לתוך התאים את הזרעים הרצויים ובו זמנית מכסה אותם בכבול, לאחר מכן המגשים עוברים לחדר נביטה שבו הזרעים מתחילים לבצבץ לאחר כמה ימים. יש לציין שלכל גידול זמן שהות שונה בחדרי הנביטה. לאחר כמה ימים מוציאים את המגשים ופורשים אותם בתוך חממות גידול אשר מנותקות מהקרקע.
לאחר הזריעה, חדרי נביטה, פרישה בחממות, הטיפול עובר לאגרונום אשר עוקב אחרי הגידולים  ונותן הוראות על מתן מים, דשן, ריסוס וכדומה.
מוחמד השישי

ביוגרפיה

מוחמד נולד ב-21 באוגוסט 1963 בעיר הבירה רבאט, שבמרוקו בן למלך מרוקו, חסן השני. הוא קיבל חינוך דתי ושמרני בבית הספר המלכותי. סיים את לימודי התיכון בשנת 1981, ובשנת 1985 סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת רבאט. בשנת 1988 השלים לימודים מתקדמים במדע המדינה ובמשפט ציבורי. בשנת 1988 נשלח לבריסל, והתמחה אצל נשיא הנציבות האירופית (הרשות המבצעת של האיחוד האירופי). בשנת 1993 קיבל דוקטורט במשפטים מאוניברסיטת ניס הצרפתית. ביולי 1994 קודם לדרגת מייג'ור-גנרל בצבא המרוקני. הוא מדבר ערבית, אנגלית, ספרדית וצרפתית.

השבעתו כמלך מרוקו

מוחמד השישי הוא מלך מכוח המונרכיה החוקתית הנהוגה במרוקו. הוא הומלך ב-23 ביולי 1999 בעקבות מות אביו, המלך חסן השני. המלך ה-22 בשושלת העלאווית המולכת במרוקו משנת 1666. נחשב למנהיג מודרני ופתוח למערב.

צעדים לכיוון הדמוקרטיה

מלכי מרוקו הקודמים השאירו לצאצאיהם את האפשרות להכניס שינויים מודרניים בחוקה של המונרכיה החוקתית הנהוגה במרוקו. כבר בנאום ההכתרה שלו, ששודר בטלוויזיה, הבטיח להילחם בעוני ובשחיתות, ולשפר את המצב הכלכלי ואת מצב זכויות האדם במרוקו. בפברואר 2004 נכנסה לתוקף תקנה חדשה הנותנת לנשים אפשרויות רחבות להשתלב בשלטון. כצעד של רצון טוב ושינוי במדיניות, הקים ועדה שתבדוק את זכויות האדם ותלונות של תושבים שנפגעו בעת שלטון אביו חסן השני כאשר שר הפנים דריס בסרי  היה יד ימינו והאיש החזק של המלך. כשלושה חודשים אחרי שעלה לשלטון, ב-9 בנובמבר 1999, בעקבות תלונות רבות של תושבים שנפגעו מהשלטון ומהשירותים החשאיים, פירק את הגוף שהיה ממונה על חקירות פנימיות בראשותו של בסרי, והדיח אותו מתפקידו, אותו מילא מ-1979. השינוי הזה התקבל על ידי העם כצעד חשוב לכיוון הדמוקרטיה.
בעקבות השינויים, בספטמבר 2000, התיר המלך בצו מיוחד את שובו של היהודי-המרוקאי הגולה אברהם צרפתי. צרפתי הקים בשנות השבעים מפלגה שמאלית-קומוניסטית בשם "הקול הדמוקרטי", שחרתה על דגלה את שחרור מרוקו מעול הצרפתים. צרפתי נעצר ב-1972, עונה על ידי השירותים החשאיים המרוקאים והיה אסיר במשך 17 שנה. ב-1991 בוטלה אזרחותו המרוקאית והוא גלה לצרפת יחד עם אשתו.

משפחתו

ב-21 במרץ 2002, מוחמד השישי נשא לאשה את סלמה בנאני (הנסיכה ללה סלמה, נולדה ב-1978), מהנדסת מחשבים במקצועה. בנם הראשון ויורש העצר, הנסיך מולאי חסן, נולד ב-8 במאי 2003. בתם, הנסיכה ללה ח'דיג'ה, נולדה ב-28 בפברואר 2007.
From This Moment On

רקע וכתיבה

בדומה ל-"Whose Bed Have Your Boots Been Under?" ו-"You're Still the One" השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט "מאט". השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי-פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון המוזיקה העכשווית למבוגרים.
בשנת 2004, הוציאה טוויין את אלבום הלהיטים הראשון שלה Greatest Hits, בו נכלל השיר.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי פול בויד אשר ביים עבור טוויין גם את הקליפ לשיריה "Man! I Feel Like a Woman!", "That Don't Impress Me Much" ו-"You've Got a Way". בקליפ ניתן לראות את טוויין, כשהיא לובשת בינדי ושרה את השיר.
נכון ל-31 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-205 מיליון צפיות.
משה צוקרמן

ביוגרפיה

צוקרמן נולד בתל אביב להורים ניצולי השואה. הוריו הגרו לגרמניה ב-1960, והתגוררו בעיר פרנקפורט. בשנת 1970, בגיל 21, חזר צוקרמן לישראל, ולמד סוציולוגיה, מדעי המדינה והיסטוריה. שירת בצה"ל בשנים 1973–1980 כסוציולוג ארגוני בחיל האוויר. מאז 1990 מלמד במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת ת"א. משנת 2000 עד 2005 כיהן בראש מכון מינרבה להיסטוריה גרמנית באותה אוניברסיטה. משנת 2009 משמש כמנהל הפעילות האקדמית במוזיאון פרויד בווינה.
עם תחומי המחקר של משה צוקרמן נמנים הגותה של אסכולת פרנקפורט, היסטוריה של מדעי החברה, תפיסה אסתטית ופילוסופיה של האמנות, והשפעת השואה על התרבויות הפוליטיות בישראל ובגרמניה. במסגרת מחקריו פרסם ספרים רבים בנושאים אלה. מבחינה פוליטית משתייך צוקרמן לשמאל ותומך בכינון של פדרציה בין מדינת ישראל למדינה פלסטינית עצמאית.
ועידת צ'רנוביץ

ועידת צ'רנוביץ או הוועידה [הראשונה] לשפה היידית (ביידיש: טשערנאָוויצער קאָנפֿערענץ או די [ערשׂטע] קאָנפֿערענץ פֿאָר דער יודישער שפּראַך), המכונה לעיתים ועידת הסופרים היהודים, הייתה ועידה אשר התכנסה בין 30 באוגוסט ו-3 בספטמבר 1908 בעיר צ'רנוביץ (אז בירת דוכסות בוקובינה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום באוקראינה) ביוזמתו של נתן בירנבוים, ובתמיכתם של חיים ז'יטלובסקי, דוד פינסקי, יעקב גורדין ומנהיגי תרבות יהודים נוספים.
בין המשתתפים: שלום אש, הירש דוד נומברג, נח פרילוצקי, אברהם רייזן, א. אלמי (אליהו-חיים שעפּט), גרשם באדר, אסתר פרומקין, משה לייב הלפרן, מתתיהו מייזס, מיכאל וייכרט. י"ל פרץ, ממנהיגי הוועידה (אז בן 56), היה זקן המשתתפים.
כריס הוגאן

ביוגרפיה

הוגאן נולד וגדל בניו ג'רזי, בנם של ג'ים ושל מרי הלן. הוא הצטיין בנעוריו בבייסבול אך לאחר פציעה בכתף עבר להתמקד בלקרוס ובפוטבול. למד במשך שלוש שנים באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה וסיים תואר ראשון ב-2010. בתקופת לימודיו היה חבר נבחרת הלקרוס של האוניברסיטה, בשנתו האחרונה נבחר לקפטן הקבוצה, הוא הוביל אותה עם 29 שערים ונבחר לנבחרת העונה של ליגת ה-ECAC ב-NCAA. לאחר הלימודים בפנסילבניה עבר לאוניברסיטת מונמאות' והצטרף לקבוצת הפוטבול שלה, בה שיחק כתופס בקבוצת ההתקפה וכן כקורנרבק בקבוצת ההגנה. בעונתו היחידה בקבוצה רשם 12 תפיסות ל-147 יארד ושלושה טאצ'דאונים ולכך הוסיף 28 תיקולים ו-3 חטיפות. 
בתקווה לזכות בחוזה ל-NFL התאמן הוגאן עם סן פרנסיסקו 49', ניו יורק ג'איינטס ומיאמי דולפינס אך לא זכה להיכלל בהרכב הקבוצות. הוא זכה לתשומת לב בתוכנית הטלוויזיה של HBO שסיקרה את מחנה האימונים של מיאמי, במהלכו זכה לכינוי "סבן אילבן" משום שתמיד היה פתוח (פנוי לקבלת מסירות). הוא נשאר בקבוצת באימונים של מיאמי במשך כשנה בטרם שוחרר בספטמבר 2012. בנובמבר 2012 חתם בקבוצת האימונים של באפלו בילס ובדצמבר קודם לסגל הקבוצה. הוא שיחק בקבוצה במשך שלוש עונות במהלכן תפס שישה טאצ'דאונים ו-959 יארד במצטבר. 
לפני עונת 2016 חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת ניו אינגלנד פטריוטס תמורת 12 מיליון דולר. בעונתו הראשונה בקבוצה רשם 680 יארד ו-4 טאצ'דאונים. בפלייאוף הצטיין בגמר ה-AFC בניצחון על פיטסבורג סטילרס, כשתפס 9 מסירות ל-180 יארד (שיא פלייאוף קבוצתי) ושני טאצ'דאונים. הוא זכה עם ניו אינגלנד בסופרבול LI.
בעונת 2017 החמיץ שבעה משחקים בשל פציעה. הוא היה שותף להעפלת הקבוצה לסופרבול LII, בו השיג 128 יארד בתפיסה וטאצ'דאון אחד, בהפסד לפילדלפיה איגלס. בעונת 2018 זכה עם הפטריוטס בסופרבול LIII. לאחר העונה הצטרף לקבוצת קרוליינה פנתרס.
קובי ברקאי

יעקב (קובי) ברקאי הוא קריין ושדרן רדיו ישראלי, שימש בעבר מנהל מחלקת הקריינים של קול ישראל. קריין חדשות, וכן עורך ומגיש את התוכנית "הדברות עם קובי ברקאי" המשודרת בכאן ב (קודם לכן שודרה התוכנית ברשת א'.) תוכנית זו עוסקת במגוון תחומים כמו אקטואליה, תרבות, חברה ושירה.
ברקאי שידר את מהדורת החדשות האחרונה של קול ישראל בתאריך 14 במאי 2017. ב-15 במאי החל לשדר בכאן ב', במסגרת תאגיד כאן.
לואיס קברל

תולדות חייו

נולד בביסאו, בירת גינאה הפורטוגלית, למשפחה שמוצאה בקאבו ורדה, שם גם השלים את לימודיו והוכשר כרואה חשבון. יחד עם אחיו-למחצה, אמילקר קברל, היה ב-1956 בין מייסדי "המפלגה האפריקאית לעצמאות גיאנה וקאבו ורדה" (Partido Africano para a Independência da Guiné e Cabo Verde - PAIGC) ושותף בכיר בהנהגתה, לצד אחיו, שהיה ראש התנועה. בשלב מסוים נמלט קברל לקונאקרי, בירת גינאה, על מנת להמלט מהמשטרה החשאית הפורטוגלית. ב-1961 ייסד את איגוד העובדים של גינאה ביסאו, UNTG. ב-1963 החלה ה-PAIGC להפעיל לוחמת גרילה נגד השלטון הפורטוגלי הקולוניאליסטי. קברל היה חבר מועצת המלחמה של התנועה ומפקד הגזרה המרכזית. במהלך הלוחמה שוחררו עוד ועוד אזורים במדינה וב-1970 מונה קברל לחבר המועצה המצומצמת לניהול האזורים המשוחררים והעברתם לשלטון עצמי. כן היה אחרי על קשרי החוץ של התנועה עם סנגל, ראש משלחת התנועה לדקר, בירת סנגל ואחראי על הפליטים שנמלטו לשם מגינאה ביסאו בשל הלוחמה.
ב-20 בינואר 1973 נרצח אמילקר קברל בקונאקרי. את מקומו בראשות התנועה תפס ארישטידש פריירה (Aristides Pereira), לימים נשיאה הראשון של קאבו ורדה. לואיס קברל מונה לראש התנועה בגינאה ביסאו. בספטמבר 1973, לאחר שתנועת השחרור אחזה בכ-90% משטח המדינה, הצהיר קברל באופן חד צדדי על עצמאות גינאה ביסאו, הצהרה שהתקבלה על ידי מספר רב של מדינות אפריקאיות, מדינות מהגוש המזרחי ומדינות בלתי-מזדהות. מדינות כברית המועצות, סין העממית, קובה ומדינות סקנדינביה נרתמו לסייע לאומה הצעירה שקברל הפך להיות נשיאה בפועל. הכרה מצד ליסבון הגיעה רק לאחר מהפכת הציפורנים באפריל 1974. ב-10 בספטמבר אותה שנה העניקה פורטוגל רשמית עצמאות לישות שכלה את גינאה ביסאו וקאבו ורדה (שקיבלה עצמאות נפרדת שנה מאוחר יותר). 
קברל, שלא נבחר בבחירות, אלא נישא על גלי מנהיגותו המהפכנית, שלט באחת המדינות העניות והמוזנחות בעולם וכונן משטר חד-מפלגתי. המדינה נפגעה לא רק מהזנחה הממושכת מצד השלטון הקולוניאליסטי הפורטוגלי ומהרס התשתיות הצנועות בעת הלוחמה, אלא גם מן הבצורת הקשה שהכתה באפריקה בשנות השבעים. בנוסף לניסיונות לפתח את המדינה, נתקל קברל בהאשמות על מעורבותו בהוצאה להורג של מקומיים אשר סייעו לממסד הפורטוגלי בתקופת הלוחמה. האשמה נוספת שהועלתה נגד קברל הייתה מוצאו מקאבו ורדה והעובדה שאייש משרות בכירות רבות על ידי ילידי האיים, תוך אפליה כלפי מקומיים ילידי היבשת. על רקע האשמה זו הודח קברל ב-14 בנובמבר 1980 על ידי סנו, ראש הממשלה ומפקד הצבא לשעבר, ז'ואאו ברנארדו ויאיירה, שתפס את השלטון בהפיכה צבאית.
קברל יצא לגלות, תחילה בקובה ומ-1984, כאורח ממשלת פורטוגל. עם תום מלחמת האזרחים של גינאה ביסאו במאי 1999, הזמין אותו ראש ממשלת האחדות פרנסיסקו פאדול, לשוב מן הגלות. אולם קברל סירב כל עוד ויאיירה נותר נשיא המדינה. ב-2 באוקטובר 1999, לאחר הדחתו של ויאיירה על ידי אנסומנה מאנה (Ansumane Mané), הזמין מאנה את קברל לא רק לשוב לארצו, אלא גם לשוב ולכהן כנשיא מוצעת המדינה שלה. קברל אמנם שב, אך הצהיר שאינו מעוניין לקחת חלק פעיל בפוליטיקה. 
קברל שב לפורטוגל, שם נפטר ב-30 במאי 2009 בביתו בעיירה טורש ורדש, כ-50 ק"מ מצפון לליסבון. עם מותו הודיעה מועצת המדינה של גינאה ביסאו על שלושה ימי אבל לאומי.
רוטב אלף האיים

רוטב אלף האיים הוא רוטב שבסיסו תערובת של מיונז, רסק עגבניות (או קטשופ), חומץ או מיץ לימון, ולרוב גם שמן זית וחרדל; בנוסף מכיל מגוון של ירקות חתוכים כגון בצלים, מלפפונים חמוצים, פלפלים, זיתים ירוקים, כמו כן לעיתים מכיל הרוטב ביצה קשה.
השימושים ברוטב מגוונים: ניתן להשתמש בו כרוטב לסלט ובכריכים. הרוטב פופולרי במטבח של רשתות המזון המהיר.
הרוטב נזכר בדפוס לראשונה בשנת 1912. המקור לשמו אינו ידוע בוודאות. הוא, כפי הנראה, קשור לרצועת האיים המשתרעת בין קנדה למדינת ניו יורק בנהר סנט לורנס הנקראת אלף האיים.
יוסף ינון פנטון

יוסף ינון פנטון (באנגלית: Paul Fenton; פול פנטון) ‏ (נולד ב-1951) הוא היסטוריון ומזרחן יהודי צרפתי - בריטי, פרופסור ללימודי המזרח התיכון ומדעי היהדות באוניברסיטת סורבון שמתמחה בחקר יהדות ארצות האסלאם.

קורות חיים

יוסף ינון פנטון נולד בלונדון בשנת 1951 למשפחה יהודית. בצעירותו למד בישיבת עץ החיים בלונדון. בתחילת שנות ה-70 הוא השלים תואר ראשון ושני בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת שטרסבורג בצרפת. לאחר מכן הוא נסע ללימודים והשתלמות באוניברסיטת סן-ז'וזף בביירות, לבנון. את הדוקטורט שלו הוא ערך באוניברסיטת סורבון תחת הדרכתו של פרופ' ז'ורז' ויידה. 
לאחר שהשלים את הדוקטורט עבד כמתרגל לערבית באוניברסיטת קיימברידג', שם הוא גם עסק כעוזר-מחקר בחקר מסמכי גניזת קהיר. בשנים 1982-1992 היה מרצה לשפה והספרות העברית באוניברסיטת ליון, ובשנים 1992-1997 מרצה לספרות עברית באוניברסיטת שטרסבורג. החל משנת 1997 הוא מרצה באוניברסיטת סורבון ובהמשך מונה גם לסגן ראש המחלקה ללימודים ערביים ועבריים באוניברסיטה. לאורך השנים הוא היה חוקר אורח במספר רב של אוניברסיטאות, כולל האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת אוקספורד ועוד. 
מחקריו של פרופ' פנטון עוסקים בתחומים שונים כגון מחשבת יהדות ספרד בימי הביניים, יהדות צפון אפריקה, גניזת קהיר, השפעת הצופיות על היהדות בימי הביניים תוך התמקדות בזרם היהודי-סופי של חסידי מצרים, יחסי יהודים-מוסלמים, קבלה, ספרות בלשון ערבית יהודית ועוד. כמו כן לאורך השנים הוא פרסם מהדורות מדעיות של כתביהם של גדולי ספרד, כגון כתאב אלדרר ("ספר פניני המוּסרים ושבחי הקהלים") של ר' יהודה אלחריזי שאותו הוא כינס וההדיר במהדורה חדשה ומתורגמת ביחד עם פרופ' יהושע בלאו ופרופ' יוסף יהלום בשנת 2009.
ליסה פרץ

ביוגרפיה

פרץ נולדה בשם ליסה קוצויאניס בניו ג'רזי שבארצות הברית, לסוזאן שוורצקופף קידר, ישראלית אמריקאית, ולאתנאסיוס קוצויאניס, יווני שהיגר לארצות הברית בשנת 1970 לאחר שירותו כקצין בכיר בחיל הים המלכותי של יוון. 
בתחילת שנות ה-80 נפטר האב. האם ומשפחתה עלו לישראל והתגוררו בקריית שמונה. הופעתה התקשורתית הראשונה הייתה בשנת 1984, בתשדיר בחירות של רשימת הליכוד אשר עורר תשומת לב רבה. שם הוצגה כליסה פרץ, שם אותו אימצה אחר כך כשמה המקצועי. לאחר שסיימה את לימודיה במגמה עיונית בתיכון "המתמיד" בעיר, התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל האוויר.

קריירה עיתונאית

לאחר שחרורה מצה"ל בשנת 1992, עברה פרץ להתגורר בתל אביב והחלה לעבוד כעיתונאית במקומון "זמן תל אביב" של עיתון מעריב וכיסתה תחומי תרבות וחיי לילה. בשנת 1993 עברה למקומון "העיר" של רשת שוקן שם שימשה ככתבת מגזין, ובמקביל פרסמה מעת לעת כתבות מגזין במוסף "הארץ". 
בסוף 1998 חזרה פרץ למעריב, שם שימשה כתבת מגזין במוספים "סופשבוע", "תרבות מעריב" ו"סגנון" - תוך התמקדות בתרבות ואופנה. במקביל, כתבה את הטור האישי "ספורט אלגנט" בשבועון הטלוויזיה "רייטינג" מאז הקמתו בשנת 2000 ובמשך שמונה שנים. טור זה עסק לראשונה בקשרים הסמויים והגלויים בין עולמות הבידור, הטלוויזיה והתרבות הפופולרית לעולם האופנה המקומי והבינלאומי, על היבטיו הרחבים. 
בשנת 2003 מונתה פרץ לעורכת מוסף האופנה והלייף-סטייל "סגנון" של מעריב, הרואה אור מדי יום רביעי. פרץ שימשה בתפקיד זה עד 2008. בתקופת כהונתה כעורכת "סגנון" עבר המוסף לפורמט כרומו מלא בהיקף עמודים גדול מבעבר. פרץ חוללה במוסף שינויים מרחיקי לכת כשהעבירה את כובד המשקל לתכנים מובהקים של אופנה תוך התמקדות בהיבטים המסחריים-החברתיים-התרבותיים של תחום זה בארץ ובעולם. 
ביוני 2008 עזבה פרץ את מעריב, בעקבות מינויה לעורכת מוסף התרבות היומי "גלריה" בעיתון "הארץ". מסוף 2014, בעקבות שינוי מערכתי, עורכת את מוסף "גלריה" בשישי ואת מוסף הספרים.

חיים פרטיים

ב-2014 נישאה לצייר יעקב מישורי.