google/wiki40b huggingface dataset:
שארלוט, הנסיכה המלכותית

ילדותה

הנסיכה שארלוט אוגוסטה מתילדה נולדה בארמון בקינגהאם, ילדתם השלישית ובתם הבכורה של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ורעייתו שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ. כחודש לאחר היוולדה היא קיבלה את התואר נסיכה מלכותית, השמור לבת הבכורה של מונרך בריטי מכהן. כשאר אחיה ואחיותיה, הנסיכה שארלוט חונכה על ידי מורים פרטיים ובילתה את רוב ילדותה בארמון בקינגהאם, בארמון קיו ובטירת וינדזור.

נישואים

ב-18 במאי 1797 נישאה הנסיכה המלכותית בארמון סנט ג'יימס לפרידריך, יורש העצר לדוכסות וירטמברג. אלו היו נישואיו השניים של פרידריך, שהיה נשוי לפני כן לאוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, בת דודתה של שארלוט (אמה של אוגוסטה הייתה אוגוסטה, נסיכת בריטניה, אחותו של ג'ורג' השלישי).
מספר חודשים לאחר החתונה נפטר אביו של פרידריך, פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג, ופרידריך הפך לדוכס וירטמברג. הנישואים בין בני הזוג הולידו רק בת אחת שנולדה מתה ב-27 באפריל 1798. לפרידריך היו שלושה ילדים מנישואיו הקודמים.

וירטמברג

בשנת 1800 כבש הצבא הצרפתי של נפוליאון בונפרטה את דוכסות וירטמברג ושארלוט ופרידריך נמלטו לווינה. שנה לאחר מכן חתם פרידריך על הסכם שלום עם צרפת בה הוא ויתר על מחוז מונבליאר (כיום בחבל פראנש-קונטה שבמזרח צרפת) וקיבל בתמורה את העיר אלבאנגן (כיום במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה). כחלק מתהליך המדיאטיזציה הגרמנית, שהתרחש לפני קריסתה הסופית של האימפריה הרומית הקדושה, הועלה פרידריך ב-25 בפברואר 1803 לתואר הנסיך הבוחר של וירטמברג.
ב-26 בדצמבר 1805, בתמורה לתמיכתו הצבאית בצרפת, העניק נפוליאון לפרידריך את התואר מלך וירטמברג. פרידריך ושארלוט הוכתרו כמלכים בשטוטגרט, ווירטמברג פרשה סופית מהאימפריה הרומית הקדושה והצטרפה לקונפדרציה של הריין של נפוליאון. אולם הברית החדשה בין וירטמברג לצרפת הכעיסה מאוד את אביה של שארלוט, ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. אפילו רעייתו, המלכה שארלוט, סירבה לפנות לבתה במכתביה אליה בתואר "מלכת וירטמברג". בשנת 1813 שינה פרידריך את נאמנותו והחל לתמוך בבנות הברית. לאחר נפילתו של נפוליאון השתתף פרידריך בקונגרס וינה, שם אישרו הנציגים את מעמדו כמלך וירטמברג.

אלמנותה

המלך פרידריך נפטר בשנת 1816 והמלכה שארלוט המשיכה להתגורר בארמון לודוויגסבורג המלכותי שבשטוטגרט, שם אירחה לעיתים קרובות את אחיה ואחיותיה. בשנת 1819 היא שימשה כסנדקית לאחייניתה, ויקטוריה (בתו של אחיה, הנסיך אדוארד אוגוסטוס, דוכס קנט וסטראת'רן). בשנת 1827 חזרה שארלוט לבריטניה בפעם הראשונה מאז נישואיה, שלושים שנים קודם לכן, על מנת לעבור ניתוח לריפוי הבצקת ממנה סבלה.
המלכה שארלוט נפטרה ב-5 באוקטובר 1828 בארמון לודוויגסבורג, שם גם נקברה.
יאן קמפרט

יאן רמקו תיאודור קמפרט (15 באוגוסט 1902 - 12 בינואר 1943) היה עיתונאי, מבקר תיאטרון וכתב שחי באמסטרדם שבהולנד. במהלך מלחמת העולם השנייה, קמפרט נעצר באשמת עזרה ליהודים. הוא נעצר ונלקח למחנה הריכוז נוינגמה, שם הוא מת.
קמפרט נודע בשל שירו "שמונה עשר המתים" ("De Achttien Doden"), שמתאר את ההקרבות שנעשו בשל ההתנגדות לכיבוש הגרמני. השיר נכתב בשנת 1941, ופורסם שלא כחוק בשנת 1943.
קמפרט היה אביו של הסופר והמשורר רמקו קמפרט.
קארל וסטפאל

קארל פרידריך אוטו וסטפאל (בגרמנית: Carl Friedrich Otto Westphal, ‏ 23 במרץ 1833 ברלין - 27 בינואר 1890 קרויצלינגן, שווייץ, על יד קונסטנץ) היה נוירולוג ופסיכיאטר גרמני.

ילדותו ושנות לימודיו

קארל וסטפאל נולד בשנת 1833 בברלין כבנם של אוטו קארל פרידריך וסטפאל (1879-1800), רופא ויועץ רפואי ממלכתי, ושל אשתו ממוצא יהודי, קרולינה פרידריקה, בת למשפחת הבנקאים היינה.
הוא למד באוניברסיטאות ברלין, היידלברג וציריך. סיים את לימודי הרפואה אחרי השתלמויות נוספות בווינה ובפריז.
בשנת 1862 התחתן וסטפאל עם קלרה מנדלסון, בתו של הבנקאי אלכסנדר מנדלסון ונכדתו של יוזף מנדלסון.

הקריירה האקדמית

בשנת 1857 התקבל לעבודה ביחידה לאבעבועות שחורות בבית החולים "שאריטה" בברלין. בשנת 1858 עבד וסטפאל במחלקה פסיכיאטרית של בית החולים תחת ניהולם של וילהלם גריזינגר (1868-1817) וילהלם פון הורן (1871-1803) וקארל וילהלם אידלר. בשנת 1861 הוסמך להוראה והתמנה למרצה בכיר לפסיכיאטריה באוניברסיטת ברלין.
אחרי שב-1868 התמנה לראש המחלקה לאבעבועות שחורות ושל המחלקה הפנימית, בשנת 1869 עבר להיות פרופסור שלא מן המניין, רופא ראשי ואחראי על ההוראה הקלינית במחלקה לנוירו-פסיכיאטריה, משרה שבה פעל עד שנת 1889. בשנת 1874 הוכר כפרופסור מן המניין לפסיכיאטריה. עם תלמידיו נמנו נוירו-פסיכיאטרים ידועים, כמו ארנולד פיק (1924-1851),הרמן אופנהיים (1919-1858), קארל פירסטנר, קארל מלי וקארל ורניקה (1905-1848). האחרון היה ליד ימינו. וסטפאל נודע בהימנעות מכפייה בגישתו לטיפול בחולי נפש.
וסטפאל מילא תפקידים ציבוריים - כיועץ רפואי ממלכתי וחבר ב"משלחת למען מערכת הבריאות"(Deputation für das Medicinalwesen).

בתחום הנוירולוגיה

וסטפאל איבחן את ה"פסאודו-סקלרוזה" או תסמונת וסטפאל-שטרימפל, שהיא צורה מאוחרת של המחלה הניוונית הידועה כמחלת וילסון. כמו כן הוכיח את הקשר בין טאבס דורסליס, ניוון עצבי בחוט השדרה, ולבין "השיתוק הכללי המתקדם", שהם ביוטיים של העגבת של מערכת העצבים.
במקרים של טאבס דורסליס תיאר וסטפאל את ביטול ההחזרים הגידיים העמוקים (למשל רפלקס הפיקה), תופעה הידועה כ"תסמין ארב-וסטפאל" (לפי שמו ולפי שם הנוירולוג וילהלם היינריך ארב (1921-1840)). 
בשנת 1887 תיאר וסטפאל גם את אזור הגרעין הנספח (accessory nucleus) האוטונומי של העצב האוקולומוטורי III אצל האדם המבוגר,(לאחר שב-1885 לודוויג אדינגר תיאר אותו בעובר)- הידוע בימינו כ"גרעין אדינגר-וסטפאל".

בתחום הפסיכיאטריה

היה הראשון שטבע את המונח "אגורפוביה" כשצפה בשלושה ממטופליו נכנסים לחרדה קיצונית ואחוזי רגשות אימה כשנמצאו באזורים מסוימים, הומי אדם, בעיר, כשחצו את הרחוב או שהו במקומות סגורים. וסטפל ניסה אמצעי טיפולי של "הצפה" תוך כדי אילוץ יומיומי של המטופלים לפעול נגד הפחד, אך ללא הועיל. 
הוא תיאר גם הפרעות טורדניות-כפייתיות, לרבות מקרים של מחשבות טורדניות, חודרניות, אגו-דיסטוניות. 
בשנת 1869 היה וסטפאל הראשון שתיאר את הטרנסקסואליות
בשנת 1877 פרסם תיאור קליני של הנרקולפסיה וקטפלקסיה. הרופא הצרפתי ז'אן-בטיסט ז'לינו (1906-1828) שתיאר גם הוא את ההפרעות הנ"ל, טבע את המונח "נרקולספיה".
קארל וסטפאל נפטר בגיל 57 בשנת 1890 בקרויצלינגן בשווייץ. הוא נקבר בברלין-קויצברג בבית הקברות I של קהילת ירושלים והכנסייה החדשה שבבית הקברות שליד שער האלה.
לקארל וקלרה וסטפאל נולדו ילדים: 
ביניהם, אלכסנדר וסטפאל (1941-1863), גם הוא נוירולוג ופסיכיאטר, אנה (1943-1864) הנשואה לאדוארד 
זוננבורג, מריה (1957-1867), הנשואה לפרנץ פון מנדלסון, והמשפטן ארנסט וסטפאל (1949-1871).
מילטון קינס דונס

היסטוריה

מילטון קינס הוקמה בשנת 2004 על חורבות קבוצת הכדורגל וימבלדון שהייתה קיימת בין השנים 1889-2003.
ווימבלדון הייתה קיימת בין השנים 1889-2003 והעוברה לעיירה מילטון קינס בשנת 2003 וכעבור שנה קיבלה את שמה מילטון קינס דונס.
הסיבה למעבר הייתה שבעקבות דו"ח טיילור בוטלו יציעי העמידה באצטדיוני הכדורגל באנגליה, וקבוצת וימבלדון נאלצה לעזוב את אצטדיונה הישן, וניסיונות ראשי הקבוצה לאתר אצטדיון חדש שיענה על צורכי הקבוצה לא הצליחו, ועל כן החליטו ראשי הקבוצה להעיבר את הקבוצה לעיירה מילטון קינס. המעבר החל בספטמבר 2003 וביוני 2004 הושלם המעבר והקבוצה קיבלה בשנת 2004 את שמה הנוכחי.
בסיום עונת 2003-04 ירדה הקבוצה לליגת הפוטבול ליג הראשונה ובחלוף שנתיים ירדה הקבוצה ליגת הפוטבול ליג השנייה. בחלוף שנתיים שבה מילטון קינס לליגה השלישית.
בעונת 2012-13 נפגשו מילטון קינס וקבוצות וימבלדון החדשה שהוקמה מחדש על ידי אוהדיה למשחק במסגרת הגביע האנגלי בו ניצחה מילטון קינס 1-2.
בסיום עונת 2014-15 העפילה הקבוצה לצ'מפיונשיפ ובכך שבה לליגת המשנה אחרי 11 שנות היעדרות, הקבוצה לא הצליחה לשרוד בליגת המשנה וחזרה כעבור עונה אחת לפוטבול ליג הראשונה. בסיום עונת 2017-18 נשרה הקבוצה לליגה הרביעית לראשונה מאז עונת 2007/08.
כעבור עונה אחת חזרה הקבוצה חזרה לליגה השלישית.
Zeuhl

זהול (בצרפתית: Zeuhl), הוא תת-זרם מוזיקלי מחתרתי שהתפתח בשנות ה-70 של המאה ה-20 בסוגת הרוק מתקדם. המילה זהול הומצאה על ידי מנהיג להקת מאגמה כריסטיאן ונדר, אשר המציא את הסגנון המוזיקלי החדש. זהול משלבת בין רוק לג'אז מודרני, ומוזיקה קלאסית מודרנית.
להקת הזהול המפורסמת והחשובה מכולן היא  מגמה (להקה) האוונגארדית,אך עוד להקות חשובות הן דון , שאב ניגרת, ויידוריה ועוד.
אלבום הזהול הראשון הינו אלבום הבכורה של. מאגמה משנת 1970.
המילה זהול היא מתוך השפה הקוביאנית, שבה משתמשת להקת מאגמה באלבומיהם.
השפה מורכבת  מג'יבריש, צרפתית וגרמנית.
Just Dance: Disney Party

המשחק

בדומה לשאר משחקי הסדרה, המשתמש צריך לבחור שיר, שחקן ורמת קושי, ולאחר מכן לרקוד לפני הכוריאוגרפיה שמופיעה על ידי הדמויות שבמסך. מטרת המשחק היא לעשות את אותן תנועות המופיעות על המסך, ולקבל מספר כוכבי זהב.
המשחק מותאם לשתי פלטפורמות שונות, האחת ויי והשנייה אקס בוקס 360.
דוב רבל

הרב ד"ר דוב (ברנרד) רֶבֶל (ביידיש: רעוועל; באנגלית: Bernard Revel; ח' בתשרי תרמ"ו, 17 בספטמבר 1885, פרינאי - ב' בכסלו ה'תש"א, 2 בדצמבר 1940, ניו יורק) היה רב וראש ישיבה אמריקאי ממוצא ליטאי. נשיאה הראשון ומעצב דמותה של ישיבת רבינו יצחק אלחנן בניו יורק, בראשית המאה ה-20.

ביוגרפיה

נולד בפרינאי הסמוכה לקובנה לרב נחום שרגא רעוועל (רבל) שכיהן כרב בכמה קהילות בליטא, והיה ממקורביו של רבה של קובנה, רבי יצחק אלחנן ספקטור. בילדותו למד עם אביו עד פטירת האב בהיותו בן 12 שנים.
אחרי פטירת אביו למד תקופה קצרה בישיבת טלז, אצל רבי יוסף לייב בלוך ורבי יצחק בלזר, עד עלייתו של האחרון לארץ ישראל.
ב-1906 היגר לארצות הברית, וב-1909 נישא לשרה טרביס. אחרי חתונתו למד במכללת דרופסי, ממנה קיבל תואר דוקטור.
מ-1915 ועד פטירתו כיהן כנשיא וראש ישיבת רבינו יצחק אלחנן בניו יורק.
הוא נפטר בב' בכסלו ה'תש"א, 2 בדצמבר 1940.
לאחר פטירתו נקראה על שמו המחלקה ללימודים שמיים בישיבה יוניברסיטי.
הוא הניח אחריו שני בנים: נחום שרגא ואליעזר צבי; אליעזר צבי רבל הוא מחבר "אוצר הסוטה" על הלכות סוטה במשנה תורה לרמב"ם, והיה מעורכי האנציקלופדיה היהודית.

פעילותו כנשיא וראש ישיבת רבינו יצחק אלחנן

ב-1915 נקרא לעמוד בראש ישיבת רבינו יצחק אלחנן שהייתה אז בשנותיה הראשונות, עם כניסתו לתפקיד הכניס לתוכנית הלימודים בישיבה השכלה כללית, באמצעות בית ספר תיכוני שסונף לישיבה, לראשונה בישיבות ארצות הברית. וב-1921 צירף לישיבה את בית המדרש למורים של המזרחי. המניע לפעולות אלו הייתה הנחתו שהעדר האפשרות להשכלה כזו, היה הגורם לאי-המראתו של המוסד בשנותיו הראשונות. בשלב מאוחר יותר בשנות ה-30, הצליח לקבל אישור לפתיחת מכללה מוכרת בתוך הישיבה, דבר שאיפשר הענקת תארים אקדמיים לתלמידים, שיכלו מעתה ללמוד בסביבת לימודים החפה מדעות הנוגדות את הדת במוצהר.
במקביל פעל לחזק את הצד התורני של המוסד, לשם כך חיפש רבנים ידועים מקרב הרמי"ם בישיבות ליטא ולהביאם לארצות הברית כדי שירצו בישיבתו. ראשון להם היה רבי שלמה פוליצ'ק "העילוי ממייצ'ט", שהרצה בישיבה בין השנים תר"פ-תרפ"ח. לאחר פטירתו ב-1928, הביא הרב רבל במקומו גאון ליטאי מפורסם לא פחות, הרב משה סולובייצ'יק, בנו של סמל הלמדנות הליטאית החדשה, רבי חיים מבריסק. באופן עקבי, דאג שרבנים נודעים שהזדמנו מסיבות שונות לניו יורק, ישתתפו כמרצים-אורחים בתוכנית הלימודים של הישיבה, דבר שתרם לפרסומה. אחד מהם, רבי שמעון שקופ, הרצה בישיבה במשך שנה שלמה.

פעילות תורנית כללית

הרב רבל היה פעיל בחיים הציבוריים של יהדות ארצות הברית אף מחוץ לכותלי ישיבתו, והיה דמות מוכרת ומשפיעה גם בסצנה הספרותית-תורנית. הוא היה מראשי אגודת הרבנים, ממייסדי ארגון "עזרת תורה", וחבר בהסתדרות המזרחי.
הוא פרסם עשרות מאמרים בכתבי העת התורניים האמריקאיים, והיה מעורכי האנציקלופדיה "אוצר ישראל", בה כתב עשרות ערכים.
באר מים

באר מים או באר היא מבנה מלאכותי שנוצר בחפירה או בקידוח במטרה להעלות מי תהום מן האקוויפר התת-קרקעי אל פני השטח.
המים יכולים להישאב מתת-הקרקע בכלי קיבול (כמו דלי) הקשור לחבל, באנטיליה (שהיא מתקן שאיבה עשוי שרשרת נעה, שאליו מחוברים כלי קיבול למים) או, כנהוג בעולם המודרני, במשאבה. כמו כן קיימות בארות ארטזיות שמהן מופקים מים ללא הפעלת כוח חיצוני.
מימי קדם הייתה מציאת מקורות מים צורך חשוב מאין כמוהו להישרדותו של האדם ולהתפתחות הציוויליזציה, ולכן בארות המים היו מהמבנים הראשונים שהוקמו. בשל חשיבותה הכלכלית של הבאר היא הופכת גם למרכז החיים. שם מתכנסים מדי יום הרועים, לשם מגיעות בנות העיר לשאוב מים, כך שהיא משמשת כמקום המפגש המרכזי של החברה כולה. צומת אליה מתנקזים סיפורים ומאורעות רבים. 
חפירת הבארות היא דרך של היאחזות במקום. גזילת הבאר או סתימתה היא חלק ממאבק על ההיאחזות בקרקע, והשתלטות על באר על ידי גזילתה או סתימתה, משמעה גירוש המתיישבים הקודמים שישבו סביבה ממקומם. בתנ"ך ישנו תיעוד של בארות עוד מתקופת אברהם. גם אברהם וגם יצחק עסקו בחפירת בארות, נאבקו עליהן עם הפלשתים, ובסופו של דבר נאחזו בארץ והתיישבו בה, ליד הבאר.
בהלכה ניתן לעולי רגל היתר מיוחד הקרוי פסי ביראות לשאיבת מים בשבת להשקיית בהמותיהם בלבד, אף שבדבר יש איסור דרבנן של הוצאה מרשות לרשות.

בתי באר

ברחבי ישראל מצויים מאות בתי באר שהוקמו בעיקר במהלך המאה ה-19. באזור תל אביב ויפו שרדו כמה עשרות בודדים מתוך למעלה מ-200 בתי באר שהיו קיימים באזור במאה ה-19. ב-2007 נסקרו כמה מבתי באר אלו, המתאפיינים במבני פאר הצמודים לבארות המים ובהם התגוררו עשירי יפו. הסקר נערך בשיתוף אוניברסיטת תל אביב ועיריית תל אביב-יפו.
אירית שושני

ביוגרפיה

שושני נולדה בשצ'צ'ין בפולין למשפחת שטייף. עלתה לישראל במאי 1957.
שושני היא בוגרת תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בחוגים תולדות האמנות ופילוסופיה ובעלת תעודת הוראה בהיסטוריה. היא לימדה עברית והיסטוריה במסגרת חינוך מבוגרים בישראל, ובארצות הברית לימדה עברית בבית הכנסת הקונסרבטיבי בצפון קרוליינה.
שושני הוציאה לאור ספרים למבוגרים, לילדים ולנוער ופרסמה אגדות ומעשיות רבות בעיתוני ילדים: "ידיעות אחרונות", "פשוש", "כולנו" ו"פילון" . פרסמה שירים וסיפורים ב"מאזנים" דו ירחון לספרות, בכתב העת "נתיבים", "הארץ", במגזין הספרותי "סלונט" וב"עיתון 77". משתתפת באנתולוגיה "עורי שפת עבר" בעריכתה של ד"ר לאה צבעוני בהוצאת צבעונים 2018.
נשואה לפרופ' יקיר שושני, פיזיקאי ופילוסוף, ואם לשלושה.
אירוס ארם נהריים

מאפיינים

אירוס ארם נהריים הוא גאופיט עשבוני רב שנתי, ירוק-עד או נשיר בקיץ. קנה השורש רחב ושטוח - כ-4 ס"מ רוחבו. הוא מתפתח סמוך לפני הקרקע או אף על פניה. העלים צומחים במניפה רחבה וזקופה, צבעם ירוק מכחיל מעט. עמוד הפריחה מסתעף, גובהו כמטר עד מטר וחצי. הפרחים יושבים בחיקו של חפה קרומי, לעיתים יבש בקצותיו. צבע עלי הכותרת תכול-סגול, והם מעורקים בקווים זהובים-חומים או ארגמניים על רקע בהיר. על עלי הכותרת החיצוניים צומחות שערות לבנות שבסיסן זהוב. האבקנים גדולים. ההאבקה נעשית על ידי דבורים. הרבייה באמצעות זרעים ובאמצעות התחלקות של קנה השורש.
המין צומח בכל מערב אסיה, בעיקר במצוקים וסלעים. בארץ הוא צומח בהרים - בחרמון, בגליל, בגולן, בכרמל, בשומרון ובהרי יהודה. המין תואר על ידי חוקר האירוסים הנודע Dykes, והוא שנתן לו את תואר המין. 
המין מקובל בתרבות שנים רבות, ופותחו ממנו זנים שונים לגינון. קנה השורש המיובש נטחן לאבקה המשמשת מזה זמן רב - עוד ביוון ורומא לתרופות ותמרוקים.
בישראל אירוס זה, כיתר מיני האירוס, הוא צמח מוגן על פי חוק.
פטיש יושב ראש

פטיש יו"ר  או פטיש שופטים הוא פטיש טקסי קטן שבדרך כלל עשוי מעץ, ונועד להטחה על משטח קשיח לרוב עשוי מעץ, על מנת ליצור רעש. נהוג להשתמש בפטיש יו"ר בבתי משפט ובמכירות פומביות על מנת לשמור על הסדר ולמשוך את הקשב של הקהל.

היסטוריה

על פי המסורת, השתמש סגן נשיא ארצות הברית ג'ון אדמס בפטיש יו"ר על מנת לקרוא לסדר את הפגישה הראשונה של הסנאט האמריקאי בניו יורק בשנת 1789. 
ב-17 בנובמבר 1941 קיבל הסנאט האמריקאי פטיש יו"ר במתנה מסגן נשיא הודו.
ב-1717 החלו הבונים החופשיים להשתמש בפטיש יו"ר בישיבותיהם. 
בכנסת מקבל יושב ראש הכנסת פטיש יו"ר בעת מינויו.
פטיש היו"ר מזוהה מאוד עם שופטים ובתי משפט, אך הוא משמש בבתי משפט רק במספר מדינות, ביניהן ארצות הברית ורוסיה. בישראל, צרפת והממלכה המאוחדת לא נהוג להשתמש בו.
תאונת אי שלושת המילין

תאונת אי שלושת המילין היא תאונה גרעינית שהתרחשה ב-28 במרץ 1979 וגרמה להתכת הליבה של כור גרעיני באי שלושת המילין, פנסילבניה, ארצות הברית.

התאונה באי שלושת המילין

תחנת הכוח הגרעינית באי שלושת המילין הכילה שני כורים. בעת התאונה היה הכור הראשון מושבת עקב תדלוק. בשעה 4:00 בדיוק, מסיבה שגם היום אינה ידועה, כשלה מערכת הקירור המשנית של הכור השני. עקב עומס החום שהתפתח כתוצאה מהכשל במערכת הקירור, הטורבינה, הגנרטור, ולבסוף הכור עצמו הפסיקו לעבוד. כתוצאה מכך, הלחץ במערכת הראשית החל לעלות מיד.
בכור היה קיים שסתום שאמור היה להיפתח בעת עליית הלחץ ולהיסגר לאחר ירידתו. עם עליית הלחץ במערכת, השסתום אכן נפתח, אך לא נסגר כשהלחץ ירד. במהרה הלחץ במערכת החל לרדת, ובעקבותיו החלו לצאת האדים שבמערכת הראשית. יציאת האדים דרך השסתום הפתוח גרמה לחיישן לדווח לחדר הבקרה כי המערכת מלאה במים (אף על פי שהיא הלכה והתרוקנה מהם). כתוצאה מכך, כיבה המפעיל בחדר הבקרה את מערכת קירור החירום והפסיק את הזרמת המים למערכת. בהיעדר מים מקררים הטמפרטורה בליבת הכור עלתה עוד יותר, וכ-130 דקות לאחר הכשל הראשוני, כיפת הכור התפוצצה ויסודות רדיואקטיביים השתחררו למערכת.
בינתיים המפעילים בחדר הבקרה החליפו משמרות. המפעילים החדשים שמו לב לחום החריג, וסגרו את השסתום, לאחר שיותר מ-120 אלף ליטר מים דלפו מהמערכת. כ-165 דקות לאחר תחילת האירוע הגיעו המים המזוהמים לגלאים, ואזעקה נשמעה. בזמן זה רמת הרדיואקטיביות הייתה גבוהה פי 300 מהמצופה. שבע שעות לאחר מכן, הוחל בהזרמת מים למערכת, אך רק כעבור 9 שעות נוספות, החום בכור החל לרדת. חלקים גדולים בכור הותכו. בשבועות הבאים שוחררו כמויות גדולות של גזים רדיואקטיביים לאטמוספירה, אך רק כמות קטנה מהם הייתה יוד 131, המסוכן לבריאות.

לקחים מהתאונה

בעקבות התאונה הופקה שורת לקחים, בראש ובראשונה כאלה הקשורים לטעויות אנוש בעת לחץ. מערכת החירום בכור עבדה, אך עקב טעות של המפעיל בחדר הבקרה היא כובתה, דבר שאפשר לתאונה לקרות. בנוסף הופקו לקחים הנוגעים לתפעול הכור ולשינויים טכנולוגיים שייושמו בכורים בתחנות כוח גרעיניות העתידות לקום. יחד עם זאת, מאז התאונה לא הוקמו תחנות כוח גרעיניות נוספות בארצות הברית, למעט אלו שבנייתן החלה טרם התאונה.
נהר זרבשן

מסלול הנהר

הנהר מתחיל לזרום קרוב לגבול הצפוני של טג'יקיסטן-קירגיזסטן וממשיך לזרום בדרכו בצפון טג'יקיסטן על יד ערים וכפרים רבים, רובם מעוטי אוכלוסין. הנהר חוצה את גבול טג'יקיסטן-אוזבקיסטן וחוצה את העיר הגדולה סמרקנד שבאוזבקיסטן. הנהר ממשיך בפיתולים באוזבקיסטן ובסופו של דבר פונה דרומה אל טורקמניסטן, בטורקמניסטן הנהר ממשיך לזרום עד העיר טורקמנבאט, שם נשפך הנהר אל האמו דריה.
כיכר קנדה 8

התוכניות להקמת המבנה

בשנת 1993 עברה הנהלת בנק HSBC מהונג קונג ללונדון. עם מעבר זה הוחלט לרכז את משרדי הבנק שהיו מפוזרים במבנים שונים ברחבי העיר אל מבנה אחד. בין השנים 1995 ו-1997 נבחנו מספר הצעות של אדריכלים שונים. המיקום בקנרי וורף נבחר בשל השטח הנרחב הפנוי באזור. סר פוסטר, שתכנן את מבנה הנהלת הבנק בהונג קונג נבחר לתכנן את המבנה בלונדון.

הקמת המבנה

הקמת המבנה החלה בינואר 1999, ובשנת 2000 החלו בהתקנת 4,900 חלונות המבנה.
במאי 2000 התמוטט מנוף בראש הבניין והביא למותם של שלושה עובדים. רשות הבטיחות והבריאות של בריטניה ומשטרת לונדון ניהלו חקירה לבדוק מדוע ארעה ההתמוטטות אולם סיבותיה לא הובררו. בדרום המבנה הוצבה מצבת זיכרון לעובדים שנהרגו.
העבודה על המבנה הסתיימה במרץ 2002, והמבנה נפתח רשמית ב-2 באפריל 2003.

קיר ההיסטוריה

בקומה הראשונה של המבנה מצוי קיר המתאר את ההיסטוריה של הבנק. גובהו של הקיר 6.6 מטרים ועליו 3,743 תמונות, מסמכים וציורים המתארים את הצוות והבניינים של הבנק לאורך ההיסטוריה שלו.

אריות

בחזית המבנה, בדומה למבני הנהלה אחרים של HSBC ניצבים שני אריות עשויים ברונזה המכונים "סטפן וסטיט" (Stephen and Stitt). אריות אלה עמדו לפני מבנה ההנהלה של הבנק בדרך קווינס מאז שנת 1935 והועברו למבנה זה לאחר הקמתו. בבסיס כל אחד מהאריות הונחו שמונה מטבעות, על פי האמונה הסינית כי הדבר מביא מזל.

תחבורה

המגדל מקושר לתחנת הרכבת התחתית קנרי וורף שעל קו ג'ובילי באמצעות מרכז קניות.
כתב טיבטי

הכתב הטיבטי הוא כתב מסוג אבוגידה המשמש לכתיבת השפה הטיבטית והדזונגקה. הכתב נוצר במאה ה-7 על ידי סונגסטם גאמפו, נזיר טיבטי שהביא את יסודות הבודהיזם לטיבט ופיתח את הכתב על בסיס כתב הדוונאגרי לצורך תרגום הטקסטים המקודשים מסנסקריט.
הכתב הטיבטי, בדומה לשאר הכתבים המבוססים על הדוונאגרי, הוא כתב אבוגידה, שבו צורתו הבסיסית של כל עיצור היא בתנועת "A", ואילו תוספות ושינויים שונים במבנה האות יוצרים את שאר התנועות. הכתב הבסיסי כולל 30 עיצורים. למרות היותה של השפה הטיבית שפה טונאלית, הטונים אינם מסומנים כלל בכתב, וזאת מאחר שעדיין לא היו קיימים בשפה בתקופת יצירתו של הכתב.
התעמלות אמנותית

התעמלות אמנותית (באנגלית: Rhythmic gymnastics) היא אחד מענפי ההתעמלות. זהו ספורט אולימפי שבו המתחרות (נשים בלבד) מבצעות תרגילים המשלבים תנועות בלט, אקרובטיקה ומחול עם מכשירי יד: חישוק, אלות, חבל, סרט או כדור. התרגילים מתבצעים בליווי מוזיקה, על משטח: שטיח בגודל 14X14 מטר.

מבנה התחרויות

אליפויות רשמיות, כגון אליפות העולם ואליפות אירופה, כוללות עד 9 תחרויות, מהן 6 ליחידות ו-3 לקבוצות.
המתכונת הנוכחית של אליפות העולם:
בחמשת הימים הראשונים נערכות תחרויות היחידות. ביומיים האחרונים תחרויות הקבוצות.

יחידות

בארבעת הימים הראשונים מבצעות המתעמלות תרגיל אחד בכל יום, כאשר ביומיים הראשונים מתבצעים תרגילים ב-2 מכשירים (למשל בשנת 2011 חישוק וכדור) וביומיים הבאים שני המכשירים האחרים (ב-2011 אלות וסרט). כל מדינה רשאית לרשום לתחרות מקסימום 4 מתעמלות, כאשר בכל מכשיר מתחרות לא יותר מ-3 מתעמלות.
בערב היום השני, לאחר שכל המתעמלות סיימו להתחרות בשני מכשירים, נערכות תחרויות הגמר במכשירים האלה, אליהן עולות 8 המתעמלות שהשיגו את הציונים הטובים ביותר בכל מכשיר (עם הגבלה של 2 מתעמלות ממדינה אחת). אותו תהליך חוזר בשני המכשירים האחרים בערב היום הרביעי. באותו יום נקבע גם הדירוג הקבוצתי, על פי 10 התוצאות הטובות (מתוך 12) של המתעמלות מכל מדינה.
24 המתעמלות הטובות בדירוג הכולל (בהגבלה של שתיים ממדינה), על פי חישוב של שלוש התוצאות הטובות שלהן, מעפילות לגמר קרב-רב, אשר נערך ביום החמישי של התחרות. בתחרות הקרב רב מבצעות המתעמלות פעם נוספת את כל ארבעת התרגילים, והדירוג נקבע על פי סיכום התוצאות בכל המכשירים. תחרות קרב רב היא החשובה ביותר, והיחידה אשר נערכת במשחקים האולימפיים.

קבוצות

ביום הראשון של תחרות הקבוצות נערכת תחרות הקרב רב, אשר כוללת את שני התרגילים - תרגיל אחד עם חמישה מכשירים זהים (ב-2011 5 כדורים), ותרגיל שני עם שלושה מכשירים מסוג אחד ושניים מסוג אחר (ב-2011 3 סרטים ו-2 חישוקים). סיכום התוצאות בשני התרגילים קובע את הדירוג. תחרות קרב רב היא היחידה בתוכנית האולימפית.
ביום השני מתקיימות תחרויות הגמר בכל תרגיל בנפרד, בהן משתתפות 8 קבוצות שהשיגו את התוצאות הטובות ביותר בכל תרגיל ביום הראשון.

גברים

עד סוף המאה ה-20 היה ענף זה נשי בלבד, אבל אז החלו ביפן לערוך גם תחרויות התעמלות אמנותית לגברים.
בנים יפנים מבצעים תרגילים קבוצתיים ללא מכשיר ותרגילים אישיים עם מכשירי יד שונים מהתעמלות אמנותית של בנות כגון חישוקים קטנים, אלות וחבל.
הרלנד סנדרס

הרלנד דייוויד "קולונל" סנדרס (באנגלית: Harland David "Colonel" Sanders;‏ 9 בספטמבר 1890 – 16 בדצמבר 1980) היה איש עסקים אמריקאי אשר הקים את רשת המזון המהיר, KFC.

חייו

הרלנד סנדרס נולד ב-1890 בעיירה הנריוויל, אינדיאנה למשפחה פרסביטריאנית. כשהיה בן שש, אביו נפטר, וסנדרס החל להתנסות בבישול, בעקבות יציאתה של אמו לעבודה. בהיותו בן 12, כאשר אמו התחתנה מחדש, ברח סנדרס מהבית בגלל שאביו החורג הכה אותו. הוא התחיל בשרשרת של עבודות בזויות, כשתוך כדי הוא משתתף בקורסי כתבנות בזמנו החופשי. לעיתים קרובות התפרץ מזגו החם של סנדרס ובמהרה הבין, שהוא מתאים יותר לעבוד כעצמאי. 
בשנת 1929, פתח תחנת דלק בקנטקי שגם סיפקה אוכל לנוסעים יגעים. מן ההתחלה, היה סנדרס כפייתי בנושא ניקיון ושירות טוב ואלה, יחד עם יכולת הבישול המדהימה שלו, הפכו את מסעדתו ללהיט. במהרה, הוכיחה עצמה כקטנה מידי עבור קהל הלקוחות הגדל וכך פתח סנדרס בית קפה מעבר לכביש.  בשנת 1935, קיבל סנדרס את תואר הכבוד "קולונל" ממושל מדינת קנטאקי, כינוי שדבק בו מאז. ארבע שנים לאחר מכן, השלים את תערובת התבלינים שלו. הוא היה מודאג ממחצית השעה שלקח להכין את העוף ואת השמן העמוק לטיגון; שיטה מהירה יותר לא התקבלה על דעתו. מספר תיקונים עבור סיר הלחץ שזה עתה הומצא, סיפקו לו הפתרון. 
בית הקפה של סנדרס נסגר, לאחר שנבנה מחלף מהיר בין-מדינתי במקום ובגיל 66, צעד הקולונל בעל זקן התיש, כדי למכור את המתכון למסעדות. בחליפתו הלבנה, שהייתה הסמל המסחרי שלו ובעניבת חוטים שחורה, בישל ארוחות לצוותי עובדים ואם אהבו זאת, היו הבעלים משלמים לו מספר סנטים, עבור כל אחת מהמנות שהוזמנו. כדי להבטיח את סודיות המתכון שלו, היו התבלינים נשלחים בדואר למוסדות. בשנת 1952 פתח יחד עם פטה הרמן את הסניף הראשון של "KFC". ב-1964, כבר היו לסנדרס יותר מ-600 זיכיונות בארצות הברית ובקנדה ומשכורת שנתית של 300 אלף דולר.
באותה שנה, מכר סנדרס את העוף בסגנון קנטקי (שהיה ידוע כ-KFC) תמורת שני מיליון דולר, אך נשאר במועצת המנהלים של החברה והפך לסמלה המסחרי. הוא החל לנסוע כ-320,000 קילומטרים בשנה כדי להופיע בציבור, בתוכניות טלוויזיה ובפרסומות.

מותו ומורשתו

לקראת סוף חייו, הקים סנדרס מספר ארגוני צדקה, המשמשים בין היתר לתרומות לנזקקים ובמימון מלגות לימודים. גם כיום, כסף מטעמו ממשיך להיתרם לבתי חולים, ואף קיים אגף על שמו בבית חולים בקנדה. 
ב-16 בדצמבר 1980, נפטר סנדרס בלואיוויל, קנטקי כתוצאה מדלקת ריאות. ביוני של אותה שנה, התגלה כי הוא סובל מלוקמיה חמורה. הוא נקבר עם חליפתו הלבנה ועניבתו השחורה בבית הקברות 'קייו היל' בלואיוויל. 
בליגת הבייסבול היפנית, התפתחה אגדה אורבנית בשם "קללתו של הקולונל". ב-1985, במהלך חגיגות של קבוצת האנשין טייגרס, פסל של סנדרס נזרק לנהר על ידי אוהד הקבוצה. הפסל אבד ויש הטוענים כי מאז ועד היום, הקבוצה אינה מצליחה לשחזר את יכולתה הטובה משנים עברו.
ספר בישול מאמצע שנות ה-60 בכתב ידו של סנדרס התגלה בארכיון 'KFC'. הספר כולל מספר מתכונים של סנדרס ומקבץ סיפורים. 'KFC' מתכננת לנסות מספר מתכונים מהספר ואף לפרסם את הספר באינטרנט.
משרד הבריאות של רוסיה

היסטוריה

בשנת 1916 הוקם לראשונה גוף מדיני לניהול תחום הבריאות ברוסיה, המינהל הראשי לבריאות המדינה (Главное управление государственного здравоохранения, ברוסית) אך משרד ממשלתי לענייני בריאות נוצר לראשונה בשנת 1918 בשם הקומיסריון העממי לענייני בריאות, שהפך למשרד הבריאות ב-1946. 
בשנת 1992 הוקם משרד הבריאות ותעשיית התרופות שהתקיים עד 1996 ופורק.
בשנת 2004 הוקם מחדש כמשרד הבריאות והרווחה. ב-2012 שינה שמו למשרד הבריאות.