google/wiki40b huggingface dataset:
אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

ביוגרפיה

אוטו נולד בשנת 1175, להיינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה ולמתילדה, נסיכת אנגליה, בתם של הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור, דוכסית אקוויטניה, ומקום לידתו איננו ידוע. אוטו גדל והתחנך באנגליה תחת השגחת סבו, המלך הנרי השני.
לאחר מותו של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נבחר אחיו של הקיסר פיליפ, דוכס שוואביה כמלך גרמניה בשנת 1198. מהלך זה נוצל על ידי הכס הקדוש על מנת להעמיק את השפעתו ואחיזתו באימפריה בניסיון להחליש ואולי להדיח לחלוטין את השושלת בית הוהנשטאופן, ועל מנת לבטל את המשך האיחוד בין סיציליה לבין האימפריה הרומית הקדושה תחת מונרך אחד.
אוטו, שעתיד להיות המלך היחיד לבית ולף ומתנגד של בית שטאופן היה מוכן לשתף פעולה עם האפיפיור אינוקנטיוס השלישי, בתמיכת הנסיכים של צפון גרמניה ותמיכתם של אוטוקאר הראשון, מלך בוהמיה וולדמר השני, מלך דנמרק הוכתר אוטו כמלך גרמניה במקביל לאחיו פיליפ ביום 9 ביולי 1198 בקתדרלת אאכן.
הכתרתו של אוטו פתחה תקופה של מאבקים על מוקדי הכוח באימפריה. אנגליה תמכה באוטו בעוד צרפת תמכה בפיליפ, האפיפיור הודיע בפומבי על תמיכתו באוטו והכריז עליו כעל המלך החוקי של גרמניה ובתמורה הבטיח אוטו לתמוך בתביעותיו של הכס הקדוש באיטליה. עם זאת מזלו של אוטו השתנה לרעה, אנגליה שנמצאה במשבר כלכלי הסירה את תמיכתה הכלכלית ובני בריתו עברו לתמוך בפיליפ. ב-1204, הארכיבישופ של קלן משח מחדש את פיליפ כמלך.
ב-27 ביולי 1206 נפגשו צבאות המלכים הגרמנים, אוטו הובס וכתוצאה מכך איבד את תמיכת הכס הקדוש ונאלץ לוותר על הכתר.
ב-8 ביוני 1208 נרצח פיליפ משוואביה ואוטו חזר למרכז הבמה הפוליטית בגרמניה, וב-11 בנובמבר 1208 הוא נבחר בשנית למלך גרמניה. אוטו עשה הכנות להיות מוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. על מנת להבטיח את תמיכתו של אינוקנטיוס השלישי, הוא הבטיח בשבועה להחזיר אל מדינת האפיפיור את כל השטח שהיה ברשות האפיפיור בתקופת לואי החסיד, כלומר השטח שבין רדיקופנו (Radicofano) לבין כפרנום (Ceperanum), כולל האקזרקט של רוונה, השטחים שהיו כלולים בדוכסות פנטפוליס (מרימיני לאנקונה), המרקה של אנקונה, דוכסות ספולטו, אדמותיה של מתילדה, מחוז בריטנורי (Brittenorii). ואחרי שיוחזרו להגן עליהם ללא כחש וככל יכולתו. אם אחד מחבלי ארץ אלו יגיע אליו - ידאג להחזירם ללא עיכוב.
ב-4 באוקטובר 1209 הוכתר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה על ידי האפיפיור. אוטו הפנה את תשומת לבו לאיטליה ופעל באופן אגרסיבי להרחיב את השפעת האימפריה תחילה על מדינת האפיפיור וכתוצאה מכך נודה על ידי האפיפיור בשנת 1210. הוא לא נרתע ובשנת 1211 הפנה את תשומת לבו לסיציליה בה שלט היורש לבית שטאופן - פרידריך, מלך סיציליה. האפיפיור מתוך חשש כי אוטו יפנה נגדו לאחר סיום הקרבות בסיציליה חבר לפיליפ השני, מלך צרפת ופעל לבחירת פרידריך כמלך גרמניה - מהלך ראשון בדרך להדיח את אוטו ולהכתיר את פרידריך שהצטייר כשליט חלש ותחת השפעת הכס הקדוש, הצבעה שנייה שנערכה ביום 5 בדצמבר 1212 בנוכחות רוב הנסיכים הגרמניים חזרה ובחרה בפרידריך כמלך גרמניה אך רק בשנת 1214 הצליח פרידריך להביס סופית את אוטו בסיוע הצבא הצרפתי.
אוטו חזר לאחוזתו בבראונשווייג שם הוא נפטר ביום 19 במאי 1218, ונקבר בקתדרלה של העיר.
אזור חופשי

עלילה

רבקה, אמריקאית צעירה המבקרת בירושלים זמן קצר לאחר שביטלה את אירוסיה, עולה על מונית שבה נוהגת חנה, יהודייה דתיה. חנה נמצאת בדרכה לאזור הסחר החופשי בירדן על מנת לפדות חוב השייך לבעלה, שנפצע זמן קצר קודם לכן בפיגוע טרור. באזור החופשי הן פוגשות בליילה, פלסטינית ששימשה כאשת קשר של בעלה של חנה עם השוק השחור המקומי. שלוש הנשים יוצאות למסע רווי מתח בעקבות כספה של חנה. 
הסרט נפתח בסצנה בלתי שגרתית שבה רבקה בוכה בתוך המונית הנוסעת כשברקע מתנגן בשלמותו שירה של חוה אלברשטיין, "חד גדיא". השיר נחשב לשיר מחאה פוליטי נגד שליטתה של ישראל בשטחים.
השיר "אין אני" של שוטי הנבואה מתנגן במונית בסוף הסרט.

פרסים

בפסטיבל קאן 2005 זכתה לסלאו בפרס השחקנית הטובה ביותר והסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב. נשיא חבר השופטים אמר לאחר מכן שהוא התלבט אם לכבד את כל שלוש השחקניות הראשיות של אזור חופשי בפרס ההרכב הטוב ביותר.

הפקה

במהלך הצילומים בכותל המערבי המשטרה ביקשה מהשחקנים וצוות הסרט לעזוב את המקום לאחר שיהודים אורתודוקסים מחו על כך שבמקום צולמה סצנה הכוללת נשיקה בין נטלי פורטמן לאקי אבני. בסופו של דבר הסצנה לא נכללה בסרט.
מעלות ניוטון

מעלת ניוטון היא יחידת מידה לטמפרטורה המשתמשת בסולם ניוטון (Newton). היא קרויה על שמו של אייזק ניוטון אשר פיתח אותה סביב 1700 וככל הנראה זהו הניסיון הראשון להגדיר יחידת מידה לטמפרטורה. יחידה זו לא זכתה מעולם לפופולריות ואינה בשימוש.
ניוטון חקר את נושא החום וניסה להגדיר סולם טמפרטורות שנע מ"אוויר קר בחורף" ועד ל"גחלים לוחשות בתנור המטבח", אך לא היה מרוצה מחוסר הדיוק של הסולם. מהכרותו עם התכווצות והתפשטות של גופים עם שינוי הטמפרטורה הוא מדד את הנפח של כמות מדודה של שמן פשתן בנקודות שונות בסולם שהגדיר, בין השאר בשלג מפשיר ובמים רותחים. לאחר מדידות אלו בחר ניוטון להגדיר את הטמפרטורה על פי נפח השמן, כאשר הטמפרטורה שבה מפשיר השלג נקבעה כנקודת האפס של הסולם וטמפרטורת הרתיחה של מים נקבעה כ-33 מעלות.
המעלה מסומנת ב-N° והמרה ממעלות צלזיוס למעלות ניוטון מתבצעת לפי:
וההמרה ההפוכה היא:
תלווה לי את אשתך

עלילה

ששון (זאב רווח) רוכש מסעדה במחיר מציאה בסמוך לסדום. הוא מגיע לשם עם יפה אשתו (יונה אליאן) על מנת להקים את העסק, וילדיהם נשארים אצל אימה לזמן מה. כאשר הוא מגלה כי המסעדה שקנה לא שוכנת לצדי הכביש הראשי, אלא על כביש צדדי נטוש, הוא מחליט להציג את אשתו כאלמנה, ואת עצמו כאחיה שהגיע לעזור לה לזמן מה בעסק. השמועה על היותה של יונה אלמנה גורמת לגברי האזור להגיע ולהתארח במסעדה, ובכך עוזרת לשניים להגדיל את ההכנסות. המפסידה העיקרית מסיפור זה היא בלה (עדי לב), אלמנה שהעסק שלה מפסיד את לקוחותיו בעקבות הגעתם של ששון ויונה לאזור. בלה גם מתאהבת בששון בהמשך. אולם, כמו בכל סרטיו של זאב רווח, העלילה מסתבכת כאשר תושבי העיר מגלים את האמת מאחורי זהותם של ששון ויפה.
אוסקר פיטרסון

חייו ועבודתו

פיטרסון נולד במונטריאול, קנדה וכבר בגיל חמש החל אביו ללמדו נגינה בפסנתר ובחצוצרה. לאחר התקף שחפת שתקף אותו בגיל שבע, הוא התרכז בפסנתר. חלק מהאמנים שהשפיעו על פיטרסון בצעירותו היו טדי וילסון, נט קינג קול, ג'יימס פ. ג'ונסון, אך יותר מכולם השפיע על פיטרסון ארט טייטום האגדי. למעשה, אחת ההיכרויות הראשונות של פיטרסון עם טייטום הייתה כשאביו השמיע לו תקליט ישן של הווירטואוז בנערותו. לאחר ששמע את הטכניקה של טייטום, פיטרסון לא הסכים לגעת במקלדת הפסנתר במשך חודשיים.
השפעה נוספת על פיטרסון ועל נגינתו הגיעה מאחותו דייזי פיטרסון סוויני, שהייתה מורה לפסנתר במונטריאול, ולימדה פסנתרני ג'אז רבים וגדולים דוגמת אוליבר ג'ונס וקן סקינר.
במהרה נודע פיטרסון כבעל טכניקה מדהימה ויכולת מלודית ייחודית. הוא פיתח מוניטין מרשים והפך לאורח קבוע ברדיו הקנדי. היכרותו הראשונה עם ארצות הברית הייתה בשנת 1949 בקרנגי הול שבניו יורק באמצעות האמרגן נורמן גרנץ. העבודה עם גרנץ הייתה צעד חשוב בקריירה של פיטרסון. היכרותם של השניים החלה כאשר גרנץ נסע במונית במונטריאול ושמע ברדיו הופעה חיה של פיטרסון במועדון קטן. הוא הורה לנהג לקחת אותו למועדון הזה כדי לפגוש את הפסנתרן. כך החלה מערכת יחסים שנמשכה שנים רבות, כשגרנץ נשאר מנהלו של פיטרסון במשך רוב הקריירה שלו. בזכות גרנץ זכה פיטרסון לנגן עם מוזיקאים חשובים כולל ריי בראון, קולמן הוקינס, בן ובסטר, מילט ג'קסון, הרב אליס, ברני קסל, אד ת'יגפן, לואי ארמסטרונג, סטפן גרפלי, אלה פיצג'רלד, קלארק טרי, ג'ו פס, אניטה אודיי, קאונט בייסי, יצחק פרלמן וסטן גץ.
בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים הקים פיטרסון את ה"אוסקר פיטרסון טריו" יחד עם ריי בראון וצ'ארלי סמית'. במהרה הוחלף המתופף סמית' בגיטריסט אירווינג אשבי. בהמשך הוחלף אשבי בברני קסל, והלה הוחלף לאחר שנה של הופעות בהרב אליס. כאשר עזב אליס את ההרכב ב-1958, החליטו פיטרסון ובראון לצרף מתופף. תחילה צירפו את גנה גמיג לזמן קצר, לאחר מכן הוא הוחלף באד ת'יגפן. פיטרסון היה המוביל בהרכב במשך כל התקופה, והתפרסם כסולן מבריק. בהמשך ניגנו בהרכב לואי האיס, בודי דורהאם, ריי פרייס, סאם ג'ונס וג'ורג' מרז.
יש הטוענים שההקלטות המוצלחות ביותר של פיטרסון היו בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים תחת חברת התקליטים "MPS". בשנותיו האחרונות פעל תחת חברת התקליטים "טלרק". 
בשנת 1993 לקה פיטרסון בשבץ שפגע בצדו השמאלי והשבית אותו למשך שנתיים. הוא הצליח להתגבר על המכשול הזה וחזר לנגן, אם כי פחות מהתקופה שלפני האירוע. הוא זכה בפרס גראמי בשנת 1997 על מפעל חיים, וכן זכה בפרס היכל התהילה של הג'אז. 
ב-2003 הקליט פיטרסון סרט בשם "לילה בווינה". מן הסרט ניכר שהטכניקה שלו נפגעה עקב גילו. למרות כל זאת הוא המשיך למלא אולמות מסביב לעולם, אם כי רק כחודש בשנה. 
אוסקר פיטרסון נפטר ב-23 בדצמבר 2007, והוא בן 82.
מעמקי הים

מעמקי הים הוא כינוי כולל לטווח העומק באוקיינוס הפתוח המרוחק מהחופים הרדודים. טווח זה כולל את כל השכבות למעט השכבה האפיפלגית, כלומר כל מה שמתחת ל-200 מטר ועל ל-11,000 מטר מתחת פני הים, בשקע מריאנה שליד איי מריאנה. אזור זה הוא תוואי השטח הגדול בעולם אך הוא כמעט ולא נחקר. ידוע יותר על הירח מאשר על פני קרקעית הים של האוקיינוסים, אך כל שנה נשלחות צוללות מחקר מיוחדות החוזרות עם עוד ועוד גילויים חדשים.
אזור המעמקים הוא אזור חשוך, קר, חסר חמצן ובעל דחיסות כבדה של המים העולה ככל שמעמיקים יותר. צוללן אנושי ימות תוך רגע של שהייה במים עמוקים אך כמה בעלי חיים מצליחים לחיות בהם ולהתקיים על מזון זעום בעוד אחרים למשל הראשתן, פיל הים וצב הים הגילדי מגיעים לשם לאכול ואז עולים. ועם זאת ישנם מגוון שלם של יצורים בהם, רובם מוזרים מאוד ולא מוכרים. צמחים הזקוקים לאור שמש כלל לא נמצאים בו. במקום צמחים היצורים החיים בשכבות אלה ניזונים משלג ימי (Marine snow), שיריים המופרשים מלמעלה ושוקעים או שהם עולים אל פני המים בלילות לתזונה רגילה.
יורה תיכון

יורה תיכון (בעבר נקרא דוגר על שם שכבת הסלע שאפיין אותו, אך בהמשך שונה השם כדי להבדיל בין השכבה הגאולוגית לתקופה הכרונולוגית) היא תקופה בתור היורה אשר בעידן המזוזואיקון והיא קרובה יותר לזמננו מאשר ליאס או יורה תחתון. משך תקופתה: כ-11 מיליוני שנים, מ-174.1 מיליוני שנים לפני זמננו עד לפני 163.5 מיליוני שנים. היא מחולקת לארבעה גילאים (תת יחידות זמן של תקופה): אלניאן (Aalenian), ביוקיאן (Bajocian), בתיוניאן (Bathonian) וכלוביאן (Callovian).
קפה אל נח'לה

קפה אל נח'לה הוא מותג קפה ישראלי המיוצר בשפרעם החל משנת 1968. משווק במספר גרסאות ודרגות חוזק שונות אשר חלקן מכילות הל. החברה משווקת גם קפסולות קפה.

היסטוריה

רפיק נח'לה, ב-1968, התחיל בבית קליה קטן בשפרעם. בתחילת שנות ה-80 רפיק ובניו, פתחו את המפעל הראשון והתחילו להפיץ את הקפה בכל הארץ. באותו זמן לא היה מקובל לקנות קפה במכולות וסופרים, היו קונים קפה טחון, במשקל. וזו הייתה הפעם הראשונה שקפה עם הל נמכר במכולות.
ב-1988, המייסד הלך לעולמו והניהול נשאר בידי הבנים, אדוארד מנהל הכספים, ונימר המנכ"ל. כיום הדור השלישי למשפחה מנהל את העסק.
ב-2002 הוקם מפעל חדש והחל ייצוא.
ב-2016 השיקה החברה קפה בקפסולות לשימוש במכונות מתאימות.

מאפיינים

הקפה צומח בחוות גידול בהרים, מעובד בשיטה היבשה, עובר קלייה בינונית עד חזקה ומאופיין בחמיצות עדינה. התערובת היא 100% ערביקה - זן בודד. 
הקפה מיובא מקוסטה ריקה ומקולומביה. התמציות מופקות מן הפולים בשלב הראשון עוברים ניפוי ועוברים במסלול מגנטי על מנת שיתנקה מגופים זרים שעלולים להימצא, ולאחר מכן קלייתם וטחינתם של הפולים בשלב האחרון עוברים תהליך קירור ובנוסף ניפוי, וחליטה או בישול של האבקה המתקבלת במים.
קו הקלייה עושה 600 קילו כל 20 דקות והמטחנה עושה טון וחצי בשעה ומכונות מתקדמות שמבצעות 400 קילו מילוי של אריזות ביום, במצב של אוטומציה מלאה בייצור הקפה, ללא מגע יד אדם. המפעל יכול לייצר 10 טונות של קפה במשמרת.
לייגר

מאפיינים

הלייגר גדול מהוריו. לייגרים גדלים גופנית עד הגיעם לגיל שש. בעבר סברו בטעות כי בלייגר מופרש הורמון גדילה כל חייו באופן כזה שאינו חדל לגדול פיזית.
הלייגר יחד עם הטיילייגר הם החתולים הגדולים ביותר, אולם בבר החתולים הגדולים ביותר הם מתת המין טיגריס סיבירי.
נכון לספטמבר 2013 הלייגר הגדול ביותר שתועד היה "הרקולס". משקלו היה 418.2 קילוגרם (922 ליברות), אורכו 3.33 מטרים (10.9 רגל) וגובהו 1.25 מטר בכתפיים.
הלייגר הזכר עקר, אך למרות זאת מתבגר מבחינה מינית ומזדווג עם הנקבות. לייגר ממין נקבה, לעומת זאת, לרוב פורייה, ומסוגלת להעמיד צאצאים.
הלייגר מתאפיין בפסים הדומים לפספוס הטיגריס, ובצבע חום-צהבהב הדומה לאריה. הגורים נושאים את רעמת האריה, שנעלמת אט אט עם הגיל, כאשר בחלק מהמקרים נשאר רק סימן לכך שהייתה רעמה ובחלק נשארת רעמה קטנה.
ישנן עדויות שונות לאורך ההיסטוריה על קיומם של לייגרים, כגון גילוף של גורי הלייגר שנעשה על ידי G.B. Whittaker בשנת 1825, ציורים, שני גורים שנולדו בשבי בשנת 1837 והוצגו לויליאם הרביעי ווויקטוריה, ועדויות שונות משנת 1900 ואילך. משקלו וגודלו של הלייגר אינו מאפשר לו לצוד מחמת חוסר היכולת שלו לרדוף אחרי טרף נמלט, וכך, גם אם ירגילו לייגר לטבע, סביר להניח כי הוא ימות מרעב. הלייגרים יכולים אפוא להתקיים רק בגני חיות. הלייגר נוטה למות בגיל צעיר בגלל פגמים גנטיים.
איש חשוב מאוד

עלילה

הסדרה מתבססת בצורה פיקטיבית על חייו של יהודה לוי, שחקן נערץ אשר נמצא אחרי פרידה מחברתו ובתחילת הסדרה פוגש את רונה, שיהודה מנסה לשתף אותה במה שעובר עליו, וכמה קשה להיות נערץ ומפחד מהיום שבו יפסיק להיות רלוונטי. הסדרה מגוללת על הצורך של יהודה לוי להתחיל חיים נורמליים בעזרתה של רונה שעוזרת לו לצאת למסע הזה.

הפקה

את הסדרה יצרה שירלי מושיוף יחד עם תומר שני. מושיוף החלה לכתוב את התסריט בשנת 2009 כשהכירה את לוי במהלך העבודה על העונה השלישית של "האלופה".  מושיוף הגתה תחילה את הרעיון לכתוב סדרה על שחקן מפורסם שמתאהב באשה אנונימית לאחר שנפרד מבת זוגו המפורסמת, והמפגש שלה עם לוי הוביל לכך שהסדרה התגבשה סביב דמותו. הצילומים החלו באמצע שנת 2013, זמן קצר בטרם הודיע לוי עצמו על פרידתו מבת זוגו בחיים, נינט טייב. הסדרה צולמה בדירה במגדל W בתל אביב-יפו, וכן בבית קפה "שניאור" ברחוב פינסקר בתל אביב, ובדירת מגוריה של מושיוף שמוצגת בסדרה כדירת אמו של לוי.
בינואר 2015 פורסם כי אושרה לסדרה עונה שנייה, והיא עלתה לשידור ב-27 בדצמבר 2018.

ביקורות

הסדרה זכתה לביקורות חיוביות והוגדרה על ידי מבקרים אחדים כסדרה פורצת דרך המציבה רף גבוה לטלוויזיה הישראלית. מבקר הטלוויזיה של עיתון "מעריב השבוע" התרשם כי "בבניית הדמויות והעלילה ובשפה המדוברת, "איש חשוב מאוד" מציבה סטנדרטים שלא ניתן יהיה להתעלם מהם בעתיד".
ניקולס דונין

ניקולס דונין (או: ניקולאס, ניקולאי, ניקולאוס, ניקוליס די לירא; Nicholas Donin) היה יהודי מומר שהיה מעורב במשפט פריז בשנת 1240. 
מוצאו מהעיר לה רושל שבצרפת. היה תלמידו של רבי יחיאל מפריז. עקב כפירתו בתורה שבעל פה נודה על ידי רבי יחיאל מפריז בשנת 1225. כפירתו של ניקולס דונין בתורה שבעל פה מובאת בספר אוצר ויכוחים (עמ' 82), שם מובא הפרוטוקול של משפט פריז (ראו להלן). כך אומר רבי יחיאל מפריז על תלמידו לשעבר: 
"החוטא הלז אשר כפר בדברי חכמינו שהיו יותר מט"ו מאות שנה ולא היה מאמין רק ככתוב בתורת משה בלי פתרון. ואתם ידעתם כי לכל דבר צריך פשר ועל כן הבדלנוהו ונדונוהו". 
הנידוי נעשה לפי כל כללי הטקס בנוכחות חברי כל הקהילה היהודית בפריז. כעשר שנים חי כמנודה מחוץ לקהילתו כשהוא עדיין מגדיר את עצמו יהודי. 
בשנת 1235 המיר את דתו לנצרות. פעולתו הפומבית הראשונה כמומר הייתה לעודד את הצלבנים במסגרת מסע צלב שנעשה באותה העת כנגד יהודים באנז'ו ובברטאן. במסע זה נרצחו כשלושת אלפים יהודים וכחמש מאות בחרו להמיר את דתם. בשנת 1236 כתב חיבור נגד התלמוד. בשנת 1239-1238 הצטרף  למסדר הפרנציסקני. באותה העת החל להפציר באפיפיור גרגוריוס התשיעי לאסור על היהודים ללמוד את התלמוד. הוא עמד בראש צוות של מומרים שניסח שלושים וחמש האשמות נגד התלמוד. האשמות אלו הובילו למשפט פריז בשנת 1240 ובעקבותיו לשריפת התלמוד בשנת 1242. 
בהקדמה לפרוטוקול של משפט פריז (מובא בספר אוצר ויכוחים, עמ' 81) מובאים דבריו של מורו לשעבר של ניקולס רבי יחיאל מפריז על תלמידו לשעבר אשר המיר את דתו. נקל להבחין בתחושת השנאה והמשטמה שחש רבי יחיאל על תלמידו המומר, וכך הוא כותב:  
כי מצפון בא קרץ, יקום עלינו שרץ, ממנו יצא הפורץ גדר (כאן יש רמז לכפירתו בתורה שבעל פה) והקורץ, ובמורג חריש חדש חרץ, חרק בשיניו ובעיניו קורץ, בלעגי שפה ובחרפת אדם בא להתגולל עלינו ולהבאיש ריח נופת צופים, דברי חכמה צרופים. קולו כנחש ועל שפם יעטה, ולשונו כמדקרות חרב בוטה, ומשפט ללענה מוטה, כלו לבן הפך החוטא, ויהי הנחש למטה זדון בדינו באחרית הימים כי נתבולל בעמים, ונקרא שמו ניקולאש המין ימות ויחלוש, מראשית נקרא שמו דונין ולא יהיה לו נין, ושם רשעים ירקב אשר הוסיף על חרפתנו, ויביא את חרפתנו אל המלך...
            
בעקבות חיבור שכתב בשנת 1279 נגד המסדר הפרנציסקני, הוא נדון למוות על ידי ראש המסדר בשנת 1287.
ישיבת סוסיא

בית המדרש

הישיבה מקדישה את חציו הראשון של יום הלימודים התורני ללימוד כלל מקצועות התורה וענפיה ואת חציו השני ללימוד התלמוד הבבלי. שני סדרי הלימוד העצמי היומיים מתחלקים בין הכנה וחזרה על שעורי הגמרא לבין התקדמות מתמידה ומונחית בלימודי ההלכה והתנ"ך בבקיאות. מבנה "סדר" זה מאפשר ניצול של סדרי הלימוד העצמי תוך העלאת חשיבות לימודי התנ"ך וההלכה למעשה.

לימודי השדה

תוכנית "למידת השטח" השנתית מורכבת מ"סיורי יום" שבועיים ומשני אירועי שיא שנתיים, שהם "סדנאות שטח" בנות שבוע. לקראת כל אחד מהסיורים מכינים התלמידים "עבודת הכנה" עיונית במסגרתה הם קוראים חומר הקשור בנושא הסיור ומשיבים על שאלות הכנה אודותיו. במהלך הסיור מסכמים התלמידים את הנאמר והנצפה כדי להפנימו ולאפשר את שחזור הנאמר והמוסק מתצפיות השדה וממצאיו.
תוכנית הסיורים מכילה סיורים בנושאי גאולוגיה, בוטניקה, זואולוגיה, אקולוגיה, ארכאולוגיה, היסטוריה, תנ"ך, מדרש, סיורים חברתיים, סיורי מידות ומיומנויות שדה שונות. 
"
במסגרת התוכנית הסביבתית מתקיימות שמונה סדנאות – מדבר יהודה, שדרת ההר, נגב, גולן, גליל, מישור החוף, הרי אילת וסדנת בחירה אותה מתכננים ומארגנים בני שכבת י"ב בעצמם בהדרכתם ובאזור אותו בוחרים הם.
הלמידה לקראת ובמהלך הסיורים והסדנאות מתבצעת כולה מתוך חומרי הלימוד אותם מפיקה הישיבה ובאחריות "מדריך סביבתי" המלווה את השכבה הרלוונטית לאורך הסיורים כולם, מכיר את התלמידים באופן אישי ועוקב אחר התפתחותם הסביבתית, האישיותית והתורנית. התוכנית כוללת כ-150 סיורים על פני ארבע שנות הלימוד בישיבה.

פרסומים

ייחודית לישיבה קיומה של הוצאה לאור של ספרים, שבה יצאו לאור (נכון ל-2011) שישה ספרים, בהפקת ראש הישיבה הרב נועם פרל והתלמידים (המשתתפים בכתיבה ובצילום). ששת הספרים הם "מדרשטח", "אבני דרך", "נקיי הדעת", "הזמנה לתפילה", "הזמנה לפרשה" ו"הזמנה לחגים". מִדְרָשֳטַח (הלחם מילים של מדרשה ושטח) הוא מדריך המסביר ערכים נבחרים מתחומי חי, צומח ודומם במקרא ובמדרש. המדריך מתאר את דרכן של 24 חיות, 22 תיאורים של הצומח ו-18 מושגים מהדומם. לכל ערך נלווים מקורות מקראיים ותלמודיים. את הערכים כתבו תלמידי הישיבה להנצחת זכרו של חברם נפתלי בן-ציון, שנרצח בפיגוע.
עצבת אל-אנצאר

הקשר עם אל קאעידה

הקשר הראשוני בין עצבת אל-אנצאר ובין ארגון אל-קאעידה נוצר במהלך המלחמה באפגניסטן, בשנים 1979 עד 1989, כאשר מוג'אהדין (לוחמי קודש) משני הארגונים הצטרפו למלחמה בסובייטים שפלשו לאפגניסטן. בתום הקרבות, עם שובם לארצם, הביאו הלוחמים עמם את הרעיונות של ג'יהאד נגד ה"מערב", ואף החלו לבצע פיגועים נגד מטרות מערביות בלבנון. לפי כמה דיווחים, בשלהי שנות התשעים של המאה העשרים, ארגון אל-קאעדה סיפק מימון כספי משמעותי לארגון עצבת אל-אנצאר, ופעילים פלסטינים אף התאמנו במחנות האימון של אל-קאעידה באפגניסטן. כתוצאה משיתוף הפעולה בין הארגונים, עצבת אל-אנצאר התפתח והפך מארגון בעל שאיפות אזוריות לארגון בעל מטרות הרבה יותר רחבות וגלובליות.
פיטר רובינסון (אמן קרקס)

קורות חייו

רובינסון נולד בספרינגפילד, מסצ'וסטס, כבנם של מהגרים נורווגים. לדבריו, עד לראשית שנות הנעורים הייתה לו ילדות רגילה והיה לו מראה נורמלי, אך אז החל לרדת במשקל במהירות.
הוא עבד כאמן קרקס במופע השוליים של קרקס האחים רינגלינג, במשקל 26 ק"ג, תחת שם הבמה "השלד האנושי". ב-1922 נישא לבייבי באני סמית', שהופיעה לצדו במופעי השוליים כאישה שמנה, במשקל 212 ק"ג; נולדו להם שני ילדים. רבים מאמני הקרקס הרזים, שהופיעו כ"שלדים", נישאו לנשים השמנות של המופע, למטרות שיווק ובידור.
אף על פי שהופיע במופעי שוליים בקרקס, הייתה לו הכשרה של שחקן שייקספירי קלאסי. הוא זכור בעיקר בשל תפקידו בסרט הפולחן "פריקס" משנת 1932, בבימויו של טוד בראונינג. לדבריו, היה גם נגן מפוחית מיומן.
חורשת עציון

היסטוריה

עם התגברות הקרבות סביב גוש עציון במהלך מלחמת העצמאות, פונו ממנו הנשים והילדים למנזר רטיסבון בירושלים ובהמשך הועברו לפתח תקווה. ב-13 במאי 1948 נכנע כפר עציון ללגיון הירדני. חלק ממגיניו נהרגו תוך כדי קרב ורוב האחרים נורו למוות לאחר הכניעה, במהלך מה שנודע לימים כטבח כפר עציון. 
בחודש ספטמבר 1948 הובאו נשות וילדי כפר עציון ומעט הגברים שנותרו בחיים משום ששהו בעת הקרבות מחוץ לכפר, אל שכונת גבעת עלייה (ג'בליה) שבדרום יפו (כיום יפו ג'). הם שוכנו בקבוצת בתים בני קומה אחת או שתיים ששימשו את הצבא הבריטי ואשר שכנו סביב רחבה גדולה, שזכתה בפי המתיישבים לשם "החצר הגדולה". המתיישבים המשיכו וניהלו במקום חיי שיתוף קיבוציים עם מטבח משותף וחינוך משותף לילדים הצעירים, והקימו בית כנסת הניצב על תילו גם כיום. בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 החלו התושבים לעבור למקומות מגורים אחרים, בין היתר לניר עציון ולקבוצת יבנה. במקום ניטעה חורשת עצי אשל, ואחרוני התושבים עזבו את האתר אחרי מלחמת ששת הימים, ושבו לקיבוץ כפר עציון שהוקם מחדש.
בשנת 1998 התגלו תולדות המקום באקראי, והחורשה זכתה בשמה הנוכחי. בכניסה לחורשה ניטע עץ אלון, סימלו של גוש עציון, ולידו הוקמה סוכה המנציחה את סוכת הלימוד של הקיבוץ.
ז'אן-בטיסט קלבר

ז'אן-בטיסט קלבר (בצרפתית: Jean Baptiste Kléber‏; 9 במרץ 1753 - 14 ביוני 1800). גנרל צרפתי בצבא נפוליאון. ידוע בעיקר כמנצח קרב תבור שהתקיים בין כוחות צרפתיים וכוחות האימפריה העות'מאנית ואחרים, בין גבעת המורה והר תבור במקום בו מצוי כיום מושב מרחביה ב-16 באפריל 1799, במהלך מסע נפוליאון בארץ ישראל.
קלבר נולד בעיר שטרסבורג, מקום בו עבד אביו כבנאי. הוא קיבל הכשרה באדריכלות בפריז ובמקומות אחרים. כנער התערב לטובתם של שני אצילים גרמנים בקטטה בטברנה, ואלו השיגו לו מינוי לבית הספר הצבאי במינכן. לאחר שסיים את חוק לימודיו הצטרף כקצין לצבא האוסטרי, אך פרש בשנת 1783 משום שמצא כי מוצאו הפשוט הוא מכשול בקידומו כקצין.
כששב לצרפת קיבל מינוי כמפקח על הבניינים הציבוריים בעיר בלפור, היכן שלמד היטב את נושא הביצורים ומדעים צבאיים אחרים. בשנת 1792 התנדב לצבא, ובשל ידיעותיו בנושאים צבאיים התקדם במהירות לדרגת ליטננט - קולונל (מקביל לדרגת "סגן-אלוף" בצה"ל).
כאשר הגן על העיר מיינץ בחודש יולי 1793 הצטיין, על אף שהעיר נפלה, ושומריה נשלחו לכלא על ידי הממשלה. הוא הושב מיד למינויו כקצין ובאוגוסט 1793 קודם לדרגת גנרל בריגדה (מקביל לתת-אלוף בצה"ל). במרץ 1794 הצטיין בדיכוי ההתקוממות בחבל ואנדה, וחודשיים לאחר מכן מונה לגנרל ולמפקד דיוויזיה. היכרותו הקרובה עם הגנרל מרסו, שהיה כוח עולה בצבא הצרפתי בימים אלו, ועמו הביס קלבר את המלוכנים בלה מאן וסאבני, סייעה לו להתקדם בקריירה הצבאית. ברוח אותם הימים הודח מתפקידיו כאשר התבטא כי כנגד מורדי ואנדה יש להתייחס באופן מתון, אך באפריל 1794 נקרא בחזרה לשירות.
הוא גילה מיומנות ונחישות בפעולות רבות באזור שרלרואה, ובמיוחד בקרב פלארוס (26 ביוני 1794). בחורף של שנת 1795 הטיל מצור על מיינץ. בשנים 1795 ו-1796 החזיק לזמן קצר במשרת המפקד הראשי של הצבא. 
לאחר הנסיגה אל הריין סירב לקבל את הפיקוד על הצבא באופן מלא, ופרש לעיסוקים פרטיים בתחילת שנת 1798. קלבר שב לשירות כמפקד דיוויזיה במסעו של נפוליאון למצרים. הוא נפגע בראשו באלכסנדריה כבר בתחילת המערכה, ולא השתתף בקרב הפירמידות. לאחר כיבושה, קלבר שימש כמושל אלכסנדריה. במהלך מסע נפוליאון בארץ ישראל בשנת 1799 שימש כמפקד המשמר הקדמי. הוא כבש את אל עריש, עזה ויפו, וניצח בקרב אל מול הר תבור ב־16 באפריל 1799, שם הביס כוחות גדולים בהרבה מכוחותיו, ואיבטח את אגפו של נפוליאון בשעה שזה עסק במצור על עכו.
כאשר שב נפוליאון לצרפת לקראת סוף שנת 1799 הותיר את קלבר כמפקד הכוחות במצרים. לאחר המסע הכושל לארץ ישראל, ולאחר התבוסה הימית בקרב על הנילוס, שהנחיל לנפוליאון האדמירל הורציו נלסון, היו הכוחות הצרפתיים המותשים רחוקים מרחק רב מצרפת, ללא כל סיכוי לשוב אליה או להחזיק בשטחים שכבשו. הוא נשא ונתן עם האדמירל סידני סמית באל עריש, אך מפקדו של סמית, לורד קית', סירב לאשר את התנאים, שכללו החזרה של הלוחמים אל אדמת צרפת. בצר לו התקיף קלבר את העות'מאנים בהליופוליס בכוח של 10,000 איש כנגד 60,000. למרות נחיתות כוחו, הוא הביס את יריביו בקרב זה שהתרחש ב-20 במרץ 1800, ושב וכבש את קהיר אשר התמרדה כנגד השלטון הצרפתי.
בסמוך לניצחונות אלו נרצח קלבר בקהיר על ידי קנאי מוסלמי ב־14 ביוני 1800. 

המחזאי המצרי אלפרד פרג כתב מחזה בשם "סולימאן מחלב" על המתנקש.
קלבר, בנו של פעיל בנייה חופשית ובונה חופשי בעצמו, ידוע בהבאת הבנייה החופשית למצרים. בינואר 1800 פתח היכל מסוני בקהיר, ובכך הקים את לשכת איזיס, שהוא היה המאסטר הראשון שלה.