google/wiki40b huggingface dataset:
יאפ פנראט

ביוגרפיה

פנראט נולד באמסטרדם. בילדותו סייע לשכניו היהודים בתור גוי של שבת. הוא היה אדריכל במקצועו.

פעילותו בתקופת השואה להצלת יהודים

עם כיבוש הולנד על ידי הוורמאכט במלחמת העולם השנייה סייע ליהודים להסתתר וזייף עבורם מסמכים שהציגו אותם כארים. בנוסף הבריח כ-400 יהודים לספרד הנייטרלית באמצעות הסוואתם כפועלים עבור החומה האטלנטית.
פנראט נתפס, נכלא ועונה, אך לא חשף את דבר פעילותו. לאחר שחרורו מהמעצר המשיך לפעול להצלת יהודים עד 1944. כאשר עמדה פעילותו בסכנת גילוי, נמלט והסתתר עד שחרור הולנד בתחילת 1945.

לאחר המלחמה

פנראט הפך למעצב נודע באמסטרדם, ובשנת 1958 עבר לארצות הברית, שם המשיך בפעילותו האמנותית.
פנראט מת בגיל 88 בביתו בהרי קטסקיל בניו יורק, שלוש שנים לאחר מות אשתו, ג'טי. הוא הותיר אחריו שלוש בנות: מרג'לין, מיר, ו-נואל.

הנצחה

בשנת 1997 העניק יד ושם לפנראט את התואר חסיד אומות העולם.
ג'ון קורטס

ביוגרפיה

ב-1976, נעשה קורטס למזכיר הכללי של החברה לידיעת הטבע ואורניתולוגיה של גיברלטר (GONHS), ומאז 1991 כיהן בתפקיד המנהל של הגנים הבוטניים של גיברלטר עד לכניסתו לפרלמנט בשנת 2011. 
קורטס למד אקולוגיה בלונדון. בשנת 1983 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה באקולוגיה של בעלי חיים מאוניברסיטת אוקספורד. כסטודנט, הקים קורטס את התאחדות הסטודנטים של גיברלטר. קורטס בעל דרגת חבר (MBE) במסדר האימפריה הבריטית.
בין 1983 ו-1991, היה קורטס גם עובד מדינה, עד הגיעו למשרת המנהל הכללי של רשות הבריאות של גיברלטר. נוסף על כך, היה קורטס שופט שלום במשך 17 שנים, ובשנת 2009 נבחר לנשיא התאחדות שופטי השלום של גיברלטר (Gibraltar Magistrates' Association).
בדצמבר 2011, עם בחירתו לפרלמנט של גיברלטר, התפטר קורטס מכל תפקידיו הציבוריים האחרים, ומונה על ידי ראש השרים פביאן פיקארדו לתפקיד שר הבריאות והסביבה.
ששת

"ששת" היה הרכב רוק מתקדם ישראלי, אשר פעל במשך תקופה קצרה ב-1977. עם חבריו נמנו, בין השאר, שם-טוב לוי ויהודית רביץ, אז בתחילת דרכה.
"ששת" היה גם שם אלבומו היחיד של ההרכב, אשר למרות כשלונו המסחרי עם צאתו, זכה עם השנים להכרה ולהערכה על איכותו ומקוריותו. משירי האלבום היותר ידועים, נמנים: "סמבה ברגל שמאל" ו"בלילות הסתיו".

ההרכב

הרכב "ששת" הוקם בתל אביב, בתחילת 1977, על ידי שם-טוב לוי. לוי כבר היה אז מוזיקאי בעל שם, אך פרט לשמוליק ארוך, נגן בס מנוסה אף הוא, היו שאר חברי ההרכב צעירים בני 20–21, משוחררים טריים מלהקות צבאיות. ההרכב במלואו כלל את יהודית רביץ (שירה וגיטרות), שם-טוב לוי (שירה, חליל צד וחליליות), עדי רנרט (קלידים), שמוליק בודגוב (גיטרה), שמוליק ארוך (בס), ואיקי לוי (תופים).
מיד עם הקמתו השתתף ההרכב בהקלטת הפסקול לסרטו של ג'אד נאמן, "מסע אלונקות", אשר הולחן ועובד כולו על ידי שם-טוב לוי והיווה למעשה את הקלטת הבכורה שלהם. באלבום הפסקול שולבו גם קטעים בעיבוד יתר חברי ההרכב, אליהם הצטרפו בין השאר מתי כספי בכלי הקשה וגידי גוב כסולן שיר הנושא.
לאחר שישה חודשי עבודה גיבשו חברי "ששת" תוכנית מופע, אך ניתקלו בקושי שיווקי עקב טענת האמרגנים כי החומר המוזיקלי אינו מסחרי, בהכירם את קהל המאזינים באותה תקופה אשר לא היה פתוח לחידושים. היחיד שעמד לרשותם ונתן בהם אמון היה שאול גרוסברג, מפיק ההופעות במועדון הרוק האלטרנטיבי בבית ליסין, אשר איפשר להם להופיע במקום. 
הרכב "ששת" הופיע פעמים ספורות בלבד לפני שהתפרק עוד באותה שנה וחבריו פנו איש לדרכו המוזיקלית העצמאית.
פרידריך, נסיך הוהנצולרן

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-30 באוגוסט 1891 בהייליגנדאם, לוילהלם, נסיך הוהנצולרן ולמריה תרזה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של הנסיך לואיג'י, רוזן טראני ומתילדה לודוביקה, נסיכת בוואריה, וכמה דקות אחריו נולד אחיו התאום פרנץ יוזף, נסיך הוהנצולרן-אמדן.
ב-2 ביוני 1920 התחתן פרידריך עם מרגרטה קרולה, נסיכת סקסוניה, בתם של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה ולואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה נולדו לו שבעה ילדים. אחיו פרנץ יוזף, נסיך הוהנצולרן-אמדן התחתן עם אחותה מרגרטה אליקס, נסיכת סקסוניה.
בשנת 1948, זמן קצר לאחר הדחתו של מיכאי הראשון, מלך רומניה נדון סדר הירושה במהלך הפגישה בין מיכאי, דודו ניקולאה בראנה, והנסיך פרידריך. זמן קצר אחרי הפגישה הזאת, דוברו של קרול השני, מלך רומניה, בראיון עם העיתון הצרפתי לה פיגארו, הביע תמיכה חזקה בנסיך פרידריך, ובנוסף, קבע כי מיכאי לעולם לא יחזיק שוב את ראשות הבית.
ב-6 בפברואר 1965 מת פרידריך בקראוכנווייס, ובנו פרידריך וילהלם, נסיך הוהנצולרן ירש את תאריו.
צ'וביטס

צ'וביטס (באנגלית: Chobits, ביפנית: ちょびっツ), הוא כותר אנימה ומאנגה הנוצר על ידי קבוצת האנימציה היפנית קלאמפ (CLAMP). המאנגה רצה בין השנים 2001 ל-2002 עם שמונה גליונות, האנימה רצה בין אפריל לספטמבר 2002 עם 26 פרקים. הסדרה מוגדרת סאיינן (seinen) ואצ'י ולכן תתאים לצפייה לשכבות הנוער והמבוגרים, הסדרה גם מתרחשת באותו יקום של האנימה אנג'ליק לייר (Angelic Layer). הסדרה מעלה שאלות פילוסופיות לגבי מהות יחסי אנוש עם מכונה ומקום המכונה בחיי האדם.

עלילה

העלילה סובבת אחר נער כפרי וביישן בשם הידאקי מוטוסוואה, המגיע לטוקיו למטרות לימודים עקב דחייתו מלהתקבל לאוניברסיטה. הידאקי, שגדל בכפר ואינו בקיא בהתנהגות העירונית, מנסה להשתלב בדירתו החדשה עם השכן שגם לומד איתו ובעלת הבית היפהפייה. הידאקי מגלה בקרוב מאוד שהרבה אנשים בטוקיו משתמשים במעין עוזרים אישיים הנקראה פרסוקונים- אנדרואידים עם יכולות מתקדמות ביותר. הידאקי מתלהב מהפרסיקונים (גם מכיוון שרק שמע עליהם ואף פעם לא ראה בעיניו אחד) ומחליט להשיג אחד אך מגלה כי אין ברשותו לממן לעצמו אחד. ערב אחד בעודו חוזר לדירתו, הידאקי מוצא פרסוקון נשי בשם צ'י, מושבתת וזרוקה בפינת אשפה ליד דירתו, והוא מחליט לקחת אותה לביתו ולהפעילה. במשך העלילה הידאקי מגלה שצ'י היא פרסוקון השונה מכל הפרסוקונים. העלילה סובבת מערכת היחסים בינו לבין צ'י ובין חבריהם ועל מהות המכונה כתחליף לבן זוג אנושי.
בעולם של צ'וביטס (יפן בתקופה מסוימת בעתיד) כמעט לכול אדם יש פרסוקון, והמון אנשים מחליפים שותפים, חברים ואף בני זוג אנושיים בפרסוקונים מהסיבה הפשוטה שהתכנות של הפרסוקון הוא לאהוב ולכבד את האדון שלו והפרסוקון יעשה זאת לא משנה איזה אדם הבעלים שלו, שפל או אציל, טוב או רע. בנוסף למערכת היחסים של הידאקי וצ'י הסדרה גם עוקבת אחרי יחסים בין דמויות אנושיות אחרות המושפעות מיחסי האדם-פרסוקון השכיחים בחברה. הסדרה מבקרת בצורה די משמעותית על מקום המכונה והמחשב בחיי האדם ומראה מה יכול לקרות בנפש ובחברה האנושית כאשר מכונה תגיעה בסופו של דבר לרמה פסודו-אנושית שבא מכונה יכולה להחליף בן אדם הן בעבודה והן בפנאי.
קרחון אנדרו

היסטוריה

הקרחון מופה לראשונה בשנת 1948 על ידי הסקר הבריטי האנטארקטי. הקרחון נקרא על שם דוקטור ג'יימס דארבי אנדרו (James. Darby. Andrew), ששימש כרופא עבור הסקר, בתחנת מפרץ התקווה בין השנים 1946–1947.
אארטי מאן

קורות חייה

מאן נולדה בשם אארטי מג'מדאר ("Aarti Majumdar") בקונטיקט. אמה, ואסנטי מג'מדאר, היא רופאת נשים. בגיל צעיר עברה עם משפחתה לפיטסבורג שבפנסילבניה.
מאן היא בוגרת "אקדמיית הצד האפל" ("Shady Side Academy") ו"קפלת פוקס". היא למדה קולנוע באוניברסיטת ניו יורק והחלה לשחק ב-2006. בתחילת הקריירה שיחקה בשורה של תפקידים קטנים, בהם בתפקיד שיילה בפרק בעונה השלישית של הסדרה "גיבורים".
מאן משתמשת בשני שמותיה כשם במה: אארטי מאן ואארטי מג'מדאר.
היא מתגוררת בלוס אנג'לס עם בעלה ובתה.
פיאט בראבו

פיאט בראבו מכונית השנה באירופה לשנת 1996

פיאט בראבו ופיאט בראבה זכו במקום הראשון בתחרות מכונית השנה באירופה לשנת 1996. מספר הנקודות שקיבלה - 378.
במקום השני זכתה פז'ו 406 עם 363 נקודות, ובמקום השלישי אאודי A4 עם 216 נקודות.
ויי ליאו דזה

הוֵיי לְיָאו דְזְה (בסינית מסורתית: 尉繚子, בסינית מפושטת: 尉缭子, בפין-יין: wèi liáo zi, וֵיי לְיָאו דְזְה. בקריאה אלטרנטיבית המניחה כי שם משפחתו של הכותב בן שני סימנים: yù liáo zi, יוּ'לְיָאו דְזְה) היא יצירה על אסטרטגיה צבאית, ונחשבת אחת משבע הקלאסיקות הצבאיות של סין העתיקה. היא נכתבה בתקופת המדינות הלוחמות.

היסטוריה וזיהוי הכותב

על פי המקובל, היצירה נקראת על שם וֵיי לְיָאו, עליו נאמר כי היה תלמידו של האדון שָׁאנְג, יועץ חשוב ממדינת ליאנג בתקופת שושלת צ'ין, או נזיר מתקופתו של המלך חְווֵי מוֵיי (400-319 לפנה"ס), אם כי בקושי יש ראיות לכל אחת מן הטענות. ההתייחסות היחידה לוֵיי לְיָאו מחוץ לוֵיי לְיָאו דְזְה היא ב"רשומות ההיסטוריון", שם הוא מתואר כיועץ לצ'ין שה-חואנג, המלך הצעיר של מדינת צ'ין. מאחר שהוֵיי לְיָאו דְזְה אינו מכיל כמעט אסטרטגיה של ממש, משערים כי וֵיי לְיָאו היה תאורטיקן. בעיה נוספת שמעיבה על זהות הכותב היא שבתקופת שושלת האן, כפי שמתעד ספר האן, היו מוכרות שתי יצירות שונות תחת השם "וֵיי לְיָאו", אחת מקטגוריית "שונות" בעלת 29 פרקים, והשנייה מקטגוריית "צבא" ב31 פרקים. היצירה הגיעה לצורתה הנוכחית בסוף המאה הרביעית לספירה. גרסה חדשה של וֵיי לְיָאו דְזְה נתגלתה ב-1972 בקבר בהר יִינְצְ'יָאו משושלת האן בלִין-יִי, והוכיחה כי היצירה הייתה מוכרת כבר בתקופת האן המערבית. הגרסה שנחשפה היא בעלת טון פילוסופי יותר מהטקסט המקובל, אך רק במקומות מעטים היא שונה ממנו באופן מהותי.
בתקופת שושלת סונג הוגדרה היצירה כחת משבע הקלאסיקות הצבאיות, והפכה לחומר לימוד חובה במסגרת הלימוד הצבאי.

תכנים

הוֵיי לְיָאו דְזְה מטיף בדרך כלל לטיפול בעל אופי שהוא גם אזרחי וגם צבאי בנושאים שונים. על פי היצירה, חקלאות ובני אדם הם שני המשאבים העיקריים של המדינה, ואת שניהם צריך להזין ולטפח. על אף שהוֵיי לְיָאו דְזְה אינו מזכיר במפורש קונפוציאניזם, הטקסט מטיף לממשלה המבוססת על ערכים הומניים, בדומה לקונפוציאניזם. כמו כם טוענת היצירה שהשליט צריך להיות מופת של מוסר למדינה, ובמקביל טוענת כי ריבוי תפיסות וערכים אחרים שאינם מסייעים למדינה צריכים לגרור עונשים דרקוניים.
ביצירה 24 פרקים, 12 הראשונים עוסקים בעיקר במלחמה ובפוליטיקה, וה12 הנותרים עוסקים בפיקוד על הצבא ובשליטה בו. בסיום היצירה קורא הכותב, בהסתמך על דוגמאות עתיקות, לצמצם סדרי כוחות ולהסתמך על חיילי עילית, משום שניתן לפקד עליהם טוב יותר.
הסוכנות לתיאום ביון לאומי (הפיליפינים)

היסטוריה

הארגון הוקם ב-1949 על ידי נשיא הפיליפינים, אלפידיו קירינו, כארגון ביון לאומי. בספטמבר 1972, הנשיא פרדיננד מרקוס החליף את הארגון בארגון אחר, רשות המודיעין והביטחון הלאומית (NISA). הארגון תמך בנשיא מרקוס ופעל כנגד מתנגדיו, לאחר יציאת הנשיא מרקוס לגלות, הואשם הארגון בהפרת זכויות אדם.
ב-1987 הארגון הפך לסוכנות לתיאום ביון לאומי והתמזג עם הסוכנות לביטחון ומודיעין אזרחי.
ב-1990 ליועץ הנשיאותי לביטחון לאומי הוענקו סמכויות פיקוח על קהילת המודיעין של הפיליפינים, בין השאר על הסוכנות לתיאום ביון לאומי, והסוכנות מחויבת לדווח למועצה הנשיאותית לביטחון לאומי. 
ב-2006 הוקם המרכז הלאומי לסיור ופיקוח אווירי וימי (National Maritime Aerial Reconnaissance and Surveillance Center) והארגון החל להתמקד במאבק בטרור, סוכני הארגון נטלו חלק בלכידת מחבלי אל קאעידה מתאי טרור מקומיים ולוחמי אבו סיאף. הסוכנות היא חברה פעילה במועצה למלחמה בטרור, שהוקמה ב-2007 על בסיס החוק לביטחון אנוש, שנחתם על ידי הנשיאה גלוריה מסאפאגאל ארויו.

מנכ"לים נודעים

פביאן וֵר היה ראש רשות המודיעין והביטחון הלאומית, בתקופת הנשיא מרקוס והוא הואשם בהפרת זכויות אדם, כשהנהיג את הרשות כסוכנות משטרה חשאית שביצעה מעקבים כנגד מתנגדי המשטר. 
אלפרדו פילַר, היה מנכ"ל הארגון ולאחר מכן מונה לסגן הרמטכ"ל.
ויסנטה יוּמוּל, שהיה מנכ"ל ב-1986, לאחר פיטורי פביאן ור, פוטר אף הוא על ידי הנשיא הנכנס קורי אקינו.
גטסבי הגדול

עלילת הספר

ניק קרוויי, אדם צעיר שמתחיל קריירה כסוחר באגרות חוב, עובר להתגורר בסמיכות לעשיר מסתורי בשם ג'יי גטסבי, הנוהג לערוך מסיבות פאר שנמשכות ימים, ומתיידד עמו. מקור עושרו של גטסבי אינו ידוע ואף האורחים במסיבות, איתם ניק משוחח, אינם יודעים רבות על עברו.
גטסבי מאוהב שנים בנערה בשם דייזי, אותה הכיר במהלך הכשרתו הצבאית שהתרחשה באזור מגוריה בלואיוויל. באורח מקרה, דייזי היא בת-דודה מדרגה שנייה של ניק, וכן אשתו של אחד משותפיו ללימודים בייל, טום ביוקנן, שחקן פוטבול לשעבר. ניק מגלה כי חיי הנישואים של דייזי וטום בעייתיים: טום שוכב עם נשים אחרות.
באמצעות שחקנית גולף מבטיחה בשם ג'ורדן בייקר, אותה ניק מחבב, גטסבי מבקש ממנו לארגן מפגש בינו לבין דייזי. גטסבי ודייזי לא התראו במשך חמש שנים, תקופה בה גטסבי שירת במלחמת העולם הראשונה, וכן חיפש כיצד להתעשר כדי לכבוש את לבה של דייזי. זאת הוא עשה באמצעות פנייה לפשע המאורגן דרך אדם בשם מאייר וולפסהיים, ואכן צבר ממון רב באותן שנים. דייזי מצידה לא חיכתה לגטסבי, אלא התארסה לטום. בערב חתונתה, קיבלה מברק מגטסבי בו הוא מצהיר על אהבתו - ולמרות רגשותיה ההדדיים, בחרה היא להינשא לביוקנן.
הפגישה של השניים מגומגמת בתחילה, אולם משתפרת בהמשך. הם מתראים מספר פעמים, לעיתים בנוכחותו של טום. הקונפליקט מגיע לשיא בעת בילוי של החמישה (ניק, דייזי, טום, גטסבי וג'ורדן) בחדר מלון פלאזה בניו-יורק, עת טום מעמת את גטסבי עם חשדותיו. גטסבי אינו נרתע וטוען כי דייזי תעזוב את טום למענו. דייזי מודה באהבתה לגטסבי, ועם זאת אומרת שהיא אוהבת את טום.
במהלך העימות חש ניק אמון בגטסבי והזדהות מוחלטת איתו, זאת לאחר שגטסבי הפך את ניק לבעל-בריתו וידידו היחיד.
לאחר וידויה המרעיש של דייזי, היא עוזבת בחזרה ללונג איילנד יחד עם גטסבי במכוניתו. השאר באים בעקבותיהם במכונית נפרדת. במהלך הנסיעה, מכוניתו של גטסבי דורסת אישה בתאונת פגע וברח. ההרוגה היא מירטל וילסון, המאהבת של טום, שרצה לכביש כיוון שחשבה שטום בא לבקרה. בתחילה חושב בעלה של מירטל כי טום הרג אותה, בין השאר כיוון שחשד, בצדק, כי טום מכה אותה. כשהוא מתעמת עם טום, מפנה אותו זה למכוניתו של גטסבי. לאחר שעקב אחרי סימני המכונית עד לביתו, בצערו הוא יורה בגטסבי למוות ולאחר מכן מתאבד.
דייזי נותנת לטום להאמין כי אכן גטסבי נהג ברכב בשעת התאונה, למרות שהיא זו שאחזה בהגה.
איש מבין מאות אורחי המסיבות של גטסבי אינו טורח להגיע להלווייתו. הנוכחים היחידים הם ניק, אביו של גטסבי - הנרי גטס (גטסבי שינה את שמו כשעשה דרכו במעלה הסולם החברתי), ואיש ששמו אינו מצוין, אותו ניק פגש בעבר בחדר הספרייה של גטסבי באחת מהמסיבות.
ניק פוגש מאוחר יותר את טום ומאשים אותו בכך שאמר לווילסון כי גטסבי אשם בתאונה. ניק מגיע למסקנה כי טום ודייזי הם עשירים אדישים שמשאירים לאחרים לפתור את הבעיות שהם יוצרים ובורחים חזרה לעושרם.
ניק מנתק את קשריו עם ג'ורדן, אותה הוא תופס כאדם לא-ישר. הוא עוזב את ביתו החדש וחוזר מערבה למקום מגוריו הקודם.
מסגרת (רשת)

מסגרת (אנגלית Frame) היא יחידת העברת מידע דיגיטלי, ברשת מחשבים ובטלקומוניקציה. מסגרת מכילה בתוכה תכונות סינכרון, המורכבות מסיביות או סמלים, המציינות למקלט את תחילת וסוף המידע, מתוך זרם גדול יותר של סיביות וסמלים שנקלטו. אם מקלט מחובר למערכת באמצע העברת מסגרת, הוא מתעלם מהמידע עד שהוא מזהה את הסיביות שמציינות תחילת מסגרת.
במודל ה-OSI של רשתות תקשורת, מסגרת היא יחידת המידע הפרוטוקולית בשכבת הקו. מסגרות הם התוצר של שכבת האנקפסולציה האחרונה לפני שמידע מועבר לשכבה הפיזית. מסגרת היא יחידת העברת המידע בפרוטוקולים השייכים לשכבת הקו, ומורכבים מכותרים התואמים לשכבה כשאחריהם חבילת המידע. כל מסגרת מופרדת מחברתה באמצעות פער בין מסגרתי.
שרה איטה פלמן

תולדות המשפחה

בעלה דוד דב פלמן היה סוחר עורות אמיד בפולין, שהחליט לעלות לארץ ישראל ולהיות חקלאי. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1883 כשבידו סכום כסף נכבד. דאגתו הראשונה הייתה איך יסייר בארץ לאתר אחוזת קרקע ובכיסו סכום שנחשב לעתק. בהיעדר בנק שיוכל לסמוך עליו פנה לידיד בירושלים והפקיד בידו את כספו. הידיד עשה את מלאכתו באמונה ושמר על כספו עד שרכש בו את אחוזת "גינת דוד". הוא רכש קרקע באזור הכפר הערבי סומייל (היום בצפון תל אביב). שנה לאחר מכן עלתה ארצה שרה איטה פלמן עם ארבעה בנים, שלוש בנות והחמות – אמו של דוד.
הם בנו את ביתם בסמוך לכפר הערבי סומייל, במרחק של 4 ק"מ מהקהילה היהודית ביפו, ונטעו באחוזתם, שנקראה "גינת דוד", את פרדס ההדרים העברי הראשון בארץ.
לדוד דב לא היה מושג בחקלאות. את ידיעותיו המעטות על הארץ קרא מספר על החקלאות הארץ ישראלית בדרכו לארץ. הוא יצר קשרים עם השייח של כפר סומייל ופועלים ערביים עזרו לו ולימדו אותו לטפל בפרדס. כעבור שנה, באחד מחודשי הקיץ החמים, כאשר עבד פלמן בפרדס ללא כיסוי ראש, הוא קיבל מכת שמש. הריצו אותו ליפו על חמור, אבל הרופא שם חשב שיש לו מלריה ונתן לו תרופות לא מתאימות שזרזו את מותו.
בקרבת כפר סומייל נשארה באחוזה אלמנה צעירה עם שבעה ילדים גדולים וקטנים, והחמות. היא החליטה להישאר בפרדס ולהמשיך את עיבודו. ובאגרת ששגרה לאחד הרבנים כתבה: "יקרה לי ירושת בעלי ועמלו אתו עבדתי ועמלתי. בפינה הזו ראה את פינת חייו, ואני לא אלך מכאן! את נפשי אתן לאדמה הזו שהקריב את עצמו עליה".
הערבים שהעריכו אותה מאוד, כינו אותה בשם סית שרה (גברת שרה), והשייח הפיץ הודעה בכל הכפרים מסביב, שמי שיפגע בסית שרה, ילדיה או רכושה, דמו בראשו. ואכן, היו מקרים ששודדי דרכים זרים, לא שמעו את האזהרה, ושדדו בהמות או ציוד מהפרדס, למחרת יצאו אנשי השייח בעקבותיהם לנקום ולהחזיר. פעם אחת שחה בבריכה של הפרדס (לימים בריכת גן הדסה) ילד ערבי, וטבע. הערבים מכפר סומייל השתוללו, ורצו לפרדס במקלות ובגרזנים. אלא שאמו של הילד המת, לא נתנה לפגוע בשרה איטה. היא תפסה אותה אחריה, גוננה עליה בגופה, וקראה לעבר ההמון: "סית שרה אהבה את הבן שלי כמו את הילדים שלה, ואוי למי שיפיל שערה מראשה".
בשנת 1934 החליטו בתל אביב לחגוג מלאת 50 שנה לעלייתה של שרה איטה פלמן, ואנשי מועצת העיר ובראשם מאיר דיזנגוף ערכו לה חגיגה רבתי, והכתירו אותה בתואר "חלוצת הפרדסנות העברית".
לימים, נבנה בשטח הפרדס גם גן העיר ובניין עיריית תל אביב-יפו בכיכר רבין. לזכר הפרדס נקרא "רחוב הפרדס" בסביבה זאת.
נכדה אברהם פלמן, שהעלה את סיפורה על הכתב, למד בלונדון ראיית חשבון, עבד בארץ בחברה בריטית אשר חפרה את נמל חיפה. בשנת ה'תרצ"ג, 1933, פתח משרד עצמאי בתל אביב. היה מרצה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב וחבר "הבונים החופשיים". כמו כן כתב ספרים מובילים בתחומי דיני המס ודיני חברות בישראל.
אחד מבניה של שרה איטה היה יעקב פלמן אשר נשא לאשה את בתו של חיים בנימין בן הרב גבריאל מדאלהינוב, יליד ירושלים. אשתו של יעקב פלמן הייתה בת דודו של הרוקח אריה לייב גבריאלוביץ (לייב אפטייקר) בנו של ראש ישיבת "עץ חיים" - הרב אליעזר דן.
שירה גינצבורג

ביוגרפיה

גינצבורג התאמנה בהדרכתו של לאוניד קאופמן בפנימיית המחוננים בווינגייט והתחרתה עבור קבוצת הפועל נתניה.

אלופת ישראל

באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכתה גינצבורג ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.00 דקות, 31 מאיות השנייה איטי מהשיא הלאומי של טימאה טוט (1:06.69 דקות), לפני ליטל כשריאל ממכבי מעלה אדומים (1:11.20 דקות) ושירה בש מהפועל נהריה (1:11.52 דקות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:23.30 דקות, אחרי קרן רגאל מהפועל ירושלים (2:21.94 דקות) ולפני ליטל כשריאל ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.84 דקות, אחרי סהר אלוני מהפועל עמק חפר (1:06.22 דקות) וגוני יהודאי מהפועל ירושלים (1:08.27 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי 1993 זכתה גינצבורג במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.65 דקות, אחרי ליסה דובי מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 1:06.33 דקות והדס פדה מישראל (1:07.78 דקות).

1994

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכתה גינצבורג ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:27.25 דקות, לפני ליטל כשריאל (2:27.29 דקות) ואניה גוסטומלסקי ממכבי חיפה (2:30.65 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.01 דקות, אחרי ליטל כשריאל (1:07.58 דקות) ולפני אלה ברנוף מהפועל עמק חפר (1:10.89 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר, אחרי ליטל כשריאל (1:06.20 דקות) ומיכל צהרי מהפועל עמק יזרעאל (1:07.00 דקות).
אנה פופלוול

ביוגרפיה

פופלוול נולדה בלונדון. יש לה אח ואחות קטנים בשם פרדי ולולו.
מאז שנת 2007, לומדת פופלוול אנגלית במכללת מגדלן באוקספורד.
פופלוול החלה ללמוד משחק בגיל שש בבית הספר לדרמה Allstors. ב-1998, היא קיבלה את
התפקיד הראשון והרציני שלה בסדרת הטלוויזיה "גבר צרפתי".
ב-1999, היא הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "מנספילד פארק". לאחר מכן היא הופיעה בתפקידי משנה בסרטים: "ערפד קטן", "אני בלעדיך" ו"נערה עם עגיל פנינה".
בשנת 2003, קיבלה פופלוול לראשונה תפקיד ראשי בסרט "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים". הסרט יצא לאקרנים ב-2005 וזכה להצלחה גדולה.
ב-2008 יצא הסרט השני בסדרה, "הנסיך כספיאן", שזכה להצלחה פחותה משל הסרט הראשון.
ב-2010 השתתפה פופלוול בתפקיד אורח בסרט השלישי בסדרה "סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר".
מ-2013 ועד 2016 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "ממלכה" בתפקיד לולה חברתה של המלכה מרי.
אהרן מרקוס

פעילותו בתנועה הציונית

אהרן מרקוס היה מראשוני הציונים בגליציה. יחד עם הרב שמעון סופר הקים את ארגון "ראש פינה", לשם התבססות התנועה הלאומית בעיר ואגודה ליישוב ארץ ישראל. לימים נחשב ארגון "ראש פינה" כארגון הציוני הראשון בקרקוב. שימש ציר בקונגרס הציוני הראשון, ואף ישב בבימת הנשיאות. באותה תקופה התכתב עם תאודור הרצל ועם מקס נורדאו ואף החל להוציא ביוזמתו ובמימונו האישי כתב עת ציוני בגרמנית, Krakauer Judische Zeitung, אשר יצא לאור בשנים 1898 עד תחילת 1900.

בתשובה שפרסם הרצל לדברי הרב הראשי של וינה, ד"ר משה גִידֶמַן, שיצא נגד התנועה הציונית, מזכיר הרצל את מרקוס ומסתייע בדבריו כך: 
"...מר ד"ר גידמאן יוצא אל המערכה נגד הציונות בהמון מקראות, אך חושב אני, כי למצער כאלה וכאלה אפשר למצא בעד הציונות.  אינני כמובן מלומד כל כך, כדי שאוכל להביאם... אבל במחברת קטנה שנדפסה זה מקרוב, כתובה ביד הסוחר התורני אהרן מרקוס בפודגורז' [=פודגוז'ה], אני מוצא מקום אחד המסייע לנו:
"תנועת היישוב נוצרה לפני יותר מחמשים שנה בחוגים היותר חרדים בידי גדולי הרבנים למטרה גלויה של יסוד מדינה.  הספר "שיבת ציון" יכיל יותר ממאה הסכמות של גדולי רבנינו".  – איך יצדיק מר ד"ר גידמאן לעומת עובדא זו את דבריו...?
ואותו אהרן מרקוס כותב במקום אחר, כי "היהודים היותר חרדים מוכנים ומזומנים לקבל את ההצעות בדבר התחיה המדינית של היהדות, הנעשות בידי החפשים בדעות היותר חדשים".
ואהרן מרקוס זה היושב בפודגורז' כדאי הוא שנסמוך עליו.  הוא בעצמו הנהו "חסיד", ויחד עם זה איש שקנה חכמה הרבה וסופר בעל טעם, שכתב ספר נפלא על הפילוסופיה החדשה.  במצבו האזרחי הוא סוחר.  הוא "איננו חי מן היהדות" – כדברי ידידנו ליאון קלנר – "אלא בעד היהדות".".
— בנימין זאב הרצל: "היהדות הלאומית" של ד"ר גידמאן
בתקופה שלאחר הקונגרס הציוני הראשון ניסה מרקוס ליצור חזית של רבנים ואדמו"רים מגליציה, מבוקובינה, מפולין ומרוסיה, ובכללם האדמו"ר מצ'ורטקוב, שהיו נכונים לפתוח במשא ומתן על הצטרפותם להסתדרות הציונית. במרץ 1900, בעקבות העדר הענות של הרצל להפגש עם האדמו"ר מצ'ורטקוב, פרש מרקוס בזעם מן ההסתדרות הציונית. הייתה זו החמצה הרת גורל בהיסטוריה של הציונות ושל יהדות מזרח אירופה.
אהרן מרקוס נפטר בפרנקפורט בא' באדר ב' תרע"ו (1916), ונקבר בקרקוב.

משפחתו

אחותו מרים (Mary Marcus, 1884-1930) ניהלה את בית הספר היהודי לבנות בהמבורג במשך למעלה מחמישים שנה.
לאהרן מרקוס היו חמישה בנים ושתי בנות. יעקב מאיר ושלמה הגרו מקרקוב לגרמניה וצבי עלה לארץ ישראל (לאחר עלילת דם שכוונה כנראה כנגד אביו). יהודה ואברהם ישראל נשארו בקרקוב ונספו בשואה. אברהם ישראל מרקוס היה חסידו ומקורבו של האדמו"ר מבויאן-קראקא.
נכדו מרקוס מרקוס פרסם ספר על תולדות סבו (מונטרה 1966). על בסיסו כתבה יוכבד סגל את הספר "החסיד מהמבורג", ירושלים תשל"ח.
נכדו ד"ר יוסף מרקוס (1923-1995), בנו של אברהם ישראל, סופר וחוקר, עסק רבות בעריכת כתביו של סבו ובהוצאתם מחדש לאור. ספריו The Social and Political History of the Jews in Poland 1919-1939 (Mouton 1983) וBetween Life and Death, History of Jewish Life in Wartime Poland 1939-1944 (Janus 1995. תורגם לעברית "בין חיים למוות" (ארז 2005).
נכדה נוספת היא חנה בנט (מרקוס). חנה ושני ילדיה עברו את שנות השואה בביתו של נאצי בהסוואה של משרתת גויה. הם ניצלו ועלו ארצה. חנה בנט הקדישה פרק שלם בספרה "בצל קורתו של נאצי", לזכר סבה, אהרון, בו היא מספרת על חייו, אופיו ופועלו. בנה, נינו של אהרון מרקוס, הוא פרופסור יחזקאל טלר, נשיא מכללת גורדון ובעבר, ראש המרכז האקדמי כרמל בחיפה.
אסיה (זמרת)

ביוגרפיה

טילאי קצ'יאלאן נולד באסקישהיר לזוג אהמט קצ'יאלאן ושנג'אן קצ'יאלאן.
גילתה כשרון בזמרה עוד מימי בית הספר העממי. בעת לימודיה בתיכון קיבלה חינוך מוזיקלי במסגרת התיכון האנטולי ע"ש אהמבט קנטלי באסקישהיר. בעת תחרות בין בתי ספר תיכון הצטיינה כסולנית במוזיקה עממית טורקית.
קריירה המוזיקלית שלה פרצה בבודרום ומאוחר יותר באנקרה.
שם הבמה הראשון שלה היה טילאי סייגן.
הזמרת נשואה ויש לה בת.
אוסקר פונגסט

אוסקר פונגסט (1874 - 1933) היה ביולוג ופסיכולוג גרמני שחי במאה ה-20. פונגסט ידוע בעיקר בשל המחקר שביצע בהנס החכם, סוס אשר בעליו טען כי הוא ידוע לחשב תרגילים מתמטיים.
פעולות צבאיות לא-מלחמתיות

פעולות צבאיות לא-מלחמתיות (בר"ת: פצל"ם; באנגלית: Military Operations Other Than War, ר"ת: MOOTW) הן פעולות הנעשות על ידי הצבא ואינן קשורות, באופן ישיר או עקיף, לסיבת-הקיום שלו - הגנה על המדינה.

פצל"ם בתוכנית ההתנתקות

במסגרת ההיערכות לביצוע תוכנית ההתנתקות הוגשה עתירה לבג"ץ כנגד השימוש בצה"ל לשם פינוי המפונים מבתיהם ומיישוביהם. טענת העותרים: "יש להבחין הבחנה חדה בין פעולות של אכיפת חוק המתבצעות בתחומי מדינת ישראל ומופנות כלפי אזרחים ישראלים, לבין שמירה על ביטחון המדינה מפני אויבים מחוץ. אכיפת חוק אזרחית נמצאת בסמכותה הבלעדית של משטרת ישראל, ואילו הצבא מופקד על שמירת ביטחון המדינה מפני אויביה. שימוש בצה"ל ובחייליו לצורכי שמירה על הסדר הציבורי אל מול אוכלוסייה אזרחית חוטא למהות תכליתו של הצבא שהוא צבא חובה". עתירה זו נדחתה תוך קביעה כי "יישום ההתנתקות הינה יעד ביטחוני-לאומי"'.