תאופיק אבו אל-הודא

ביוגרפיה

תאופיק אבו אל-הודא היה פלסטיני שנולד בעכו בשנת 1894, אחד משורה של פלסטינים שהגיעו לעמדות צמרת בפוליטיקה הירדנית בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. הוא שירת בצבא העות'מאני במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן החל לעבוד עבור פייסל בסוריה. לאחר הדחתו של פייסל מהשלטון בסוריה, עבר אל-הודא לירדן והצטרף למנגנון של עבדאללה הראשון, מלך ירדן. היה ראש המחלקה לכספים של הממשלה. בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 הוא כיהן כמזכיר הראשי של ממשלת עבר הירדן. בתפקידו זה הוא ניהל מגעים עם חברת החשמל לפלשתינה ונחשב לידיד של החברה בירדן. בנוסף, כיהן אל-הודא בשנת 1929 כשר העתיקות, שר הפנים בשנת 1931 ומנהל הבנק לחקלאות של עבר הירדן בשנת 1933. בשנת 1934 הוא פוטר בגלל "חוסר הכשרה". בעיתונות נטען שהוא פוטר מהבנק לחקלאות בגלל שלא דיווח על מצבם הקשה של בני שבט בני חסן ושהוא פרסם סדרה של מאמרים נגד הממשלה. תביעה שהגיש נגד פיטוריו לבית המשפט בעמאן נדחתה על ידי בית המשפט בטענה של חוסר סמכות להתערב במהלכים מנהליים של השלטונות.
אל-הודא התמנה לראש ממשלה לראשונה בספטמבר 1938. בתחילת 1939 הוא הגיע ללונדון בראש משלחת עבר הירדן לשיחות על המצב בארץ ישראל. בשנת 1943, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, נשלח למצרים בידי האמיר עבדאללה כדי לצדד ברעיון איחוד סוריה הגדולה תחת בית האשם. ניסיון זה לא צלח. ביולי 1941 כוננה ממשלה חדשה בה המשיך אל-הודא בתפקיד ראש הממשלה והחזיק גם בתיקי הביטחון והחוץ. באוקטובר 1944 סיים את כהונתו הראשונה.
לאחר עצמאות ירדן מידי בריטניה התמנה בשנית לתפקיד ראש הממשלה בסוף 1947 והחזיק במקביל את תיק ההגנה. אל-הודא פעל להפחתת התלות הירדנית בממלכה הבריטית. בינואר 1948, לפי הוראתו של המלך עבדאללה, נועד בחשאי אבו אל-הודא בבריטניה עם שר החוץ הבריטי ארנסט בווין, והשיג את הסכמתו לסיפוח ירדני של השטחים בארץ ישראל שיועדו לפי תוכנית החלוקה להקמת מדינה ערבית, וזאת בתנאי שהירדנים לא יחדרו לשטחים שניתנו ליהודים. ביולי 1948 העביר את תיק ההגנה לפאוזי אל-מולקי וקיבל ממנו את תיק החוץ. 
בפברואר 1950 לאחר חתימה בראשי תיבות על הסכם השלום בין ישראל וירדן, התפטר אל-הודא, ותפקיד הרכבת הממשלה הוטל על סמיר א-ריפאעי. לאחר שהלה לא הצליח במשימה, הקים אל-הודא ממשלה חדשה. לאחר הבחירות לפרלמנט באפריל 1950, בהן לא התמודד, מונה אל-הודא לראש הסנאט הירדני. לימים נטען שאל-הודא התפטר בגלל התנגדותו להסכם השלום עם ישראל ובכך טרפד את החתימה על ההסכם. כן נטען שהסכמתו להרכיב ממשלה חדשה נתקבלה לאחר שהובטח לו שההסכם יבוטל. 
לאחר רצח המלך עבדאללה ביולי 1951 בירושלים התפטר ראש הממשלה סמיר א-ריפאעי ואבו אל-הודא מונה לראש ממשלה במקומו. אבו אל-הודא היה מהגורמים שלחצו על מינוי בנו טלאל חרף מחלתו הנפשית. הוא שימש כראש ממשלה לאורך כהונתו של טלאל. לאחר כשנה בתפקיד הגיע אל-הודא למסקנה שטלאל אינו כשיר לכהן כמלך, כינס את הפרלמנט והוביל אותה להחלטה פה אחד על הדחת טלאל. לקראת סוף 1952 התפטר לאור ביקורת רבה נגדו מצד הלאומנים שבקשו קו תקיף יותר נגד ישראל ושהאשימו אותו באחריות לויתורים של ירדן בהסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. הוא מיד הקים ממשלה אחרת שכללה יותר נציגים של הלאומנים. עם הכתרתו של חוסיין, במאי 1953, התפטר מראשות הממשלה והשאיר לחוסיין אפשרות למנות אדם שיהיה יותר מקובל על האופוזיציה הלאומנית. לאחר התפטרותו מעריב הכתיר אותו כ"איש שהציל את ממלכת ירדן" על פעולותו בשנים 1951-1953. 
לאחר התפטרותו, פורסם בעיתונות שאל-הודא פרש סופית ושהוא מתכוון להתיישב בביירות ולכתוב את זכרונותיו. אולם לאחר שניסיונו של חוסיין להוביל מדיניות ליברלית לא צלחה, התפטר ראש הממשלה פאוזי אל-מולקי ואבו אל-הודא שב לראשות הממשלה במאי 1954. כהונתו הרביעית הסתיימה כעבור שנה, במאי 1955. ב-1 ביולי 1956 התאבד אבו אל-הודא בביתו שבעמאן, בגלל שהיה חולה במחלה כרונית.