google/wiki40b huggingface dataset:
אלמאך

תכונות

אלמאך הוא למעשה מערכת בת ארבעה כוכבים. הכוכב העיקרי, אלמאך A (או γ¹ באנדרומדה) הוא ענק כתום ובמרחק זוויתי של 9.6 שניות קשת ממנו, השקול למרחק של כ-1,050 יחידות אסטרונומיות נמצאת תת-המערכת אלמאך BC (או γ² באנדרומדה), המורכבת משלושה כוכבי הסדרה הראשית, ומקיפה את אלמאך A בזמן הקפה של כ-6,600 שנים. הכוכב אלמאך C נמצא במרחק זוויתי של כ-0.3 שניות קשת מזוג הכוכבים אלמאך Ba ואלמאך Bb והוא ובני הזוג מקיפים זה את זה במסלול אליפטי למדי שנע בין 13 ו-52 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של כ-61 שנים. הזוג אלמאך Ba ואלמאך Bb לא ניתן להפרדה בתצפית ישירה אלא רק באמצעות מדידות ספקטרוסקופיות. הם מקיפים זה את זה במרחק של כ-9 מיליון קילומטרים (0.06 יחידה אסטרונומית) וזמן הקפה של 2.7 ימים בלבד.

אלמאך A

אלמאך A הוא הכוכב המסיבי, הגדול, החם והבהיר יותר מבין חברי המערכת. זהו ענק כתום עם סיווג ספקטרלי של K3 II, מסתו מוערכת בכ-14.5 מסות שמש, רדיוסו כ-83 רדיוסי שמש, דומה לרדיוס המסלול של נוגה, טמפרטורת פניו כ-4,500 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 1,460 מעוצמת ההארה של השמש. הכוכב יצא מהסדרה הראשית לאחר שסיים להתיך מימן להליום והוא נמצא לקראת סוף חייו. עם בהירות מדרגה 2.1, זהו הכוכב שנראה בעין כאלמאך, שכן שאר כוכבי המערכת הם עמומים בהרבה יחסית אליו.

אלמאך Ba/Bb

אלמאך B הוא כוכב כפול ספקטרוסקופי שלא ניתן להפרדה באמצעות טלסקופ אופטי. הוא מורכב מזוג כוכבי הסדרה הראשית, אחד כחול מסוג ספקטרלי B9 והשני לבן מסוג ספקטרלי A3. המסות של בני הזוג מוערכות על פי מסלול ההקפה שלהם בכ-3.3 מסות שמש ו-2.4 מסות שמש בהתאמה ועל פי הסיווג הספקטרלי נראה שטמפרטורות הפנים שלהם הן סביב 11,400 קלווין ו-8,750 קלווין בהתאמה. עוצמת ההארה המשותפת שלהם היא בערך פי 70 מעוצמת ההארה של השמש, אך בשל המרחק הקטן שביניהם, פחות מעשירית של יחידה אסטרונומית לא ניתן למדוד את הבהירויות הנפרדות ולכן גם לא לחשב את רדיוסיהם של בני הזוג. סביר שהכוכב החם מבין השניים הוא זה שאחראי לרוב עוצמת ההארה המשותפת. הבהירות הנראית המשותפת של בני הזוג היא מדרגה 5.4, על סף הראייה האנושית, אך בכל מקרה לא ניתן להבחין בהם ללא ציוד עזר בשל קרבתו של אלמאך A הבהיר בהרבה. בטלסקופ חובבים ניתן להבחין בקלות בבן זוג כחלחל ועמום ליד אלמאך A הכתום והבהיר.

אלמאך C

אלמאך C הוא גם כן כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A2. מסתו מוערכת בכ-2.6 מסות שמש, רדיוסו כ-2 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-9,000 קלווין והוא מאיר פי 20 מעוצמת ההארה של השמש. בהירותו הנראית היא מדרגה 6.7, מתחת לסף הראייה האנושי.
בנייה ורנקולרית

בנייה ורנקולרית (Vernacular) היא בנייה עממית, ללא אדריכלים, המשתמשת בחומרים מקומיים ובטכנולוגיות מסורתיות.

היסטוריה

המושג "ארכיטקטורה ללא ארכיטקטים" הבא לתאר את הבנייה הוורנקולרית נטבע לראשונה על ידי ברנרד רודופסקי בספרו בשם זה בשנת 1964. 
הכפר הערבי, כגון סילואן וליפתא, טיפוסי מאוד לבנייה כזו. גם בירושלים הבנייה הזו מופיעה, כגון במעלות אלרם שבשכונת תלפיות. בערים רבות באגן הים התיכון קיימת בנייה ורנקולרית, כמו באי היווני סנטוריני, בעיר מרקש במרוקו ובערים רבות אחרות. בנייה ורנקולרית מתייחסת גם לסוג בנייה מקומי ולטכנולוגיה מקומית אשר התפתחו במשך תקופה ממושכת, כמו למשל בניית בקתות עץ או קש, בנייה באדמה, במבוק וחומרים מקומיים נוספים אשר ניתן למצוא בעיקר באזורים כפריים ובחברות שבטיות, כמו גם הטיפי של האינדיאנים.
המאפיין העיקרי של עיר אשר בנויה באופן ורנקולרי הוא שהיא התפתחה במשך מאות שנים ובקצב איטי תוך שינויים קטנים כל הזמן. צורת התפתחות זו יצרה חללים עירוניים מיוחדים אשר ענו על צורכי האוכלוסייה באופן מדויק וממצה. השינויים הקטנים במשך השנים עזרו לעיר להשתלב בסביבתה הטבעית ולייצר "מכונה עירונית" המתפקדת באופן אופטימלי].
קנט

תעשיות חשובות בקנט

התעשיות הגדולות בצפון-מערב קנט עוסקות בבטון, נייר ותעשייה אווירית, בעוד שדרום-מזרח קנט נשען בעיקר על תעשיות התיירות וחקלאות.

מרגייט

מרגייט היא עיר תיירותית אשר בקצה הצפוני של מזרח קנט ומאופיינת על ידי רצועות החוף הרחבות אשר מושכות תיירים (עיקרם בריטיים) לעיר מזה יותר מ-250 שנים.
עינות צוקים

המעיינות

בשטח השמורה מאות מעיינות של מים מליחים במליחות משתנה (2.5-3.7 ppt) ובטמפרטורות שונות. נביעתם השנתית הכוללת מגיעה עד 70 מיליון מ"ק וזהו מקור המים הטבעי הגדול ביותר בישראל שאינו מנוצל על ידי אדם. מקור המים בשמורה הוא בגשמים היורדים בהרי יהודה ומחלחלים במשך עשרות עד מאות שנים עד להגיעם לשכבה עוצרת ברום של 390 מ' מתחת לפני הים. בתהליך זה סופחים המים המחלחלים מינרלים שונים המעלים את מליחותם. כתוצאה מירידת מפלס ים המלח בשנים האחרונות נחשפו חופים חדשים אשר היו בעבר מתחת לפני המים. נסיגת חוף הים גורמת למעיינות בשמורה לנדוד מזרחה ודרומה בעקבותיו, שכן מי המעיינות המתוקים יחסית למי הים אינם מתערבבים אלה באלה. עם נסיגת מי הים התת-קרקעיים, זורמים מי המעיינות בעקבותיהם עד למקום המפגש החדש ביניהם, ושם הם פורצים אל פני הקרקע. ערוצי הזרימה והאגמים הוותיקים הולכים ומתייבשים, וחדשים נוצרים במקומם, קרוב יותר לקו המים החדש. מי המעיינות חותרים בקרקעית החרסיתית הרכה ויוצרים מיקרו-קניונים בדרכם לים.

החי והצומח

באתר מאוקלם עדר הכולל כמה עשרות חמורים, החיים בה ומפלסים שבילים בשמורה ומדללים את הענפים כדי למנוע שריפות. עוד ניתן למצוא בשמורה את ציפורי דרור הירדן הנדירות, הנוהגות לקנן בה. כבית גידול של מים מליחים, מהווה שמורת עינות צוקים מוקד משיכה למיני חי וצומח ייחודיים, בהם מספר מיני דגים נדירים (אמנון מצוי, אמנון הירדן, נאווית כחולה ונאווית המלחות).
עם הצומח בשמורה נמנים הגה מצוי, ינבוט השדה, ימלוח קיפח, ימלוח פגום, מלוח קיפח, אשל מרובע, מרור ימי, אשל היאור, קנה מצוי, גומא חלקלק, פלגית שיחנית, סוף מצוי, טיון בשרני, קנה סוכר גבוה, סמר ערבי, בן מלח מכחיל ואבפטריון הביצות.

האתר הארכאולוגי

בשמורה הפתוחה שוכן אתר ארכאולוגי קטן, שנחפר לראשונה בידי האב רולאן דה וו בשנת 1958, ובשנת 2001 נחקר בידי יזהר הירשפלד. האתר הוא חווה חקלאית מגודרת שבה מבנה מגורים ומפעל להפקת בושם האפרסמון. החווה הייתה פעילה החל במאה ה-1 לפנה"ס, היא חרבה במרד הגדול והייתה נושבת שוב עד למרד בר כוכבא. בחצר שכנו אורוות סוסים ומכלאה לכבשים. הווילה הכפרית הייתה ערוכה סביב חצר פנימית לא מקורה, ותכנונה אופייני לאזור ים המלח בתקופה הרומית. היא עשויה אבני גוויל למעט פתחיה שנבנו באבנים מסותתות, והדלתות והמשקופים עשויים מעץ תמר. ייצור בושם האפרסמון, שנחשב למוצר יקר ערך, כלל את ריסוק ענפי השיח, השריית התמציות שהופקו מענפים אלה, אחסונן ולבסוף בישולן. אל המפעל הובילו תעלות מים ממעיין שנבע מצפון לו ומלאו את מאגר המים הפתוח להשקיית שיחי האפרסמון. תעלת המים הזינה גם את בריכת ההשריה המקורה שבמבנה ואת מקווה טהרה שנבנה עבור העובדים. במבנה נמצא חדר לאכסנת התמציות, אך לא התגלו בו תנורים להשלמת ייצור הבושם. ייתכן שהתנורים שכנו במקום אחר, אולי בקומראן הסמוכה; או שהמקום כלל לא שימש כמפעל לבושם אפרסמון, אלא לייצור סילאן ויין תמרים.

היסטוריה

בחודש יוני 2008 כילתה שריפת ענק חלקים נכבדים מהשמורה, ומאז מתקיימת בה הקפדה ניכרת על הדלקת אש וחונה בה דרך קבע כבאית.
בספטמבר 2018 הוצתה השמורה נגרם לה נזק כבד, ובעלי חיים רבים מתו בשריפה.
חריפות

חריפות או פיקנטיות היא תחושה ייחודית לחוש הטעם, בה נוצרת הרגשה של צריבה, חום או כאב בקולטני החום בלשון ובחך בעת אכילה או שתייה של מאכלים מסוימים.
ישנם גם סוגים אחרים של חריפות כגון "חריפות קרה" כמו המנתול, שמגבירה דווקא את רגישותם של חישני הקור, או חריפות "נדיפה" המורגשת בעיקר באף, כגון חרדל או חזרת.
החומרים גורמי החריפות הנפוצים ביותר הם קפסאיצין (מצוי בפלפלת צ'ילי ומשמש בתרסיס פלפל) ופיפרין (מצוי בפלפל שחור), נפוצים פחות הם האליצין (המצוי בשום) ואליל אזותיאוציאנט (המצוי בחזרת, בואסאבי, בחרדל ובצנון). המכנה המשותף לכולם הוא שהם גורמים לקולטני הכאב ליתר חדירות ליונים (לדוגמה, קטיוני נתרן ואשלגן במקרה של קפסאיצין), וכך מדמים אות כאב.
בשפת הדיבור מקובל להתייחס לחריפות בתור טעם. עם זאת, חריפות שונה מטעמים אחרים (כמו מתיקות, מרירות, חמיצות או מליחות), בכך שאף שתחושת החריפות מועברת גם על ידי עצבי פקעיות הטעם שבלשון, תחושת הצריבה המלווה בדרך כלל אכילת מזון חריף מועברת על ידי ליפי העצב המשולש. מסיבה זו, חשיפת אזורים אחרים בגוף, בהם אין פקעיות טעם, לחומרי מזון הנחשבים חריפים עשויה לעורר תחושת חום, כאב או צריבה הדומה לזו הנוצרת בחלל הפה. מולקולות "חריפות" כמו הקפסאיצין פועלות על כל תא עצב רירי תחושתי, וזו הסיבה לגירוי החריף בעיניים כשאנו נוגעים בעין עם משהו חריף (על עקרון זה מבוסס השימוש בתרסיס פלפל). בדומה לכך אנו חשים בחומר החריף גם ביציאתו, הודות לרקמה הרירית בקרבת פי הטבעת.
הכימאי וילבור סקוביל כונן ב-1912 סולם למדידת חריפותם של פלפלים חריפים. סולם סקוביל מדרג את החריפות מקפסאיצין טהור (15-16 מיליון יחידות סקוביל) ועד אפס (לדוגמה, דרגת החריפות של בננה מתוקה או פלפל פימנטה).
סוודר

סוודר (נקרא גם מיזע, סוּדָר בעבר סֻרְגָּה) הוא פריט לבוש, הנועד לחמם הנלבש לרוב מעל החולצה או פריט לבוש לחלק העליון של הגוף, אך לעיתים גם בסמיכות לעור. הסוודר הוא סריג מחמם הסרוג במכונה או ביד מצמר, כותנה, פשתן או בד סינתטי, לעיתים תופרים סוודר ממשטח של סריג תעשייתי. לבישת סוודר נפוצה הן בקרב גברים והן בקרב נשים וילדים. את הסוודר מכבסים ביד בהשריה או במכונת כביסה שיש לה תוכנית מיוחדת לכביסה ידנית  או בניקוי יבש, לעיתים משתמשים במסיר מוך  להסרת סיבים מהסוודר.

אטימולוגיה

מקור המילה בשפה העברית הוא מהאנגלית, מהפועל "להזיע" ("To Sweat"), ומכאן הדמיון לשם האנגלי של הבגד "Sweater", ולשם העברי "מיזע".

הקשרים תרבותיים

לעיתים, משויך הסוודר כפריט לבוש של החנון או של אנשים בגיל העמידה. בקשת האם מילדיה ללבוש סוודר בצאתו מהבית כשבחוץ קר, הפכה לסמל לדאגת האם. כמו כן, סריגת הסוודר היא פעולה שבאופן סטריאוטיפי משויכת לנשים מבוגרות. בשנים האחרונות יש שיבה לסריגת סוודרים אמנותיים, בעלי צבעים ודוגמאות מרהיבות עין.

מדים ותלבושות

בבתי ספר ומוסדות שונים מקובל כי התלמידים לובשים סוודר הנושא את סמל בית הספר או המוסד. לעיתים, סוודר שכזה איננו פריט לבוש שנעשה על ידי בית הספר או המוסד עצמו, אלא בין תלמידי הכיתה או המחזור, במטרה ליצור גיבוש או כמזכרת. במקרים כאלו, סביר להניח שעל הסוודר יודפס מוטו או ציור המסמל את המחזור הספציפי.
בצה"ל, לבישת סוודר כיום אסורה במדי א', אך הוא עדיין מצוי במדי עבודה. בשנות השמונים צה"ל החל לחלק לחיילי הצנחנים סוודר שכונה סוודר טלאים. הסוודר היה תוצרת בריטניה, וכונה כך על שם הטלאים שעל שרווליו. בעקבות הביקוש הגדול, הפך הסוודר לפריט לבוש בכל חיילות צה"ל. בשנת 2006, עם ירידת הפופולריות של הסוודר, וכניסת מעיל חדש לשורות הצבא, הוצא הסוודר מרשימת הפריטים המותרים.
בונדיבוגיו

בונדיבוגיו (או בונדיבוג'ו) הוא מחוז במערב אוגנדה שבירתו היא העיירה בונדיבוגיו. גבולותיו של המחוז הם במערב הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בצפון אגם אלברט, בצפון מזרח מחוז הוימה, במזרח מחוז קיבאלה ובדרום מחוז קברולה בדרום. אוכלוסייתו המוערכת של המחוז עומדת על כ-300.000 נפש.
המחוז ייחודי באוגנדה ובמזרח אפריקה כולה, בכך שהוא היחיד השייך מבחינה ביוגאוגרפית לאזור אגן הקונגו המאופיין ביער גשם טרופי. עם זאת, המחוז שייך לאגן הניקוז של נהר הנילוס, כאשר נהר סמליקי  – בחלקו נהר הגבול בין קונגו ואוגנדה – נמנה מבין אחד מיובליו החשובים של הנילוס הלבן. היחוד הגאוגרפי נוצר מבידודו של המחוז משאר המדינה על ידי הרי הרוונזורי הגבוהים.
במחוז ממוקם הגן הלאומי סמליקי, שבתוכו גם נמצאים מעיינות חמים הקשורים מבחינה גאולוגית לשבר הסורי-אפריקאי. בגלל בידודו היחסי מבחינה גאוגרפית ותחבורתית של המחוז משאר המדינה, התיירות אינה מפותחת. כן פעילות של מורדים בעבר והתפרצות מחלת האבולה בבונדיבוגיו בשנת 2007 עדיין נקשרת למחוז למרות היותו בטוח יחסית.
אנרי הראשון, דוכס גיז

ביוגרפיה

אנרי נולד ב-31 בדצמבר 1550, והיה בנו בכורו של פרנסואה, דוכס גיז (על שם העיר גיז בחבל פיקרדי שבצפון צרפת). בשנת 1563 נרצח אביו בידי המתנקש ההוגנוטי ז'אן דה פולטרו דה מרה, ואנרי קיבל את חינוכו אצל דודו, שארל, קרדינל לורן, ששלח אותו למסעות באירופה כדי לרכוש ניסיון צבאי.
ב-1565 לחם נגד הטורקים בהונגריה, וכאשר שב לצרפת הפך לאחד ממנהיגי הקתולים במלחמות הדת בצרפת נגד ההוגנוטים. הצטיין בקרב ז'רנאק (13 במרץ 1569) ובקרב מונקונטור (3 באוקטובר של אותה שנה). בשנת 1570 ביקש להינשא למרגריט דה ולואה, בתה של קטרינה דה מדיצ'י ואחותו של שארל התשיעי, מלך צרפת, אך ללא הצלחה. באוקטובר של אותה שנה נשא לאישה את קטרינה מקלב, בתו של פרנסואה דוכס נבר. בעצת דודיו תכנן את רצח מנהיג ההוגנוטים, אדמירל גאספאר דה קוליני, שבו ראה את האחראי לרצח אביו. מאורע זה היווה את תחילת טבח ליל ברתולומאוס הקדוש (24 באוגוסט 1572), שבו נרצחו אלפי הוגנוטים. בשנת 1575 נפצע בקרב ובשנת 1576 ארגן את הליגה הקתולית כדי לחדש את המלחמה בהוגנוטים.
אנרי הראשון דוכס גיז טען לכתר צרפת כצאצא של השושלת הקרולינגית. בשנת 1582 כרת ברית עם פליפה השני, מלך ספרד, שמימן את פעולות הליגה הקתולית. בשנת 1584 נפטר פרנסואה דוכס אנז'ו, אחיו הצעיר של אנרי השלישי מלך צרפת ויורש העצר, מה שהותיר את אנרי מלך נווארה (לימים אנרי הרביעי מלך צרפת) שעמד בראש ההוגנוטים, כיורש העצר הצרפתי. אך פריז הקתולית לא הייתה מוכנה למלך הוגנוטי, ובשנת 1585 נאלץ המלך, שהיה חולני וחלוש בגופו, לחתום על צו שעל פיו הוצאה הכפירה הפרוטסטנטית אל מחוץ לחוק, על פי דרישתם של אנרי הראשון הדוכס מגיז ושל האפיפיור סיקסטוס החמישי, שנידה את אנרי מלך נווארה ושלל את זכותו לשמש כיורש עצר.
עקב זאת, פתח אנרי, מלך נווארה במלחמה (שנודעה בשם מלחמת שלושת האנרים) נגד המלך אנרי השלישי ונגד אנרי הראשון, דוכס גיז, והביס אותם בקרב קוטרה בשנת 1587. הקתולים, שלא היו מרוצים מהנהגתו של המלך אנרי השלישי, הקימו ממשלה מהפכנית בפריז ופתחו במשא ומתן עם פליפה השני מלך ספרד שמטרתו הייתה לפלוש לאנגליה ולצרפת ולהדיח את המלך. אנרי הראשון, דוכס גיז נקרא על ידי הקתולים לכבוש את פריז.
ב-12 במאי 1588 נמלט המלך מפריז אחרי שהדוכס מגיז השתלט על העיר. המלך נאלץ למנות את הדוכס מגיז למפקד הראשי של הצבא המלכותי, וקרא לאספת המעמדות הצרפתית להתכנס בארמונו שבעיר בלואה (על גדות הנהר לואר). משהגיע הדוכס מגיז, הוא נרצח מיד בידי אנשי משמרו של המלך, גופתו נשרפה ואפרו הושלך אל הנהר (23 בדצמבר 1588). למחרת ניתן צו מאסר נגד ראשי הליגה הקתולית, ולואי השני הקרדינל מגיז, אחיו של הדוכס מגיז, הוצא להורג.
מאורעות אלה גרמו לכך שמרבית הצרפתים האשימו את המלך ברצח. הפגנות רחוב קראו להדחתו, והתאולוגים של סורבון, בתמיכת האפיפיור סיקסטוס החמישי, שחררו את הצרפתים משבועת האמונים למלך אנרי השלישי. המלך כרת ברית עם אנרי מלך נווארה, מנהיג ההוגנוטים, ומינה אותו ליורשו. כוחותיהם משותפים הביסו את צבא הליגה הקתולית, והם עשו הכנות לעלות על פריז.
ב-1 באוגוסט 1589 בעת שהמלך הכין את צבאו להתקפה על פריז, הוא נפצע אנושות בידי מתנקש ומת ביום המחרת.
פטרה ס. אאורליאן

פטרה ס. אאורליאן (ברומנית: Petre S. Aurelian‏; 1833–1909) היה פוליטיקאי רומני, שכיהן כחבר הפרלמנט הרומני, סנטור וזמן קצר כראש ממשלת רומניה (מה-2 בדצמבר 1896 עד ל-12 באפריל 1897).
בין השנים 1856-1860 למד פטרה אאורליאן בבוקרשט ולאחר מכן למד אגרונומיה בצרפת. לאחר חזרתו לרומניה, עבד כמהנדס במשרד לעבודות ציבוריות וכפרופסור בבית הספר החקלאי בפרברי בוקרשט.
בין השנים 1877-1878 ו-1887-1888 שירת כשר לעבודות ציבוריות. בין השנים 1882-1884 כשר החקלאות והחינוך.
בשנת 1871 נבחר פטרה לאקדמיה הרומנית ובמקביל להיותו ראש ממשלה נבחר גם ב-1896 כנשיא האקדמיה.
פטרה נפטר בבוקרשט ב-24 בינואר 1909.
Pello Joxepe

Pello Joxepe (נהגה: פיו חושפה) הוא שיר עם בסקי פופולרי בארץ הבסקים, המשמש כשיר ערש. "Pello Joxepe" הוא שם בסקי המקביל ל"פטר יוסף". 
לחנו של השיר היווה מקור השראה לנעמי שמר ללחן השיר "ירושלים של זהב". במאי 2005 פרסם העיתון "הארץ" כי שמר הודתה במכתב לגיל אלדמע, זמן קצר לפני מותה, כי שמעה את השיר לראשונה בשנת 1962 כאשר הזמר הבסקי פאקו איבנז הופיע בישראל, והושפעה ממנו באופן לא מודע בעת כתיבת הלחן ל"ירושלים של זהב".
טורינו

תולדות העיר

מקור שמה של העיר במילה Tau שפירושה בקלטית הוא "הרים". באיטלקית שם העיר הוא Torino המתורגם כ"שור קטן" (ראו את סמל העיר משמאל). בעיר נותרו שרידים של כפר משבט קלטי-ליגורי ה"טאוריני" (Taurini) מהמאה ה-3 לפנה"ס. לפי אחד המקורות עיכב שבט זה, יחד עם שבט אחר ששכן בלומברדיה, את מהלכו של צבא חניבעל בשנת 218 לפנה"ס, לאחר שחצה את הרי האלפים בדרכו לרומא.

התקופה הרומית

הרומאים החלו בבנית העיר טורינו ובשנת 58 לפנה"ס הקימו במקום מחנה צבאי (castrum) לצורך מלחמתו של יוליוס קיסר בגאלים ("מחנה צבאי טאורינורום" - Castra Taurinorum). בשנת 29 לפנה"ס שונה שם המחנה לכבוד הקיסר אוגוסטוס ונקרא "מחנה צבאי יוליה אוגוסטה" (Augusta Julia Taurinorum). מחנה זה העניק לעיר את שמה. אוכלוסיית העיר מנתה 5,000 תושבים בתקופה הרומאית והתגוררה כולה בין החומות. רשת רחובות העיר הנוכחית מבוססת על הרשת המקבילה מהתקופה הרומאית. לאחר נפילת האימפריה הרומית עברה טורינו לשליטת האוסטרוגותים (Ostrogoti)‏, הלומברדים (Longobardi)‏ והשבטים הפרנקים (Franchi) בהנהגת קרל הגדול.

גאוגרפיה ואקלים

טורינו שוכנת בצפון מערב איטליה. מצפון וממערב היא מוקפת בהרי האלפים ובדרום בגבעות מונפרטו (Monferrato). ארבעה נהרות חוצים את העיר - הפו, שני יובליו דורה ריפריה (Dora Riparia) וסטורה די לנצו (Stura di Lanzo), וכן נהר הסנגונה (Sangone).
אקלים העיר טורינו שונה מהאקלים השורר ביתר חלקי איטליה. לטורינו אקלים יבשתי, בעוד שברוב איטליה האקלים הוא ים תיכוני. בשל כך החורף בעיר קר ויבש ובקיץ קר בגבעות המקיפות אותה וחם במרכזה. בחודשי הסתיו והחורף רווחת תופעת ערפל האופייני לכל עמק הפו המערבי.

כלכלה

כיום טורינו היא המרכז התעשייתי הגדול באיטליה. ההנהלה הראשית של פיאט ממוקמת בעיר, והיא משמשת כמרכזה העסקי של חברת ליגוטו (Lingotto) שבעבר ייצרה מכוניות, וכיום היא קונצרן הכולל מרכז ועידות, אולם קונצרטים, גלריה לאומנות, מרכז קניות ובית מלון.
חברות נוספות הפועלות בטורינו הן לוואצה (Lavazza) למכונות קפה ומוצריו, מרטיני אנד רוסי (Martini & Rossi) למשקאות חריפים, קאפה (Kappa) לביגוד וקפארל (Caffarel) ופררו (Ferrero) לשוקולד. גם לתעשיית החלל יש ייצוג בעיר - חברת אלניה (Alenia) מייצרת תחנות לחלל, ופרויקט החלל האירופאי הבא, "אריאנה 5" (Ariane 5), מנוהל מטורינו. בעיר הוקמו חברות גדולות נוספות כמו חברת התקשורת טלקום איטליה (Telecom Italia), הטלוויזיה האיטלקית הרָאי (RAI) ותעשיית הקולנוע. חלק ממטות חברות אלה עזבו את טורינו.

מולדת השוקולטה והגריסיני

טורינו נחשבת למולדת השוקולד המוצק. בסוף המאה ה-18, "דורט" (Doret) הצליחה לייצר מכונה מהפכנית אשר איפשרה ייצור שוקולד מוצק לעומת משקה השוקולד. במקביל, יצרני השוקולד של טורינו מייצרים שוקולטה מיוחדת המכונה (Gianduja) כשם מחזה של "קומדיה דל'ארטה". בכל שנה נערך בעיר פסטיבל שוקולד במשך שבועיים. משתתפים בו יצרני שוקולד מפיימונטה ומותגים בינלאומיים מפורסמים כמו "לינד ושפרינגלי" (Lindt & Sprüngli). בפסטיבל שנערך במרץ 2007, השתתפו 900,000 צופים. בסיכומו של הפסטיבל התברר כי נמכרו 52,000 ק"ג שוקולד, 10,000 כוסות של שוקולד חם ו-800 ק"ג גלידה. תוכנית הפסטיבל כללה בין השאר הדגמות של בישול של כל מיני סוגי בצקים, דגים ובשרים עם שוקולד נמס או מוצק. סדנה מיוחדת התקיימה לבישולי שוקולד לילדים, ליציקת שוקולד ועריכת דפי שוקולד.
טורינו היא גם ערש הגריסיני (Grissini Torinesi) אשר הופיע לראשונה במאה ה-14. גריסני הוא מאפה לחם יבש ופריך דומה לעיפרון בגודלו ובצורתו, והמוגש כמתאבן. הגריסיני התפשט לכל רחבי איטליה וכיום הוא תוספת מקובלת במסעדות ובפיצריות.
גאומטריה אוקלידית

הגאומטריה האוקלידית היא התורה המתמטית של נקודות, ישרים ומעגלים במישור, המבוססת על האקסיומות שהציג וסיכם אוקלידס בספרו יסודות, והכללות שלה למרחב התלת-ממדי. מדידות לצרכים הנדסיים נעשו בכל רחבי העולם העתיק, ואף נעשו מספר הבחנות כגון זו שבמשפט פיתגורס, אבל רק בתרבות היוונית נבנתה עבורם מסגרת תאורטית שיטתית, שבליבה התהליך הדדוקטיבי שבו מקבלים משפט מהנחות יסוד ומשפטים קודמים.
במשך יותר מאלפיים שנה נקראה הגאומטריה האוקלידית פשוט "גאומטריה", משום שהייתה הגאומטריה היחידה. ניסיונות להוכיח את אקסיומת המקבילים הביאו במאה ה-19 לפיתוחן של גאומטריות אלטרנטיביות, שאינן מקבלות את האקסיומה הזו, והן קרויות גאומטריות לא אוקלידיות.
גאומטריה אוקלידית נמנית עם ענפי המתמטיקה המעטים הנלמדים בבית הספר היסודי והתיכון. במסגרת זו יש המבחינים, משיקולים דידקטיים, בין גאומטריית המישור (או הנדסת המישור), העוסקת בגופים מישוריים בלבד, כגון משולש ומעגל, ובין גאומטריית המרחב (או הנדסת המרחב), העוסקת בגופים תלת-ממדיים, כגון פירמידה, קובייה וכדור.
אשכבה (מחזה)

על המחזה

מדובר במחזה אקזיסטנציאליסטי הדן במשמעות חייהם של בני האדם, דרך הדמויות המופיעות בו. נראה כי הביצוע של המחזה בתיאטרון הקאמרי מתמקד בבחינת חייהם המבוזבזים של הדמויות, באמצעותן משתקפת משמעות הקיום האנושי, שבסיסם בחוסר תוחלת. עם זאת, ניתן לזהות מספר תמונות בהן יש ניסויות להתנגד לריקנות ולהיעדר התוחלת, באמצעות תקווה וחמלה אנושית. תנועת השחקנים על הבמה מעגלית וניתן לראות בה רמיזה על המחזוריות בחיים, ועל היות המוות יסוד בלתי נפרד מהם. 
עיצוב הבמה מורכב ברובו משחקנים, אשר "מגלמים" את התפאורה והאביזרים. התוצאה היא שהתפאורה, החפצים הדוממים והמקומות שסובבים את הדמויות, הם אנושיים: רהיטים מהלכים, דמויות לבושות שחור המזיזות את החפצים שעל הבמה (כשהרקע הוא שחור – דבר היוצר מעין יציר כלאיים בין דומם לחי, בין חפץ ממשי לתחושה מופשטת).
המחזה מציג את המתח שבין תקווה ליאוש, בין בחירה חופשית לדטרמיניזם ובין תכלית לחוסר אונים. בעוד חלק מן הצופים והמבקרים טענו כי בסיום ההצגה נותרו בתחושה של תקווה, יש הסבורים כי לוין אינו מציג חמלה. דוגמה לכך הן התלבושות של הזקן והזקנה ושל האם הצעירה במחזה. הזקנים במחזה הולבשו בבגדים מרופטים ובלויים, שצבעם דהה. לעומתם בגדיה של הצעירה עוד צבע, הצבע עדיין לא דהה, הבגד עוד לא מרופט לגמרי. ניתן לראות שמץ של תקווה בעתידה של הנערה, ניתן לראות שאולי יש עתיד ושבירה של מוסכמת המעגליות שסוגרת וכובלת את האנשים במציאות המרה שלהם. אך התקווה הזאת מתנפצת לאחר שהנערה קוברת את בנה. היא אומרת שהיא לא מוכנה לעבור הלאה, היא לא מקשיבה לעצתו של הזקן לעזוב את העבר המר ולהמשיך בחייה ובעתידה בצורה שונה, היא בוחרת לחיות את חייה דרך הזיכרון של בנה, היא לא מוכנה לבכות.
קשה לסווג לסוגה תיאטרונית מוגדרת את המחזה המקורי ואת גרסתו שבוצעה ב"קאמרי". למרות העלילה הקשה, ההצגה איננה בגדר טרגדיה, אך מובן שהיא איננה קומדיה. כבמאי וכמחזאי, לוין יצר תמונות בימתיות שנעות על גבול הפארסה, אך אינן קיצוניות וגרוטסקיות כפי שניתן למצוא במחזות אחרים שלו (דוגמת: "חפץ", "יעקובי ולידנטל" ו-"ייסורי איוב"). בשל תכונה זו של המחזה, היו שהגדירו אותו כ"אגדה" ואף כ"שירה".
חלק מן הפרשנות האפשרית של המחזה קשורה בחייו של לוין. העובדה שלוין כתב וביים את המחזה על ערש דווי מחדדת את העיסוק של המחזה בשאלת המוות ומעלה שאלות לגבי המסרים שלוין ביקש להעביר באמצעות המחזה – האם באמצעות שיח טרגי או באמצעים קומיים.
ניתן לראות את דברי הזונה במחזה, כמילותיו של לוין עצמו, המדבר על חייו ועל מותו הקרב. הוא מדבר על המוות שלו בצורה חסרת רחמים ובציניות מוחלטת. כאילו הוא חי את חייו וזהו, הגיע זמנו והוא מת.

אפשר למצוא במונולוג הזונה התייחסות ישירה לחייו של לוין: 
"הוי, פשפוש'קלה, לא לנצח תשחק בפושק'לה, יום אחד תרגיש חלושק'לה, יהיה מיחושק'לה, רופא ירביץ מישמושק'לה, ימצא שם איזה גושק'לה והמצב אנושק'לה, ולאחר ייאוש'קלה ונשיקה למוש'קלה, חיבוק לזוש'קלה והופ - סוף לקישקושק'לה."

הופעות בחו"ל

בשנים 2004 ו-2007 יצאה ההצגה לסיבובי הופעות עולמיים, בין השאר ברומניה, אירלנד, פולין, סין, מקסיקו, ביילורוסיה, וגרמניה.
עדנאן יאנוזאי

רקע

עדנאן יאנוזאי נולד בעיר בריסל שבבלגיה, אליה היגרה משפחתו מקוסובו בשנת 1992 כדי שאביו יתחמק מגיוס לצבא היוגוסלבי. משפחתה של אמו של יאנוזאי גורשה לטורקיה על ידי השלטונות היוגוסלביים במטרה לדכא את הדרישה לעצמאות של קוסובו. מאז הכרזת העצמאות של קוסובו ב-2008, יאנוזאי מבקר באופן קבוע את משפחתו המורחבת שם כל קיץ.

קריירת מועדונים

יאנוזאי החל את לשחק כדורגל בגיל 6 במועדון הכדורגל של בריסל ובשנת 2005 כשהוא בן 10 עבר לאנדרלכט. במרץ 2011 כשהוא בן 16, יאנוזאי עבר לאקדמיית הנוער של מנצ'סטר יונייטד מהפריימר ליג האנגלית.
בעונת 2012-2013 המאמן, אלכס פרגוסון העלה את יאנוזאי לקבוצת הבוגרים של המועדון, כשיאנוזאי קיבל את החולצה עם המספר 44. בעונה זו יאנוזאי נכלל לראשונה בסגל למשחק רשמי של מנצ'סטר יונייטד, במשחק האחרון של העונה מול וסט ברומיץ' אלביון, במשחק זה יאנוזאי לא נטל חלק בסופו של דבר. הוא היה חלק מהסגל של מנצ'סטר יונייטד במסע ההכנה לעונת 2013-2014 באסיה ואף כבש במשחק האחרון במסע מול קבוצת קיטצ'י מהונג קונג. את הופעתו הרשמית הראשונה בקבוצת הבוגרים של מנצ'סטר יונייטד יאנוזאי עורך במשחק מגן הקהילה ב-11 באוגוסט 2013 מול ויגאן את'לטיק, כשעלה כמחליף של רובין ואן פרסי בדקה ה-84' של המשחק. את הופעת הבכורה בפרמייר ליג ערך כחודש לאחר מכן, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-68' במקומו של אשלי יאנג בניצחון הביתי 2-0 מול קריסטל פאלאס. ב-5 באוקטובר 2013, כבש יאנוזאי את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בניצחון החוץ 2-1 על סנדרלנד. ב-19 באוקטובר 2013, חתם יאנוזאי על חוזה חדש במנצ'סטר יונייטד ל-5 שנים. את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, ערך יאנוזאי ב-10 בדצמבר 2013 במשחק מול שחטיור דונייצק. בעונת 2013/14 רשם יאנוזאי בסך הכל 27 הופעות ליגה בהן כבש ארבעה שערים. את עונת 2014/15, פתח יאנוזאי בצורה מעט עגומה כשלאורך כל העונה רשם רק 18 הופעות ליגה ולא כבש שער אחד. למרות זאת, יאנוזאי ערך שמונה הופעות בהן כבש חמישה שערים במדי קבוצת המילואים של מנצ'סטר יונייטד והיה חלק לזכייתה באליפות ליגת המילואים של הפרמייר ליג. ב-31 באוגוסט 2015 הושאל יאנוזאי לבורוסיה דורטמונד הגרמנית עד לסוף העונה. ב-12 בספטמבר, ערך יאנוזאי את הופעתו הבכורה שלו במדי בורוסיה דורטמונד בניצחון 4-2 על הנובר 96. לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות בדורטמונד סיים יאנוזאי את תקופת ההשאלה שלו לאחר חצי שנה ובינואר 2016 חזר למנצ'סטר יונייטד. ב-23 בינואר 2016, רשם את הבכורה המחודשת שלו מאז חזר ליונייטד כשעלה כמחליף בהפסד 1-0 לסאות'המפטון.
ב-12 באוגוסט 2016, הושאל יאנוזאי לעונה אחת לסנדרלנד אותה מאמן מאמנו לשעבר ביונייטד דייוויד מויס.
ב-12 ביולי 2017 חתם יאנוזאי בריאל סוסיאדד.

קריירה בינלאומית

עדנאן יאנוזאי רשאי לייצג את נבחרת בלגיה, המדינה בה נולד, והוא יכל לבחור לייצג גם את אלבניה בשל שורשיו, כמו גם את טורקיה. בנוסף, יכול היה לשחק גם בנבחרת קוסובו, אך היא עדיין לא הייתה חברה ב-FIFA כשהתחיל לשחק בקבוצות הבוגרות. ב-23 באפריל 2014 החליט יאנזואי לייצג בסופו של דבר את בלגיה, ב-13 במאי 2014 נכלל בסגל הסופי של בלגיה לקראת מונדיאל 2014. באותו מונדיאל גם שותף במשחקה האחרון של נבחרת בלגיה בכדורגל בשלב הבתים נגד נבחרת קוריאה הדרומית שבו נבחרתו ניצחה 1-0.
יאנוזאי הבקיע שער אחד בניצחון 1-0 על אנגליה בשלב הבתים במונדיאל 2018.