google/wiki40b huggingface dataset:
כתובות תחום גזר

כתובות תחום גזר הן קבוצה של כתובות חקוקות במשטחי סלע אופקיים סביב תל גזר, במרחקים שבין 1,200 מ' ל-2,000 מ' מן התל. הכתובות גדולות במידתן.;למשל: כתובת מס' 12 היא באורך 1.04 מ', ברוחב 0.58 מ', ואותיותיה החקוקות בסלע בגובה 18–28 ס"מ. כל הכתובת (למעט מס' 10, 11) הן בנוסח קבוע: כתובת עברית: תחמ גזר, שפירושה "תחום גזר", ומעליה ובמהופך השם היווני ΑΛΚΙΟΥ שמשמעותו היא "של אלקיוס". בכתובת 10 מופיע השם ΑΛΕΞΑ – "אלכיסא", ובכתובת 11 ΑΡΧΕΛΑΟΥ, שפירושו "של ארכלאוס". תופעה זו אינה קיימת בשום מקום אחר בארץ ישראל.

המחקר על הכתובות

במשך שנים רבות נחשבו הכתובות כמציינים את תחום שבת מסביב לגזר, ובהתאם אף הוצע לקבוע את הגודל של האמה. אולם הסבר זה נתקל בקושי שהמרחק בין הכתובות ותל גזר גדול משמעותית מ-2000 אמה על פי כל מידת אמה סבירה.
על פי מחקרו של הארכאולוג רוני רייך, המתבסס על הכתובות שעדיין קיימות בשטח, התברר כי הכתובת העברית ניתנת לקריאה כאשר הקורא עומד ופניו לעבר תל גזר. הכתובת היוונית, הכתובה במהופך מעל זו העברית, ניתנת לקריאה כאשר הקורא עומד עם פניו מתל גזר והלאה. מכאן המסקנה שהכתובות סימנו את תחום היישוב גזר ואדמותיו, ואילו אלקיוס (בדרום ובמזרח) ואלכיסא וארכלאוס (בצפון) היו בעלי קרקעות הסמוכים לתחום גזר, ולא בעלי תל גזר ואדמותיו כפי שסברו קודם לכן.
רייך קישר את קביעת התחום של גזר, ששטחו כ-4 קמ"ר, לכיבוש המקום בידי שמעון החשמונאי, כמתואר בספר מקבים א' יג, 43–48. כאן מתואר כיבוש העיר, שהייתה בעלת יישוב פגני, גירוש אוכלוסייתה והחלפתה באוכלוסייה יהודית המקיימת את החוק (הוא חוק התורה, כלומר יהודים מאמינים). ייתכן כי היה כאן ניסיון קדום לקבוע אזור "אסור" מבחינה הלכתית באתר שהיה קודם לכן "מותר", כלומר: אזור של אוכלוסייה פגנית, שתוצרתה החקלאית איננה מחויבת במצוות התלויות בארץ (ולכן מותר מבחינה הלכתית), שהפך לאזור מיושב יהודים, ולכן תוצרתה החקלאית אסורה בהנאה מיידית אלא לאחר שהופרשו ממנה תרומות ומעשרות ושאר מצוות התלויות בארץ. ייתכן כי יוחנן הורקנוס, בנו של שמעון, שמונה בראשית דרכו, על ידו, להיות שליט גזר, הוא האחראי לחקיקת הכתובות, והוא שיישם אחר כך את שלמד בגזר ביחס לכל תחומי שלטונו, לגבות באופן מאורגן את המעשרות ושאר מתנות כהונה כמסופר בקצרה במשנה (מסכת מעשר שני פ"ה מט"ו; מסכת סוטה פ"ט מ"י).
במאי 2012 התקיים סקר ארכאולוגי ליד תל גזר, על ידי הסמינר התאולוגי הבאפטיסטי של דרום מערב מטקסס שבארצות הברית בראשות פרופ' אריק מיטצ'ל וג'ייסון זאן. במסגרת הסקר התגלתה כתובת נוספת שלא הייתה ידועה עד כה שמספרה הוא 13. בנוסף אותרה כתובת מס' 4 שעד מציאתה נחשבה אבודה. שתי הכתובות נמצאו במרחק של 100 מטר אחת מהשנייה ממזרח לעין ירדה.
כתובת מס' 13 היא דו-לשונית ביוונית ובעברית, הכתובה בת 3 שורות. הכתובת שחוקה ולכן ניתן לקרוא רק חלק מהכתובת. בשורה הראשונה נכתב ביוונית של אלקיוס, בשורה השנייה המילה בעברית תחום, ובשורה השלישית זוהתה המילה גזר.
כתובת מס' 4 נמצאה לראשונה בשנת 1881 על ידי שארל קלרמון-גנו. בחפירות שהתקיימו באתר בין השנים 1909-1902 חיפש הארכאולוג הבריטי רוברט מקאליסטר את הכתובת ולא הצליח לאתר אותה. הערכתו הייתה שהכתובת הושחתה. הסוקרים שמצאו את הכתובת איתרו אותה תוך שהם מסתמכים על ציור שטח מהמאה ה-19.
אמדאו מודיליאני

חייו

מודיליאני נולד במשפחה יהודית בורגנית בליבורנו שבטוסקנה, איטליה, בן רביעי לפלאמיניו ואֶזֶ'נִי מודיליאני. משפחתו הייתה נצר לאנוסי ספרד, ומקור שמה בעיירה הציורית מודיליאנה, השוכנת בין פירנצה לפורלי, שם חיו בני המשפחה מאות שנים לפני בואם לליבורנו.
מודיליאני פרש מלימודים סדירים עקב מחלות קשות בילדותו. אביו נפטר כשהיה עדיין ילד. אמו, שהבחינה בכישרונו, שלחה אותו ללמוד ציור בבית הספר החופשי לציור עירום בפירנצה. שנה לאחר מכן עבר ללמוד בוונציה, ובשנת 1905 עבר לפריז.
הוא התמקד בציור פורטרטים, ובשנת 1908 החל להשתתף בתערוכות ציור. בשנת 1912 הציג בתערוכה כמה פסלי ראשים מאבן. בשנת 1917 הציג ציורי עירום, אך המשטרה אסרה להציגם מטעמי צניעות.
מודיליאני הוא בעל סגנון ייחודי. אחד מסממניו הוא הצוואר הארוך של נשים בציוריו. בנוסף לציורים השאיר אחריו אוסף של רישומים ופסלים, כשבסגנון יצירותיו בולטת השפעת אמנותם של שבטי אפריקה וכן ניכרת בו השפעת אמני הרנסאנס. במיוחד בציורי העירום שלו, נטה מודיליאני לחקות את התנוחות והרקע האופייניים לאמני הרנסאנס, ובמיוחד האיטלקיים, דוגמת טיציאן וסנדרו בוטיצ'לי. גם השפעתם של ציירים מהמאות האחרונות ניכרת מאוד בציורי הנשים שלו. ציוריו מצטיינים בפשטות אך גם ברגישות של לב אמן. כפסל הושפע רבות מהפסל הרומני שחי בצרפת, קונסטנטין ברנקושי.
הוא בחר בעיקר לצייר בני אדם רגילים מהרחוב תוך הדגשת אישיותם. הוא צייר בהרכב גוונים מרשים, תוך ניגודי כהה ובהיר ושימוש בקווים עגולים וארוכים, אך פני המצוירים תמיד מביעות בדידות, רפיון ועצבות.
בין השנים 1914 – 1916 חי מודיליאני עם המשוררת האנגלייה ביאטריס הייסטינגס. בשנת 1917 פגש את ז'אן אבוטרן, ציירת קתולית, מתלמדת בת 19, ועבר לגור עמה. על אף אהבתה של ז'אן הוא היה בריב מתמשך עם הצייר המפורסם פבלו פיקאסו, אתו חייתה ז'אן לפני שפגשה את מודיליאני. מודיליאני הרבה לציירה וידוע במיוחד ה"פורטרט של ז'אן אבוטרן" משנת 1919, שבו משווה לה הצייר מראה אובאלי-מוארך טיפוסי, אך תווי פניה המובהקים והנקיים מזכירים ציורים מסורתיים של מרים הבתולה. בשנת 1918 נולדה להם בת, וב-1919 חתם על מסמך בו הוא מבטיח להינשא לה (אבוטרן הייתה אז הרה בשנית).
בשנת 1920 מת מודיליאני בפריז והוא רק בן 36, ממחלת השחפת עם סיבוכים עקב אלכוהוליזם וצריכת סמים. כחלוף יום או יומיים קפצה אבוטרן, בחודש השמיני להריונה, מחלון בית הוריה ושמה קץ לחייה ולחיי עוברה. אמדאו מודיליאני נקבר בבית הקברות פר לשז.

לאחר מותו

בחייו לא זכה להערכה רבה, אך לאחר מותו הוכר ערך יצירותיו ושווין גבוה. בנובמבר 2015 נמכר ציורו "עירום בנחת" משנת 1917 בבית המכירות הפומביות "כריסטיס" בסכום שיא של 170 מיליון דולר למיליארדר הסיני ליו ייקיאן.
ב-2004 יצא לבתי הקולנוע סרטו של הבמאי מיק דייוויס "מודיליאני", בו גילם השחקן אנדי גרסיה את מודיליאני. הסרט מספר על שנים ואירועים נבחרים בחייו של מודיליאני, ביניהם היריבות עם פבלו פיקאסו, פגישת אהובתו - ז'אן, הצנזורה על ציוריו, ומותו.
בעקבות פרסומי מסמכי פנמה באפריל 2016, שלטונות שווייץ החרימו את הציור "איש יושב עם מקל" מאת מודיליאני שנחשד כגנוב על ידי הנאצים. שווי הציור מוערך בכ-25 מיליון דולר.
מוריירנסה

היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-1938. היא עלתה לסגונדה ליגה בשנת 1995, לאחר 6 שנים היא חזרה פעם נוספת לסגונדה ליגה ועלתה מיד לפרמיירה ליגה ביחד עם מאמנה מנואל מצ'אדו. בין השנים 2002–2004 הגיעה מוריירנסה לשיאה, כאשר היא סיימה פעמיים באמצע הטבלה, בעונת 2003/2004 הגיעה למקום ה-9, שיאה הנוכחי.
כאשר מאמנה לשעבר, מנואל מצ'אדו עזב את הקבוצה לטובת ויטוריה דה גימארייש, מוריירנסה ספגה שתי ירידות רצופות, מהפרמיירה ליגה לסגונדה ליגה ומשם לליגה הפורטוגזית השלישית בכדורגל. היא חזרה לסגנודה ליגה רק בשנת 2010 ולפרמיירה ליגה חזרה ב-2012. כיום הקבוצה נאבקת מדי עונה על הישארות בליגה הראשונה. ב-2017 זכתה בתואר הראשון בתולדותיה, גביע הליגה, לאחר ניצחון 1-0 על ספורטינג בראגה.
המוזיאון לאמנות המזרח הרחוק

מוצגים

אוסף המוזיאון כולל פריטים מהמאה ה-13 עד המאה ה-20 מארצות מזרח אסיה. מוצאם של מרבית הפריטים מסין ומיפן. האוסף כולל כלי חרסינה בסגנונות שונים, כלי מתכת דקורטיביים, כלי לכה, פסלוני שנהב, עבודות אמייל, עבודות טקסטיל, כלי חרב, רהיטים, גילופי עץ ואבן, והדפסי עץ יפניים.
אופיו האקלקטי של האוסף משקף את טעמו של בעל האוסף, שלא היה איש מקצוע בתחום אמנות המזרח הרחוק, אלא אספן שרכש את חפציו בעת שביקר במזרח הרחוק. החפצים שנרכשו היו בעלי ערך רב בעיני הסינים והיפנים אותם פגש נהרי, אך בעת שנרכשו, בשנות ה-40 ובתחילת שנות ה-50, היו אספנים בודדים במערב שגילו בהם עניין, וכיום הם נדירים יחסית.
ביוזמת קרל שוורץ הוצג אוסף נהרי בשנת 1953 במוזיאון תל אביב הישן. נהרי קיווה שהאוסף יוצג באופן קבוע במוזיאון בישראל, אך לא זכה לכך בחייו. לאחר מותו הפתאומי נודע כי ציווה לתרום את האוסף לעיר מגוריו, רמת-גן. בשנת 1974 הוצג האוסף לראשונה ברמת-גן, אך רק לתקופה קצרה, שלאחריה הוחזר לארגזים ונשמר במחסני עיריית רמת-גן. בשנת 1988 מונה צוות מקצועי מיוחד כדי להעריך ולשקם את האוסף ולהכינו לקראת הצגתו במשכן של קבע. בנובמבר 1988 נפתח רשמית המוזיאון לאמנות המזרח הרחוק ע"ש יחיאל נהרי במשכנו הקבוע.

יחיאל נהרי

יחיאל נהרי היה איש עסקים שהיה פעיל בעסקי העץ ברחבי העולם. הוא נולד בעיירה ויינגרוב שבפולין, עלה לארץ ישראל בשנת 1938 ועיברת את שם משפחתו מינז'ירז'בסקי (שפירושו בפולנית נהר קטן) לנהרי. לימים, עם התרחבות עסקיו, קבע את מקום מושבו במונטריאול. לאחר מלחמת העולם השנייה נודע לו שכל משפחתו נספתה בשואה, והוא יצא לאירופה והחל לעזור לניצולי השואה; שם כונה הנדבן הגדול. גם בישראל תרם לנזקקים בתקופת הצנע. נהרי נסע בעולם והתאהב במזרח הרחוק, ובשלב מסוים החל לרכוש שם חפצי אמנות. במקביל לעסקי העץ, פתח גם חנות עתיקות במונטריאול. בגיל 49 נישא למזכירתו, יהודיה ילידת בולגריה, שניהלה את המשרדים שלו במונטריאול ובפריז. בשנת 1961 חזר לישראל, עם אשתו ושתי בנותיו, והתגורר ברמת-גן. בשנת 1962 נפטר באופן פתאומי מהתקף לב, כשהיה באירופה. אלמנתו ושתי בנותיה נשארו בארץ עד שנת 1974, ואז חזרו למונטריאול.
מרדכי מלעכוויטש

משנתו

כרבו, המשיך את דרכה של חסידות קרלין המדגישה את חשיבות התפילה בהתלהבות. כן הדגיש בקרב חסידיו את הצורך באמונה פשוטה, וזאת על ידי שינון ענייני אמונה וי"ג עיקרי אמונה.
וכך היה מפרש את הפסוק (ירמיה ז, כח) "אבדה האמונה נכרתה מפיהם" – מדוע אבדה האמונה מלבם מפני שנכרתה מפיהם, שאינם חוזרים בפה. וכן כתוב (תהילים קטז, י) "האמנתי כי אדבר" – על ידי הדיבור נחקקה האמונה בלב.
דברי תורתו נדפסו בספרים: "דברי שלום" לנכדו הגה"ק רבי שלום מברייהין - קוידינוב, "משמרת שלום" ושאר חיבורים להנ"ל, "אור ישרים", "תורת אבות" ו"מירא דכיא".
לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט

ביוגרפיה

לודוויג נולד ב-15 בדצמבר 1719 בדרמשטאדט שהשתייכה לרוזנות הסן-דארמשטאדט, ללודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט, ולשארלוטה מהנאו-ליכטנברג, בתם של יוהאן ריינהרד השלישי, רוזן הנאו-ליכטנברג ודורותיאה פרדריקה מברנדנבורג-אנסבך. בצעירותו שירת לודוויג בצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במלחמת הירושה האוסטרית ובמלחמת שבע השנים, אך אביו שתמך באוסטריה דרש מפרידריך השני, מלך פרוסיה שישחררו מהצבא. בשנת 1741 התחתן לודוויג עם קרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן, ולאחר מותה התחתן בשנת 1775 בנישואים מורגנטים עם מריה אדליידה קורייצה.
ב-17 באוקטובר 1768 מת אביו לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט, ולודוויג עלה במקומו לשלטון. לודוויג שיפר מאוד את המינהל ברוזנות, וחיזק מאוד את צבאה. בנוסף, טיפח לודוויג את הערים ברוזנות, ואף הקים את העיר פירמזנס.
ב-6 באפריל 1790 מת לודוויג בעיר פירמזנס, ובנו לודוויג העשירי, רוזן הסן-דרמשטאדט עלה לשלטון במקומו.
מנעול צירופים

מנעול צירופים, או מנעול קוד, הוא סוג של מנעול המוזן ברצף של מספרים או תווים על מנת לאפשר את פתיחתו. הרצף עשוי להיות מוזן באמצעות חוגה מסתובבת המחוברת למספר דיסקים. ג'ירולמו קרדאנו נחשב כממציאו של מנעול הצירופים.
מנעול צירופים הוא למעשה מנעול תמורות. דרוש רצף נכון של ספרות על מנת לאפשר פתיחה.

מנעולים בעלי שתי חוגות

אחד הסוגים הפשוטים ביותר של מנעול הצירופים, אשר נפוץ במנעולי אופניים, עושה שימוש במספר דיסקים מחורצים ומסתובבים. המנעול מאפשר הכנסת זיז משונן אשר שיניו מתאימות לדיסקים המסתובבים. כאשר החריצים בדיסקים מתאימים לשיניים של הזיז, המנעול נפתח.
מנעול זה הוא אחד המנעולים הפחות בטיחותיים. ניתן לפתוח מנעולים אלה במהירות ללא ידע של הצירוף הנכון. הפתיחה נעשית קלה בשל חוסר אחידות קלה בבניית החלקים של המנעול. אם המנעול אינו בנוי כהלכה, אזי כאשר ימשך הזיז החוצה, אחת השיניים תמשוך חזק יותר מהאחרות המתאימות לדיסק נתון. הדיסק יסתובב עד אשר יישמע צליל נקישה מעומעם, אשר יצביע על כך שהשן הוכנסה לתוך החריץ. באמצעות חזרה על התהליך עבור יתר הדיסקים ניתן למצוא צירוף נכון לפתיחת המנעול בזמן קצר ביותר.

מנעולים בעלי חוגה בודדת

מנעולי צירופיים המצויים בכספות משתמשים לרוב בחוגה אחת אשר מבצעת אינטראקציה עם מספר דיסקים מקבילים. מנעול מסוג זה ייפתח על ידי סיבוב החוגה בכיוון השעון למספר הראשון, נגד כיוון השעון למספר השני, וכך הלאה לסירוגין עד למספר האחרון. לדיסקים לרוב יש חריץ. כך, כאשר מוכנס הצירוף הנכון, מתלכדים החריצים ומאפשרים לבריח להיכנס לתוכם ולפתוח את המנעול. כתלות באיכות היצור של המנעול, ניתן להביס חלק ממנעולי החוגה הבודדת באופן פשוט.

סוגים אחרים

דלתות רבות עושות שימוש במנעולי צירופים שדורשים הקלדת צירוף ספרות על גבי לוח לחצנים כדי לאפשר כניסה. מנעולים כאלה דורשים בדרך כלל שימוש במעגלים חשמליים. היתרון הראשי של מערכת כזו הוא שאם משתמשים בה לדלת של משרד גדול, כל עובד יכול לקבל מספר שונה. אולם, אם קוד הכניסה מתגלה על ידי גורם זר, או אם הקוד לא משתנה על בסיס קבוע, גורם זר יכול לפתוח את המנעול.
חואן מיגל אצ'באריה

ביוגרפיה

אצ'באריה נולד בקמגואיי שבקובה. הוא החל להתאמן באתלטיקה בתקופת לימודיו בבית הספר היסודי.
במאי 2015, קפץ לראשונה למרחק של מעל 8 מטרים כשקבע תוצאה של 8.05 מטר. באותו החודש זכה באליפות קובה בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.96 מטר. ביולי 2015 סיים רביעי באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 18 בתוצאה של 7.69 מטר. בהמשך החודש זכה במדליית זהב במשחקים הפן-אמריקאיים עד גיל 20 בתוצאה של 7.76 מטר. ב-2016 נפצע והושבת מהכנותיו להתמודדות על מקום במשלחת הקובנית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
ביולי 2017 קבע שיא אישי של 8.28 מטר בתחרות במדריד. באוגוסט אותה שנה השתתף באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בלונדון, אך לא העפיל משלב המוקדמות לאחר שקבע תוצאה של 7.86 מטר.
במרץ 2018 זכה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה באולם בתוצאה של 8.46 מטר. ביוני 2018 זכה בתחרות ליגת היהלום שנערכה בסטוקהולם בתוצאה של 8.83 מטר, עם רוח גבית מעל המותר של 2.1+ מטר לשנייה. שלושה ימים אחר כך קבע שיא אישי של 8.66 מטר במהלך תחרות באוסטרבה, בהמשך החודש שיפר את שיאו ל-8.68 מטר במהלך תחרות בבד לאנגנזאלצה שבגרמניה, תוצאה המדרגת אותו עשירי בכל הזמנים.
במרץ 2019 קפץ למרחק של 8.92 מטר, עם רוח גבית מעל המותר של 3.3+ מטר לשנייה.
באליפות העולם ב-2019 זכה במדליית ארד בתוצאה של 8.34 מטר.
מריאן צ'ייס

מריאן צ'ייס (באנגלית: Marian Chace;‏ 31 באוקטובר 1896 - 19 ביולי 1970) הייתה רקדנית אמריקאית, ממייסדי תחום הטיפול בתנועה. לאורך חייה פיתחה בהדרגה עקרונות פרקטיים ומתודות שנחשבות כיום לבסיס התאורטי של הטיפול בתנועה.

קורות חיים

צ'ייס החלה את הקריירה שלה ב-1920, כרקדנית וכוריאוגרפית בבית הספר דניס שון בניו יורק. בית הספר דגל בפיתוח ההבעה האישית וכישורי הכוריאוגרפיה של תלמידיו. 
ב-1930 עברה לוושינגטון, שם, בנוסף להופעותיה החלה ללמד ריקוד. במסגרת עבודתה עם סטודנטים בעשור שנות ה-30 של המאה ה-20 היא צברה ניסיון רב בהבנה ותחקור של היבטי תקשורת שאינה מילולית, דבר שישמש אותה רבות בהמשך.
במהלך שנות ה-40' של המאה ה-20 עבדה כמנחה ותרפיסטית בבית ספר לילדים שנדחו על ידי מערכת החינוך. בכך החלה לראשונה להתנסות בתרפיה בריקוד, בתקופה בה מושג זה לא היה עדיין בשימוש. בעקבות מלחמת העולם השנייה גדל משמעותית מספר החולים במחלות נפש. מצב זה האיץ את התפתחות התחום. ב-1942 התנדבה צ'ייס בבית החולים סנט אליזבת והעבירה סדנאות קבוצתיות. צ'ייס השתמשה בתנועה כבסיס לתקשורת עם אותם חולים. 
באותה התקופה היא אף החלה לעבוד עבור הצלב האדום, בטיפול באנשי שירות באמצעות שימוש בריקוד. בתקופה זו צ'ייס ניסתה את השפעתה של המוזיקה על חולים; מקור השראתה היה בית הספר דניס שון בו למדה, ששם דגש על מוזיקה וכן על הריקוד העממי ומבנה המעגל המפתח אינטראקציה חברתית. ב-1946 החלה לעבוד גם במוסד הפסיכיאטרי בשם "צ'סנאט לודג'ט" במהלך כ-25 שנה.
ב-1960 עברה לניו יורק, בה הצטרפה לתוכנית שמהווה ציון דרך למטפלים בתנועה, בבית הספר "Turtle Bay Music School". 
ב-1966 סייעה בהקמת איגוד התרפיסטים האמריקאים(The American Dance Therapy Association ,ADTA)והפכה לנשיאתו הראשונה. 
עבודתה של צ'ייס התבססה על ארבעה עקרונות: פעילות הגוף - קואורדינציה; סמליות; תנועה טיפולית; מקצב בקבוצה.

תרומתה לתחום הטיפול בתנועה

בתחילת שנות ה-40' של המאה ה-20 הייתה מהראשונות שהשתמשו בתנועה כטיפול, מעבר לכך, תרומתה העיקרית לתחום הטיפול בתנועה הייתה בתיאור השיקוף של התנועה והפרשנות שלה כמתייחסת לאמפתיה תנועתית ולשיקוף אמפתי עבור המטופל.
צ'ייס פיתחה תאוריה של טיפול באמצעות ריקוד, ששורשיה נמצאים במחול. באמצעות הריקוד היא מצאה דרך להגיע לחולים פסיכוטיים. במקום להתבסס על מודלים תאורטיים שמדגישים פתולוגיה, היא חיפשה תנועה ובריאות.  הכוח שיש למרכיב הקצב בתנועה, הוביל אותה לפתח שיטה שבה תוכל לעורר את החיות של מטופליה וליצור עימם קשר. עם זאת, צ'ייס מעולם לא הציגה את הרעיונות שפיתחה בצורה שיטתית, אלא השתמשה בהם לצורכי עבודתה.
עבודתה של צ'ייס התמקדה בתחום הטיפול הקבוצתי. שיטות העבודה בקבוצה אותן הציגה היו באמצעות קול, פשטות, שלמות עם התמקדות טבעית מיחיד לקבוצה, ומשלב אחד לאחר. 
צ'ייס תרמה לתרפיה במחול ותנועה את נושא השימוש באמצעים של תקשורת ישירה, ביטוי, ואינטראקציה מילולית ובלתי-מילולית עם אנשים שלא ניתן היה לתקשר איתם, תוך עבודה בתוכנית קבוצתית פסיכותרפית, המביאה את הקבוצה להיות מלוכדת, מגובשת ומכילה עבור המטופל.
רעיונות שלה השפיעו על ייצוב שיטת טיפול ריו אביירטו.
ג'קובי טרנספר

טקסס טרנספר

טקסס טרנספר מתבצע באמצעות הכרזת ♦4 או ♥4 של המשיב אחרי פתיחה של 1NT. הפותח מכריז את הסדרה הבאה בגובה 4 שעליו המשיב מכריז תמיד Pass. הכרזה כזו מתבצעת עם ידיים לא חזקות בהן שישה קלפים בסדרת מייג'ור, כשלמשיב ברור שהחוזה האופטימלי הוא משחק מלא בסדרת מייג'ור זו ללא תלות בידו של הפותח. כך למשל מכריזים ♦4 עם היד הבאה:
2 ♠
 KJT983 ♥
 874 ♦
 A82 ♣
במקרה זה הסיכוי לבצע חוזה של ♥4 גבוה לעומת זאת במקרה שלפותח רק שניים או שלושה קלפים בסדרת ה ♠, קרוב לוודאי שהיריבים יובילו בסדרה זו ויכשילו חוזה ב NT. במקרה זה של קוצר של הפותח בסדרת ה ♠ מול קלף בודד של המשיב בסדרה, אחרי הכרזה טרנספר רגילה של ♦2  היריבים עלולים למצוא את התאמה שיש להם בסדרת ה ♠ באמצעות הכרזת ♠2 ואחד מהם עלול להפוך לכרוז.
קיוקושינקאי

משמעת

למשמעת חשיבות עליונה באומנויות בכלל, בקראטה בפרט ובקיוקושין במיוחד. רק באמצעות המשמעת יוכל המתאמן להשתפר פיזית ורוחנית, ולהתקרב להבנה אמיתית של דרך הלוחם.
מייסד הקיוקושין השאיר אחריו 7 עקרונות להם ייחס חשיבות עליונה (דוג'ו קון) ו-11 סיסמאות שאפיינו את שיטת הלימוד שלו (ניג'ו קון). זאת ועוד, ברחבי העולם נתגבשו כללי אתיקה להתנהגות במכון.

דוג'ו קון

הדוג'ו קון (או: שבועת הדוג'ו) של קיוקושין מורכב משבעה עקרונות, שלכל אחד מהם חשיבות עליונה שווה. הדוג'ו קון נכתב על ידי מאסוטאצו אויאמה עם עזרתו של איג'י יושיקאווה, סופר יפני מפורסם.
לרוב הדוג'ו קון מדוקלם בסוף כל אימון על ידי התלמידים והמדריך. 
יש לשים לב שכל העקרונות ממוספרים בספרה "1" כדי להדגיש את החשיבות הגדולה והשווה של כולם.
1. נאמן את ליבנו וגופינו בשביל רוח יציבה ואיתנה.
1. נרדוף את המשמעות האמיתית של דרך הלחימה, כך שבבוא העת חושינו יהיו דרוכים.
1. עם מרץ אמיתי, נשאף לפתח רוח של סגפנות.
1. נאמץ את חוקי האדיבות, נכבד את הבכירים מאיתנו, ונמנע מאלימות.
1. נלך בדרכינו הדתית, ולעולם לא נשכח את מעלת הענווה.
1. נייחל לתבונה ולחוסן, לא לתשוקות אחרות.
1. כל חיינו, דרך המשמעת של הקראטה, נשאף לממש את המשמעות האמיתית של דרך הקיוקושין.

קומיטה

המונח קומיטה ביפנית מתייחס לקרבות. בעזרת הקומיטה, משפר הקראטקא את שליטתו והבנתו בטכניקות שלמד. הקומיטה הוא חלק חשוב ובלתי נפרד מהאימונים במרבית ארגוני הקיוקושין, במיוחד באימוניהם של תלמידים בדרגה גבוהה.
חוקי הקומיטה של הקיוקושין מתירניים הרבה יותר מאשר החוקים בשיטות קראטה אחרות, ומותרות בעיטות לראש, ברכיות, אגרופים ובעיטות לחלק הגוף העליון ובעיטות לרגליים. ילדים תמיד משתמשים במגיני ראש כדי לרכך את עוצמת הבעיטות לראש. לאומת זאת בוגרים ונוער כמעט אף פעם לא משתמשים במגינים או כפפות.
בעזרת תרגול קומיטה ניתן לרכוש שליטה עצמית, מהירות וזריזות, קואורדינציה, כוח ועוד. המטרה הראשית בקרב אינה לפצוע את היריב, אלא לבצע את המכה הנכונה בתזמון הנכון. תחרויות במגע מלא הן שונות בתכלית, שכן מטרת המתחרה היא לגרום לכמה שיותר נזק כדי להפיל את היריב. קומיטה במגע מלא בקיוקושין נחשב למבחן האולטימטיבי של כוח, סיבולת ורוח לחימה.

קרב 100 אנשים

כדי לבחון את רוח הקרב שלהם, קראטקא בדרגות גבוהות נדרשים לערוך קרבות מרובים, כאשר בין קרב למשנהו עד לדקת מנוחה. על הלוחמים להמשיך ולהילחם גם אם נפצעו בסיבובים קודמים. לתוצאת הקרב עצמה חשיבות מועטה מאשר ליכולת להמשיך ולהילחם גם אחריו.
זוהי מסורת שהמבחן האולטימטיבי לקראטקא בקיוקושין הוא קרב (נגד) 100 אנשים (100 man fight). הלוחם צריך לערוך 100 קרבות של שתי דקות, כאשר בין קרב לקרב דקת מנוחה. כדי לעבור את המבחן, יש לנצח לפחות בחצי מסך כל הקרבות.
כיום ידוע רק על 20 לוחמים שעברו את המבחן נגד 50 יריבים, ורק על 16 לוחמים שהצליחו נגד 100 יריבים.
מספרים כי המייסד מאסוטאצו אויאמה הדגים יכולת מופלאה ורוח קרב אדירה כאשר השלים קרב (נגד) 300 אנשים בשלושה ימים.
הגישה האונטולוגית הטבעית

הגישה האונטולוגית הטבעית (באנגלית: The Natural Ontological Attitude, או בקיצור: NOA) היא עמדה פילוסופית שהציע הפילוסוף ארתור פיין כחלופה הן לריאליזם מדעי והן לאנטי-ריאליזם מדעי. 
על פי הגישה האונטולוגית הטבעית, עלינו לבטוח בטובי המדענים ולהאמין בקיומם של ישים בלתי נראים, כגון אלקטרונים, כאשר טובי המדענים בטוחים במידה מספיקה כדי להאמין בקיומם. בניגוד לריאליזם מדעי, הגישה האונטולוגית הטבעית אינה טוענת שהמדע פרוגרסיבי, כלומר: מתקדם לקראת האמת על ידי שימור ידע מתאוריות ישנות לחדשות, ואינה מחפשת הצדקות לאמונה בקיומם של ישים בלתי נראים מעל ומעבר להצדקות שהמדענים נותנים לטענותיהם. 
פיין תוקף פילוסופים ריאליסטים הטוענים שריאליזם מדעי היא העמדה היחידה המסבירה את הצלחת המדע. פיין טוען כי הצלחת המדע צנועה יותר ממה שפילוסופים ריאליסטים נוטים לטעון, וכי ההיסטוריה של המדע דומה ל"בית קברות" של תאוריות בלתי מוצלחות שהועלו ונשכחו. 
פיין טוען כי האסטרטגיה הריאליסטית אינה מצליחה להסביר הצלחות מדעיות באופן נקודתי, וכי אינסטרומנטליסטים מציעים במקרים רבים הסברים נקודתיים עדיפים להצלחת המדע.
בנוסף טוען פיין כי כל הסבר כללי להצלחת המדע מניח את המבוקש. הסברים כלליים להצלחת המדע הם מסוג היסק להסבר הטוב ביותר, כלומר: ההסקה שההסבר הטוב ביותר הוא המתקבל ביותר על הדעת ולכן חייב להיות אמיתי או קרוב לאמת. ההסתמכות על ההסבר הטוב ביותר נובעת מכך שהוא משמש מדענים בהצלחה בעבודתם. פיין טוען שבעוד שההסבר הטוב ביותר הוא אסטרטגיה לגיטימית להסברים נקודתיים שמעלים המדענים בעבודתם (לדוגמה: "אלקטרונים הם ההסבר הטוב ביותר לתופעות חשמליות, לכן הם חייבים להתקיים"), הוא אינו אסטרטגיה לגיטימית להסבר כללי של הצלחת המדע, משום שכך משתמשים בו כדי להצדיק את עצמו (ראו גם בעיית האינדוקציה). 
פיין טוען כי הגישה האונטולוגית הטבעית היא המכנה המשותף המינימלי לריאליסטים ולאנטי-ריאליסטים, ובשל הסיבות שפורטו לעיל, היא העמדה המקסימלית הניתנת להצדקה פילוסופית, ולכן חייבים להסתפק בה.
דניאל מונטלבאנו

ביוגרפיה

מונטלבאנו נולדה במנהסט, בחוף הצפוני של לונג איילנד במדינת ניו יורק שבארצות הברית. היא החלה להתאמן בשנת 1993 בהיותה בת 4. היא עלתה לישראל בשנת 2009 והחלה להתאמן במועדון "כוכבים על הקרח", שבקריית שמונה. בעונת 2009/2010 החלה להחליק בתחרות הזוגות ביחד עם יבגני קרסנופולסקי והתאמנה בהדרכתם של אולג מקרוב וגלית חייט.

2010

באליפות אירופה בהחלקה על הקרח שנערכה בטאלין שבאסטוניה בסוף ינואר 2010 סיימו מונטלבאנו וקרסנופולסקי בתחרות הזוגות במקום 18. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בטורינו שבאיטליה הם סיימו בתחרות הזוגות במקום 25 והאחרון.

2011

באליפות אירופה בהחלקה על הקרח שנערכה בברן שבשווייץ בסוף ינואר 2011 הם פרשו מהתחרות לאחר שמונטלבאנו פרקה את הכתף במהלך החימום לתחרות. באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה במוסקבה שברוסיה בסוף מרץ 2011 סיימו מונטלבאנו וקרסנופולסקי בתחרות הזוגות במקום 20.
בשנת 2011 החלה להתאמן עם קיוקו אינה בניו ג'רזי.

2012

באליפות אירופה בהחלקה על הקרח שנערכה בשפילד שבבריטניה בסוף ינואר 2012 סיימו מונטלבאנו וקרסנופולסקי בתחרות הזוגות במקום 11. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה בניס שבצרפת הם סיימו בתחרות הזוגות במקום 17.

2013

לאחר שנפרדה משותפה לתחרות הזוגות, קרסנופולסקי, בשנת 2013 החלה להתחרות בתחרות לנשים.
בתחרות גביע העולם שנערכה באוברסדורף שבגרמניה ב-27 באוקטובר 2013 סיימה מונטלבאנו במקום 27 בתחרות לנשים ולא הצליחה לקבוע את הקריטריון הבינלאומי להשתתפות באולימפיאדת סוצ'י (2014).
שדרות סן ז'רמן

בולבאר סן-ז'רמן (Boulevard Saint-Germain) היא שדרה מרכזית בגדה השמאלית של פריז, מדרום לנהר הסן. הרחוב, שאורכו 3,150 מטרים ורוחבו הממוצע הוא 30 מטרים, מתעקל בצורת קשת החל מאזור מכון העולם הערבי וגשר סולי במזרח (מול איל סן לואי), דרך אזור הרובע הלטיני ורובע סן ז'רמן דה פרה, ועד לגשר הקונקורד במערב (אשר מתחבר לכיכר הקונקורד שבגדה הימנית). בולבאר סן ז'רמן חוצה את הרבעים (arrondissements) החמישי, השישי והשביעי של העיר, ובמרכזו נחצה על ידי שדרות סן מישל, העוברות מכיוון צפון דרומה.

היסטוריה

מקור שמם של שדרות סן ז'רמן הוא במנזר הישן סן ז'רמן דה פרה, שניצב באזור בימי הביניים, וכיום נותרה ממנו רק כנסייתו. השדרות חוצות גם את אזור פובורג סן ז'רמן, המצוי בשטח שממערב למנזר, שהיה בעבר מחוץ לחומות פריז העתיקה (בצרפתית Faubourg, פַּרְבָר). בתי המידות של אזור פובורג סן ז'רמן זכו לאזכורים שונים ביצירתו הנודעת של מרסל פרוסט, "בעקבות הזמן האבוד".
במאה ה-17 הפך אזור סן-ז'רמן לרובע המרכזי והאופנתי ביותר בעיר, וסביבו נבנו בתי מידות של בני האצולה (בצרפתית: hôtels particuliers). שמו הטוב של האזור נותר על כנו עד המאה ה-19, כאשר שכונות הבורגנות הגבוהה שנבנו בגדה הימנית ערערו על מעמדו האריסטוקראטי הישן של הבולבאר, ושדרות סנט אונורה או שדרות שאנז אליזה הפכו למקום האופנתי והנחשב ביותר. החל משנות השלושים של המאה ה-20 נקשר שמם של השדרות לחיי הלילה של פריז, לבתי קפה ולאזור מגורי סטודנטים שלמדו במוסדות ההשכלה הגבוהה שברובע הלטיני. לאורך הרחוב ממוקמים כמה מבתי הקפה המפורסמים ביותר של העיר, בינם בולטים במיוחד קפה "קפה לה דה מאגו", "קפה דה פלור" ו"בראסרי ליפ" (brasserie Lipp), שיוצרים יחדיו את "משולש הזהב" מול כנסיית סן ז'רמן דה פרה. בין כותלי בתי הקפה נהגו להתארח אנשי רוח, ידוענים ומדינאים מפורסמים, ובהם צמחה והתנהלה התנועה האקזיסטנציאליסטית, בהנהגתם של ז'אן פול סארטר וסימון דה בובואר. 
סלילת השדרה הייתה אחד מהמפעלים בהם עסק באופן אישי הברון אוסמן, במסגרת תוכנית השיפוצים הגדולה שערך בעיר בתקופת הקיסרות השנייה. בעת סלילת השדרה נהרסו ובותקו מבנים ישנים רבים, בינם גם כמה מבתי המידות המפורסמים של רובע פובורג סן ז'רמן.
חלק מאירועי מאי 1968 התרחשו בשדרות סן ז'רמן, בעיקר מול הסורבון, שם הוקמו בריקאדות.
קארדיף סיטי

היסטוריה

בשנת 1925 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע האנגלי, ובשנת 1927 זכתה בו.
בשנת 2012 נרכשה הקבוצה על ידי איש העסקים המלזי וינסנט טאן ובסיום עונת 2012-13 העפילה קארדיף סיטי לפרמייר ליג ובכך חזרה הקבוצה לליגה הבכירה באנגליה אחרי 51 שנים של העדרות אחרי שהופעתה הקודמת בליגה האנגלית הבכירה הייתה בעונת 1961-62. באותה עונה החליט הבעלים בצעד שהביא לביקורת רבה על כך להחלפת הצבע המסורתי של הקבוצה. בסיום עונת 2013-14 חזרה הקבוצה לצ'מפיונשיפ לאחר שסיימה במקום ה-20 בפרמייר ליג. ב--6 במאי 2018 הבטיחה קארדיף את עלייתה לפרמייר ליג לאחר 3 עונות רצופות בצ'מפיונשיפ.
כינויה של הקבוצה הוא ה"בלו בירדס". קארדיף משחקת באצטדיון קארדיף סיטי  המונה 33,280 מושבים. לעיתים מארחת הקבוצה את משחקיה הביתיים באצטדיון המילניום.