ממלכת נורת'מבריה

גאוגרפיה

בשיאה של הממלכה היו גבולות הממלכה נהר ההאמבר בדרום ונהר מרסיי ולשון הים של פורת' בצפון (משפילד של ימינו ועד אדינבורו שבסקוטלנד של ימינו). ישנן עדויות כי בתקופה מסוימת הממלכה הייתה גדולה אף יותר.
רוזנות נורת'מבריה הייתה קטנה יותר, בשל העובדה שדרום הממלכה (שטחי ממלכת דיירה) הפכו להיות חלק מדיינלו בשליטה הדנית. חלקה הצפוני של הממלכה (שטחי ממלכת ברניקיה) הוכפף לממלכה הדנית והפך לרוזנות. החלק הצפוני נותר רוזנות בעת שממלכת וסקס השתלטה על דיינלו. גבולות הרוזנות היו נהר הטיז בדרום לנהר טוויד בצפון (בדומה לגבולות אזור צפון-מזרח אנגליה של ימינו).

היסטוריה

נורת'מבריה נוצרה מאיחודן של שתי ממלכות עצמאיות - ממלכת ברניקיה וממלכת דיירה. ברניקיה השתרעה צפונית לנהר טיז ואילו דיירה הייתה באזור יורקשייר של ימינו. 
הממלכות אוחדו על ידי אתלפירת' מלך ברניקיה, אשר כבש את דיירה בשנת 604. אתלפירת' נהרג בשנת 616 בקרב הנהר איידל על ידי ראדוולד, מלך ממלכת מזרח אנגליה אשר הושיב את בן חסותו, אדווין על כס המלוכה (אדווין היה בנו של אאלה, מלך דיירה שהובס על ידי אתלפירת').

ממלכתו של אוסוולד

אדווין נטבל לנצרות, נישא לבתו של אתלברכט מקנט והפך לאחד המלכים החזקים באנגליה (ואף זכה לתואר ברטוולדה). אדווין כבש את האי מאן ואת ממלכת גווינד בצפון ויילס. הוא הובס בקרב על ידי קאדוולון אפ קאדפאן (מלך גווינד) ובן בריתו פנדה מלך ממלכת מרסיה בקרב הרטפילד צ'ייס בשנת 633.
לאחר מותו של אדווין חולקה הממלכה בין ברניקיה, בה שלט אאנפירת', בנו של את'לפירת', לבין אוסריק, מלך דיירה, שהיה אחיינו של אדווין ושלט בדיירה. שניהם נהרגו בקרבות עם קאדוולון אשר פלש לנורת'מבריה. 
לאחר מותו של אאנפירת' עלה לשלטון אחיו אוסוולד, אשר הביס והרג את קאדוולון בקרב היוונפילד בשנת 634, בסיוע צבאו של דומנל ברק, מלך דאל ריאטה.
אוסוולד החל בהרחבת גבולות ממלכתו, כבש את שטחי גודודין צפונה עד לשון הים של פורת' ואף התקדם מערב וכבש את אזור רגד וסטרת'קלייד. אוסוולד, שהיה חניך של מנזר, הפך את הנצרות לדת הממלכה בכך שהורה ל איידן מלינדיספרן (איידן הקדוש), נזיר מאירלנד ממנזר יונה (iona), לנצר את אנשי הממלכה. ביוזמת אוסוולד הוקם מנזר בלינדיספרן. איידן שהיה אב המנזר בלינדיספרן התמנה גם כבישוף ומינה בישופים נוספים להעמקת אחיזת הנצרות. במקביל בנה וילפריד בריפון מנזר שהיה יותר ברוח הנצרות האפיפיורית.
בשנת 642 נהרג אוסוולד בקרב מאסרפילד מול פנדה מלך מרסיה. ובשנת 655 תקף מלך מרסיה את נורת'מבריה, בסיוע אתלוולד, מלך דיירה, למרות כוחותיהם הרבים נחלו פנדה ואתלוולד תבוסה מול הכוחות המעטים של אוסוויו, יורשו של אוסוולד, בקרב וינוואד.
בעקבות קרב זה זכה אוסוויו בשליטה בנורת'מבריה, דיירה ומרסיה, והפך לחזק בשליטי אנגליה.

ירידת כוחה של הממלכה

בשנת 664, בעקבות הסינוד של ויטבי בו נדונה שאלת מועד חג הפסחא, סבה המחלוקת על המועד בין הכנסייה הקלטית של נורת'מבריה והכנסייה הקתולית הרומית. לבסוף הסכימה נורת'מבריה לפעול לפי המנהג הקתולי, והבישוף קולמן מלינדספארן שב לאיונה במחאה. בשנת 681 גורש וילפריד מיורק מנורת'מבריה על ידי אקגפירת' ועבר לסאסקס, בה התגורר עד שנת 686 כשהוא ממיר לנצרות את תושביה הפגנים של סאסקס. 
בשנות ה-50 של המאה השביעית איבדה נורת'מבריה את השליטה במרסיה בעקבות מרד מוצלח בהנהגת בנו של פנדה, וולפהיר. נורת'מבריה נותרה מעצמה אזורית עד תבוסתה בידי הפיקטים בקרב דאניכן בשנת 685, קרב במהלכו נהרג אקגפירת', מלך נורת'מבריה (בנו של אוסוויו).
תקופת שלטונו של אלפירת', אחיו ויורשו של אקגפירת', הייתה תקופת שלום, אולם קרנה של נורת'מבריה החלה לרדת, והיא איבדה ממעמדה. אי-היציבות השלטונית בעקבות מותו של אלפירת' בשנת 704 האיצה את ירידת הממלכה מכוחה ומהשפעתה.
בשנת 867 הפכה הממלכה לחלק מדיינלו בשליטת הוויקינגים הדנים. אלפדאן ראנאסון ואיבר חסר העצמות העמידו את אקגברט הראשון כשליט בובה בראש הממלכה. שטחי הממלכה עברו ידיים מספר פעמים בין האנגלים לבין הוויקינגים הנורדים, ולבסוף, לאחר מותו של אריק בלאדאקס בשנת 954, נכבשו על ידי אדרד, מלך ממלכת אנגליה.

רוזנות נורת'מבריה (954–1217)

בעקבות השתלטות ממלכת אנגליה על הממלכה, ולאחר מכן בעקבות הפלישה של סקוטלנד לאזור, ירד מעמדה של הממלכה והיא הפכה לרוזנות. השליטה ברוזנות נורת'מבריה עברה מיד ליד בין סקוטלנד ואנגליה, ולבסוף בשנת 1018, בעקבות קרב קארהאם, הוחכרה לסקוטלנד.

הפלישה הנורמנית וחלוקת הרוזנות

בשנת 1066 כבש ויליאם הראשון את אנגליה. במסגרת כיבושיו הבין כי עליו להשתלט גם על נורת'מבריה על מנת להגן על ממלכתו מפלישה סקוטית מצפון. נורת'מבריה נכבשה על ידו במהירות, והוא הושיב את האציל הנורמני רובר קומין כרוזן נורת'מבריה. קומין ו-700 אנשיו נרצחו בעיר דרהאם על ידי תושבי נורת'מבריה שמרדו כנגד הכיבוש הנורמני. ויליאם, כנקמה, כבש בשנית את נורת'מבריה, הרס רבות מעריה והרג רבים מתושביה במסע נקמה שזכה לכינוי "החרבת הצפון". אתלווין, בישוף דרהאם האנגלו סקסי ניסה להימלט עם אוצרות נורת'מבריה במהלך הביזה אך נתפס, נכלא ומת בכלאו. מושב הבישוף נותר ריק בזמן כליאתו ולאחריה.
תושבי נורת'מבריה המשיכו בניסיונות המרידה שלהם כנגד בנו של ויליאם, ויליאם רופוס. רופוס ניסה לחלק את נורת'מבריה והעניק לוויליאם מסנט קארילף, בישוף דרהאם, את התואר רוזן ואת השליטה על האזורים שמדרום לנהרות טיין ודרוונט. יתר שטחי נורת'מבריה נקראו נורת'מברלנד, והשליטה בהם נותרה בידי המונרך האנגלי. כמו כן העיר ניוקאסל נוסדה בשנת 1080 על מנת לבסס את השליטה הנורמנית באזור נורת'מברלנד.

מרידות בממלכת אנגליה

גם בתקופת שלטונה של שושלת טיודור המשיכו תושבי נורת'מבריה למרוד כנגד ממלכת אנגליה. מרידות אלה קיבלו משנה תוקף בתקופת הרפורמציה באנגליה, כאשר התושבים הקתוליים של נורת'מבריה גילו התנגדות לכנסייה האנגליקנית. ניסיונות אלה נפסקו בתקופת איחוד הכתרים של ממלכת אנגליה עם ממלכת סקוטלנד בתקופת שלטונו של המלך ג'יימס הראשון.