google/wiki40b huggingface dataset:
סאבא

היסטוריה

מקור שמו של האי סאבא אינו ברור. יש הסוברים כי מקורו במילה ההולנדית ל"נעל" - וזאת בשל הצורה דמוית הנעל של האי, רבים אחרים סבורים כי מקור השם במילה האינדיאנית בשפת האראוואק "סיבא" שמשמעה - "סלע".
ככל הנראה כריסטופר קולומבוס גילה את האי ב-13 בנובמבר 1493 אולם לא עגן בו. בשנת 1632 נטרפה ספינה אנגלית לחופי האי. באותה עת היה האי בלתי מיושב. בשנת 1635 אונייה צרפתית שטעתה בדרכה הגיעה אל האי והכריזה עליו כשטח צרפת. בשנת 1640 חברת הודו המערבית ההולנדית שלחה אנשים מהאי הסמוך סנט אוסטטיוס ליישב את האי. מתיישבים אלה גורשו מהאי לסנט מארטן על ידי שודד הים האנגלי הנרי מורגן. בתחילת המאה ה-19 השתלטו האנגלים על האי ובשנת 1816 השתלטה הולנד על האי.
במאה ה-16 שימש האי מקום מסתור לשודדי ים, הידוע בהם היה שודד הים היראם בריקס שהמציא את הפתגם הידוע "איש מת לא מגלה סודות" ("Dead Men Tell No Tales").
במאות ה-17 וה-18 עיקר כלכלת האי התבססה על גידול הסוכר וייצור רום. לדיג ובעיקר דיג סרטנים היה מרכיב חשוב בכלכלת האי. בתקופה זו החל המסחר בתחרת האי שנודעה באיכותה.

תחבורה

נמל האי הוא פורט ביי - נמל המפרץ, וממנו הוביל גרם מדרגות אל היישוב המרכזי באי ד'ה בוטום ("התחתית"). רק בשנת 1938 החלו לבנות את הדרך היחידה בין הנמל והיישוב. הדרך הנקראת "הדרך" - "The Road", והיא הוקמה ביוזמת ג'וספוס למברט האסל. הדרך נבנתה בין השנים 1938–1943, אולם רק בשנת 1947 הגיע כלי הרכב הראשון לאי. בשנת 1951 הוארכה הדרך והגיעה ליישוב וינדוורדסייד, ובשנת 1958 הושלמה הדרך.
בשנת 1963 נבנה שדה התעופה ג'ואנצ'ו א. איראוסקין שאורך מסלולו 400 מטרים, והוא שדה התעופה המסחרי שמסלולו הקצר ביותר בעולם. טיסות סדירות מגיעות לאי מסנט מארטן.
בשנת 1972 נבנה רציף לאי המאפשר לאוניות טיולים לעגון באי.

תרבות

בשל העובדה שהמהגרים לאי (ובכללם גם העבדים שהובאו לאי) הגיעו מתרבויות רבות ושנות, ובשל גודלו הקטן של האי, נוצרה באי חברה רב תרבותית. האי היה הראשון מבין האיים בים הקריבי שאסרו על העבדות, בשל העובדה שהמתיישבים עבדו לצד עבדיהם ובסמוך אליהם על מנת להצליח בתנאים הקשים ששררו באי, וכך נוצרו יחסי חברות בין בעלי העבדים והעבדים. אוכלוסיית האי מורכבת ממהגרים חדשים שהגיעו אל האי בשנים האחרונות.
הן אנגלית והן הולנדית משמשות באי. הולנדית היא השפה הרשמית, אולם אנגלית היא הנפוצה יותר, ומאז 1986 היא שפת הלימוד בבתי הספר.
מרבית התושבים באי נוצרים קתולים.

השכלה

באי נמצאת אוניברסיטת סאבא לרפואה. במהלך שנת הלימודים מגיעים לאי כ-300 סטודנטים מאיים אחרים.

כלכלה ותיירות

אף שהגילדר הוא המטבע הרשמי של האי, נעשה שימוש רב בדולר האמריקאי.
אחד ממוצרי הייצוא העיקריים של האי היא תחרת סאבא (המכונה גם "תחרה ספרדית). ייצור התחרה באי מקורו בנסיעתה של מרי גרטרוד האסל ג'ונסון (Mary Gertrude Hassell Johnson) בשנות ה-70 של המאה ה-19 לקאראקס, שם למדה אריגת תחרה במנזר. עם שובה לסאבא התפשט ידע אריגת התחרה ברחבי האי.
כלכלת האי מתבססת בעיקר על תיירות ואקו תיירות. באי אתרי צלילה, טיפוס הרים ומסלולי הליכה רבים.
בשל מספר הצוללים הרב מצויים באי שני תאי לחץ.
אישיקווה (מחוז)

היסטוריה

לאחר רסטורציית מייג'י וביטול שיטת ההאן ב-1871, אוחדו הנחלות קאגה ונוטו למחוז אחד, שקיבל את השם אישיקווה.

גאוגרפיה

המחוז שוכן לחופו של ים יפן, ובחלקו הצפוני נמצא חצי האי נוטו, והדרום הררי ברובו. הבירה קנאזווה שוכנת במישור החוף, ובשטח המחוז נכללים מספר איים בים יפן. 13% משטח המחוז מוקדשים לפארקים לאומיים.

כלכלה

כלכלת המחוז מתבססת בעיקר על תעשיות טקסטיל וייצור מיכון כבד.
בשיקטש (כדורסל)

היסטוריה

הקבוצה, הוקמה בשנת 1933. בין השנים 1936-1940 הופסקה פעילות הקבוצה. בעונת 1987/88 ירדה הקבוצה לליגה השנייה וחזרה לאחר עונה אחת. בעונת 1974/75 זכתה הקבוצה באליפות הליגה. בעונת 2010/11 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע הטורקי, בו הפסידה לקבוצת פנרבחצ'ה אולקר.
ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 1987/88 בגביע קוראץ' (רבע גמר 1999). בעונת 2007/08 הגיעה הקבוצה עד לשלב רבע הגמר של גביע יול"ב, לאחר שעברה את קבוצת הפועל ירושלים בשלב שמינית הגמר.
בעונת 2011/12, זכתה הקבוצה בתואר האירופאי הראשון שלה (גביע היורוצ'לנג'). לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת אלאן שאלון מצרפת 86-91. בסיום העונה זכתה הקבוצה גם בדאבל היסטורי, כשניצחה בגמר הגביע את קבוצת באנוויט 74-78 וזכתה בפעם הראשונה בתולדותיה ב"גביע הטורקי", ובסידרת הגמר של הפלייאוף ניצחה את אנאדולו אפס 2-4 וזכתה באליפות טורקיה. בעונת 2012/13 תשחק הקבוצה בשלב הבתים של היורוליג.
הנריק ורגלנד

נעורים

הנריק ורגלנד נולד ב-17 ביוני 1808 בעיירה כריסטיאנסנד שבנורווגיה. אביו, ניקולאי ורגלנד, היה מחברי הוועדה שהכריזה על עצמאות נורווגיה בשנת 1814, ושם אמו היה אלטה דורותיאה טאולו (Alette Dorothea Thaulow). משפחתו של ורגלנד חיה באידאולוגיה של חופש רוחני. אחותו של ורגלנד הייתה הסופרת קאמילה קולט. שלוש שנים לאחר הכרזת העצמאות עבד ורגלנד לתקופה מסוימת בוועדה, שהתכנסה באיידסבול (Eidsvoll). 
בשנת 1825, בגיל 17, עבר ורגלנד ללמוד תאולוגיה, היסטוריה ובוטניקה באוניברסיטת כריסטיאנה (כיום אוסלו, בירת נורווגיה). ורגלנד נכנס במהרה לעשייה נמרצת בתחום התרבות בכריסטיאנה, שהיית אז רק עיר בורגנית קטנה בת כ-20,000 תושבים, ותוך שנתיים כבר הרים את תדמיתה הספרותית. ורגלנד עסק מעט גם בפילוספיה של החינוך, כשמצד אחד תמך ברעיונותיו של רוסו, ומצד שני החזיק בדעות שמרניות, אשר קובצו בספר קטן שהוציא תחת השם "Henrikopædie. Kortfattede Love for Opdragelsen fra den spædeste Alder". את התואר בתאולוגיה סיים בשנת 1829, לאחר 4 שנות לימוד, היות שלמד אותו בפיזור-מה עקב פעילויותיו התרבותיות.

תחילת היצירה

בשנת 1830 הוציא ורגלנד לאור את ספר השירה האפית, "SKABELSEN, MENNESKET OG MESSIAS", אותו החשיב ורגלנד לפסגת יצירתו. הספר נכתב כמין תגובה לספר "גן העדן האבוד" של ג'ון מילטון, כשמתוארת בו מלחמה בין האור לחושך, המסתיימת בכיוון האופטימי, שהיה השקפת-עולמו של ורגלנד. מעט לאחר מכן הוציא את ספר השירה "שירי סטלה" (Stella poems), העוסק באהבה ובהנאה מהחיים.

צרפת והשנים האחרונות

בשנת 1831 עבר ורגלנד לגור בצרפת שם חי 15 שנים, עד מותו בשנת 1845. בתקופה זו עסק בעניינים שונים: כתיבת שירים (ביניהם על עניינים פוליטיים באירופה), עריכת עיתונים, ארכיונאות בשירות הממשלה ועמידה בראש המאבק למען זכותם של היהודים להתגורר בנורווגיה. בחסות מאבק זה כתב שני שירים: JØDEN (ב-1842) ו-JØDINDEN (ב-1844). היהודים קיבלו זכות התיישבות ואזרחות מלאה בנורווגיה בשנת 1851, 6 שנים לאחר מותו של ורגלנד.
בשנת 1839 נישא ורגלנד לאמאלי בקנוולד (Amalie Bekkenvold). כמה שנים לאחר מכן לקה בדלקת ריאות, ממנה נפטר ב-12 ביולי 1845.
סיישל במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של סיישל למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט: איגרוף, אתלטיקה, בדמינטון ושחייה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים וסיימו במקומות האחרונים. גם המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג לא הגיעה להישגים משמעותיים. המשלחת מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים: בדמינטון, הרמת משקולות ושחייה.
ציטוקינים ומתווכים אחרים במחלות ריאה

ציטוקינים הקשורים ל- TH2

אסתמה היא מחלה המאופיינת בפעילות מוגברת של תאי TH2. בחדירה הראשונה של האלרגן לרקמה, המקרופאגים מציגים אותו לתאי TH2, אשר מפרישים IL4 ו-IL13, אשר מביאים לשפעול של תאי B וייצור של נוגדנים מסוג IgE. הנוגדנים נקשרים לרצפטורים שעל תאי מאסט, ולאחר חשיפה נוספת לאלרגן תוכן תא המאסט יוצא החוצה וגורם לתגובה האלרגית. 
ניתן להשתמש בציטוקינים עצמם לצורך הטיפול, נוגדן נגד הציטוקין IL5 אשר מעורב בתהליך האסתמה (כיום, בשלבי מחקר עדיין). ציטוקינים מטופלים גם על ידי סטרואידים המורידים את רמתם ברקמה: למשל, חלק מהתהליך באסתמה מתקדמת הוא התעבות של דרכי הנשימה ויצירה של פיברוזיס. בתהליך זה תאי הדלקת נודדים לתוך דפנות דרכי הנשימה. מתווך על ידי ציטוקינים מסוג כמוקינים (אקסוטוקסינים מסוג 2 ו- 3). על ידי טיפול בסטרואידים מורידים את רמתם.
לוציפר

לוּציפר (מלטינית Lucifer, "נושא אור"), הידוע גם כהֵילֵל בֶּן-שָׁחַר, הוא כינויו של השטן באמונה הנוצרית.

סמלים

הקישור לכוכב הלכת נוגה נובע ככל הנראה מתכונותיו האסטרונומיות: זהו הכוכב הבהיר ביותר מבין כוכבי הלכת בשל קרבתו לכדור הארץ ובשל שכבת העננים המקיפה אותו. מאחר שיחסית אלינו הוא בזווית קרובה לשמש, ניתן לצפות בו רק עם זריחת השמש ועם שקיעתה. קל, לכן, להבין כיצד נקשר לכוכב זה מיתוס של גאווה (יומרה להחליף את השמש) שבאה על עונשה. יש גם המייחסים את השם "בן שחר" לכוכב השחר, הוא נוגה.

לוציפר בתרבות


סיפורו של לוציפר, מרידתו ונפילתו, הוא נושא מקובל ונפוץ באמנות הנוצרית. בולט בעיקר תיאורו המעמיק של ג'ון מילטון בגן העדן האבוד המציג באופן טראגי את מידת הגאווה והשנאה הגורמות ללוציפר לבחור להתמרד כנגד אלוהיו למרות ההכרה שמאבק זה הוא חסר סיכוי. דמותו של לוציפר רווחת בתרבות הפופולרית, והוצגה במגוון רחב של סרטים, סיפורי קומיקס ומשחקי מחשב. הוא מוצג לעיתים כמפלצת אימתנית ומעוררת-אימה, ולעיתים דווקא כאדם מעודן ומתוחכם, המשתמש בערמה, ולא באלימות, כדי להשיג את מטרותיו. כמו כן, נפילתו של לוציפר ומלחמתו באלוהים היא נושא נפוץ לשירים במוזיקת המטאל ובייחוד בסוגת האקסטרים מטאל.
AGM-45 שרייק

היסטוריה

השרייק הופעל לראשונה במהלך מלחמת וייטנאם באמצעות F-105F ו-F-105G ת'אנדרצ'יף שיועדו למשימות דיכוי הגנה אווירית, ומאוחר יותר באמצעות מטוסי F-4 פנטום II שיועדו לאותן המשימות. הטווח של הטיל היה קצר יותר מהטווח של טיל הקרקע-אוויר (טק"א) SA-2 שנגדו שימש, אך אף על פי כן השימוש בו היה עדיף על השיטה הקודמת לתקיפת סוללות טק"א באמצעות רקטות ופצצות ממטוסי ה-F-100F סופר סייבר. השרייק שוגר לרוב כ-30 מעלות מעל לאופק כנגד מכ"ם קורן מסוג "פאן סונג" המרוחק כ-15 מייל (25 ק"מ) לזמן מעוף של כ-50 שניות. טקטיקת התקיפה השתנתה בהדרגה במהלך 1966 ו-1967 עד אשר נכנס לשירות טיל ה-AGM-78 סטנדרד ארם אותו ניתן היה לשגר מטווח גדול יותר משמעותית. אפילו לאחר שה-AGM-78 נכנס לשירות, הוסיפו האמריקנים להשתמש בשרייק לצורך תקיפה קרובה. אף על פי שהשרייק לא נכנס לשירות סדיר בבריטניה, הוא סופק בחשאי לחיל האוויר המלכותי הבריטי לשימושו במלחמת פוקלנד.

שירות בחיל האוויר הישראלי

טילי שרייק סופקו לחיל האוויר הישראלי לאחר מלחמת ההתשה וכונו על-ידו "אגרוף". יעילותם של טילים אלו הוכחה כמוגבלת. בשימוש הראשון בטיל בחיל האוויר, ב-18 בספטמבר 1971, שיגרו מטוסי פנטום 12 טילים לעבר מכ"מי סוללות הטק"א המצריות שקודמו לעבר תעלת סואץ בסיום מלחמת ההתשה. התקיפה הייתה תגובה להפלת מטוס בואינג 377 סטרטוקרוזר שביצע גיחת צילום במרחק של כ-22 ק"מ מהתעלה, באמצעות טק"א, יום אחד לפני כן.  רק טיל אחד פגע בבסיס הבטון של אנטנת המכ"ם וגרם לנזקים. 11 הטילים האחרים החטיאו את מטרותיהם ופגעו בין קילומטר לחמישה קילומטר מהמטרות. המצרים סגרו את המכ"מים ובכך מנעו פגיעה בהם.
מדינת האטיי

רקע

עם סופה של מלחמת העולם הראשונה כבש הצבא הבריטי את צפון עיראק וסוריה של ימינו והגיע גם לאזור האטיי. זמן קצר לאחר מכן נכנסו כוחות צרפת לאזור מכוח חלוקת השליטה במזרח התיכון כפי שנוסחה בין בריטניה לצרפת בהסכם סייקס-פיקו ב-1916. מלחמת טורקיה-צרפת בדרום אסיה הקטנה באה לסיומה בהסכם אנקרה אשר נחתם ביום 20 באוקטובר 1921. לפי הסכם זה נסוגו הצרפתים משטחי דרום אנטוליה עליהם השתלטו, ובתמורה הכירו הטורקים במנדט הצרפתי על סוריה. אזור האטיי שנודע אותה עת כסנג'ק אלכסנדרטה הוכר כאזור אוטונומי בשל האוכלוסייה הטורקית הניכרת שהתגוררה בו. נוסף על הטורקים התגוררו בחבל בני לאומים רבים אחרים ובהם ערבים בני דתות שונות, יהודים, אשורים, כורדים, אלווים וארמנים. ב-1925 סופח החבל למנדט הצרפתי על סוריה אך עדיין נהנה ממעמד מנהלי נפרד.

הקמת מדינת האטיי

בחודש מרץ 1936 נפתחו שיחות בין צרפת לסורים בעניין עצמאותה של סוריה, ושישה חודשים לאחר מכן, בספטמבר 1936, נחתם הסכם בדבר הענקת עצמאות הדרגתית לסוריה. די היה בכך כדי לעורר מהומות אתניות בחבל אלכסנדרטה. ממשלת טורקיה הביאה את ענינו של החבל בפני חבר הלאומים בטענה כי האוכלוסייה הטורקית בחבל נמצאת תחת איום. מוסטפא כמאל אטאטורק דרש כי החבל, שלו העניק את השם "האטיי", יסופח לטורקיה בשל כך שרוב אוכלוסייתו הייתה טורקית. בתיווכו של חבר הלאומים, הוכרז החבל כאוטונומי בחודש נובמבר 1937, וזכה למעמד מיוחד במסגרת המנדט הצרפתי. החבל הוגדר כחלק מהמנדט, אך כקשור הן לטורקיה והן לצרפת בכל הקשור להגנתו. ב-1938 קיימו הצרפתים מפקד אוכלוסין בפיקוח בינלאומי ולפיו חולקו המושבים באספת החבל. מ-40 המושבים באספה הוענקו 22 לטורקים, 9 לאלווים, 5 לארמנים, 2 לערבים סונים ו-2 לערבים נוצרים. ב-4 ביולי 1938 חתמו צרפת וטורקיה הסכם דו צדדי בעניין מעמדו של חבל אלכסנדרטה ואספת החבל התכנסה לאחר עריכת בחירות ב-22 ביולי 1938. 
בתואנה כי בין האוכלוסייה הטורקית לערבית פרצו מהומות, הכריזה האספה ב-2 בספטמבר 1938 על ניתוקו של החבל מהמנדט הסורי ועל הפיכתו לרפובליקה עצמאית, היא מדינת האטיי. המדינה החדשה אימצה דגל דומה להפליא לדגל טורקיה, וההבדל היחיד בין השניים היה הכוכב הלבן המופיע בדגל הטורקי שהפך לחלול בדגלה של מדינת האטיי. מארש העצמאות (İstiklâl Marşı), המנון טורקיה, אומץ כהימנונה של המדינה. ב-6 בפברואר 1939 הוחל החוק הטורקי במדינת האטיי וב-13 במרץ 1939 הונהגה בה הלירה הטורקית כהילך החוקי. הלכה למעשה נשלטה מדינת האטיי על ידי טורקיה: נשיאה טייפור סקמן (Tayfur Sökmen) היה חבר הפרלמנט הטורקי בעברו, וראש ממשלתה אבדורחמן מלק (Abdurrahman Melek) אף כיהן בפרלמנט הטורקי במקביל לחלק מכהונתו במדינת האטיי.

הסיפוח לטורקיה

בעקבות משאל עם עליו הורתה אספת החבל, היא החליטה ב-23 ביוני 1939 על הצטרפותו של החבל לרפובליקה הטורקית וצרפת נתנה את הסכמתה לצעד. ב-7 ביולי 1939 הפכה מדינת האטיי להאטיי (נפה) בטורקיה, ואליה צורפו שלוש תת-נפות טורקיות אשר הגדילו את חלקה של האוכלוסייה הטורקית בסך אוכלוסיית הנפה. ההרכב האתני בנפה השתנה גם בשל כך שארמנים וערבים רבים עזבו את נפת האטיי ועברו להתגורר בסוריה.
מנהל התקן

מנהל התקן (שם מקובל דרייבר, מאנגלית: Driver) הוא תוכנית מחשב המאפשרת לתוכנית מחשב אחרת, לתקשר עם חומרה כלשהי או עם תוכנה אחרת הפועלת בפורמט שונה באמצעות מימוש הממשק שלה ומתן API לעבודה מולו.

פיתוח מנהל התקן

פיתוח מנהל התקן נחשב אתגר למהנדסים משום שהוא משלב בין חומרה לתוכנה, ולכן דורש הבנה של שני התחומים גם יחד. מנהל ההתקן זוכה לרוב להרשאות מאוד חזקות במערכת, ולכן כל שגיאה עלולה לגרום להתרסקות. הדבר מקשה על תהליך ניפוי השגיאות.
דום דה-לואיז

ביוגרפיה

דה-לואיז נולד בברוקלין, ניו יורק, למשפחה איטלקית-אמריקאית. הוא סיים לימודיו בתיכון לאומנויות הבמה במנהטן, ומאוחר יותר למד באוניברסיטת טאפטס במסצ'וסטס.
הוא נהג להשתתף בתפקידים קומיים, אם כי בסרט מוקדם משנת 1964 בשם Fail-Safe הוא הראה יכולות משחק מגוונות יותר. הופעתו המשמעותית הראשונה הייתה בתוכנית הטלוויזיה הבדרנים (The Entertainers) בשנת 1964.
דה-לואיז השתתף בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית של דין מרטין בשנות ה-60. תחילה בתפקיד אורח ומאוחר יותר בתפקיד קבוע. בשנות ה-70 וה-80 הוא נהג לככב לצידו של ברט ריינולדס בסרטים רבים, הידועים שבהם היו מרוץ מחוף לחוף, מרוץ מחוף לחוף 2 והסוף.
דה-לואיז התפרסם בעיקר בזכות תפקידיו בסרטיו של הבמאי מל ברוקס, שליהק אותו בין היתר לסרטיו 12 הכיסאות, אוכפים לוהטים, ההיסטוריה המטורפת של העולם, סרט אילם ורובין הוד: גברים בגטקעס. דה-לואיז גם תרם את קולו לדמות של פיצה דה האט בשיגעון בחלל, הפרודיה של ברוקס על טרילוגיית מלחמת הכוכבים. בנוסף לתפקידי משחק, דה-לואיז עסק רבות גם בדיבוב סדרות וסרטי אנימציה.
מאז שנות ה-50 ועד שנותיו האחרונות, דה-לואיז הספיק לככב בעשרות סרטים, מחזות ותוכניות טלוויזיה כמו הטרול בפארק הקסום, ואף ביים סרט קולנוע אחד ("Hot Stuff" מ-1979) וסרט טלוויזיה ("Boys Will Be Boys" מ-1997). בשנותיו האחרונות, הוא טיפח קריירה חדשה כשף, ואף פרסם שני ספרי מתכונים פרי עטו. כמו כן, דה-לואיז פרסם שבעה ספרי ילדים.
דה-לואיז נפטר בשנתו ב-4 במאי 2009, בבית חולים בקליפורניה בו היה מאושפז, לאחר מאבק ממושך במחלת הסרטן.
היה נשוי לשחקנית קרול ארתור ואביהם של השחקן, התסריטאי והבמאי פיטר דה-לואיז והשחקנים דייוויד דה-לואיז ומייקל דה-לואיז.
משה סרטל

משה סַרטֶל (נולד ב-1942) הוא משורר ישראלי. חתן פרס נשיא המדינה לספרות (1997) ופרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (1999-2000).

ביוגרפיה

משה סרטל נולד בשנת 1942 באיסטנבול שבטורקיה. בשנת 1949 עלה לישראל עם משפחתו. שירת בצה"ל ביחידות סיור ושריון.
בעל תואר ראשון בפילוסופיה יהודית, ספרות וקבלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר מוסמך מבית הספר לספרנות של האוניברסיטה. למד גם היסטוריה צבאית באוניברסיטת תל אביב. ניהל מערכת ספריות בעיר מגוריו, פתח תקווה. ב-1997 ייסד את הוצאת הספרים "מצחף" המתמחה בספרים בנושאי יהדות.
סרטל הוציא לאור שבעה קובצי שירה פרי עטו, הראשון שבהם בשנת 1967. הוא זכה במספר פרסים על יצירתו, בהם פרס ברנשטיין (1985) פרס ורטהיים לשירה מטעם אוניברסיטת בר-אילן (1996-1995), פרס נשיא המדינה לספרות (1997) ופרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (2000-1999).
בשנת תשנ"ה יצאה לאור ההקלטה "קאנון: משה סרטל קורא משיריו".
אנדריי פלטונוב

ביוגרפיה

פלטונוב נולד למשפחת פועלים ענייה בקרבת העיר וורונז', ובצעירותו עבד כפועל. הוא השתתף במלחמת האזרחים ברוסיה ככתב צבאי וכעוזר לנהג קטר, ולאחר מכן החל ללמוד במכללה הפוליטכנית הנדסה אזרחית. באותן שנים, סוף העשור הראשון של המאה ה-20 והעשור השני, הוא החל לכתוב שירה, סיפורים ומאמרים, וב-1927 יצא לאור ספרו הראשון "הסכרים של יֶפִּיפַאן".
בתחילה התקבלו יצירותיו של פלטונוב באהדה, אך כעבור כמה שנים החל ממסד הביקורת־מטעם להתנגד להן בגין אי־התאמתן ל"ריאליזם הסוציאליסטי", עד שלבסוף הוא הוכרז כ"אויב מעמדי" ויצירותיו נאסרו לפרסום. במסגרת ההתנכלויות אליו נאסר בנו בשנת 1938, ורק כעבור שנתיים, לאחר שתדלנות מצד חברו הסופר מיכאיל שוֹלוֹחוֹב, שפנה בעניין ישירות לסטלין, הוא שוחרר. בן זה חלה בשחפת, נפטר ממנה והדביק את אביו במחלה, שגם הוא נפטר ממנה.
פלטונוב נותר אלמוני יחסית עד לשנות ה-60, שבמהלכן החלו כתביו להתפרסם.
סקי למרחקים

סקי למרחקים או סקי במישור (באנגלית: Cross-country skiing או XC skiing) הוא ענף ספורט חורף ממשפחת הסקי הנורדי, בו הגולש נע למרחקים ארוכים במיוחד (כמה עשרות קילומטרים) על גבי מגלשי סקי במסלולים עם טופוגרפיה משתנה. הגולשים דוחפים את עצמם קדימה בעזרת הרגליים וכן בעזרת מקלות סקי שהם אוחזים בידיהם. בנוסף להיותה ענף ספורט, צורה זו של גלישה היא עדיין דרך פופולרית להתנייד בחודשי החורף בארצות צפון אירופה. 
כספורט תחרותי, סקי למרחקים נחשב קשה ביותר שכן הוא דורש הפעלה של רוב שרירי הגוף בעומס גבוה ולאורך זמן. הוא נחשב גם כספורט עממי מקובל מאוד, בין היתר מכיוון שהוא קל ללימוד, אינו מצריך ציוד יקר במיוחד ונחשב לפעילות גופנית בריאה ביותר. גלישה למרחקים נפוצה בארצות סקנדינביה, בקנדה, ברוסיה וביתר מדינות ברית המועצות לשעבר. הענף הזה צובר תאוצה כספורט עממי גם בארצות הברית ובאירופה הקונטיננטלית. מלבד היותה ענף ספורט בפני עצמו, גלישה למרחקים קיימת גם בשני ענפי ספורט חורף נוספים: סקי נורדי משולב בו גלישה למרחקים משולבת עם קפיצות סקי, וביאתלון שמשלב גלישה למרחקים עם קליעה למטרה. תחרויות גביע העולם מאורגנות על ידי פדרציית הסקי הבינלאומית.

היסטוריה

גלישה למרחקים פותחה בארצות סקנדינביה לפני אלפי שנים. זוהי הייתה דרך ההתניידות היחידה בארצות אלו המכוסות בשלג עמוק במשך רוב השנה, בעיקר בצפון. הגלישה למרחקים הפכה מאוחר יותר גם לדרך ההתניידות של הצבאות באזורים האלו ואף במאה ה-20 עשה הצבא הפיני שימוש נרחב בגלישה למרחקים במהלך מלחמת החורף. באופן מסורתי נבנו מגלשי הסקי מעץ, ומקלות הסקי נבנו מקני במבוק שאליהם חוברה פיסת עור לשפר את האחיזה בידיים. מרוץ הסקי הספורטיבי (תחרותי) הראשון למרחקים אורגן כנראה ב-1872 בנורווגיה.

ציוד

מגלשי הסקי הם צרים וארוכים יחסית, וקלי משקל. בגלל צורתם הם מאפשרים לצבור מהירות אולם השליטה בסיבובים קשה. בניגוד למרבית ענפי ספורט החורף המגפיים מתחברים למגלשי הסקי רק באזור האצבעות ואילו העקב חופשי. התצורה הזאת חשובה במיוחד כאשר הגולש מטפס על גבעות. למעשה סקי למרחקים הוא ספורט החורף היחידי שכולל גם עליות. מקלות הסקי הם ארוכים במיוחד, הם אמורים להגיע לגובה הכתף של הגולש ואף לעבור אותו במעט. קצוות המקלות מחודדים כדי שיוכלו להינעץ בשלג, ומעט מעליהם יש מגן שמונע מהם להינעץ עמוק מדי. הגולש לובש בדרך כלל בגדים תרמיים צמודים לגוף כדי להקטין את השפעת הרוח, ולובש כפפות מרופדות כדי למנוע כאב כתוצאה מהאחיזה במקלות הסקי.
צבי רוזן (פילוסוף)

ביוגרפיה

רוזן קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה ב-1957. הוא התמחה בפילוסופיה פוליטית וחברתית, ועסק גם בפילוסופיה של הדת ובתולדות הפילוסופיה. בין השאר לימד וכתב ספרים על קרל מרקס, ונחשב בעבר לאחד המומחים הגדולים בעולם למשנתו. כן כתב על פרידריך ניטשה, הרברט מרקוזה ואסכולת פרנקפורט (למשל תיאודור אדורנו). רוזן היה מרצה אורח קבוע באוניברסיטת גתה בפרנקפורט, ממנה יצאה אסכולת פרנקפורט, ועמיתם של הפילוסופים המובילים בעולם בתחום זה, כגון לשק קולקובסקי ויורגן האברמאס.
רוזן כתב אלפי מאמרים וספרים, בעברית ובגרמנית. ספריו תורגמו למספר שפות.
בשנת 2001 היה מועמד לפרס ישראל בתחום הפילוסופיה.
ג'יג'י

עלילה

ג'יג'י היא נסיכה בת 12, בתם של מלכי ארץ החלומות והדמיון. זוהי ארצן של הדמויות הדמיוניות והאגדתיות. המלך, אביה של ג'יג'י, הוא אדם גמדי בעל נטייה להתלהבות והתנהגות ילדותית. אמה המלכה היא אישה גבוהה, חכמה ורגועה.
ארצה של ג'יג'י עומדת בפני כליה כיוון שבני האדם נטשו את חלומותיהם ותקוותיהם. הוריה של ג'יג'י שולחים אותה לכדור הארץ כדי לסייע לבני האדם לשוב ולהאמין בחלומותיהם. יחד איתה נשלחים שלושה בני-לוויה בצורת כלב, קופיף וציפור. בנוסף מוענק לה תליון ובו מטה קסם. לג'יג'י מספר כוחות קסם, וכוחה העיקרי הוא היכולת להפוך לאישה צעירה בעלת כישרונות מקצועיים, המשתנים לפי העניין (רופאה, זמרת, מעודדת וכדומה).
עם הגעתה לכדור הארץ, משתמשת ג'יג'י בכוחותיה כדי לגרום לבני זוג חשוכי ילדים להאמין שהיא בתם. בני הזוג משמשים משפחה אומנת עבורה על פני כדור הארץ.
כדי למלא את משימתה, מרחפת ג'יג'י על פני כדור הארץ בכלי רכב קסום עם בני הלוויה שלה. ברוב המקרים, ג'יג'י מגלה שאדם מצוי בבעיה, והיא משתמשת בכוחה להפוך למבוגרת כדי לסייע בפתרון. בכל פעם שהיא מצליחה להביא אושר לחיי אדם, זורח בארץ החלומות הכתר של הוריה. כל ארבעה הבזקים של הכתר מובילים להופעת אבן חן בכתר. על ג'יג'י לגרום לכך שיופיעו בכתר תריסר אבני-חן כדי להציל את ארץ מוצאה.
בפרק 45, לאחר שהופיעו בכתר כבר 11 אבני חן, מאבדת ג'יג'י את כוחותיה במהלך התמודדות עם חוטף חיות. בפרק שלאחר מכן היא נדרסת למוות. הוריה, המלך והמלכה, מציעים לה לשוב לארץ החלומות, אולם היא מסרבת ומעדיפה להיוולד מחדש בצורת תינוקת אדם. הפרקים הנותרים עוסקים בהרפתקאות חדשות של ג'יג'י, הפעם בלוויית דרקון קטן שרק היא מסוגלת לראות, וכן דמות רשעית המנסה למנוע את הצלחת ג'יג'י במשימותיה. בסופו של דבר, דמות זו חושפת כי הרפתקאותיה של ג'יג'י הן חלומות של ג'יג'י האנושית.

פרטים נוספים

הסדרה כללה שתי עונות. בסך-הכל הופקו 65 פרקים, אך 3 מהם לא שודרו.
בעונתה השנייה החלה ג'יג'י להשתמש בכוחותיה נגד עוולות חברתיות כדי לקדם חלומות ותקוות. מוטיב נוסף בסדרה היה התמודדותה של הגיבורה עם המעבר התכוף בין ילדותיות לבגרות.
בחברה להגנת הטבע

בחברה להגנת הטבע הוא פזמון שנכתב והולחן על ידי  שמוליק צ'יזיק. השיר התפרסם בביצועו של הזמר אריאל זילבר בשנת 1983.

רקע

השיר נכתב על ידי שמוליק צ'יזיק בשנת 1980. הוא הוקלט תחילה על ידי עופר אקרלינג ולהקתו "ליפסטיק" אך לא פורסם. אריאל זילבר הקליט את השיר, ועיבד אותו עם איתן גדרון. השיר  נכלל באלבומו השלישי "אריאל זילבר". לדברי אריאל זילבר השיר הוצע תחילה לדויד ברוזה, דני סנדרסון ואריק איינשטיין, אך כולם סירבו להקליטו. 
השיר כולל חלקים שונים, אשר לכאורה אין קשר בין כל אחד מהם.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת התשמ"ג (1983) של רשת ג' ושל גלי צה"ל  הגיע השיר למקום השני.
אוניברסיטת נאפולי פדריקו השני

אוניברסיטת נאפולי ידועה גם בשם אוניברסיטת פדריקו השני על שם מייסדה פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (איטלקית: Università degli Studi di Napoli Federico II), היא אחת האוניברסיטאות הוותיקות ביותר שעדיין פעילות. האוניברסיטה נוסדה בנאפולי בשנת 1224 על ידי הקיסר מתוך מטרה ברורה להסיט את מרכז הכובד של החינוך הגבוה באיטליה מהצפון (בעיקר בולוניה ופדובה) העוין לקיסרות לדרום. הקיסר שכר את המורים ומשכורתם שולמה מקרנות קיסריות. על-מנת להבטיח את מעמד האוניברסיטה, לא הורשו הבוגרים והסגל לצאת מתחומי נאפולי. בוגרי האוניברסיטה התחייבו להשאר נאמנים לכתר ולהשאר פעילים באוניברסיטה לא פחות מ-16 חודשים לאחר סיום לימודיהם. לאחר מות הקיסר בשנת 1250 ידעה האוניברסיטה עליות ומורדות בהתאם לאקלים הפוליטי הסוער של איטליה ושינתה את משכנה מספר פעמים.
איחוד איטליה הביא גם להסדרת הלימודים הגבוהים והאחדת תוכנית ודרישות התוארים, כפי שנקבע בחוקים משנת 1877 ו-1859.
בעת החדשה ניתן לציין שני שלבים עיקריים בתולדות האוניברסיטה. בשנת 1884, בעקבות מגפת כולירה שעשתה שמות באוכלוסיית העיר הוסבו מבני ציבור ישנים לשימוש האוניברסיטה. הבולט בהם הוא הבניין המרכזי השוכן ושולט על הנוף של רחוב אומברטו הראשון, שבנייתו הושלמה בשנת 1912 ובו שוכנים כיום מוסדות סנאט האוניברסיטה וחלק מבית הספר למשפטים. האירוע השני הוא הפצצת האוניברסיטה על ידי הצבאות הלוחמים במלחמת העולם השנייה במספר הזדמנויות, והיא אף הייתה לזירת קרבות בין פרטיזנים איטלקיים לבין כוחות צבא גרמניים במהלך שנת 1943. בקרבות אלו עלו באש חלק מבנייני האוניברסיטה. לאחר כיבוש איטליה שימשו חלק ממבני האוניברסיטה כמטה כוחות הכיבוש האמריקאים והבריטים, ונזקים נוספים נגרמו למבנים ולפעילות הסדירה של המוסד.
האוניברסיטה זכתה לפריחה מוחדשת בשנות השישים של המאה ה-20 - נוספו פקולטות חדשות ומבנים חדשים נבנו, בעיקר בפריפריה של נאפולי. הבולטים בהם הן הפקולטות לרפואה ולווטרינריה והפקולטה להנדסה. בשנת 2000 נבנה קמפוס גדול וחדש בשם מונטה סנט'אנג'לו (Complesso Universitario di Monte Sant'Angelo) ובו שוכנו הפקולטות למתמטיקה, פיזיקה, ביולוגיה וכלכלה. כיום פועלות באוניברסיטה 13 פקולטות המחולקות ל 82 מחלקות, ולומדים בה כ-100,000 תלמידים, מספר שנותר יציב מתחילת שנות השמונים של המאה ה-20. באוניברסיטה עובדים כ-3,000 אנשי סגל הוראה וכ-4,500 עובדים נוספים.