google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי קוריאה הצפונית–רואנדה

היסטוריה

במהלך המלחמה הקרה, מרבית הממשלות ברואנדה היו אנטי-קומוניסטיות, אך למרות זאת ממשלת קוריאה הצפונית שמרה על יחסי ידידות עם רואנדה וסיפקה לה סיוע התפתחותי. אחת הדוגמאות לכך היא פריסת צוות צפון קוריאני בשנת 1978 ו-1979, כדי לסייע בהקמת בריכות דגים לגידול קרפיון אסייתי ברואנדה.
בשנות ה-80, חלק מחברי החזית הפטריוטית של רואנדה אומנו על ידי חיילים צפון-קוריאנים בעת שהתאמנו יחד עם צבא אוגנדה.
כשניצח פול קגאמה בבחירות לנשיאות רואנדה בשנת 2010, פירסמה ממשלת קוריאה הצפונית הודעת ברכה על ניצחונו.
במוזיאון הידידות הבינלאומית שבקוריאה הצפונית מוצגות לראווה מספר גדול של חרבות וחניתות עתיקות מרואנדה, שהובאו לשליטי קוריאה הצפונית במהלך השנים.
הסולם (כתב עת)

מדיניות ומטרות כתב העת

מדיניות כתב העת הייתה בעיקרה שמרנית. רוב התוכן שפורסם בו היה מבוסס על מידע, ספרות אקדמית ונתונים מתחומים שונים כגון משפטים, פסיכיאטריה, חקר המיניות ועוד. ארגון "בנותיה של ביליטיס" אליו השתייך הכריז על שתי מטרות מרכזיות - 'חינוך החריגה' ו'חינוך הציבור'. 
'חינוך החריגה' עסק במטרה לאפשר לקוראת, אישה מהקהילה הלסבית, להבין טוב יותר את תחושותיה, להסתגל ולהתאים את עצמה לחיים בחברה שלעיתים עוינת כלפיה. בהתאם למטרה זו, התוכן עסק בעצות, דעות והדרכות על היכולת להסתדר באופן עצמאי כאישה לסבית בתחומים חברתיים, אזרחיים וכלכליים. 
המטרה השנייה, 'חינוך הציבור', נועדה לייצר בציבור הרחב הכרה ולגיטימציה לקהילה ההומוסקסואלית והלסבית באמצעות תוכן חינוכי המסביר אודותיהם.
גם מדיניות ההפצה של העיתון תרמה למטרה זו. ארגון "בנותיה של ביליטיס" הפיץ עותקים של כתב העת ללא דרישה קודמת לכך, למוסדות חינוך שונים ולבעלי מקצוע כגון פסיכולוגים, עורכי-דין וספרנים, שאת כתובותיהם מצאו באמצעות ספר הטלפונים.

אסטרטגיות ליצירת לגיטימציה לנשים לסביות

ניתוח גיליונות כתב העת מצא שלוש אסטרטגיות באמצעותן ניסו הכותבים "לחנך את הציבור" ולייצר לגיטימציה לנשים לסביות.
הראשונה, נורמליזציה של הנשים הלסביות - בעיקר באמצעות מאמרים של מומחים לפסיכולוגיה ופסיכותרפיה שהשוו בין נשים לסביות לנשים הטרוסקסואליות, וטענו כי הן זהות לגמרי מלבד הבחירה של מושא אהבתן.
האסטרטגיה השנייה הייתה השגת מעמד גבוה בחברה. עיקר הדרך הייתה תיאור נשים לסביות באופן דומה לגברים. בכתב העת תוארו הנשים הלסביות כנשים עצמאיות ועובדות - נשות עסקים, רופאות, צלמות, מורות ועוד. הן תוארו כבעלות חינוך גבוה, עוסקות במקצועות ממעמד גבוה, ומרוויחות שכר מעל הממוצע. תיאורים אלו, בשנים הראשונות בהן הופץ העיתון, אפיינו בעיקר גברים והיו פחות נפוצים בקרב נשים הטרוסקסואליות.
האסטרטגיה השלישית הייתה יצירת אמפתיה - הצגת הנשים הלסביות כאזרחיות אידיאליות. כתב העת עשה זאת באמצעות מאמרי הדרכה שפנו לאישה הלסבית, וייעצו לה לשים בסדר העדיפויות קודם כל את העובדה שהיא אזרחית, אינדיבידואלית ואינה חלק מקבוצה עם דעה מסוימת. הם טענו כי עליה לפעול תחילה לטובת המדינה ורק לאחר מכן לייחס חשיבות לנטייה המינית שלה.
סגולית דו-גונית

הקונכייה

הקונכייה שלו נחשבת ליפה ומרשימה, וגודלה כ-18–38 מילימטר. גודל הקונכייה של תת-המין J. j. bicolor הנפוץ בחופי ישראל לרוב אינו עולה על 20 מילימטר. צבע הקונכייה הוא סגול-כחול, והיא כוללת משטחים סגולים בוהקים לצד משטחים בצבע סגול-כחול בהיר דהוי. צורתה כדורית ובה 3–4 פיתולים. קליפתה דקה יחסית. מכיוון שחילזון זה "נתלה הפוך" על המצוף אותו הוא מפריש, צבעי הצללת הנגד של הקונכייה שלו הפוכים: חלקה הגחוני סגול כהה ואילו חלקה הגבי (הצריח) סגול בהיר יותר. רק בשלב הפגית (וליגר) יש לו מכסה גירני (operculum), אותו הוא מאבד בהתבגרותו כדי שיוכל לצוף.

גוף החילזון

לסגולית הדו-גונית ראש גדול על צוואר גמיש. העיניים ממוקמות בבסיס הבחנינים.

אורח חיים

מדובר בחילזון פלגי, שחי בחלק העליון של מי הים. הוא צף על פני המים באמצעות מצוף (המכונה "רפסודה") העשוי מריר קרוש הכולא בועות אוויר אותו הוא מפריש מרגלו. במהלך הציפה, פתח הקונכייה והרגל פונים כלפי מעלה. הסגולית ניזונה מהידרתים, מדוזות סוכך קטנות, מפרשונים ושטרגליים השוחים בחלק העליון של המים.
כאשר היא מותקפת היא מפרישה נוזל סגול מבלוטה תת-זימית.
הסגולית מתחילה את חייה כזכר וכאשר הוא מתבגר הוא הופך לנקבה. את הבצים שהיא מטילה היא שומרת בגופה עד שהן מתפתחות לשלב הפגית.

תפוצה

הסגולית הדו-גונית חייה בים הפתוח (מין פלגי), בשכבת המים העליונה, לרוב צפה באמצעות ריר קרוש המופרש מרגלה. היא נפוצה בימים חמים ובימים טרופי. תחום תפוצתה כולל ימים רבים, לרבות האוקיינוס השקט, האוקיינוס ההודי והאוקיינוס האטלנטי. תת-המין J. j. bicolor נפוץ במזרח האוקיינוס האטלנטי ובים התיכון. סערות חזקות לעיתים משליכות סגוליות אל חוף הים.
רוברט ולטש

ביוגרפיה

ולטש נולד בעיר פראג שבאוסטריה-הונגריה (כיום בירת צ'כיה) למשפחה עתיקה ומכובדת. אביו תיאודור ולטש היה עורך דין ופעיל בקהילה היהודית. בסוף המאה ה-19 הוא היה המנהל הכללי של החברה המרכזית לניהול חיים יהודיים (Centralverein zur Pflege Jüdischer Angelegenheiten).‏ עם תחילת לימודיו באוניברסיטת קארל פרדיננד בפראג הצטרף לארגון הסטודנטים הציוני "בר כוכבא" ואף כיהן כנשיאו בשנים 1911–1912. בעיר הייתה קהילה יהודית חזקה, שמבחינה תרבותית הייתה גרמנית. במלחמת העולם הראשונה נלחם ולטש בצד מעצמות המרכז. דודנו פליכס ולטש היה חבר קרוב של קפקא ומקס ברוד. רוברט היה חבר של האחרון כל חייהם. שניהם חלקו עניין עמוק בציונות אידיאליסטית.
ולטש החל לפרסם מאמרים בכתבי עת יהודים גרמנים ב-1910, בשבועון בגרמנית Selbstwehr שיצא בפראג וכן ב"די וֶלט".
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוזמן לברלין בירת גרמניה להיות עורכו של כתב העת Jüdische Rundschau ("יידישֶה רוּנדשַאוּ"), עיתון שפורסם, בחלק מן השנים, פעמיים בשבוע בברלין; שיא תפוצתו היה 37,000 עותקים. ולטש ערך וכתב עבור העיתון מ-1919 עד סגירתו על ידי המשטר הנאצי ב-1938 אחרי ליל הבדולח. תרומתו הידועה ביותר הייתה תגובתו לחרם אחד באפריל 1933 שהכריזו הנאצים על חנויותיהם של היהודים: "שאוהו בגאון את הטלאי הצהוב". הייתה זו קריאה לעוצמה וסולידריות וקול בודד בתגובה לחרם הנאצי. לא הייתה זאת התייחסות לחובת ענידת טלאי צהוב, שהנאצים לא כפו אותה עד 1941, כי אם קריאה לאחדות של הקהילה היהודית-גרמנית שעד אותו זמן ראתה את עצמה כחיה חיים משולבים יפה בגרמניה.
מ-1925 עד 1933 היה ולטש פעיל בתנועה הציונית "ברית שלום" שדגלה בפתרון מדינה אחת בארץ ישראל כשיהודים וערבים חיים ביחד. לשם מטרה זו הוא התיידד עם מרטין בובר ואלברט איינשטיין.
לאחר שנמלט לארץ ישראל ב-1938, ערב המלחמה, המשיך להטיף להסדר עם האוכלוסייה הערבית בארץ ישראל המנדטורית. הוא היה גם מיודד עם חיים ויצמן, שמאוחר יותר היה לנשיא הראשון של מדינת ישראל.
ולטש עבד שנים רבות ככתב של "הארץ". ב-1945 עבר ללונדון ונעשה כתב העיתון שם. בתפקיד זה כיסה את משפטי נירנברג.
ולטש היה אחד היוזמים להקמת מכון ליאו בק, שנקרא על שמו של ליאו בק, רבה ומנהיגה של יהדות גרמניה בזמן השלטון הנאצי. המכון מוקדש לשימור ההיסטוריה של הקהילה היהודית-גרמנית ותרבותה והוא פעיל גם היום. ולטש ערך את שנתון המכון מ-1956 עד 1978.
רוברט ולטש נפטר בירושלים בסוף שנת 1982, בן 91 במותו.
מיכאל נתנזון

מיכאל נתנזון (נולד ב-1969, קרוי גם מישל נתנזון, ובאנגלית Matvey Natanzon) הוא שחקן שש בש מקצועי, הידוע בכינויו "פלאפל".

קורות חייו

נתנזון נולד ברוסיה הסובייטית. בשנת 1972 נפרדה אמו, לריסה, מבעלה ועלתה עמו לישראל.
הם התגוררו באזור. בשנת 1979, כשהיה בגיל 10, נישאה אמו למדען ישראלי שהתגורר בארצות הברית והם עברו לבאפלו (ניו יורק), שם למד שחמט.
בשנת 1991 סיים תואר בחשבונאות באוניברסיטת באפלו ולאחר מכן הפסיד את חסכונותיו בהימורי ספורט. בשנת 1994 הגיע למנהטן.
בתחילה היה חסר בית, ובמשך 6 חודשים לן בפארק כיכר וושינגטון בגריניץ' וילג' והתיידד עם המהמרים המקומיים, מהם למד לשחק פוקר ושש בש. בסוף שנות התשעים הפך לשחקן שש בש מקצועי.
בשנת 2005 השתתף נתנזון בנבחרת ישראל עם גדי כרמלי, איתן אברהם ואלי שווידלר בטורניר שש-בש בינלאומי. הנבחרת זכתה באליפות העולם.
נתנזון זכה פעמים רבות בתחרויות שש בש בינלאומיות, ובשנת 2007 דורג כשחקן השש בש הטוב בעולם, בדירוג של ועדת מומחים. ראש הוועדה קבע: "איננו יכולים לדעת בוודאות מי הוא השחקן הטוב ביותר בכל שנה, אבל אנחנו בטוחים שאפשר לפסול 99.99 אחוז מהמשתתפים. פלאפל עובר את הרף הזה."
נתנזון משחק גם פוקר, והוא הבעלים של מועדון קלפים בתל אביב. בשנת 2005 הפיקו בן בכר ולביא בן גל אודותיו סרט תיעודי, "המשחק של פלאפל".
הולי איירד

ביוגרפיה

איירד נולדה באלדרשוט שבמחוז המפשייר. כשהייתה בת תשע ולמדה בבית הספר לבלט "בוש דייוויס" היא צדה את עינו של מנהל ליהוק, וב-1980 קיבלה תפקיד בעיבוד לרומן "The History of Mr Polly" מאת הרברט ג'ורג' ולס. ב-1981 שיחקה בתפקיד אלספת' הקסלי  הצעירה בסדרת הטלוויזיה עיבוד לספרה האוטוביוגרפי "The Flame Trees of Thika".
ב-1982 שיחקה איירד בתפקיד ביאטריקס פוטר בסרט "סיפורה של ביאטריקס פוטר". ב-1987 הופיעה בדרמה הטלוויזיונית "The Happy Valley" לצדו של דנהולם אליוט, וגילמה תלמידת בית ספר בקניה בשנות השלושים של המאה העשרים. אחרי שהופיעה בתפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה שונות, היא זכתה להכרה כששיחקה בתפקיד ננסי ת'ורפ / גארווי בסדרה "Soldier Soldier". בשנת 2000 החלה לככב בסדרה "להעיר את המתים" בתפקיד פרנקי וארטון. איירד הייתה המספרת בתוכניות טבע אחדות של ה-BBC בהן התוכנית "Wild Mallorca", והשתתפה בפרסומות טלוויזיה. ב-2007 שיחקה בתפקיד פסיכולוגיה קלינית בדרמה "Secret Life" של ערוץ 4. ב-2009 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "Monday Monday" בהפקת "Talkback Thames".

חיים אישיים

איירד הייתה נשואה לשחקן ג'יימס פיורפוי ולהם בן משותף ג'וזף. היא נשואה לטובי מריט ולהם בת, נלי.
שער השלשלת

שער השלשלת (בערבית: باب السلسلة, נהגה: באב א-סִלסִלה) נמצא בכותל המערבי של הר הבית, בין שער המוגרבים ושער הטהרה, ומורכב משני שערים - "שער השלשלת" ו"שער השכינה". מול השער נמצא סביל מפואר קדום. 
בימי הביניים נקרא השער "שער השכינה" בגלל המסורת שבמקום זה התפללו היהודים.
במסורת האסלאמית, השער נקרא על שם שלשלת שהייתה תלויה בפתחו, לה יוחסו סגולות של עשיית צדק ומשפט: הצדדים במשפט היו מגיעים בפני השלשלת ומנסים לאחוז בה. הצודק בדין הצליח, ואילו החייב בדין נכשל, שכן השלשלת הייתה מתחמקת ממנו.]
בנוסף לכך שער השלשלת הוא השער ליציאת יהודים הכי קרוב לכותל המערבי.

תולדותיו

בשער השלשלת מסתיים תוואי נחל צולב, שעליו נבנה בתקופה הרומית הדקומנוס, רחוב הבנוי ממערב למזרח, עקרון אדריכלי שעלפי נבנו ערים רומיות מתוכננות, ובכלל זאת איליה קפיטולינה בתקופה הרומית. השער וקטע הרחוב הקרוב אליו בנוי על גבי קשת וילסון.
 בתקופה הצלבנית נבנה השער בפאר רב על ידי האיובים.
 עד התקופה העות'מאנית ובעיצומה התמלא הדקומנוס הרומאי במבנים ורוחבו הוצר, והוא חולק לשני רחובות שהובילו משער יפו אל שער השלשלת והר הבית: רחוב דוד (המערבי) ורחוב השלשלת (המזרחי) הסמוך לשער. בתקופה העות'מאנית, הוא היה בעל חשיבות בשל קרבתו לשער 'המחכמה', מרכז השלטון העות'מאני, שהנתינים הגיעו אליו מרחבי הארץ.
נכון לשנת 2013 השער נחשב לכניסה ראשית למתפללים מוסלמים בלבד המגיעים להר הבית. בסמוך לשער מן הצד הימני לעולים להר הבית, נמצאת הכניסה לבית מידות מהתקופה הממלוכית, שנקרא מחכמה או 'תכנזיה', (וכיום שוכן בו בסיס משמר הגבול).
סאיד

סאיד (בנורדית עתיקה: seiðr) היה סוג של כישוף או עבודת כשפים עם אספקטים של שמאניזם שתורגלו על ידי הנורדים  שקדמו לנצרות.
המונח משמש גם בהקשר של נאו-פגניות.
נלסון אבורה

ביוגרפיה

אבורה נולד בחוף השנהב שם התגוררו הוריו לאחר שעברו מכף ורדה. הוא קיבל אזרחות של כף ורדה ובגיל חמש עבר לגור בפורטוגל, בעיר אודיבלס. בשנת 2002 קיבל אזרחות פורטוגלית ומאז הוא מייצג את פורטוגל בתחרויות בינלאומיות. 
אבורה הוא בן לדת הבהאית.

מהלך הקריירה

בשנת 2003 זכה אבורה בשתי מדליות זהב באליפות אירופה באתלטיקה לנוער לאחר שזכה בקפיצה לרוחק עם תוצאה של 7.83 מטר ובקפיצה משולשת עם תוצאה של 16.43 מטר. בשנת 2004 השתתף באולימפיאדת אתונה, אך לא הצליח להעפיל לגמר. בשנת 2005 הוא זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23. באליפות העולם באולם שנערכה בשנת 2006 הוא סיים במקום השישי, ובאותה שנה סיים רביעי באליפות אירופה באתלטיקה לאחר שקבע במהלך המוקדמות 17.23 מטר ובכך שבר את השיא הפורטוגלי בקפיצה משולשת.

אלוף עולם

שנת 2007 הייתה שנת הפריצה של אבורה, כשזכה באליפות העולם באתלטיקה באוסאקה, יפן במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 17.74 מטר, לפני ג'אדל גרגוריו מברזיל (17.59 מטר) וולטר דייוויס מארצות הברית (17.33 מטר). 
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בולנסיה, ספרד בשנת 2008 זכה אבורה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.27 מטר, אחרי פיליפס אידוו מבריטניה (17.75 מטר) וארני דויד גירלט מקובה (17.47 מטר)

אלוף אולימפי

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה אבורה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.67 מטר, לפני פיליפס אידוו (17.62 מטר) וליוואן סנדס מאיי בהאמה (17.59 מטר).
באוניברסיאדה שנערכה בבלגרד, סרביה בשנת 2009 זכה אבורה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.22 מטר.  
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכה אבורה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.55 מטר, אחרי פיליפס אידוו (17.73 מטר) ולפני אלקסי קופיו מקובה (17.36 מטר).
באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן, סין בשנת 2011 זכה אבורה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.31 מטר.
בינואר 2012 עבר אבורה ניתוח ברגלו הימנית, אשר השבית אותו מפעילות למשך מספר חודשים, ועל כן נאלץ להיעדר מאולימפיאדת לונדון (2012).
באליפות אירופה באולם שהתקיימה במרץ 2015 זכה במדליית הזהב ואליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט אותה שנה זכה אבורה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.52 מטר, אחרי כריסטיאן טיילור מארצות הברית שקבע את התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים (18.21 מטר) ופדרו פאבלו פיצ'רדו מקובה (17.60 מטר).
הוי, ארצי! מולדתי!

תוכן השיר

השיר מתאר נוף ארצישראלי אופייני מכמה רבדים של תקופות היסטוריות: "גל" אבנים ו"תל", הרומזים או מעידים על הימצאו יישוב קדום, "מצבה" מילה נרדפת ל"גל אבנים", "חָרְבָּה נֶחְרֶשֶׁת" שהקימו מי מכובשי הארץ והשולטים בה, ולעומת זאת, "מנזרים" ("ארמונות", בעברית של ימי הביניים), והמושבה העברית משנות העלייה הראשונה; גם הצומח והחי המתוארים בשיר רבגוניים מאוד: פרדסים בחלק הסובטרופי, זיתים בהרים, ודקלים בעמקים וגם בחלק המדברי, וכן צבר (צמח שיובא לארץ במאה ה-16), גפן ושקמה, בקר וגמלים. תמונת הנוף המעורבת, הצופנת מנעד חוויות ותחושות, שחלקן נעימות וחלקן אינן נוחות, לבני האדם החיים בו, מבטאת את חווית החיים רבת הפנים, בארץ ישראל של המשורר, ושל החברה היישובית בכללה בתקופתו. מלבד תמונת הנופים הצבעונית שמצייר השיר, ואזכור האור, שבו " טוֹבֵעַ כֹּל", מזכיר המשורר פעמיים את הצבע הכחול: "תְּכוֹל לֵילוֹת" ו"הַתְּכֵלֶת" של השמיים הפרושה מעל, אולם התחושה הכללית היא של "הר טרשים קירח", כלומר של ארץ שוממה, חרבה וקשה. ה"צבר" בשיר זה הוא "רשע", והנחל "כמה מים", כלומר נחל אכזב; הבור הסוד הוא "יתום", כלומר נטוש].

לחנים

"הוי ארצי מולדתי" זכה למספר לחנים; של מחט עדרי, יואל ולבה, דוד זהבי, נעמי שמר ומיקי גבריאלוב, ולביצועים רבים, בהם של הגשש החיוור, שוקולד מנטה מסטיק ומיקי גבריאלוב.
אמרגן

אמרגן (בלועזית, לפי האיטלקית: Impresario, גם בעברית נקרא כך עד שנות השישים, עת חידש אורי סלע את המילה "אמרגן", במקום המילה "אימפּרֶסָריו" שהייתה מקובלת עד אז), הוא אדם בתעשיית הבידור המהווה מתווך, יזם ומפיק אירועים בתחום המוזיקה (בעיקר הופעות חיות), התיאטרון והספורט (בדרך כלל בתחומי ראווה כגון תחרויות ומופעי רודיאו ואיגרוף). במאות קודמות היו אמרגנים אחראים על העלאת מופעי אופרה ובלט וייצגו להקות נודדות (למשל עמנואל שיקאנדר, אמרגנו של מוצארט).
האמרגן אחראי על התחום הביצועי של המופע, על גיוס כוח אדם, על ארגון אולמות להופעות, דרכי תחבורה, מימון וכדומה ולעיתים אף על גילוי אמנים ודחיפתם. בין האמרגנים המפורסמים במאה ה-20 ניתן למנות את אמרגן מופעי הוודוויל פלורנץ זיגפלד, את אמרגן הבלט הנודע סרגיי דיאגילב ואת אמרגן הקרקס פי. טי. ברנום. 
בישראל נודעו האמרגנים גיורא גודיק שהפיק מחזות זמר רבים והקים את קולנוע אלהמברה בו הציג מחזות אלה ואברהם דשא (פשנל) אשר הקים את שלישיית הגשש החיוור.
קיימים גם אמרגנים שהתפרסמו בזכות קשריהם עם אמן אחד למשל בריאן אפשטיין, אמרגן להקת הביטלס או בצלאל אלוני אמרגנה של עופרה חזה.

יחסי אמרגן-אמן

תפקיד האמרגן קיים במקום שבו האמן אינו שכיר של מקום עבודה מסודר (כפי שהיה המצב עד ראשית/אמצע המאה ה-20 בקרב שחקני תיאטרון, אופרה ובלט וכפי שהוא כיום בקרב זמרים וחלק מהספורטאים). האמן זקוק לגורם מתווך שיסייע לו כלכלית להוציא את אמנותו לקהל רחב. חלק מהאמרגנים מתפקדים כסוכנים אישיים המייצגים אמנים מול בעלי אולמות וחלקם פועלים יותר כבעלי תיאטרון המחפשים מופעים, לעיתים מעורב יותר מאמרגן אחד בתהליך הפקה של מופע.
שכרו של האמרגן מותנה בדרך כלל בהסכם חלוקת רווחים בינו ובין האמן או להקת האמנים אותה הוא מייצג. פעמים רבות קיים פער בין הבנתו של האמרגן בעולם העסקים ולעיתים גם גילו המבוגר ובין גילם, מידת התמצאותם וכושר המיקוח של האמנים המיוצגים. פער זה גורם לעיתים לחוזים הפועלים לטובת האמרגן ומובילים לתביעות משפטיות רבות בין אמנים לאמרגניהם. יצויין שהאמרגן לוקח פעמים רבות סיכון על עצמו, כאשר המופע נכשל והוא נאלץ לספוג הפסדים מכספים שהשקיע בעצמו כדי להביא ליצירתו.
הילדים עם העיניים השחורות

הילדים עם העיניים השחורות (או הילדים שחורי העיניים) הם אגדה אורבנית על יצורים על טבעיים בדמות ילדים בגילאים 6 עד 16 לערך, עם עור לבן חיוור ועיניים שחורות נטולות אישונים, שלפי דיווחים נראו מבקשים טרמפים או מקבצים נדבות, או נצפו בפתחי בתי מגורים. סיפורים על ילדים שחורי עיניים הופיעו בתרבות הפופולרית מאז סוף שנות התשעים.

היסטוריה

ישנה טענה שמקור האגדה הוא בשנות השמונים, מפרסומים שנכתבו על ידי הכתב בריאן בית'אל על "רשימת תפוצה הקשורות לרוחות רפאים" הנוגעת למפגשים לכאורה עם "ילדים שחורי עיניים" באבילין, טקסס, פורטלנד ואורגון. עם זאת, מרב המקורות העוסקים בתופעה החלו להופיע בסוף שנות התשעים.
בשנת 2012, הופק סרט האימה "הילדים שחורי העיניים" בעזרת פרויקט מימון המונים שנעשה באתר Kickstarter, מנהלו של הפרויקט ציין כי הילדים שחורי העיניים הם "אגדה אורבנית שכבר מרחפת באינטרנט שנים, אני תמיד חשבתי שזה סיפור מרתק". 
בסוף ספטמבר 2014, הציג הצהובון הבריטי "הדיילי סטאר" בעמודו הראשון שלושה סיפורים על תצפיות לכאורה של ילדים שחורי עיניים. התצפיות נלקחו ברצינות על ידי ציידי רפאים, חלקם מאמינים שילדים אלו יכולים להיות חייזרים, ערפדים או רוחות רפאים.
ליפוזום

קיטלוג ליפוזומים

קיימות שיטות שונות להכנת ליפוזומים אשר קובעות במידה רבה את סוגי הליפוזומים על פי המורפולוגיה שלהם. ליפוזומים מוקפים במספר ממברנות  Multilamellar vesicles) MLV) הם ליפוזומים בטווח גדלים של 500–5000 ננומטר המכילים מספר ספירות דו-שכבתיות בעלות מרכז אחד (מעין ליפוזום בתוך ליפוזום) וליפוזומים מוקפים בממברנה יחידה.  ליפוזומים אלו מורכבים מספירה דו-שכבתית אחת. ניתן להכין ליפוזומים בעלי ממברנה יחידה קטנים בגודל של כ-100 ננומטר  (small unilamellar vesicles SUV) וגם בגדלים בטווח שבין 200 ל-800 ננומטר ( Large unilamellar vesicles LUV)

שימושים בליפוזומים ברפואה ובמדע

ליפוזומים משמשים כיום כלי חשוב הן במחקר אקדמי של ממברנות ביולוגיות והן ברפואה, ומספר סוגים של כלים מבוססי-ליפוזומים מאושרים כיום לשימוש קליני.
ניתן להשתמש בליפוזומים בתור מודל של ממברנת התא במערכות ניסוי שונות מאחר שהליפוזום וממברנת התא עשויים ממרכיבים דומים (פוספוליפידים ומולקולות כולסטרול) והמבנה המורפולוגי שלהם דומה. הממברנה בהיותה מורכבת משומנים כמעט ואינה חדירה לחומרים הידרופיליים או מולקולות גדולות. באופן פסיבי. למעשה החדירות לתוך התאים ומעבר חומרים בין חלקי התא השונים מתבצעת באמצאות חלבונים ממברנליים המצויים בממברנה ומבקרים את המעבר דרכה. חלבונים ממברנליים אלה משתנים בין ממברנות התא השונות, כגון ממברנת התא או ממברנות של אברונים כגון מיטוכונדריות או פלסטידים. חקר הליפוזומים מאפשר לייצר ממברנה בעלת הרכב נתון הן מבחינת המרכיב השומני והן מבחינת ההרכב החלבוני וללמוד על תכונות מעבר חומרים מסוימים כתלות במרכיבים אלה.מחקר נרחב בשנים האחרונות מתמקד בשימוש בליפוזומים ככלי תעבורה יעיל וממוקד לתרופות. כלי זה מאפשר ריכוז של התרופה באיבר המטרה, על מנת להפחית תופעות לוואי ולהגביר את יעילות הטיפול. הישג זה מתאפשר בשל המגוון הגדול של מרכיבי ממברנת הליפוזום והיכולת לשלוט במרכיבים החלבוניים שלה. כמו כן בתהליך הכנת הליפוזום ניתן להגדיר את הרכה תכולתו, לכלא בתוכו תרופות רעילות שאינן באות במגע עם הסביבה אלא במטרה שאליה הן מכוונות ושם הן משוחררות בתהליך מבוקר של איחוי ממברנות . כתוצאה מכך הליפוזום יכול לשמש כלי תחבורה הן לתרופות הידרופוביות והן לתרופות הידרופיליות.
לאחרונה יש שימוש בליפוזומים במוצרי קוסמטיקה לאור מחקרים המראים את יכולתם המועדפת להחדיר את החומרים הפעילים לאפידרמיס ולהגביר את יציבותם
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה

חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988 אוסר על מעביד להפלות בין עובדיו או בין דורשי עבודה מחמת שלל מאפיינים המפורטים בחוק, ובכך להבטיח שוויון הזדמנויות לכל המועמדים.

היסטוריה חקיקתית

בעקבות המלצתה של הוועדה לבחינת מעמד האשה בראשות אורה נמיר, משנת 1978, נחקק חוק הזדמנות שווה בתעסוקה, התשמ"א-1981. בשנת 1988 הוחלף חוק זה בחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, שנושאיו רחבים יותר. עם חקיקתו אסר החוק רק הפליה מחמת מין, נישואים או הורות, ובמהלך השנים נוספו עוד מאפיינים. כך למשל, בתיקון משנת 1992 נאסרה הפליה מחמת נטייה מינית, ובשנת 1995 נאסרה הפליה מחמת לאום.
בתחילת 1995 נוסף לחוק סעיף 2א, האוסר על המעביד לדרוש מעובד או ממועמד לעבודה את פרטי הפרופיל הצבאי שלו, ואוסר על המעביד שימוש במידע זה אם הגיע לידיו.
בתיקון מס' 7 לחוק, משנת 2001, הורחב החוק גם אל מי שמקבל שירות מקבלן כוח אדם, כלומר גם ל"משתמש" בעבודה, שאינו המעביד, אסור להפלות.
על פי תיקון לחוק משנת 2006, הוקמה בשנת 2008 נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה כיחידה עצמאית במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ולימים במשרד הכלכלה. תפקידה של היחידה לאכוף את הוראות החוק וכן לאכוף הוראות בחוקים נוספים העוסקים בנושא.
דון ז'ילה

ביוגרפיה

ז'ילה גדל בקלדמור, וולסול יחד עם שתי אחיותיו הגדולות. היא למד בבית ספר של יום ראשון בקלדמור גוספל הול, ובאקדמיית מאונטביו לאמנויות הבמה.

קריירה

הופעתו הראשונה של ז'ילה בטלוויזיה הייתה בתוכנית שידוכים טלוויזיונית של ערוץ 4 בשם "Streetmate" בה התראיין כחבר של אחד המשתתפים. תפקידו הגדול הראשון היה בדמות ג'וני לינדו בסדרה "Babyfather" לצדה של דיאן פאריש (שאחר כך כיכבה לצדו ב"איסטאנדרס"). בהמשך שיחק בתפקיד ראשי בסדרה הבלשית "55 מעלות צפון" בדמות סמל בילוש ניקי קול. ב-2006 גילם ז'ילה את ליאו צ'ארלס במיני-סדרה "קו היופי", ושיחק בתפקיד אורח בפרק ספיישל חג המולד של הסדרה "דוקטור הו" בפרק "The Runaway Bride".
ב-2001 הופיע ז'ילה בפרסומת למחשב iMac G4 של חברת אפל. שם הסרטון היה "Window Shopping" והציגה את ז'ילה מבצע מחוות אל ה-IMac, שאחר כך המחשב העתיק. עוד הופיע בדמות מנהל חנות בסרטון הדרכה לצוות עובדים של רשת הסופרמרקטים סיינסברי. ז'ילה שיחק בתפקיד אורח בפרקים בסדרות "חדר מיון", "הולבי סיטי", "עדות אילמת" ו-"The Bill".
ב-2001 הופיע ז'ילה בווידאו קליפ של הלהיט "Out of Reach של הזמרת גבריאל. ב-2011 השתתף בווידאו קליפ לשיר "I Want You to Remember" של I Am Spartacus.
בתיאטרון שיחק ז'ילה במחזות "כטוב בעיניכם" ו"האלכימאי".
באפריל 2008 הצטרף ז'ילה לאופרת הסבון הפופולרית של ה-BBC "איסטאנדרס" וגילם את דמותו של לוקאס ג'ונסון הרוצח הסדרתי. ז'ילה סיים את תפקידו בסדרה ב-30 ביולי 2010.
ב-2010 שיחק בתפקיד אבנאזר בתיאטרון צ'רצ'יל בברומלי בהצגה המוזיקלית "אלאדין" יחד עם מלינדה מסנג'ר. ב-2011 שיחק בתיאטרון גרוב בדאנסטבל במחזה "ג'ק ואפון הפלא" שבו הופיעה גם ג'מה ביסיקס כוכבת "איסטאנדרס".
במאי ב-2013 גילם ז'ילה את הדמויות פוליג'ינוס, רויסליפ ובלקפרייר בעיבוד הרדיופוני של דירק מאגס לספר "לעולם-לא-עולם" מאת ניל גיימן.
ב-2014 הצטרף ז'ילה לצוות שחקני הדרמה הרפואית של ה-BBC "הולבי סיטי" בתפקיד רופא מרדים בשם ג'סי לאו.
ב-2015 חזר ז'ילה לאופרת הסבון "איסטאנדרס" וגילם שוב את הדמות של לוקאס ג'ונסון. הפרק הראשון בהשתתפותו שודר ב-1 בינואר 2016. הדמות חזרה שנה לאחר מכן בכוונה לברוח מבית הסוהר.
ב-2017 שיחק ז'ילה בתפקיד הפסיכולוג המשפטי בלייק אלברייטון בסדרת הטלוויזיה "לוך נס". הפרק הראשון של הסדרה שודר ה-11 ביוני 2017.

חיים אישיים

ז'ילה מתגורר עם משפחתו בבדפורדשייר. הוא חבר קרוב של השחקנית דיאן פאריש שכיכבה בעבר ב"איסטאנדרס", השניים שיחקו יחד גם בסדרה "Babyfather".
זנון מקיטיון

ביוגרפיה

זנון נולד ב-333 לפנה"ס בעיר קיטיון (כיום לרנקה) שבקפריסין, שהתיישבו בה פיניקים רבים. זנון היה ממוצא מעורב פיניקי ויווני. אביו של זנון היה סוחר עשיר, וזנון הלך בדרכו ועסק במסחר עד שספינתו התנפצה לחופי אזור אטיקה שבמזרח יוון. הוא הגיע לאתונה חסר כל ב - 314 לפנה"ס, ושם פגש את הפילוסוף קראטס מן האסכולה של הציניקנים. זנון למד בבית ספרו של קראטס באתונה, התאהב בפילוסופיה ואמר: "עשיתי מסע מוצלח כאשר ספינתי נטרפה בים". 
זנון נתפס לדרך חייהם הפשוטה והנוקשה של הציניקנים. בספרו "הרפובליקה" הטיף לחיי שיתוף, ללא אמצעי תשלום, ללא רכוש, ללא נישואין, דת וחוקים. משהבין כי מרשם זה אינו מתאים לרובם של בני אדם, הוא עזב את בית ספרו של קראטס ועבר ללמוד אצל הפילוסוף קסנוקרטס מן האקדמיה האפלטונית, ואצל הפילוסוף סטילפון ממגארה.
ב-301 לפנה"ס ייסד זנון את בית ספרו באתונה. הוא היה רגיל לשוחח עם תלמידיו כשהוא מתהלך מתחת לאכסדרת עמודים (סטואה ביוונית), ומכאן השם "סטואית" שדבק באסכולה שלו. זנון קיבל לבית ספרו עניים ועשירים כאחד, אולם הוא הערים קשיים על קבלתם של צעירים, בחושבו כי רק מבוגרים מסוגלים להבין פילוסופיה. אנטיגונוס השני, מלך מקדוניה, השתתף בשיעוריו של זנון כאשר הזדמן לאתונה, הפך לידידו ולמעריצו של זנון, ביקש את עצתו והזמין אותו להתגורר בארמונו בעיר פלה שבמקדוניה. זנון הודה לאנטיגונוס על הצעתו הנדיבה אך נשאר באתונה ושלח למקדוניה אחד מתלמידיו. הוא לימד בסטואה שנים רבות וחי חיי צניעות בהתאם לתורתו. בין תלמידיו היו הרילוס מקרתגו, אריסטו מכיוס וקלאנתס שירש אותו כראש בית הספר.
זנון היה מושפע מהרקליטוס ואימץ לעצמו את מושג "האש האלוהית", שבה ראה את נפש האדם, את היקום כולו ואת החוק הנצחי של יצירה, הרס ויצירה מחודשת. הוא ייחס את מקורה של תורה זו לסוקרטס שעליו קרא בספרו של קסנופון "זכרונות". מכל כתביו של זנון לא שרד דבר. ממגוון ציטוטים שנשמרו עולה כי הוא האמין ב"חיים בהתאמה לטבע". זנון חשב שכל האירועים קורים "על פי הטבע" אז ההתאמה שצריך להשיג היא לרצות את מה שקורה. התאמה כזו אמורה גם לייצר שלוות נפש כי היא פותרת את המצוקות הנפשיות. כדוגמה להתאמה כזו מסופר על זנון שכשהבין שהוא הולך למות הוא רצה את זה.
Blackpink (מיני אלבום)

רקע והפקה

מיני-האלבום הופק על ידי טדי, בקו בום, ר. טי, פיוצ'ר בואנס, סאו וון-ג'ין ולידיה פאק. נתוני המכירות של מיני-האלבום ביפן מסתכמים בכ-81,450 עותקים, מה שהופך אותו למיני-האלבום הנמכר ביותר של הלהקה במדינה.
מיני-אלבום זה הוא היחידי בשפה היפנית של הלהקה.