google/wiki40b huggingface dataset:
סנט ג'ונס (אריזונה)

היסטוריה

המיקום היה קרוי במקור Tsézhin Deezʼáhí בשפת הנאוואחו, שם המתייחס לתצורות הסלעים במקום. האתר הוא נקודת חצייה נוחה של הקולורדו הקטן, והספרדים כינו אותו "אל ודיטו" (El Vadito, בספרדית: "החצייה הקטנה") כשהם חקרו את האזור לראשונה. החל ב-1864 החל סוחר יהודי בשם סולומון בארת (Solomon Barth‏; 1928-1842) לחצות את האזור כשהוא משנע מלח מאגם המלח זוני לכורים בפרסקוט שבאריזונה. בהגיע 1872 קם בגדה המזרחית של הנהר יישוב חקלאי קטן של אמריקנים ממוצא ספרדי. ב-1873 זכה בארת בסכום כסף גדול במשחק פוקר עם חוואים מקסיקנים שאפשר לו לקנות בקר ולרכוש שטח אדמה בסנט ג'ונס על מנת להקים חווה עם אחיו נייתן ומוריס. הוא שינה את שם המקום מאל ודיטו ל"סן חואן", שמו בספרדית של השליח יוחנן בן זבדי, הקרוי באנגלית סנט ג'ון. קיימת מחלוקת מסוימת האם השם הוא לכבודה של הדיירת הראשונה, מריה סן חואן בקה דה פאדייה (Maria San Juan Baca de Padilla), או לכבוד חגו של יוחנן בן זבדי. השם הוחלף בסופו של דבר לשם האנגלי הנוכחי על ידי מנהל הדואר הראשון במקום. ב-1872 הקים חוסה סאוודרה (Jose Saavedra), חווה וגשר בצד המערבי של הנהר כ-8 קילומטרים במעלה הזרם מנקודת החציה. ב-1877 כבר התגוררו ביישוב כמאה משפחות. סולומון בארת מכר את חוותו למורמני אמון מ. טני (Ammon M. Tenney) ב-16 בנובמבר 1879. קהילה של מורמונים בשם סיילם (Salem) אותה הנהיג דייוויד קינג יודאל (David King Udall) הוקמה צפונית ליישוב באזור ביצות בפיקוחו של וילפורד וודרף (Wilford Woodruff) ב-29 במרץ 1880, ואז הועתקה למקום גבוה יותר על ידי ארסטוס סנואו (Erastus Snow) ב-19 בספטמבר של אותה שנה.
סנט ג'ונס הייתה מושב המחוז כמעט לכל אורך ההיסטוריה של מחוז אפאצ'י. כאשר המחוז הוקם ב-24 בפברואר 1879 נבחרה סנופלייק (Snowflake) לאחר הבחירות הראשונות בסתיו 1879 עבר מושב המחוז לסנט ג'ונס, אבל שנה אחר-כך הוא עבר לספרינגרויל (Springerville). ב-1882 חזר מושב המחוז לסנט ג'ונס והוא נשאר בה מאז.

דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010 התגוררו בעיירה 3,480 תושבים ב-1,168 משקי בית, ו-886 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 51.9 תושבים לקילומטר רבוע, והאוכלוסייה התחלקה ל-50.9% זכרים ו-49.1% נקבות. היו בעיר 1,476 יחידות דיור.
82.6% מהאוכלוסייה היו לבנים, 0.1% אפרו-אמריקאים ו-5.3% אמריקנים ילידים. 25.3% היו ממוצא היספאני. ההכנסה השנתית הממוצעת למשק בית הייתה 39,348 $, כש-14.6% ממשקי הבית מתחת לקו העוני, כולל 21.3% מתחת לגיל 18 ו-13.3% בגיל 65 ומעלה.

אטרקציות

בסנט ג'ונס שוכן מוזיאון החברה ההיסטורית של מחוז אפאצ'י (Apache County Historical Society Museum). וארבעה אתרים בעיר וסביבה רשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים באריזונה (National Register of Historic Places listings in Arizona). בקרבת סנט ג'ונס שוכנת מחצבת פלסיריאס (Placerias Quarry), האתר בו נתגלו עשרות מאובני פלסירה ב-1930 על ידי צ'ארלס קמפ (Charles Camp) וסמיואל ולס (Samuel Welles) מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
סנט ג'ונס שוכנת לאורך הנתיב הקצר ביותר והנופי ביותר בין פיניקס לאלבקרקי בניו מקסיקו. במרחק של כשעה נסיעה מסנט ג'ונס שוכנים היער הלאומי אפאצ'י-סיטגריווס (Apache-Sitgreaves National Forest), הפארק הלאומי פטריפייד פורסט, המדבר הצבוע והפארק המדינתי אגם ליימן (Lyman Lake State Park), כמו גם שמורות האינדיאנים כדוגמת אומת נאוואחו, שמורת האינדיאנים פורט אפאצ'י, שמורת האינדיאנים סן קרלוס אפאצ'י ושמורת האינדיאנים זוני
רווח לפני ריבית, מיסים, פחת והפחתות

השימושים במדד

שימוש אפשרי אחד במדד הוא לצורך הערכת שווי של חברה. ה-EBITDA מהווה את הבסיס להערכת השווי של החברה לאור הגדרתו כמדד המשקף רווח תפעולי בהתאמות האמורות לעיל.
משווי זה מנוטרל לאחר מכן סך ההתחייבויות הפיננסיות נטו ומתווסף ההון החוזר התפעולי (בהנחה שלאחר תקופת ההפעלה הבאה לידי ביטוי במכפיל ה-EBITDA נותרים התחייבויות החברה שיש לפרוע וההון החוזר שניתן לממש).
הערה לעניין המכפיל בו בוחרים להשתמש לצורך הערכת השווי על בסיס ה-EBITDA: כיוון שב-EBITDA לא נכללות חלק מהוצאות החברה, המכפיל בו נעשה שימוש נמוך ממכפיל הרווח.
שימוש נוסף נעשה במדד ה-EBITDA על ידי בנקים וחברות דירוג אשראי לצורך בחינת יכולת החברה לפרוע את התחייבויותיה, ובכלל זה היחס בין ה-EBITDA לבין סך החוב הפיננסי נטו של חברה וכן בין ה-EBITDA לבין הוצאות המימון. יחסים אלו נכללים לעיתים באמות המידה הפיננסיות אשר חברות מתחייבות לקיים כתנאי לקבלת אשראי או לדירוג מסוים.

יתרונות השימוש במדד

השימוש במדד נותן אינדיקציה טובה לתוצאותיהן של חברות עתירות נכסים בני פחת (לדוגמה חברת סלולר, הרוכשת תשתיות בהשקעה גבוהה בתחילת הפעילות, ואשר הפחת בגינן פוגם ברווח החשבונאי באופן ניכר), וכן לחברות אשר מרכיב המימון החיצוני בהן גבוה במיוחד. כמו כן ישנם גופים עם מנגנוני מס שונים (דוגמת מלכ"רים) וכן מגני מס מהעבר, כך שנטרול מרכיב המס מאפשר קבלת תמונה מאוזנת יותר להשוואה בין גופים מרקע שונה.
דורותי דה רוטשילד

ביוגרפיה

דורותי נולדה כבת למשפחת פינטו המיוחסת שמוצאה מספרד, שהעמידה רבנים במרוקו, בדמשק, בחלב 
ובצפת, כמו גם מדענים ומשפטנים ידועים. היא נישאה לארמנד ג'יימס דה רוטשילד כשהייתה בת 17, ב-1913. ג'יימס, בנו של אדמונד ג'יימס דה רוטשילד (מהצד הפריזאי של משפחת רוטשילד), היה אז בן 35 שנים.
ב-1922 ירש ג'יימס רוטשילד את אחוזת וואדאסדון בבקינגהאמשייר, ובני הזוג עברו להתגורר שם. דורותי סייעה לבעלה בענייניו הפוליטיים, ובמיוחד מ-1929 עד 1945 כאשר ג'יימס שירת בפרלמנט מטעם המפלגה הליברלית בבריטניה, כנציג מחוז האי אלי.
אחרי מותו של ג'יימס ב-1957, ירשה דורותי את אחוזת וואדאסדון ואחוזה קטנה נוספת בבקינגהמשיר.
דורותי הוסיפה להיות תומכת חזקה ביישוב היהודי בארץ ישראל, כמו חותנה ובעלה לפניה. היא הייתה ידידה קרובה של חיים ויצמן ויושבת ראש יד הנדיב, קרן התרומות של משפחת רוטשילד בארץ ישראל. בעזרת התרומות, ביניהן תרומתו האחרונה של בעלה, מימנה את בניית משכן הכנסת. לאחר מלחמת ששת הימים תרמה לשיקום בית הכנסת יוחנן בן זכאי שבעיר העתיקה בירושלים. דורותי בעצמה תרמה בטרם מותה לבניית מבנה בית המשפט העליון.
על שמה נקרא המושב שדמות דבורה (לפי שמה העברי).
אריסטובולוס (מלך כלקיס)

אריסטובולוס (ביוונית: Ἀριστόβουλος; המאה ה-1 לספירה) היה נסיך מבית הורדוס, בנו של הורדוס מלך כלקיס ואשתו הראשונה מרים.
הוא היה נכדו של אריסטובולוס, בנם של המלך הורדוס ומרים החשמונאית. הוא היה נינו של המלך הורדוס משני הצדדים: כמו אביו, גם אמו, מרים, הייתה נכדתו של הורדוס, דרך אמה, אולימפיאס.
אריסטובולוס נישא לשלומית בת הרודיאס לאחר מות בעלה, פיליפוס הטטרארך. שלומית ילדה לאריסטובולוס שלושה בנים: הורדוס, אגריפס ואריסטובולוס.
אריסטובולוס לא ירש מיד את אביו כשליט כלקיס. עם מותו של אביו בשנת 48 לספירה, נתן הקיסר קלאודיוס את הטריטוריה לבן דודו של אריסטובולוס, אגריפס השני. רק כאשר בשנת 52 לספירה ניתנו לאגריפס השטחים שקודם לכן היו תחת שלטונו של פיליפוס, קיבל אריסטובולוס את כלקיס.
אריסטובולוס זוהה עם אותו אריסטובולוס שמונה על ידי נירון קיסר למלך ארמניה הקטנה  בשנת 55 לספירה, והשתתף עם כוחותיו במלחמה עם האימפריה הפרתית בשנים 63-58, ותמורת זאת קיבל ממנו בשנת 61 חלק קטן מארמניה הגדולה. אריסטובולוס זה נעקר מארמניה הקטנה בשנת 72, אולם במידה והוא אותו אריסטובולוס מלך כלקידיקי, שתמך בלוקיוס קאיסניוס פאיטוס , פרוקונסול בסוריה, במלחמה נגד אנטיוכוס הרביעי, מלך קומגנה בשנת 73, הוא פוצה תמורת זאת בממלכה חדשה, ככל הנראה כלקיס על הבלוס (ad Belum, נהר קויק ; כיום קינאסרין בצפון סוריה).
הלומתאן

תרכובות הלומתאניות הן מולקולות של מתאן שאחד או יותר מאטומי המימן שלהן הוחלף באטומים של הלוגנים. ההלוגנים נמצאים בקבוצה ה-17 בטבלה המחזורית של היסודות. ההלוגנים נקשרים בעזרת קשרים קוולנטיים והתרכובות בדרך כלל יציבות. בתנאים רגילים רוב התרכובות לא פעילות אולם בטמפרטורות גבוהות אפשר לייצר מהם תוצרים רעילים.
יש 624 הלומתאנים סך הכל כי יש 5⁴ אפשרויות(625 אפשרויות)-אפשרות אחת(מתאן)=624 הלומתאנים. 
שילוב של הלומתאנים עם הלוגנים בעלי שרשראות פחמן קצרות של תרכובות דומות כמו הלואתאנים, הלופרופאנים וכו' שימושי בדרך כלל כנוזל קירור, כממס, וליצירת פלסטיקים יציבים ושימושים כמו טפלון.
ההלומתאנים הם מחמצנים חזקים יותר ממתאן בגלל ההלוגנים
בית הכנסת של ארד

בית הכנסת הראשון של ארד, רומניה, נבנה מעץ בשנת 1742 על חלקת קרקע שנתרמה על ידי אשה בשם נחומה.
שמו של הרב הראשון היה יוחנן והוא התחיל לנהל את עבודת הקודש בשנת 1764. אחריו כיהנו הרבנים יהודה ליב ברוידא, שטרמניץ והירש.
בשנת 1789 מונה לרב היישוב אהרן חורין, שהיה אז בן 23;  הוא החזיק בתפקיד עד מותו בגיל 78. בתקופתו של חורין הונהגו בהדרגה סדרים חדשים אשר ביטאו את נטיותיו של חורין לרפורמה: בוטלה תפילת כל נדרי, נאסר לירוק בעלינו לשבח או לרקוע ברגליים בעת הזכרת המן הרשע בקריאת המגילה. כמו כן, בוטל השימוש בטעמי המקרא בעת קריאת התורה. חורין התיר לקהילות בברלין ובהמבורג להתפלל ללא כיסוי ראש ב-1818, אך עמדתו זו לא התקבלה בקהילתו. אבן הפינה למבנה חדש לבית-הכנסת הונחה ב-13 ביוני 1828, אך מכשולים ששמה העירייה עיכבו את סיום הבנייה עד שנת 1834. 
שנתיים לפני מותו של הרב חורין, ב-1842, הוכנס באישורו עוגב לבניין. היה זה העוגב הראשון שהופעל בבית-כנסת בהונגריה. הוא הביע אז את תקוותו כי הקהילה תעבור בקרוב להתפלל לפי הנהוג בהיכל בהמבורג. יורשו יעקב שטיינהרדט היה רב נאולוגי חשוב, והקהילה הצטרפה ללשכה הארצית הנאולוגית מיד עם הקמתה.
אוגוסטן דה בארואל

האב אגוסטין בארואל (בצרפתית: Augustin de Barruél;‏
1741, פריז - 1820), איש כנסייה והוגה דעות צרפתי.
בארואל היה עורכו של כתב העת הכנסייתי במהלך התקופה שקדמה למהפכה צרפתית. באוגוסט 1792 נמלט מצרפת בשל אימת שלטון הטרור המהפכני. הוא התיישב באנגליה ושם פרסם חיבור אנטי מהפכני גדול שאחד מחלקיו המפורסמים הוא החיבור "זיכרונות להבהרת ההיסטוריה של היעקוביניזם", שיצא לאור בשנת 1797. בחיבור זה הוא מאשים אגודת סתרים בניסיון לקשור קשר להפלת הממסד הנוצרי. חיבור זה נחשב לאחד מאבות האנטישמיות המודרנית.
לאחר עלייתו של נפוליאון לשלטון ניסה לחזור לצרפת- מולדתו, בשל כך הוא כתב חיבור חנופתי במיוחד שקרא לעם הצרפתי לשמור אמונים לשליט החדש. לבסוף הושב בארואל לצרפת ומונה על ידי נפוליאון לחבר בחבר הכמרים של הקתדרלה של פריז.
קורט מנדל

קוּרְט מֶנדֶל (Kurt Mendel;‏ 11 בנובמבר 1903, המבורג, גרמניה – 1997, רעננה) היה בוטנאי ישראלי וחוקר בעל שם בתחום ההדרים. פרופסור להורטיקולטורה באוניברסיטה העברית בירושלים.
מנדל נולד בהמבורג שבגרמניה. בנעוריו הצטרף לתנועת "בלאו וייס", ומשנת 1926 היה חבר "החלוץ". את לימודיו הגבוהים במקצועות מדעי הטבע (פיזיולוגיה, פתולוגיה וגנטיקה של צמחים, בוטניקה וכימיה) עשה באוניברסיטת המבורג ולאחר מכן למד באוניברסיטת ברסלאו ובשנים 1927–1929 במכון למחקר ולימודי הורטיקולטורה בדאהלם שבברלין (Lehr- und Forschungsanstalt für Gartenbau Berlin-Dahlem), ובו הוכשר כהנדסאי.
בשנת 1930 עלה לארץ ישראל והצטרף לתחנת הניסיונות החקלאית. הוא המשיך בלימודיו באוניברסיטה העברית. בשנת 1942 קיבל תואר מוסמך במדעים, ובשנת 1951 סיים לימודי דוקטורט. עבודת המחקר שערך, בנושא "חקירות בחיוניות ענפי אילנות הדר", זיכתה אותו בפרס ויצמן לשנת 1950.
מנדל התמנה למנהל משתלת ההדרים בתחנת הניסיונות, ובמחקריו עסק בחקר זני הדרים. בין השנים 1953–1968 ניהל את המחלקה לחקר הדרים, ובשנים 1963–1967 ריכז בנוסף לתפקידו את מחלקת המטעים. בשנת 1959 התמנה לסגן התחנה לענייני מחקר, תפקיד בו שימש עד 1964. במקביל עסק מנדל בהוראה, החל ב-1942. בשנת 1956 קודם לדרג מרצה, ובשנת 1965 לדרגת פרופסור חבר. לאחר פרישתו לגמלאות (1968) המשיך ללמד במדרשת רופין, במקווה ישראל והמרכז לשיתוף פעולה בינלאומי.
היה נשוי לסֶנְטָה לבית וייטמן, ואב לנעמי סְמוּליאן (נולדה ב-1934), אמנית המתגוררת ביוסטון שבטקסס.
וילהלם, נסיך הוהנצולרן

ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-7 במרץ 1864 בארמון בנראט, ללאופולד, נסיך הוהנצולרן ולאנטוניה, נסיכת פורטוגל, בתם של פרננדו השני, מלך פורטוגל ומריה השנייה, מלכת פורטוגל. הוא היה אחיינו של קרול הראשון, מלך רומניה, ואחיו של פרדיננד הראשון, מלך רומניה. דודניו היו קרלוש, מלך פורטוגל, אפונסו, דוכס פורטו, פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה ומריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, אמו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
בשנת 1880 ויתר אביו של וילהלם, על זכויותיו לרשת את נסיכות רומניה לטובת בניו, ובשנת 1886 ויתר וילהלם על זכויותיו לטובת אחיו פרדיננד ויקטור, נסיך הוהנצולרן. בשנת 1914 מת דודו קרול הראשון, מלך רומניה, ואחיו עלה לשלטון במקומו כפרדיננד הראשון, מלך רומניה. בשנת 1905 מת אביו לאופולד, נסיך הוהנצולרן, ווילהלם ירש את תאריו ונחלותיו. בשנת 1909 מתה אשתו מריה תרזה, נסיכת שתי הסיציליות לאחר מחלה ממושכת, וב-20 בינואר 1915 התחתן וילהלם בשנית עם אדלגונדה, נסיכת בוואריה, בתם של לודוויג השלישי, מלך בוואריה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, אך לא היו לו ילדים ממנה. לאחר תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והמהפכה הגרמנית שבאה בעקבותיה, שמר וילהלם על נחלותיו על אף איבוד זכויות היתר שלו, כמו שאר האצולה הגרמנית, וב-22 באוקטובר 1927 הוא מת בביתו בזיגמרינגן.
יוג'ין או'ניל

ביוגרפיה

יוג'ין אוניל נולד בברודוויי, בחדר מלון. אביו היה שחקן ואת רוב ילדותו העביר במסעות עם הוריו. 
אוניל סולק מאוניברסיטת פרינסטון בגלל מעשה קונדס שעשה ובשל סכסוך עם ההנהלה. לאחר סילוקו מהאוניברסיטה עבר בין עבודות ועיסוקים שונים, ביניהם כתב בעיתון לונדוני, שחקן תיאטרון ומחפש זהב בהונדורס. אולם, לאחר שקרא ספר של ג'וזף קונרד, החליט לצאת אל הים והפליג באניה לבואנוס איירס, המשיך לאפריקה הדרומית ומשם חזר לבוסטון.
לאחר שלקה במחלת השחפת אושפז בבית חולים, שם החל לכתוב את מחזותיו הראשונים. בהמשך, פגש אוניל בניו יורק קבוצת שחקנים, שייסדו תיאטרון ניסיוני וחיפשו כישרונות חדשים. שם החלו מחזותיו, שזכו לאהדה רבה מחברי הקבוצה, להיחשף לציבור.
בשנת 1924 חבר אוניל לאנשי תיאטרון נוספים בעיר והחל לכתוב מחזות המבוססים על ניסיונו כימאי.
מחזותיו מתאפיינים בגיוון רב מבחינת הנושאים העולים בהם וכן מבחינת המבנה שלהם: בחלק ממחזותיו בחר אוניל להאריך את המחזה ל-9 מערכות אשר הוצגו במשך שלושה ערבים רצופים.
במהלך חייו צצו בעיות שונות במחזותיו של אוניל, משהביע אובדן תחושת שייכות לעולם וכן איבד את אמונתו באלוהים, רגשות אשר השפיעו על כתיבתו.
בתו אונה נישאה לקולנוען צ'ארלי צ'פלין כשהייתה בת 18 וצ'פלין בן 54. בעקבות זאת, החרים או'ניל את בתו ולא ראה אותה שוב עד יום מותו. נכדתו היא השחקנית ג'רלדין צ'פלין ונינתו היא השחקנית אונה צ'פלין.
בשנת 1936 זכה אוניל בפרס נובל על הישגיו בספרות והיה למחזאי האמריקאי הראשון אשר זכה בפרס זה. כמו כן, זכה בלא פחות מ-4 פעמים בפרס פוליצר.
מחזותיו הנודעים ביותר: "מסע ארוך אל תוך הלילה", "מעבר לאופק", "לכל ילדי האלוהים יש כנפיים", "האל הגדול בראון", "הפסקה מוזרה", "מוכר הקרח בא", "האבלות יאה לאלקטרה".
בישראל הוצגו מחזותיו: "הקיסר ג'ונס", "תשוקה בצל האילנות" (שהוצגו על ידי התיאטרון הקאמרי) "ניצוץ של משורר", "אנה כריסטי" (שהוצג על ידי הבימה) ו"מסע ארוך אל תוך הלילה" שהוצג בארץ כמה פעמים.
פאון משוכלל למחצה

בגאומטריית המרחב, פאון משוכלל למחצה הוא פאון קמור שכל הפאות שלו הן משוכללות, ואשר הקודקודים שלו חופפים זה לזה (במובן הבא: חבורת הסימטריות פועלת באופן טרנזיטיבי על הקודקודים).
ישנן שתי משפחות אינסופיות של פאונים משוכללים למחצה, המנסרות הקמורות והאנטי-מנסרות הקמורות, עוד שלושה-עשר פאונים ארכימדיים (שלהם לפחות שתי פאות לא חופפות), וחמשת הפאונים האפלטוניים (שבהם כל הפאות חופפות).
במונח "פאון משוכלל למחצה" עשה לראשונה שימוש E. L. Gosset (ב-1912), כדי לתאר מה שקרוי היום פאון אחיד. 
ה.ס.מ. קוקסטר פסק שההגדרה הזו מלאכותית ורחבה מדי. בהגדרות מאוחרות יותר נכללו פאונים נוספים, לרבות פאונים כוכביים והפאונים הדואליים לאלו המנויים לעיל. בין הספרים העוסקים בנושא אין הסכמה חד-משמעית באשר לתכולת הקבוצה של הפאונים המשוכללים למחצה: מחברים אחדים כוללים בה את פאוני קטלן, בעוד שאחרים משמיטים ממנה את הפאונים האפלטוניים; לעיתים נשמטת גם ההנחה על קמירות.
פסגת מאטניי

גילוי הפסגה

הפסגה מופתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1966–1961.

מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שם  האוויראי הימי הבכיר (Chief Aviation Boatswain's Mate) ויליאם ר. מאטניי (William R. Matney) מצי ארצות הברית, אשר ייעל את השימוש בדלקים באנטארקטיקה, עת כיהן כקצין הדלקים במהלך "מבצע קיפאון עמוק" בשנת 1966.
אלפרד קלר

קריירה מוקדמת

קלר נולד בבוכום שהשתייכה לאימפריה הגרמנית ב-19 בספטמבר 1882. בשנת 1905 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לגדוד ההנדסה ה-17 (פרוסיה המערבית ה-1), ובשנת 1912 עבר לשירות האוויר הגרמני, וכעבור שנה הוכשר כטייס.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת קלר בחזית המערבית, והשתתף בפעולות הפצצה רבות נגד האויב, ועל כך קיבל ב-1 בדצמבר 1917 את עיטור הפור לה מריט. על פעולותיו במלחמה קיבל קלר עיטורים רבים, וביניהם הפור לה מריט, צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

בין המלחמות

לאחר המלחמה פרש קלר מהצבא ומונה למנהל חברת התעופה "דויטשה לופטהאנזה". בשנת 1933 הוקם הלופטוואפה, וקלר נקרא על ידי גרינג להצטרף אליו, ומונה למפקד טייסת ההפצצה הראשונה בדרגת אוברסט. ב-1 באפריל 1936 הועלה קלר לדרגת גנרל מיור, ובחורף 1936 מונה קלר למפקד הלופטוואפה בפרוסיה המזרחית. ב-1 בפברואר 1938 מונה קלר למפקד המחוז האווירי השני והועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 באפריל 1939 הועלה לדרגת גנרל חיל האוויר, ומונה למפקד דיוויזיית האוויר ה-4.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה פיקד קלר על דיוויזיית האוויר ה-4, שהפכה ב-11 באוקטובר 1939 לקורפוס האוויר ה-4, והוביל אותה במהלך המערכה בפולין, המערכה בנורווגיה והמערכה על צרפת. ב-24 ביוני 1940 קיבל קלר את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-19 ביולי 1940 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט. ב-20 באוגוסט 1940 מונה קלר למפקד צי האוויר הראשון, ופיקד עליו במהלך הקרב על בריטניה, המערכה בבלקן, ובמבצע ברברוסה. ב-12 ביוני 1943 פרש קלר משירות פעיל, ומונה למפקד קורפוס התעופה הנציונל-סוציאליסטי, ובנוסף כיהן כמנהל אגף החימוש בלופטוואפה.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה שהה קלר במחנה שבויים בריטי עד לשנת 1947, ולאחר מכן התגורר בברלין, עד למותו ב-11 בפברואר 1974.
ג'יימס קולדוול

ביוגרפיה

קולדוול נולד בסן דייגו שבקליפורניה וגדל בווירג'יניה. הוא אחד מארבעה ילדים של מרגרט מרי אנדרסון וג'יימס פרנק קולדוול. קולדוול הוא דור חמישי למשרתים בצי האמריקאי, אביו שירת בצי במשך 30 שנים והשתחרר בדרגת קפטן.
ב-1981 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסה ימית באקדמיה הימית של ארצות הברית, הוא בעל תואר שני מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
לאחר הלימודים הצטרף לצי ארצות הברית והוכשר כאיש צוות בצי הצוללות. בשנים 1982–1984 שירת בצוללת התקיפה מסדרת סדרת לוס אנג'לס "USS בוסטון", בהמשך הקריירה שירת כקצין מכונות בצוללת נושאת הטילים הבליסטיים מסדרת אוהיו "USS אלבמה" עמה ביצע חמישה סבבים. ובשנים 1993–1995 שירת כסגן מפקד צוללת התקיפה מסדרת לוס אנג'לס "USS באפלו".
בשנים 1998–2000 פיקד על צוללת התקיפה מסדרת לוס אנג'לס "USS ג'קסונוויל". לאחר מכן שימש מפקד פלגת פיתוח הצוללות ה-12, מפקד קבוצת הצוללות התשיעית, ובשנים 2010–2013 שימש מפקד צי הצוללות בפיקוד האוקיינוס השקט.
תפקידי המטה שלו כללו בין השאר שירות במטות המשולבים, בפיקוד האוקיינוס השקט, במטה הצי ובפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית. בספטמבר 2013 מונה למבקר הצי.
באוגוסט 2015 קודם לדרגת אדמירל ומונה לראש תוכנית ההנעה הגרעינית של הצי.
קולדוול נשוי לקימברלי.
גשר ביילי

גשר בֵּיילִי הוא גשר מוטות העשויים בדרך כלל מפלדה, הבנוי משני מסבכים מקבילים שהמיסעה תלויה על חלקם התחתון. הוא נקרא על שם מפתחו, עובד משרד המלחמה הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה, דונלד ביילי.
הגשר מורכב מפרקים הנקראים "מילואות". שורה מורכבת של מילואות יוצרת מסבך, וכמה מסבכים מקבילים מורכבים נושאים קורות רוחב הנקראות "עווקים", ואלה נושאים את משטח הנסיעה על הגשר, הנקרא "מיסעה".
לגשר קורות שפה מעץ או ממתכת שהמרווח הפנימי ביניהן, בדגם הנפוץ הנקרא "מורחב", הוא 4.2 מטר. 
גשר ביילי יכול להיבנות במבנים שונים על פי מספר וסדר המסבכים שלו בכל אחת משתי הקורות הראשיות ועל פי אורכו. ככל שמספר המסבכים בכל קורה רב יותר הגשר מסוגל לעמוד במאמצים גדולים יותר ולשאת משקל רב יותר. ככל שהגשר ארוך יותר כושרו לשאת בעומס יורד. לציון המשקל שאותו יכול גשר לשאת קוראים סיווג. גשרי הביילי יכולים להבנות מסיווג של 24 טון ועד 80 טון. מבנים מיוחדים של הגשר יכולים לשאת גם יותר מ-80 טון.
עיקרון חשוב בגשר ביילי קשור לייעודו כגשר צבאי והוא האפשרות לבנות את הגשר בעבודה ידנית ללא סיוע של מנופים או ציוד מכני הנדסי כבד אחר. ובכל זאת כדי להקל על הבנייה או על הפירוק מקובל להיעזר במנופים או צמ"ה אחר. תהליך בניית הגשר כולל שלב הרכבה על אחת הגדות, והשטת הגשר על פני גלילונים מיוחדים אל הגדה הנגדית. השמירה על מרכז הכובד של הגשר בגדת הבנייה בזמן ההשטה וההגללה שלו עד שקצהו נוחת על הגדה הנגדית, מתבצעת באמצעות תוספת ארוכה למסבכי הגשר הנקראת חרטום.
גשר הביילי מופיע בשירו המוכר של יהורם גאון "גשר אלנבי" (מילים: ירון לונדון, לחן: נורית הירש), ובו מסמל גשר אלנבי שנבנה כגשר ביילי צבאי את הפיוס הזהיר שבין ישראל לירדן לאחר מלחמת העצמאות בתקופת מדיניות הגשרים הפתוחים.

בניית גשר ביילי בעבודה ידנית

גלריית תצלומים, חיילי הנדסה קרבית, בניית גשר ביילי בעבודת יד בלבד. (מחזור פברואר 1970)
ביקי

בּיקי הוא כינוי שדבק ביהודים ההרריים, ולעיתים גם ביהודי גאורגיה, לפחות עד סוף המאה התשע עשרה, על ידי היהודים הרוסים שהתיישבו בקווקז, והפך לכינויים גם בפי הלא יהודים. יהודי ההר ראו בכינוי זה עלבון חריף.
משמעות הכינוי ביקי אינו ברור לגמרי. ידוע כי הראשונים שעשו שימוש בכינוי היו היהודים הרוסים שהגיעו לקווקז, ולכינוי הייתה משמעות שלילית. רוב היהודים הרוסים שהתיישבו בקווקז, וסיגלו לעצמם את הלשון הרוסית, ראו את עצמם כחלק מהאוכלוסייה הרוסית השליטה. הם בזו לתושבים המקומיים וליהודי ההרים. חוקר הקווקז המזרחי מסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים, י. קוזובסקי ציין כי היהודים הרוסים "רואים בהם פראים ומכנים אותם ביקי". חוקר אחר מאותה תקופה ציין כי היהודים הרוסים בקווקז, שרובם בעלי מלאכה בורים למחצה, ו"אינטליגנטים" שלא השלימו את חוק לימודיהם, מואסים ביהודים ההרריים ומכנים אותם ביקי. במשך השנים נשתכחה משמעותו הראשונית של הכינוי ולא הייתה ברורה אף ליהודים הרוסים עצמם.
נעשו ניסיונות נוספים לפרש את משמעות הכינוי. יש שפרשו את הכינוי "ביקי" או "ביק" (byk) ביחיד, כשיבוש התואר "בֶּק" הבאה לציין אציל או נסיך. אולם השערה זו לא סבירה כיוון שיהודי ההרים, מעולם לא השתייכו, על פי הידוע, לשכבה של אצולה, ולא היה בהם אצילים או נסיכים בעת הכיבוש הרוסי את האזור. אחרים העלו את הסברה כי מדובר בראשי תיבות של "בני ישראל קדושים", אולם גם השערה זו אינה סבירה לנוכח יחסי הניכור וההסתייגות מצד היהודים הרוסים כלפי אחיהם ההרריים, ובוודאי שיהודי ההרים לא היו רואים בכינוי זה עלבון חריף.
החוקר מרדכי אלטשולר, מעריך כי בכינוי זה התמזגו המשמעויות השליליות של המילה הרוסית כמו גם במובנה ביידיש. המובן הישיר של המילה "ביק" הוא שור, ובהשאלה עקשנות ובריאות. היהודים הרוסים שהגיעו לקווקז היו דוברי יידיש, ושור ביידיש הוא "אָקס", המציין בהשאלה אדם טיפש. כיוון שיהודי רוסיה בקווקז עברו לדבר בשפה הרוסית, הם תרגמו לרוסית את המילה אקס עם משמעותה המושאלת מיידיש. מכאן שהכינוי ביק סימל אנשים בריאים טיפשים ועקשנים, ותאור זה תואם את האופן בו ראו היהודים הרוסים בקווקז את יהודי ההרים. ומכאן גם ניתן להבין את העובדה שיהודי ההרים ראו בכינוי זה עלבון.
הכינוי ביקי היה אחד מסממני היחס של היהודים הרוסים האשכנזים שהגיעו לקווקז במאה התשע עשרה. יחסם היה יחס מתנשא, רבים מהם בזו ולעגו לאחיהם ההרריים ופגעו קשה בכבוד והגאווה שלהם, שהם תחושות עמוקות אצל עמי הקווקז ויהודי ההרים בתוכם. על פגיעה זו הגיבו היהודים ההרריים בהאשמות כוללניות ובכינויי גנאי. הם האשימו את יהודי רוסיה, שנקראו בפיהם "האשכנזים" (אשכֶּנַזימֶבּי בפי הגאורגים), כי הם רמאים וראוי להתרחק מהם, וכינו אותם "ממזרים", "משומדים" ועוד.
מנתק המים

העלילה

גבי (משה איבגי), הוא אדם פשוט בן 52. עיסוקו הוא לנתק מים לאנשים שלא שילמו את חשבון המים. הוא מקבל 11 ש"ח בכל פעם שהוא מנתק את המים לדירה, וככל שהוא מנתק יותר – כך הוא מרוויח יותר. כדי לעשות זאת הוא מתגנב בהיחבא לחצרותיהם של בנייני המגורים, שם נמצאים שעוני המים. עבודתו כרוכה בגידופים והשפלה שמפנים כלפיו האנשים, להם הוא מנתק את המים.
העלילה מבוססת על סיפורו האמיתי של אביו של הובל, שעבד כמנתק מים בעירייה.
פרידריך וולף

קורות חיים

וולף נולד ב-1888 בנויוויד (כיום בריינלנד-פפאלץ), למשפחת סוחרים יהודית שאבות אבותיה גורשו מספרד והגיעה לגרמניה מהולנד. בין השנים 1907 - 1912 למד רפואה, פילוסופיה והיסטוריה של האמנות באוניברסיטת מינכן, טיבינגן, בון וברלין וקיבל תואר דוקטור ב-1913. בשנה שלאחר מכן עבד כרופא ספינה בקו קנדה-גרינלנד-ארצות הברית, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס ושירת כרופא צבאי בחזית המערבית. מאורעות המלחמה הפכו אותו למתנגד נמרץ למלחמות ופעיל שלום. בשנת 1917 פרסם את מאמרו המדעי הראשון.
בשנת 1918 הצטרף למועצת הפועלים בדרזדן והפך לחבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית של גרמניה. שימש כרופא ברמשייד ובהייכינגן, שם התמחה בנטורופתיה. שם גם נולדו לו ילדיו מרקוס וקונרד. בשנת 1928 הצטרף למפלגה הקומוניסטית ולאגודת הסופרים הפרולטריים-מהפכניים .
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עבר עם משפחתו למוסקבה. בשנת 1938, נסע לספרד כדי לשמש כרופא בקרב הבריגדות הבינלאומיות. בדרכו לשם, בהיותו בצרפת נעצר, ונשלח למחנה ורנה. ב-1941 קיבל אזרחות סובייטית, שוחרר וחזר למוסקבה. אז הקים את הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית. בשנת 1945 חזר לגרמניה והיה פעיל בכתב ובעל-פה בסוגיות פוליטיות וחברתיות. בין השנים 1949–1951 שימש כשגריר גרמניה המזרחית בפולין.
נפטר במשרדו, ב-5 באוקטובר 1953.

ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
יחסי נפאל–רוסיה

ברית המועצות ונפאל

יחסים דיפלומטיים בין נפאל וברית המועצות כוננו בקיץ 1956. באפריל 1959, חתמו שתי המדינות שורה של הסכמים הכוללים מענקים כלכליים וטכניים (סיוע בבניית בתי חולים, תחנות כוח הידרואלקטריות, קווי חשמל, מפעל לייצור סוכר, מפעל טבק וסיוע בביצוע עבודות לבניית כבישים מהירים). בשנת 1964, חתמו ברית המועצות ונפאל הסכם
סיוע להקמת מפעל לייצור מכונות חקלאיות.

רוסיה ונפאל

לאחר התפרקות ברית המועצות, המשיכה רוסיה לשמור על יחסים עם נפאל כפי שהיו. מאז, מספר פגישות בליטריות בין שני הצדדים נערכו. מאז 1992, מספר גבוה למדי של סטודנטים מגיעים לרוסיה בשביל השכלה גבוהה.
באוקטובר 2005, בפגישה שנערכה בין 2 שרי החוץ של 2 המדינות, שוחח על שיתופי פעולה במספר נושאים הכוללים נושאים פוליטיים, כלכליים, צבאיים, חינוכיים ותרבותיים. לשתי המדינות יש שגרירויות בערי הבירה. לרוסיה, שגרירות בקטמנדו ולנפאל, שגרירות במוסקבה.

סחר וכלכלה

בשנת 2012, מחזור המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-5,180,000 דולר (1.27 בייבוא, 3.9 בייצוא). מוצרי הייבוא העיקריים מנפאל הם עורות, צמר גפן, בגדי צמר, נעליים, ומלאכות יד. רוסיה לעומת זאת, מייבאת לנפאל מוצרי אל מתכת, חלקי חילוף למטוסים אזרחיים קלים ולמסוקים, מכונות, מוצרי עץ ומוצרי נייר.

חוב

ב-13 באפריל 1978, בעקבות הסכם שהוסכם בין שתי המדינות, העניקה ברית המועצות לנפאל הלוואה בסך 1.07 מיליון רובל סובייטי. חוב זה לא נפרע במשך תקופה ארוכה, שכן, לפי הגרסה הרוסית, נפאל דרשה את מחיקתו של החוב. ב-2015, הגיעו רוסיה ונפאל להסדר חוב שהוביל להנחה של 35% מסכום החוב והוסכם שקטמנדו תפרע את חובה בסך 1.2 מיליון דולר.