google/wiki40b huggingface dataset:
Headstrong

מיקום במצעדים

במצעד הבילבורד האמריקאי, מוקם האלבום במקום החמישי עם מכירות של יותר מ-64,000 עותקים הנמכרו בשבוע הראשון למכירה. לעומת זאת במצעדי מכירות האלבומים בממלכה המאוחדת התברג האלבום אל המקום ה155. בכל העולם עד היום, מכר האלבום מיליון עותקים בכל העולם והגיע למעמד אלבום זהב.
הסינגל הראשון, "Be Good To Me", שודר רבות בתחנות הרדיו בקנדה ובארצות הברית. השיר מוקם במקום ה16 במצעד הבילבורד. הסינגל השני, "He Said She Said", הגיע למקום ה58 במצעד, הסינגל השלישי, "Not Like That",הגיע במצעד הבילבורד למקום 68. הסינגל הרביעי מן האלבום, אשר נקרא "Suddenly", התברג אל המקום הראשון לקליפ בMTV ברזיל. הסינגל החמישי "So Much For You" הגיעה למקום ה75 בברזיל.

רשימת רצועות

1."Intro"
2."So Much For You"
3. "He Said She Said"
4. "Be Good to Me"
5. "Not Like That"
6. "Unlove You"
7. "Positivity"
8.Love Me for Me"
9. "Goin' Crazy"
10. "Over It"
11. "Don't Touch (The Zoom Song)"
12. "We'll Be Together"
13. "Headstrong"
14. "Suddenly"
רצועות בונוס:
15. "It's Life"
16. "Who I Am"
17. "I Will Be Me"

עריכה מחודשת

לאחר ההצלחה הגדולה של האלבום, תצא עריכה מחודשת לאלבום, אך רק בגרמניה, אשר תקרא Headstrong: Deluxe Edition. העריכה המחודשת תכיל את הדיסק עם 17 השירים, והדיסק דיוידי "משהו על אשלי", בדיסק יש את 3 הקליפים לשירים Suddenly,Not Like That ו- He Said She Said ובנוסף דיסק שאורכו 45 דקות על החיים של אשלי והקלטת האלבום.

סינגלים

1."Be Goog To Me"
2."Goin' Crazy" ( רק ברדיו דיסני)
3."We'll Be Toghether" (פרומו סינגל להיי סקול מיוזיקל: המופע)
4." He Said She Said"
5."Not Like That"
6."Suddenly"
7."So Much For You"

קליפים מהאלבום

1."Be Goog To Me" הקליפ מראה את אשלי בהופעה בהיי סקול מיוזיקל: המופע. ערוץ דיסני ערך את הקליפ הזה כי הוא לא הסכים לשדר את "He Said She Said" בגלל שהקליפ לא מתאים לילדים.
2." He Said She Said"
3."Not Like That"
4."Suddenly"
טיסדייל אמרה בראיון שהיא רצתה לצלם עוד 3 קליפים ל"So Much For You","Headstrong" ו- "Goin' Crazy".
שמשון הולצמן

ביוגרפיה

שמשון הולצמן נולד בעיר סמבור שבגליציה לפייבל, שהיה צבע-אמן. בשנת 1922 עלה פייבל הולצמן עם שלושת בניו לארץ ישראל ועסק בצביעת בתים בין היתר צבעו את מלון המלך דוד, בו עדיין מצויים ציורי קיר ותקרה שלהם. באמצע שנות העשרים החליט הולצמן שציור הוא ייעודו, ועל-כן הצטרף לסטודיו של יצחק (פרנל) פרנקל בתל אביב.
בסוף שנות העשרים נסע הולצמן לפריז כדי לשכלל את אומנותו והוא גר במונמארטר, שם עבד כצבע ולמד ב-Académie de la Grande Chaumiere. במהלך שהותו שם למד מחיים סוטין כיצד להעריך אומנות וכיצד ליצור אומנות. הולצמן הושפע מאוד מהציירים האימפרסיוניסטים אותם למד להכיר לעומק בפריז, ובייחוד הושפע מציוריהם של פול גוגן, אנרי מאטיס, פול סזאן ואנדרה דרן.
הולצמן ערך תערוכות יחיד בפריז וחזר לארץ ישראל בתחילת שנות ה-30. כשחזר לארץ ישראל לקח חלק בתערוכת האמנים הכללית של אמני ארץ ישראל בפתיחת מוזיאון תל אביב ב-1932 וערך שתי תערוכות יחיד במוזיאון תל אביב. ב-1934-1935 חזר לשהות שנייה בפריז שם השתתף בתערוכת ציורי שמן בסאלון טילרי. ב-1947 ערך תערוכת יחיד בגלריה מארלבורו שבלונדון וב-1948 השתתף ב'הביאנלה של ונציה'. ב-1937 היה ראשון חתני פרס דיזנגוף לאמנות (ב-1959 קיבלו בשנית). הולצמן היה ממקימי קריית האמנים צפת ואחריו נהרו רבים מבכירי ציירי ישראל של שנות ה-50.
עיקר ציוריו של הולצמן הם ציורי נוף בצבעי מים. בחייו נחשב לאחד מבכירי ציירי המים בעולם. הולצמן צייר מאות ציורי אקוורל של נופי ישראל, בייחוד של צפת, הר מירון, טבריה, הירקון ויפו. המוטיב הידוע ביותר של ציוריו באזור טבריה הם שלושת עצי האקליפטוס העומדים על לשון יבשה קטנה, אשר מאחוריהם וימינם מים, וברקע בעיירה מגדל והרי צפת. כפי שכותב שלמה שבא בספר הולצמן בהוצאת מסדה: "ראש עיריית טבריה משה צחר היה מביא בזמנו תיירים למקום ומסביר הנה העצים של הולצמן". המבקר האמריקני הידוע אלפרד ורנר כתב כי ב"יצירותיו של הולצמן ישנה חיוניות שלא תיאמן.... אין דומה לו בהתמקדות נלהבת ובלעדית כזו בנופי ארץ ישראל".
הולצמן נפטר בתל אביב ב-1986.
נפית

השפעתו של הצמח על חתולים

מינים רבים של צמח הנפית ידועים בהשפעותיהם על התנהגותם של חתולים מבויתים, בייחוד המין נפית החתולים Nepeta cataria. הנפית יכולה לגרום לתגובות התנהגות שונות כאשר היא ניתנת לחתולים, אף על פי כן, לא כל החתולים רגישים לצמח הנפית באותו האופן, משום שככל הנראה, היכולת שלהם לזהות אותו קשורה בנוכחות של גן רצסיבי תורשתי. לחתולים אשר נושאים שני העתקים של גן זה, צמח הנפית יהיה בעל השפעה חזקה במיוחד, לחתולים אשר נושאים רק העתק אחד, ההשפעה תהיה ניכרת, והחתולים אשר לא מחזיקים בגן זה כלל לא יגלו שום עניין מיוחד בצמח. מחקרים מראים כי בערך שני שלישים מן החתולים הם בעלי רגישות לצמח. קיימת מחלוקת לגבי הרגישות של אריות ונמרים לנפית. על פי ניסוי של תוכנית הטלוויזיה הבריטית "Brainiac", טיגריסים אינם מושפעים מהנפית, אך לעומתם אריות הראו תגובה זהה לתגובת החתול הביתי. ניסוי אחר שנערך על כמה מינים ממשפחת החתולים הראה דווקא את ההפך – האריה גילה אדישות בעוד שאר המינים הראו את התגובות המתוארות להלן.
מינים אחדים של צמח הנפית מכילים תרכובת בשם נפטלקטון המסוגלת לעורר תגובה של מיניות כביכול במוחו של החתול. כאשר חתולים חשים בריחה של הנפית הם בדרך כלל יתגלגלו, ינסו לגעת בצמח, ינסו ללעוס את עלי הצמח, ילקקו את הצמח, יקפצו, יגרגרו משמחה ולעיתים קרובות אף יפרישו ריר מהפה. חתולים רבים גם ינהמו וייללו. תגובה זו ממשיכה במשך מספר דקות עד אשר החתול יאבד עניין. לוקח לחתול קרוב לשעתיים עד אשר השפעות הצמח מתפוגגות לגמרי ועד אשר צמח הנפית יגרום לחתול להגיב באותו האופן בשנית. גורי חתולים וחתולים זקנים יותר בדרך כלל מגיבים פחות לצמח הנפית. להשפעות של הנפית אין תופעות לוואי מוכרות על בעלי חיים.
צמחים אחרים בעלי השפעה דומה על חתולים כוללים את צמח הולריאן (Valerian) וצמחים אשר מכילים אכטינידין (Actinidine).
כנימת קוכיניאל

מוצאן ושימוש תעשייתי בהן

באנגלית מכונה הכנימה Cochineal scale. מין זה, כמו שבעת המינים האחרים בני הסוג Dactylopius מתפתחים אך ורק על צמחים מהסוג צבר ממשפחת הצבריים, ומוצאם באזורים הטרופיים והסובטרופיים של דרום ומרכז אמריקה. גוף נקבת הכנימה מכיל כמויות ניכרות של חומצה כרמינית (Carminic acid), שהיא חומר-צבע אדום. טחינת הכנימות והרתחתן במים, והוספה של מלחי אלומיניום ונתרן, יוצרות את צבע המאכל האדום קרמין (E 120). עוד לפני גילוי אמריקה ידעו ילידי מקסיקו לגדל את הכנימה, להפיק את הצבע והשתמשו בו בתעשיית המזון ולצביעת בדים וצמר. לאחר גילוי אמריקה פיתחו הספרדים מסחר וייבוא של הכנימה לאירופה ברמה של חשיבות כלכלית רבה.
בסוף המאה ה-19, לאחר הגילוי של חמרי צבע סינתטיים והסינטוז שלהם, ירדה מאוד החשיבות הכלכלית של כנימת הקוכיניאל, אך בעקבות המודעות הרבה לסיכונים הבריאותיים הכרוכים בשימוש בצבעים הסינתטיים, עולה שוב השימוש בחומצה הכרמינית ממקור טבעי.
סבריר אינגסון

קריירת מועדונים

אינגסון החל את הקריירה המקצוענית בקבוצת אוגנבליק, אליה הושאל לבכורה בבוגרים ממועדונו בריידבליק בשנת 2011. באוגנבליק, שיחק 4 משחקים בלבד, בהם כבש שער ליגה אחד. אחר עונת ההשאלה, שב לבריידבליק, בה שיחק באופן מלא שתי עונות רצופות. בעונת 2014-2015, עזב את איסלנד שעה שחתם בקבוצת הכדורגל הנורווגית וייקינג. לאחר עונה בלבד בנורווגיה, חתם בקבוצת לוקרן הבלגית.
ב-19 בינואר 2017 חתם בגרנדה מליגת העל הספרדית.
ב-30 ביוני חתם ל-3 שנים ברוסטוב.
ב-1 בפברואר נרכש על ידי פאוק סלוניקי תמורת 4 מיליון יורו וחתם במועדון חוזה ל-3.5 שנים.

קריירה בינלאומית

אינגסון ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת איסלנד בשנת 2014. ב-29 במרץ 2016, כבש את שערו הראשון עבור מולדתו, במהלך משחק ידידות בפיראוס מול יוון, שהסתיים בניצחון איסלנדי 3-2. הוא נכלל על הסגל הנבחרת האיסלנדית לקראת טורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.
מריו לוי (סופר)

מריו לוי (בטורקית: Mario Levi;‏ נולד ב-1957 באיסטנבול) הוא סופר יהודי טורקי, מחבר רומנים וסיפורים ופובליציסט בשפה הטורקית, איש רדיו וקופירייטר.

ביוגרפיה

מריו לוי נולד בשנת 1957 באיסטנבול במשפחה יהודית דוברת לדינו וטורקית. 
סיים לימודי תיכון בבית הספר סן מישל בעיר הולדתו ואחר כך למד שפה וספרות צרפתית בחוג לשפות רומאניות באוניברסיטת איסטנבול עד לסיום התואר בשנת 1980.
את מאמריו הראשונים פרסם בעיתון הקהילתי היהודי "שלום" ("Şalom"). בהמשך פרסם מאמרים בעיתונים בשפה הטורקית ‏ Cumhuriyet
"Studyo Imge", "Milliyet Sanat", "Gosteri", "Argos", "Gergedan", "Varlik". 
ספרו הראשון בשנת 1986 היה "Jacques Brel: Bir Yalnız Adam" ("ז'אק ברל:אדם בודד"), ספר ביוגרפי, גרסה ספרותית של עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטה.
בשנת 1990 פרסם לוי קובץ ראשון של סיפורים קצרים Bir Şehre Gidememek (אי היכולת ללכת לעיר). אלו סיפורים אוטוביוגרפיים שבו מביא המחבר זכרונות מילדותו, נעוריו ואהבותיו. הספר זכה בפרס הלדון טאנר לסיפורים של אותה שנה. ספר הסיפורים השני Madam Floridis Dönmeyebilir ("ייתכן כי מאדאם פלורידיס לא תחזור")(1991) דן קשיי שייכות והסתגלות של אנשים בני מיעוטים באיסטנבול. 
בשנת 1992 פרסם מריו לוי את הרומן הראשון שלו En Güzel Aşk Hikayemiz (סיפור אהבתנו היפה ביותר). אחרי הפוגה ארוכה יצא לאור בשנת 1999 רומן נוסף שלו ב-800 עמודים, Istanbul Bir Masaldı (איסטנבול הייתה אגדה), סיפור חייה של משפחה יהודית באיסטנבול החל משנות ה-1920 ועד לשנות ה-1980. גם ברומן זה משתקפים חיי בני המיעוטים השונים באיסטנבול.
בנוסף לעיסוקו בכתיבה ספרותית, התפרנס מריו לוי לאורך השנים מהוראת צרפתית, עסקי יבוא, כתיבה בעיתונים, עבודות קופירייטר ועריכת תוכניות רדיו. הוא מלמד בפקולטה במדעי התקשורת באוניברסיטת ידיטפה ומנהל סדנאות לכתיבה יוצרת.
בשנת 2009 פרסם את הרומן Karanlık Çökerken Neredeydiniz ("איפה היית כשירדה החשיכה?) שזכה לבקורות חיוביות מאוד. בשנת 2013 מריו לוי ביקר בישראל כדי להשתתף בפסטיבל "כיסופים" לספרות ושירה יהודית.
מריו לוי מתגורר ברובע קדיקיי באיסטנבול. הוא נשוי ואב לשתי בנות תאומות.
מהמט השני

ילדותו

מהמט השני נולד ב-30 במרץ 1432, באדירנה, אז עיר הבירה של האימפריה העות'מאנית. אביו היה הסולטאן מוראט השני (1451-1404) ואמו ולידה סולטאן הומה הטון.
כאשר מהמט השני היה בן אחד עשר, הוא נשלח לאמסיה כדי למשול וכך לצבור ניסיון, בהתאם למנהג של השליטים העות'מאנים בזמנו. לאחר שמוראט השני עשה שלום עם נסיכות קאראמאן באסיה הקטנה ב- אוגוסט 1444, הוא ויתר על כס המלוכה לבנו בן ה-12 מהמט השני. הסולטאן מוראט השני שלח לו מספר מורים ללמוד תחתם.
לחינוך האיסלאמי הייתה השפעה רבה בעיצוב התפיסה והאמונות של מהמט השני, ובחיזוק אמונתו באסלאם, והוא התחיל לשבח ולקדם את יישום חוקי השריעה.

שלטונו הראשון

אחרי מבצע כושל נגד בלגרד ב-1442/1441 חתם הסולטאן העות'מאני מוראט השני הסכם הפסקת אש למשך 10 שנים עם הונגריה.
המרד של האמיר איברהים קאראמנידה, אחד הצמיתים שלו באנטוליה, אילץ אותו לעזוב את אדירנה עם מרבית צבאו ב-12 ביוני 1444. מהמט מונה לשליט בהיעדרו. באותו חודש פרצה התקוממות בקרב כוחות העילית הנקראים היניצ'רים, שחשבו לנצל את חוסר ניסיונו וצעירותו של מהמט השני, הם דרשו שמהמט יעלה את שכרם. בהתקוממות, היניצ'רים התפרעו ושרפו את השוק באדירנה. לבסוף מהמט השני העלה את שכרם.
חרף הסכם השלום, הונגריה שיתפה פעולה עם ונציה ועם האפיפיור אאוגניוס הרביעי בארגון צבא צלבני חדש. לאור מידע זה, נקרא מוראט לשוב לשלטון על ידי בנו. בתחילה, מוראט סירב, באומרו שאינו סולטאן עוד, אך בנו סתם את הגולל על טיעוניו, בכותבו לו: "אם אתה הסולטאן, הנהג את צבאותיך; אבל אם אני הוא הסולטאן, הרי שאני מצווה עליך לבוא ולהנהיג את צבאותי". למוראט לא הייתה ברירה, אלא לשוב לשלטון.
איום מסע הצלב התממש, וצבא נוצרי גדול בפיקודו של האציל ההונגרי יאנוש הוניאדי, החל להתקדם דרומה אל הבלקן. חייליו של מוראט השני הביסו את הצלבנים בקרב וארנה, ב-10 בנובמבר 1444. ויאנוש הוניאדי היה בין הנוצרים היחידים שנמלטו בחיים.
מוראט חזר לאדירנה לאחר הקרב, שם זמן קצר לאחר מכן הפתיע את החצר העות'מאנית בהכרזתו כי הוא מוותר על שלטונו לטובת בנו. ב-1 בדצמבר 1444 עלה בנו לשלטון תחת השם מהמט השני. מוראט, אז רק בן 40, פרש למניסה, והשאיר לבנו, שלא היה אפילו בן 13, את המושכות של האימפריה, עם חליל פאשה בתור הווזיר הגדול.
זמן קצר לאחר תחילת שלטונו, מהמט השני החליט בפזיזות לתקוף את קונסטנטינופול, אבל הונא מכך על ידי חליל פאשה, אשר דיווח על המקרה למוראט, כתיעוד על חוסר היכולת של בנו לשלוט. חליל פאשה שלח למוראט הודעות רבות שביקשו ממנו לחזור, בעודו מתעקש כי מהמט היה צעיר מדי, ולא בוגר מספיק כדי לשלוט. מוראט החליט לסיים את פרישתו ולחזור לאדירנה ב- ספטמבר 1446. חליל פאשה שכנע את מהמט להתפטר לטובת אביו, שחזר בתור הסולטאן מוראט, בעוד בנו פרש למחוז מניסה.
מהמט היה אב בפעם הראשונה בינואר 1448, כאשר פילגש שלו ילדה לו בן. שעתיד להיות הסולטאן באיזיט השני.
גבעות זייד

גבעות זייד היה קיבוץ באזור הצפון ליד בית זייד.

היסטוריה

הקיבוץ הוקם בשנת 1940 על ידי גרעין ירושלמי שאירגן יוחנן זייד, גרעין מבוגרי בית ספר מקווה ישראל שאירגן יפתח זייד וכן עולים מרומניה ומפולין.
הקיבוץ נקרא על שמו של אלכסנדר זייד, שגר בסמוך, ונרצח בשנת 1938 על ידי ערבים בערך במקום בו שכן היישוב.
בשנת 1951 התיישבו בגבעות זייד חברי גרעין תנועת "גורדוניה" מארגנטינה שעלו בשנת 1950 וקיבלו הכשרה בקיבוץ גניגר. הקיבוץ סבל אז מבעיות כלכליות וחברתיות. באותה שנה הצטרף אליהם גרעין מאורוגוואי ובשנת 1953 הצטרפה קבוצה גדולה נוספת של חברי "דרור" מארגנטינה. בהמשך הצטרפה קבוצה של עולים מטורקיה שהתחנכו בחברת נוער בקבוצת שילר. גודל השטח, איכות הקרקע וזמינות המים במקום לא הספיקו להקמתו של משק קיבוצי, והיישוב סבל מבעיות חברתיות ומעזיבות רבות. בשנת 1957 הוחלט ב"איחוד הקבוצות והקיבוצים" לפרק את הקיבוץ. גבעות זייד נעזב וחלק מהחברים עברו להקים קיבוץ חדש בנגב. הם התיישבו במקום שבו הייתה בשנים 1955–1957 חווה חקלאית של "חברת יצור ופיתוח", והקימו יחד עם גרעין "צל-צח" של הנח"ל (של בוגרי "התנועה המאוחדת" מגבעתיים) את קיבוץ אור הנר; כבר לפני התפרקות היישוב דובר על העתקתו למקום יישוב זה, שכונה "אור נר", באזור שער הנגב, בין קיבוץ ארז ובין חוות איבים).
בשנת 1964 הוקם על אדמות גבעות זייד כפר תקווה, המיועד לאנשים בוגרים בעלי צרכים מיוחדים.
מוניק האס

רפרטואר והקלטות

כמו רבים מן הפסנתרנים הצרפתים, שגדלו בעולם שלאחר מלחמת העולם הראשונה, בחרה מוניק האס ברפרטואר, שעקף את המלחינים הרומנטיים ושם דגש על ייצוג של מוזיקה צרפתית. יצירות מאת פרנסואה קופרן וז'אן-פיליפ ראמו הופיעו דרך קבע בתוכניותיה, יחד עם אלה של מוצרט והיידן. יצירותיו של שומאן היו היוצא מן הכלל הבולט להשמטת התקופה הרומנטית מן הרפרטואר שלה, אף כי גם אטיודים של שופן מצאו בו מקום.
עם זאת, מוניק האס זכורה בעיקר כמבצעת מוזיקה צרפתית של המאה ה-20. הקלטות דביסי שלה כוללות את "שנים-עשר האטיודים" שלו, השכוחים יחסית, הקלטה שזכתה ב"גראן פרי דו דיסק", ואת הפרלודים. היא הקליטה את שני הקונצ'רטי של ראוול (את הסול מז'ור פעמיים), וכן את מכלול המוזיקה שלו לפסנתר סולו.
מוניק האס עשתה לה שם כפרשנית ליצירות בארטוק, והייתה רחוקה כחוט השערה מביצוע הבכורה של הקונצ'רטו השלישי שלו לפסנתר (הכבוד ניתן לגיירגי שאנדור, שהקדים אותה בימים ספורים). עוד מלחין לא-צרפתי, שאת יצירותיו אהבה, היה הינדמית; יש הקלטה יקרת-ערך שלה לסוויטה שלו, "ארבעת המזגים", לפסנתר וכלי קשת.

סגנון

פסנתרנים צרפתים בני דורה של האס התרחקו במשך השנים מן הטכניקה השטחית, ותכופות שברירית ובת-חלוף, שנקשרה עם מרגריט לונג (טכניקה שכונתה לא פעם סגנון ה"דיגי-דיגי-די"). האס שילבה את הניקיון והדיוק שנקשרו לאסכולה הוותיקה יותר עם גון צליל חמים, ששיקף את השפעתו של אלפרד קורטו. גרסאותיה נטולות הרגשנות, בייחוד לדביסי וראוול, מאפשרות ראייה שונה של יצירותיהם, מציגות אותן הן כחדשניות והן כיורשי המסורת של קופרן ושל אמני הצ'מבלו מן המאה ה-18.
ניגודים מרתקים אפשר למצוא בין שתי הקלטותיה לקונצ'רטו של ראוול בסול מז'ור. ההקלטה הראשונה, משנת 1948, שמה דגש מובהק על הקשרים של היצירה עם ניב הג'אז של שנות ה-20'. לעומת זאת, ההקלטה המאוחרת יותר, משנת 1965, נושאת אופי "מוצרטי" הרבה יותר ומשקפת את החוב שראוול, על פי הודאתו, ראה עצמו חב למוצרט בכתיבת הקונצ'רטו הזה.
הסכם פנגלונג

הסכם פנגלונג (בבורמזית: ပင်လုံစာချုပ် פין לון סא ג'ואו ) היה הסכם שנחתם ב-12 בפברואר 1947 בעיירה פנגלונג, שברמת שאן (מדינת שאן הדרומית) בבורמה, בין ההנהגה הבורמזית בראשות הגנרל אונג סן, ראש המועצה הפועלת שליד מושל בורמה (ממשלה בפועל) למנהיגי הקבוצות האתניות שאן, קאצ'ין וצ'ין. 
ההסכם היה תוצאה של משא ומתן שהתנהל בוועידת פנגלומג השנייה.
במשא ומתן הזה בלטה תרומתם של אונג זאן ואי, פה חין, בו המו אונג, סר מאונג גי, ד"ר סיין מיא מאונג, ומיומה או תאן קיווה.
ההסכם קבע שבורמה הגרעינית או "בורמה המקורית" תתאחד עם "אזורי הרי הספר" כדי להקים את "האיחוד של בורמה". הסכם זה היה חיוני לקראת תחיית עצמאותה של בורמה מכיוון שבריטניה תכננה לשמור כמה מחלקי הארץ במסגרת הקהיליה הבריטית והודיעה שמתכוונת להעניק עצמאות בנפרד ל"בורמה האמיתית" ול"אזורי הרי הספר" המיושבים על ידי אתניות שונות. 
ההסכם אישר עקרונית את "האוטונומיה המלאה בניהול הפנימי של אזורי הספר" ואיפשר את הקמתה העתידית של מדינת קצ'ין. הוא נתן גושפנקא להמשך ההסדרים הכלכליים שהיו קיימים בין מדינות שאן לממשלה הפדרלית הבורמזית ושקל הסדרים דומים לגבי הרי קצ'ין והרי צ'ין.
התאריך 12 בפברואר נחגג במיאנמר כ"יום האיחוד".

היסטוריה

המנהיגים הבורמזים בראשות אונג סאן לא היו מעוניינים בהישארותה של בורמה בקהיליה הבריטית. הם דגלו בהתנתקות ארצם מהודו (שהייתה באותה עת תחת שלטון בריטי) ובבלימת הגירתם של הודים לבורמה. ב-1930 גרמה העוינות כלפי ההודים למהומות גזעיות נגדם ולהפרדה בפועל של בורמה מהודו. בשנת 1937 נהפכה בורמה בסופו של דבר למושבת כתר נפרדת - בדומה למלאיה, צ'יילון והונג קונג. עצמאות בורמה מהכתר הבריטי הייתה אמורה להבטיח את ההפרדה המוחלטת מהודו ואת ריסון ההגירה מהודו לבורמה (ובעיקר ההגירה המוסלמית מחבל בנגל המזרחי).
בהסכם פנגלונג צויין שאזורי הספר המוזכרים יזכו עקרונית ל"אוטונומיה מלאה בתחום ניהול הפנים". 
בנוגע לאתניה קאצ'ין נקבע שהאסיפה המכוננת תבדוק יצירת מדינת קאצ'ין. מדינת שאן הייתה אמורה להמשיך בהסדרים הפיננסיים הקיימים עם הממשלה הבורמזית הפדרלית. צויין בהסכם שהסדרים כלכליים דומים יילקחו בחשבון גם לגבי הרי קאצ'ין ולגבי הרי צ'ין. 
23 החותמים הביעו בהסכם את רצונם לעבוד בשיתוף פעולה עם "הממשלה הזמנית הבורמזית" כדי לזרז השגת העצמאות והביעו את הסכמתם העקרונית   ליצירת איחוד בורמה.
בהמלצת המועצה העליונה של עמי ההרים המאוחדים, הציע ההסכם למנות יועץ למושל שיהפוך לחבר במועצה הפועלת. ליועץ יתמנו שני סגנים שיהיו רשאים להשתתף באותן הישיבות של המועצה הפועלת הנוגעות בענייני אזורי הספר. 
האזרחים שבאזורי הספר ייהנו מזכויות היסוד הנהוגות בארצות דמוקרטיות.
הבריטים השתכנעו כי אונג סאן והליגה האנטי-פשיסטית למען חירות העם שבשליטת הבורמזים יהיו מסוגלים להסתדר עם מנהיגי עמי ההרים. 
כיועץ המושל בעניין אזורי הספר התמנה סאו שווה תאיק, כשסגניו היו סינווה נאונג וומתו מאונג.
הבטחתו של אונג סאן לעמי הספר:"אם בורמה קבל צ'אט אחד גם אתם תקבלו צ'אט אחד". 
נציגי האתניות אראקאן (ראחין), מון וקארן לא הוזמנו לוועידת פנגלונג. אונג סאן ושאר המנהיגים הבורמזים היו נחושים לפתור בדחיפות את סוגיית אזורי הספר. העמים שלא הוזמנו נחשבו בעיני הבריטים חלק מ"בורמה המקורית" ולכן מציאת הפתרון לזכויותיהם נדחה לשלב אחר.
עמים אלה הרגישו אז מופלים לרעה. בני ראחין (אראקאן) טענו שעד לשנת 1784 הייתה להם ממלכה מקבילה לזו של הבורמזים. גם לבני מון היו טענות דומות. בני קארן כאתניה השנייה בחשיבותה ובגודלה אחרי הבורמזים ציפו שגם להם תובטח מדינה בתוך האיחוד בדומה לבני שאן, קאצ'ין ואחרים.
חימום השראתי

חימום השראתי הוא תהליך בו מחממים עצם העשוי מחומר מוליך חשמל, באמצעות השראה אלקטרומגנטית הגורמת לזרמי מערבולת במוליך, שהתנגדותו מייצרת בו הפסדים ג'אוליים וכתוצאה מכך הוא מתחמם. כל שימוש בטכנולוגיה זו, כולל סליל שבו מוזרם זרם חילופין בתדר גבוה. ניתן לייצר חום גם באמצעות הפסדי היסטרזיס מגנטי, בחומרים שמקדם המגנטיות שלהם הוא מהותי. התדר הנבחר הוא בהתאם לגודל החלק שיחומם, החומר, החיבור המגנטי בין סליל העבודה לחלק ועומק החדירה הרצוי.

יישומים

חימום השראתי מאפשר חימום ממוקד ליישומים כגון חיסום שטח, התכה, הלחמה, ריתוך, חישול ועוד. ברזל וסגסוגותיו, הם החומרים המתאימים ביותר לחימום השראתי בזכות תכונותיהם הפרומגנטיות, אך ניתן להשתמש בטכנולוגיה, בכל חומר מוליך שניתן ליצור בו זרמי מערבולת וכן בכל חומר פרומגנטי. שימושים נוספים בטכנולוגיית החימום ההשראתי הם: חימום נוזלים (כגון מתכות ניתכות) וגזים מוליכים (פלזמות), חימום כורי היתוך העשויים גרפיט (כשבתוכם חומרים המיועדים להתכה), חימום צורן בתעשיית המוליכים למחצה, וייצור מרקעים שטוחים.

חיסום

חיסום הוא תהליך בו מתכת חמה מקוררת מהר מאוד על מנת להקשותה. השינוי בתכונות המתכת חשוב בהרבה מוצרים, לדוגמה שיניי גלגל שיניים, להבי חיתוך ועוד. בניגוד לחימום רגיל באמצעות מקור חום, חימום השראתי מאפשר חימום סלקטיבי של חלקו החיצוני של המוצר, מה שמוביל לחסכון אנרגיה ולשליטה מדויקת יותר בתכונותיו.

פיתוח

רוב פיתוח הטכנולוגיה נמצא במדינות מתועשות, בהן ארצות הברית, מדינות האיחוד האירופי, יפן, סין והודו. בישראל אין כעת יצרן מחוללי חימום השראתי, אך חברת סלם, יצרנית של קבלים לשימוש במתנד בתחום התדר הגבוה (מעל 50 קה"צ), נמצאת בירושלים. מתנהל גם מחקר מוגבל בהיקפו בנושא, באוניברסיטאות. לחלק מהיצרנים הגדולים באירופה יש נציגויות בישראל.

שימוש

הטכנולוגיה נמצאת בשימוש רחב בישראל בתעשיות שונות, כולל ייצור צינורות, פיתול מקדחים, חיבור שיני דיסקות יהלום ועוד.
סוציולוגיה ישראלית

סוציולוגיה ישראלית הוא כתב עת ישראלי היוצא אחת לחצי שנה בשפה העברית. כתב העת נוסד בשנת 1998 על ידי החוג לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב והוא מוקדש כולו למאמרים בנושאים סוציולוגיים. 
מטרת כתב העת היא לשמש במה למחקרים המנהלים שיח עם עבודות מתקדמות בסוציולוגיה העולמית, מתוך התייחסות למתרחש בישראל והפניית המבט אל חומרים מקומיים. 
בכתב העת ניתן למצוא מאמרים מדעיים, מתוך גישה פתוחה למגוון מתודולוגיות ותאוריות שונות. כתב העת כולל גם מסות ודיונים העוסקים בנושאים העומדים על סדר היום הסוציולוגי, וכן תגובות על מאמרים שהופיעו בחוברות קודמות. 
כתב העת כולל מדור ספרים, המציג מגוון חיבורים ביקורתיים על ספרים שזה עתה ראו אור והם עשויים לתרום להבנת המצב החברתי בישראל.
כתב העת נתמך על ידי המכון למחקר חברתי והמכון לחקר החברה והכלכלה על שם דוד הורוביץ והאגודה הסוציולוגית הישראלית.
ברכת מחיה המתים

ברכת מחיה המתים היא ברכה שתיקנו חז"ל על הרואה את חברו החביב עליו, לאחר שעברו 12 חודשים מהפעם האחרונה שראה אותו. יש לברך ברכה זו בשם ומלכות.

מקור הברכה וטעמה

מקור ברכה זו היא בתלמוד במסכת ברכות:  
אמר רבי יהושע בן לוי, כל הרואה את חבירו לאחר שלשים יום מברך שהחיינו, ואם ראהו לאחר שנים עשר חודשים, מברך מחיה המתים
—  ברכות נח ב
וכך פסק בשולחן ערוך (אורח חיים רכה א) שיש לברך ברכה זו.
בטעם הברכה יש שכתבו, שכיון שעברו 12 חודשים, הרי עבר עליו ראש השנה, שבה האדם נידון לחיים או למות, וכיון שניצול ממיתה בראש השנה מברך עליו 'מחיה המתים'.
טעם נוסף כתבו בראשונים, משום שאמרו בתלמוד שלאחר 12 חודש המת משתכח מהלב, לכך מברך מחיה המתים.

דיני הברכה

בראשונים מבואר שיש לברך ברכה זו דווקא על חבר שחביב עליו ביותר ושמח בראייתו. 
אף בשנה מעוברת, אין צריך שיעבור שנה, ודי ב12 חודשים.
אם שלח לו חברו מכתב בתוך 12 חודש, נחלקו הפוסקים אם צריך לברך, ובמשנה ברורה (סימן רכה) פסק שלא יברך שהרי ספק ברכות להקל.

הברכה בימינו

בימינו המנהג שלא לברך ברכה זו, בטעם הדבר כתבו באחרונים מספר טעמים.
יש שכתבו שמאחר והתקשורת בימינו מצויה ונגישה לכל אחד, מסתבר הדבר שאם היה קורה לחברו דבר מה היה מודיעו, ואם כן כיון שלא הודיעו, הרי זה כאילו הודיעו שלא אירע לו דבר.
טעם נוסף כתבו באחרונים, שיש לחשוש שיברך ברכה לבטלה, כגון על חברו שאינו חביב עליו כל כך, כדי שלא ידע חברו שאינו חביב עליו.
M23

היסטוריה

הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-20 ביוני 1764 ותואר על ידיו כ"צביר של כוכבים קטנים קרובים זה לזה". ויליאם הרשל ציין בשנת 1786 כי הצביר מכיל כוכבים רבים ומפוזרים בעלי בהירות דומה. בשנת 1953 בסקר שבוצע במצפה הכוכבים נורמן לוקייר שבאקסטר, נספרו בצביר 149 כוכבים. 
לצביר דרגת בהירות 6.9 וקל לזהותו באמצעות משקפת כ-4.3 מעלות מצפון-מערב לכוכב μ (מו) בקשת. כוכבי הצביר הבהירים ביותר הם מדרגת בהירות 9.2, וניתן לצפות בהם ובעשרות כוכבים עמומים יותר באמצעות טלסקופ חובבים.

מאפייני הצביר

קוטרו של הצביר כ-15 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-2,150 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-27 דקות קשת - מעט פחות מקוטרו של הירח המלא. בסקר שנעשה על כוכבי הצביר נספרו 12 כוכבים מדרגת בהירות 10 ומטה, 17 מדרגת בהירות 11, 24 מדרגת בהירות 12, 20 משדרגת בהירות 13 ו-96 כוכבים עמומים יותר. כוכבי הצביר הם כוכבים פחות חמים מהכוכבים של מרבית הצבירים הפתוחים, כשהחם ביותר מביניהם הוא מסוג ספקטרלי B9 בלבד, בעוד שבצבירים פתוחים נמצאים בדרך כלל בעיקר כוכבים צעירים מסוג ספקטרלי B. ככל הנראה מדובר בצביר ותיק יחסית שגילו מוערך בכ-200 מיליוני שנים.
אדוארד מריקה

אדוארד מריקה (גרמנית: Eduard Mörike;‏ 8 בספטמבר 1804, לודוויגסבורג, באדן-וירטמברג - 4 ביוני 1875, שטוטגרט), משורר גרמני מן האסכולה השוואבית, סופר ומתרגם, וכן איש כמורה.

חייו

מריקה נולד כילדו השביעי של קרל פרידריך מריקה, יועץ רפואי. היו לו שנים עשר אחים ואחיות. בשנת 1818 התחיל בלימודי תאולוגיה לפי רצון משפחתו, תחילה ב-Urach ואחר כך בטובינגן בשנים 1822 עד 1826. בשנים 1834 עד 1843 נשא בתפקידי כמורה שונים ברחבי וירטמברג. 
אימו ואחותו התגוררו איתו בבית הכומר שלו. ניסיונו משנת 1828 להתקיים כסופר עצמאי נכשל. בתקופה זו נכתבו שיריו הראשונים כמו "בוקר ספטמבר" ו"Er ist's" ("זה הוא ולא אחר"), שיר בן תשע שורות המבשר על האביב והוא אחד מן השירים הגרמניים המצוטטים ביותר. 
בשנת 1832 ראה אור הרומן "Maler Nolten" ("הצייר נולטן"), אחד מרומאני החניכה החשובים של הספרות הגרמנית, שזכה לפופולריות אדירה. 
מותה של אימו בשנת 1841 הביא למשבר קשה בחייו. בשל מצבו הבריאותי הרופף פרש ממשרת הכמורה בשנת 1843 והתיישב ב-Bad Mergenthein שבצפון מזרח וירטמברג, כשהוא גמלאי בן 39. בשנת 1851 נשא לאישה את מרגרטה פון שפאט ואחר כך לימד ספרות במוסדות של הכנסייה בשטוטגרט וב-Lorch. בשנת 1852 העניקה לו אוניברסיטת טיבינגן תואר דוקטור של כבוד. עד 1855 פרסם את יצירותיו החשובות בפרוזה, ולא שב לכתיבת שירה, למעט כמה חריגים זניחים, עד למותו. 
בשנים 1867–1873 החליף את מקום מגוריו לעיתים תכופות. העיר Fellbach שבה התגורר מעניקה עד היום את "פרס מריקה" על שמו. לבסוף התיישב בשטוטגרט. 
במשך כל חייו נהג לאסוף פריטים יומיומיים שונים. במיוחד נהג לאסוף מאובנים, ואף קרא ספרות מקצועית רבה בנושא. חיבה זו למאובנים מצאה ביטוי אף בשיריו.