עובאדה א-סאמת

ביוגרפיה

עֻבאדה א-סאמִת לא רק היה אחד מהאנסאר, אך הוא היה גם אחד מהמנהיגים שלהם אשר הנביא  בחר שייצגו את השבט שלהם. כאשר המשלחת הראשונה של האנסאר הגיעה למכה כדי להישבע אמונים לנביא, עֻבאדה היה בין 12 המאמינים אשר הגיעו להישבע אמונים לנביא, ולקבל את האסלאם, וללחוץ את ידו של הנביא  כאות לתמיכה ונאמנות. בשבועת עקבה השנייה, עֻבאדה היה בין אלה שהנהיגו קבוצה של שבעים גברים ושתי נשים, וגם היה בין הנציגים של האנסאר אשר נשבעו אמונים לנביא  במהלך עונת החג'. מאז ומעולם, עֻבאדה לא החמיץ אף מערכה ולא פספס הזדמנות לתת מעצמו. מפני שהוא בחר באללה ובשליחו, הוא עשה כמיטב יכולתו למלא את המחויבויות שלו כלפי הדת שלו. לכן, הנאמנות שלו והצייתנות שלו לאללה, ומערכת היחסים שלו עם קרובים, חבריו, ואף עם אויביו, עוצבו כולם על פי המודל שתאם את האמונה והמוסר של המוסלמי.
בעבר, משפחתו של עֻבאדה היו בקשרים טובים עם כמה שבטים באלמדינה. כאשר הנביא  וחבריו היגרו לאלמדינה, אותם שבטים שהיו בקשרים עם משפחתו של עֻבאדה, שבטים שלא היו מוסלמים, העמידו תחילה פנים שהם שומרים על יחסים טובים איתם. אך לאחר מערכת בדר, וקצת לפני קרב אוחוד, אותם שבטים החלו להראות את הפנים האמתיות שלהם, והחלו להתנכל למוסלמים. ברגע שעֻבאדה ראה את הפרצוף האמיתי שלהם, הוא זנח את הברית הישנה שלהם ואמר "אני לוקח כבני ברית את אללה, את שליחו, ואת המאמינים". אז ירד פסוק מהקוראן, אשר שיבח את אמירתו האמיצה של עֻבאדה, ובפסוק ההוא נאמר "ומי שלוקח לו כבעל ברית את אללה, ואת שליחו, ואת המאמינים, אז הרי שהמחנה של אללה הם המנצחים" (הקוראן 5:56). כך הפסוק הזה גם הכריז על הקמתו של המחנה של אללה, אשר הורכב מהמאמינים אשר עמדו לצדו של הנביא, ואשר תמכו באמת ובצדק. המחנה החדש הזה של אללה, לא רק הורכב מחבריו של הנביא עליו ברכת האל והשלום, אך גם מהמאמינים האמתיים של כל הדורות שבאו אחריהם, עד ליום הדין. עֻבאדה, אשר אפילו הקוראן דיבר בשבחו, לא היה רק הנציג של שבט החזרג', הוא היה גם אחד מהמנהיגים של המוסלמים הצדיקים והרוחניים. ההיסטוריה האלמותית שלו תיזכר לנצח ברחבי כל העולם. 
יום אחד, עֻבאדה שמע שהנביא  מדבר על אחריות ומחויבות של מפקדים ומושלים, ועל העונש אשר מצפה לכל אחד מהם אשר משתמש לרע בסמכות שלו ובכסף שהופקד אצלו. המילים שלו זעזעו אותו כל כך, עד שהוא נבע לעולם לא לקבל לידיו פיקוד, אפילו על שני אנשים.  הוא נשאר נאמן לשבועה שלו, וכאשר עומר אבן אלח'טאב נהיה הח'ליף, הוא לא הצליח לשכנע את עֻבאדה לקבל תפקיד בעל השפעה, מלבד כזה הקשור בחינוך והדרכת אנשים בדת האסלאם. אכן, זה היה התחום של עֻבאדה, הרחק מתפקידים בעלי השפעה אשר היו עשויים להרוס את האמונה שלו באמצעות שאננות, תהילה וממון. לכן, הוא נסע עם מועד' אבן ג'באל ואבו א-דרדה לסוריה, שם הם האירו את הארץ באור הידע, הבינה והדעת. לאחר מכן, עֻבאדה המשיך לפלסטין, שם מועאוויה החזיקה בסמכות שיפוטית בשמו של הח'ליף. כאשר עֻבאדה השתקע לבסוף בסוריה, הוא תמיד הביט לאלמדינה כבירת האסלאם, וכמרכז האימפריה, שם עומר אבן אלח'טאב, הצדיק הגאון, חי את חייו, ובו הוא ראה דוגמה למופת.
עֻבאדה אכן היה מהאנשים המבורכים אשר חיו את חייהם באופן הכי טוב שאפשר, לצד הנביא . האנשים הללו צברו ניסיון באמצעות מאמצים רבים ומאבקים רבים.
כאשר דנים בהתאסלמותו של עֻבאדה, אנו מגלים שהוא קיבל את האסלאם מתוך אמונה אמיתית, כנה ומלאה. הוא מכר את כל הונו ואת כל מאודו למען אללה.  הוא היה בין האנשים זכו לצמוח ולהתחנך אצל הנביא, וכך התמלאו בחכמה, הארה וגדולה.
עֻבאדה נהג להגיד "נשבענו לנביא  שלעולם לא נפחד מאף אחד מלבד אללה", ואכן, עֻבאדה מעולם לא פחד מאיש. גדולתו של עֻבאדה נגלתה במלוא הדרה באמצעות אמונתו, מצפונו, והתנהגותו. הנציג המדהים הזה של האסלאם נפטר בשנת 34 להיג'רה, אך זכרו וכבודו יישארו לעד.