יחסי החוץ של הודו

משרד החוץ של הודו (באנגלית: Ministry of External Affairs, או בראשי תיבות: MEA ; בהינדי: विदेश मंत्रालय - Videsh Mantraalay) הוא סוכנות ממשלתית האחראית על ניהול יחסי החוץ של הודו. להודו יש יחסים דיפלומטיים רשמיים עם רוב מדינות העולם, והיא בעלת מספר התושבים השני בגודלו בעולם, אחרי סין. הודו נחשבת מעצמה כלכלית, ולה קשרי מסחר וכלכלה, נאמנים ואמיצים, עם מדינות רבות. עם ההוצאה הצבאית השישית בגודלה בעולם, הכוח הצבאי השלישי בגודלו, הכלכלה השישית בגודלה בשיעורים נומינליים והשלישית בגודלה במונחי שווי כוח הקנייה, הודו היא מעצמה אזורית, ועולמית, אשר בכוחה לצמוח ולהגדיל את עוצמותיה הפוטנציאליות הטמונות בה- בחלוף הזמן. הודו היא בעלת השפעה בינלאומית הולכת וגוברת, ומהווה קול בולט בסוגיות עולמיות שונות.
הודו היא מדינה מתועשת חדשה, בעלת היסטוריה ארוכת שנים של שיתופי פעולה עם מספר מדינות. היא מהווה מרכיב עיקרי בקבוצת BRICS וחלק גדול של העולם המתפתח. הודו נמנית עם מספר מצומצם של מדינות, אשר היו אמונות על ייסודם של מספר ארגונים בינלאומיים קרדינליים, בעלי כוח פוליטי וכלכלי רב השפעה: האו"ם, הבנק לפיתוח אסיה, בנק הפיתוח החדש של BRICS ו-G-20, וכן נכללה ברשימת המדינות, אשר ייסדו את המדינות הבלתי מזדהות.
הודו מילאה תפקיד חשוב ומשפיע גם בהקמתם של ארגונים בינלאומיים רבים אחרים, בעלי השפעה וקול בולט, דוגמת פסגת מזרח אסיה, ארגון הסחר העולמי, קרן המטבע הבינלאומית , G8+5, וכן פורום IBSA. הודו אף חברה בבנק ההשקעות האסייתי לתשתיות וארגון שנגחאי לשיתוף פעולה.
מבחינה אזורית, מהווה הודו חלק מאגודת דרום אסיה לשיתוף פעולה אזורי, ואמונה על שיתוף פעולה טכני וכלכלי רב-תחומי במפרץ בנגל ובסביבתו. היא השתתפה במספר יוזמות לשמירת שלום מטעם האו"ם, ובשנת 2007 הייתה התורמת השנייה בגודלה עבור ארגון זה. כיום, מחפשת הודו מושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם, יחד עם מדינות G4 האחרות.

היסטוריה

עוד לפני ההכרזה על עצמאותה, שמרה הודו על יחסים דיפלומטיים חצי אוטונומיים עם מדינות שונות. היא החזיקה במושבות דוגמת "מושבת עדן", אליהן שלחה משלחות רבות משתתפים, והייתה חברה מייסדת של שני חברי הלאומים והאו"ם. לאחר קבלת עצמאותה מממלכת בריטניה ב-1947, הצטרפה הודו לקהילת האו"ם, ותמכה בתנועות מרי אשר פעלו למען קבלת עצמאותן של מושבות אחרות. כמו כן, תמכה הודו בפעולות המיליטנטיות, החברתיות והפוליטיות, אשר אורגנו ויושמו על ידי תנועות אלו, דוגמת המהפכה הלאומית באינדונזיה. מחלוקות וסכסוכים טריטוריאליים רבים ושונים, בעניין שטחים וחבלי ארץ, עליהם דרשה הודו בעלות ריבונית, בייחוד אלו הנוגעים לחבל קשמיר, יצרו קרע דיפלומטי ויחס מדיני וכלכלי רעוע עם פקיסטן, הגובלת בה, ואשר תבעה אף היא בעלות על חבל ארץ זה- במשך שנים ארוכות. במהלך המלחמה הקרה, אימצה הודו מדיניות חוץ נייטרלית, ונמנעה מנקיטת עמדה פוליטית כלשהי, כמו גם מהצהרה פומבית אודות תמיכתה בגוף בעל כוח מרכזי כלשהו. עם זאת, פיתחה הודו קשרים הדוקים עם ברית המועצות וקיבלה ממנה תמיכה צבאית נרחבת.
סופה של המלחמה הקרה השפיע באופן משמעותי על מדיניות החוץ של הודו, בדומה לרוב מדינות העולם. כיום, היא בעלת נטייה הולכת וגוברת לחזק את קשריה הדיפלומטיים והכלכליים עם ארצות הברית, גוש הסחר של האיחוד האירופי, יפן, ישראל, מקסיקו וברזיל. כמו כן, קשרה הודו קשרים הדוקים עם המדינות החברות באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה, מדינות האיחוד האפריקאי, מדינות הליגה הערבית ואיראן.
גם כיום, שומרת הודו על קשריה הצבאיים האמיצים עם רוסיה. עם זאת, חלו בה בשנים האחרונות תמורות צבאיות משמעותיות. ישראל הפכה שותפתה הצבאית השנייה בגודלה, ואילו הודו מצדה בנתה שותפות אסטרטגית חזקה עם ארצות הברית. מדיניות החוץ אשר נקט נארנדרה מודי הצביעה על שינוי, שעיקרו: התמקדות בעסקאות הכלכליות עם מדינות יבשת אסיה, ובפרט בעסקאות הסחר עם מדינות אלה.

מדיניות

מדיניות החוץ של הודו התייחסה תמיד למדינות השוכנות בסביבתה הקרובה- כאל שטחים גאוגרפיים, המתרחבים באופן מעגלי, עבור מדינות בעלות קהילות היסטוריות ותרבותיות הסובבות אותה או הגובלות בה, כאשר היא עצמה משמשת כמרכז ההיסטורי והתרבותי של מדינות אלה.
כ-22 מיליון תושבים ממוצא הינדי חיים ועובדים כיום מחוץ להודו עצמה, ומהווים גשר אנושי, כלכלי ותרבותי משמעותי- בין המדינות בהן הם עובדים- ובין הודו עצמה. עקרון חשוב, העומד לנגד עיניה של הודו, בכל הקשר ליחסי החוץ שלה, הוא הבטחת שלומם ורווחתם של תושבים אלה, בהתאם למסגרת חוקי המדינות בהן הם חיים.

תפקיד ראש הממשלה

ג'וואהרלל נהרו היה ראש ממשלת הודו הראשון. עם זאת, מבנה הממשל עליו היה אמון, היה ירוד הן מהבחינה המוסדית והן מהבחינה המוסרית. מבחינה פוליטית, משטרו נחשב במידה רבה דיקטטורי, לאחר שריכז בידיו סמכויות שלטוניות וחקיקתיות רבות. נהרו כיהן במקביל הן כראש הממשלה והן כשר החוץ; הוא הוציא לפועל את כל ההחלטות העיקריות של מדיניות החוץ בעצמו, לאחר התייעצות עם יועציו. רק בשלבי כהונתו המאוחרים יותר, הפקיד נהרו את ניהול ענייני החוץ של הודו בידי בכירים בשירות החוץ ההינדי; בכך אפשר למעשה את ביזור סמכויותיו הבלעדיות שהנהיג קודם לכן.
יורשיו המשיכו להפעיל שליטה ניכרת על עסקיה הבינלאומיים של הודו, אם כי הם מינו בדרך כלל שרי חוץ נפרדים.
ראש ממשלת הודו השני, לאל בהאדור שאסטרי (1964-66) , הרחיב את משרד ראש הממשלה (המכונה לעיתים מזכירות ראש הממשלה) ואת סמכויותיו. בשנות ה-70 הפך משרד ראש הממשלה למתאם בפועל של ממשלת הודו. תפקידו המשופר של המשרד חיזק את שליטתו של ראש הממשלה במדיניות החוץ על חשבון משרד החוץ. יועצים במשרד סיפקו ערוצי מידע והמלצות מדיניות בנוסף לאלו שהוצעו על ידי משרד החוץ. חלק כפוף מהמשרד - אגף המחקר והניתוח ("RAW") - פועל בדרך שהרחיבה באופן משמעותי את המידע העומד לרשות ראש הממשלה ויועציו. אנשי המודיעין הכללי אספו מידע מודיעיני, סיפקו ניתוחים מודיעיניים ללשכת ראש הממשלה וערכו מבצעים צבאיים חשאיים מחוץ לגבולותיה של הודו.
שליטתו של ראש הממשלה והסתמכותו על יועצים אישיים בלשכת ראש הממשלה היו חזקים במיוחד בתקופת כהונתה של אינדירה גנדי (1967-77 ו-84–1980) ובנה, רג'יב (1984-1989), שירש ממנה את השלטון, אשר נחלש יותר בתקופות של ממשלות הקואליציה. המתבוננים מתקשים לקבוע האם מוקד קבלת ההחלטות בכל נושא מסוים מוטל על משרד החוץ, מועצת השרים, משרד ראש הממשלה או ראש הממשלה עצמו.
עם זאת, ראש הממשלה רשאי למנות יועצים וועדות מיוחדות לבחינת אפשרויות שונות בתחומי מדיניות החוץ ותחומים רלוונטיים אחרים. במקרה האחרון, מינה מאנמוהאן סינג את ק. סוברמניין, בשנת 2005, לעמוד בראש כוח משימה ממשלתית מיוחדת- על מנת ללמוד את "ההתפתחויות האסטרטגיות הגלובליות" בעשור הבא. צוות המשימה הגיש את מסקנותיו לראש הממשלה בשנת 2006, אך הדו"ח עדיין לא פורסם לקהל הרחב.

משרד החוץ

משרד החוץ הוא סוכנות ממשלת הודו האחראית על יחסי החוץ של הודו. שר החוץ מכהן כחבר במועצת השרים.
נכון ל-2018, סושמה סוואראג' מכהנת כשרת החוץ הנוכחית. במשרד ישנם שני שרי מדינה, ויג'אי קומאר סינג ומ. ג. אכבר. מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים ההינדי מכהן גם כראש שירות החוץ ההינדי ("IFS"), על לכן משמש כראש כל השגרירים ההינדיים והנציבים הגבוהים. ס. ג'יישנקר מכהן כמזכיר המדינה הנוכחי לענייני חוץ וחבר העמים.

מראה מדיניות המזרח

בעידן שלאחר המלחמה הקרה, היבט משמעותי במדיניות החוץ של הודו היה "מדיניות המזרח". במהלך המלחמה הקרה, יחסי הודו עם שכנותיה בדרום מזרח אסיה לא היו חזקים. לאחר תום המלחמה הקרה, ממשלת הודו הבינה במיוחד את החשיבות של תיקון חוסר האיזון במדיניות החוץ של הודו. כתוצאה מכך, ממשלת נרסימהא ראו, אשר כיהנה בשנות התשעים המוקדמות של המאה ה-20, חשפה את מראה מדיניות המזרח. בתחילה התמקדה הודו בחידוש המגעים המדיניים והכלכליים עם מדינות מזרח ודרום מזרח אסיה.
כיום, ממשלת הודו שמה דגש מיוחד על הפיתוח הכלכלי של אזור צפון מזרחה לאחור של הודו תוך ניצול של השוק הענק של ASEAN, ומשאבי האנרגיה הזמינים בחלק מן המדינות החברות של ASEAN, כדוגמת בורמה.
"מראה מדיניות המזרח" הושקה ב-1992 מיד לאחר תום המלחמה הקרה, בעקבות פירוק ברית-המועצות. לאחר תחילת הליברליזציה הייתה זו החלטה אסטרטגית מאוד של המדיניות שנקטה הממשלה במדיניות החוץ. מתוך דבריו של ראש הממשלה מאנמוהאן סינג: "זה היה גם שינוי אסטרטגי בחזון של הודו של העולם והמקום של הודו בכלכלה הגלובלית המתפתחת".
המדיניות זכתה לדחיפה ראשונית עם ראש הממשלה, נראסימה ראו, שביקר בסין, יפן, דרום קוריאה, וייטנאם וסינגפור, והודו הפכה לשותפת דיאלוג חשובה עם ASEAN ב-1992. מאז תחילת המאה הנוכחית, הודו נתנה דחיפה גדולה למדיניות זו על ידי הפיכתה לשותפה ברמת הפסגה של ASEAN בשנת 2002, והשתלבות בכמה יוזמות אזוריות כגון יוזמת אזור מפרץ בנגל לשיתוף פעולה טכני וכלכלי רב-תחומי ושיתוף הפעולה של גנגה-מקונג, ואף הפכה לחברה בפסגת מזרח אסיה (EAS) בדצמבר 2005.

סקירה

יחסיה של הודו עם מדינות העולם התפתחו מאז הראג' הבריטי (1857-1947), כאשר האימפריה הבריטית הייתה בעלת מונופול ביחסי חוץ והביטחון. כאשר זכתה הודו בעצמאותה בשנת 1947, הייתה הודו עודנה חסרת ניסיון בתכנון, ניהול ויישום מדיניות חוץ. עם זאת, המפלגה הקומוניסטית הוותיקה ביותר במדינה, הקונגרס הלאומי ההינדי, הקימה מחלקת חוץ קטנה ב-1925 כדי ליצור קשרים בחו"ל ולפרסם את מאבק העצמאות שלה. בשנות העשרים המאוחרות של המאה העשרים, ג'ווהרלל נהרו, שהיה בעל עניין רב שנים בענייני העולם בין מנהיגים עצמאיים, ניסח את עמדת הקונגרס בסוגיות בינלאומיות. כחבר בממשלת הביניים ב-1946, נהרו ביטא את הגישה של הודו לעולם.
השפעתה הבינלאומית של הודו השתנתה במהלך השנים שלאחר קבלת עצמאותה. היוקרה ההינדית והסמכות המוסרית היו גבוהות בשנות החמישים, והקלו על רכישת סיוע התפתחותי, ממזרח וממערב כאחד. על אף שהיוקרה נבעה מעמדתה הנייטרלית של הודו, לא הייתה המדינה מסוגלת למנוע מפוליטיקה של המלחמה הקרה לעשות שמות ולחבל ביחסיה הבינלאומיים בדרום אסיה.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 נבלמה מעמדה הבין-לאומי של הודו בין המדינות המפותחות והמתפתחות במהלך המלחמות עם סין ופקיסטן, סכסוכים עם מדינות אחרות בדרום אסיה וניסיון בהודו לאזן את תמיכתה של פקיסטן בארצות הברית ובסין על ידי חתימה על הסכם הודו-ברית המועצות של ידידות ושיתוף פעולה באוגוסט 1971. אף על פי שהודו השיגה סיוע צבאי וצבאי סובייטי משמעותי, אשר סייע לחיזוק האומה, השפעתה של הודו נתעצמה מבחינה אזורית ובינלאומית על ידי התפיסה כי ידידותה עם ברית המועצות מנעה גינוי חד יותר של הנוכחות הסובייטית באפגניסטן. בסוף שנות ה -80 שיפרה הודו את היחסים עם ארצות הברית, עם מדינות מפותחות אחרות ועם סין, תוך המשך הקשר ההדוק עם ברית המועצות. היחסים עם שכנותיה בדרום אסיה, ובפרט פקיסטן, סרי לנקה ונפאל, זכו למרבית האנרגיות של משרד החוץ.
בשנות התשעים, הבעיות הכלכליות בהודו ופטירתה של המערכת הפוליטית הדו-קוטבית העולמית אילצו את הודו לבחון מחדש את מדיניות החוץ שלה ולהתאים את קשרי החוץ שלה. המדיניות הקודמת לא הוכיחה את עצמה כדי להתמודד עם הבעיות הפנימיות והבינלאומיות החמורות שעמדו בפני הודו. סוף המלחמה הקרה. סופה של המלחמה הקרה פגע במשמעות הליבה והותיר את מדיניות החוץ ההינדית ללא כיוון משמעותי. השיקולים הקשים, הפרגמטיים, של ראשית שנות התשעים של המאה התשע-עשרה, עדיין נראו בתוך מסגרת העבר הלא-מלוכדת, אך התפוררותה של ברית- המועצות הסירה את רוב המינוף הבין-לאומי של הודו, שהיחסים עם רוסיה ועם המדינות הפוסט-סובייטיות האחרות לא יכלו לפצות. לאחר פירוק ברית המועצות שיפרה הודו את קשריה עם ארצות הברית, קנדה, צרפת, יפן וגרמניה. בשנת 1992 כוננה הודו יחסים דיפלומטיים רשמיים עם ישראל, והיחסים גדלו במהלך כהונתה של מפלגת העם ההינדית והממשלות המאוחדות של UPA (הברית המתקדמת).
באמצע שנות ה-90, הודו משכה את תשומת הלב העולמית כלפי הטרור הנתמך בפקיסטן בקשמיר. מלחמת קרגיל גרמה לניצחון דיפלומטי גדול בהודו. ארצות הברית והאיחוד האירופי הכירו בעובדה כי צבא פקיסטני הסתנן באופן בלתי חוקי לשטח ההינדי ולחץ על פקיסטן לסגת מקרגיל. מספר קבוצות אנטי-הינדיות לוחמות בפקיסטן, כונו כקבוצות טרור על ידי ארצות הברית והאיחוד האירופי.
בשנת 1998 בדקה הודו את הנשק הגרעיני בפעם השנייה, אשר גרמה למספר סנקציות אמריקניות, יפניות ואירופיות על הודו. שר ההגנה של הודו אז, ג'ורג' פרננדס, אמר כי תוכנית הגרעין של הודו נחוצה משום שהיא מספקת הרתעה לאיום גרעיני סיני פוטנציאלי. רוב הסנקציות שהוטלו על הודו הוסרו עד שנת 2001.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, סוכנויות המודיעין ההינדיות סיפקו לארצות הברית מידע משמעותי על פעילות אל-קאעידה ופעילויות הקשורות בפקיסטן ובאפגניסטן. תרומתה הנרחבת של הודו למלחמה בטרור, יחד עם צמיחתה בתחום הכלכלי, סייעה ליחסים הדיפלומטיים של הודו עם כמה מדינות. במהלך שלוש השנים האחרונות, הודו קיימה מספר רב של תרגילים צבאיים משותפים עם ארצות הברית והאיחוד האירופי, אשר הביאו לחיזוק היחסים בין ארצות הברית להודו והאיחוד האירופי והודו. הסחר הדו-צדדי של הודו עם אירופה וארצות הברית גדל פי שניים בחמש השנים האחרונות.
מועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם נתמכת כיום על ידי מספר מדינות, כולל צרפת, רוסיה, הממלכה המאוחדת, גרמניה, יפן, ברזיל, אוסטרליה ואיחוד האמירויות הערביות. ב-2004 חתמה ארצות הברית על הסכם שיתוף פעולה גרעיני עם הודו, אף על פי שהאחרונה אינה חלק מאמנת אי-הפצת נשק גרעיני. ארצות הברית טענה כי שיא ההתרבות הגרעינית של הודו הפכה אותה לחריגה, אולם זה לא שכנע ספקיות גרעיניות אחרות מתוך חברות הקבוצה לחתום על עסקאות דומות עם הודו. במהלך ביקור ממשלתי בהודו בנובמבר 2010, הודיע נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, על תמיכתה של ארצות הברית בהצטרפותה של הודו למועצת הביטחון של האו"ם, כמו גם לכניסתה של הודו לקבוצת הספקים הגרעיניים, להסדר וסנאר, לקבוצת אוסטרליה ולשליטה בטכנולוגיית הטילים. נכון לינואר 2018, הודו חברה בהסדר וסנר, קבוצת אוסטרליה ושליטה בטכנולוגיה של הטילים.

שותפים אסטרטגיים

כלכלתה המתפתחת של הודו, מיקומה הגאוגרפי האסטרטגי, מדיניות החוץ הידידותית והדיפלומטית עם מדינות רבות, ומושבות הינדיות גדולות, רבות ותוססות בכל רחבי העולם- סייעו להודו לזכות בבעלי ברית רבים יותר- מאשר אויבים. הודו מקיימת יחסי ידידות עם מספר מדינות מתפתחות. על אף שהיא אינה נוטלת חלק בברית צבאית רב לאומית, היא עודנה מקיימת קשרים צבאיים הדוקים עם רוב המעצמות הגדולות.
מדינות הנחשבות קרובות ביותר להודו, בפרט בפן הצבאי, הן: רוסיה, ישראל, אפגניסטן, צרפת, בהוטן, בנגלדש וארצות הברית. רוסיה היא הספקית הגדולה ביותר של ציוד צבאי להודו, ואחריה ישראל וצרפת. על פי תחזיותיהם והערכותיהם של מספר אנליסטים, ישראל צפויה לעקוף את רוסיה בהיקף הסחר הצבאי עם הודו, בהיותה שותפתה הצבאית הגדולה ביותר. יחסיהן האמיצים של הודו וישראל נפרשים גם מעבר למישור הצבאי, בעשותן יד אחת בתחום הלוחמה בטרור, ובפיתוח, סחר ושיתוף פעולה הדדי והעברת מידע, בכל הקשור לייצור ציוד טכנולוגי, אזרחי כצבאי- בתחום החלל. הודו מפיקה תועלת גם מקשרים צבאיים איתנים עם מספר מדינות נוספות, ביניהן בריטניה, יפן, סינגפור, ברזיל, דרום אפריקה ואיטליה. בנוסף, מפעילה הודו ומתחזקת בסיס טיסה בטג'יקיסטן, וחתמה על הסכם הגנה היסטורי עם קטר ב-2008.
הודו היא בעלת יחסים יציבים גם עם מספר מדינות מתפתחות, בעיקר דרום אפריקה, ברזיל ומקסיקו. מדינות אלה מייצגות לעיתים קרובות את האינטרסים של המדינות המתפתחות, באמצעות פורומים כלכליים כגון G8 + 5, IBSA ו- WTO. הודו נחשבת, במידה רבה, כמדינה "נושאת הדגל" של כלל המדינות המתפתחות בעולם, וטענה כי היא "מאמצת לחיקה" למעלה משלושים מדינות מתפתחות אחרות, בסבב הפיתוח של דוחה. מדיניות המזרח ההינדית סייעה לה לפתח שותפות כלכלית ואסטרטגית גדולה יותר עם מדינות דרום מזרח אסיה, דרום קוריאה, יפן וטייוואן. הודו אף נהנית מיחסים ידידותיים עם מדינות המפרץ הפרסי ועם רוב חברות האיחוד האפריקאי.
קרן המחקר הלאומי לביטחון בניו-דלהי פרסמה את השותפים האסטרטגיים של הודו (הערכה השוואתית) ודירגה את השותפים האסטרטגיים המובילים בהודו עם ציון של 90 נקודות: רוסיה עם 62, ואחריה ארצות הברית (58), צרפת (51), בריטניה (41), גרמניה (37), ויפן (34).
הודו חתמה על הסכמי שותפות אסטרטגית עם יותר משני תריסר מדינות / ישויות על-לאומיות המפורטות בסדר כרונולוגי של הסכמים: צרפת (1998), רוסיה (2000), גרמניה (2001), מאוריציוס (2003), איראן (2003), הממלכה המאוחדת (2004), ארצות-הברית (2004), האיחוד האירופי (2004), אינדונזיה (2005), סין (2005), ברזיל (2006), וייטנאם (2007), עומאן (2008), קזחסטן (2009), אוסטרליה (2009), מלזיה (2010), דרום קוריאה (2010), ערב הסעודית (2010), אוזבקיסטן (2011), אפגניסטן (2011), טג'יקיסטן (2012), איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (2012), יפן (2014), סיישל (2015), מונגוליה (2015), סינגפור (2015), איחוד האמירויות הערביות (2015), רואנדה (2017) וישראל (2017).
כיום, הודו נוקטת צעדים לקראת הקמת שותפויות אסטרטגיות עם קנדה וארגנטינה. אף על פי שהודו לא חתמה על הסכמי שותפות אסטרטגיים רשמיים עם בהוטן וקטר, משרד החוץ שלה מתאר לעיתים קרובות את היחסים עם מדינות אלה כ"אסטרטגיים".

SAARC

היבטים מסוימים ביחסיה של הודו בתוך תת-היבשות מתבצעים באמצעות איגוד דרום אסיה לשיתוף פעולה אזורי (SAARC). מלבד הודו, חברותיה באיגוד הן: אפגניסטן, בנגלדש, בהוטן, האיים המלדיביים, נפאל, פקיסטן וסרי לנקה. הארגון, שהוקם בשנת 1985, מעודד שיתוף פעולה חקלאי, פיתוח אזורים כפריים, מדע וטכנולוגיה, תרבות, בריאות, בקרה על נתונים סטטיסטיים של האוכלוסייה (לדוגמה, בקרה על שיעורי הילודה והתמותה לכל אלף איש), אכיפה מוגברת של הסחר בסמים, כמו גם העלאת המודעות לנושא, וגישה המתנגדת לפעילות מיליטנטית או טרוריסטית.
SAARC הדגיש במכוון את "סוגיות הליבה" הללו ונמנע מבעיות פוליטיות חלוקות יותר, אם כי דיאלוג פוליטי מתנהל לעיתים קרובות בשולי פגישות האיגוד. ב-1993, חתמו הודו וחברות האיגוד על הסכם להפחתת תעריפים באזור באופן הדרגתי. פסגת ה-SAARC ה-14 התקיימה במהלך 3–4 באפריל 2007 בניו דלהי.
פסגת SAARC שהייתה אמורה להתקיים באסלאמאבאד, נדחתה בשל פעולות טרור, ובעיקרן התקפת אורי.

אפגניסטן

היחסים הדו-צדדיים בין הודו ואפגניסטן היו מאז ומתמיד חזקים וידידותיים. הודו הייתה המדינה היחידה בדרום אסיה שהכירה בריבונותה של רפובליקה דמוקרטית זו.
במהלך שנות השמונים, קיבלה אפגניסטן סיוע מצד רוסיה. למרות זאת, דעכה תמיכה זו במהלך שנות התשעים, עם פריצתן של מלחמות האזרחים בה, כמו גם בעקבות עלייתו והתבססותו של שלטון הטליבאן האיסלאמי במדינה. הודו סייעה להפלת הטליבאן, העניקה לאפגניסטן סיוע הומניטארי וסייעה בשיקומה.
ממשלת אפגניסטן החדשה, שנבחרה באופן דמוקרטי, חיזקה את קשריה עם הודו, בעקבות מתחים מתמשכים ובעיות עם פקיסטן, הממשיכה לחסות ולתמוך בטליבאן.
פקיסטן טוענת, כי הודו תומכת במיליטנטים איסלאמיים בקשמיר, כמו גם באזורים אחרים בה.
הודו היא המשקיעה האזורית הגדולה ביותר באפגניסטן, לאחר שתרמה יותר מ-2.2 מיליארדי דולרים לשיקום מטרות.

בהוטן

מבחינה היסטורית, לבהוטן היו קשרים הדוקים עם הודו. שתי המדינות חתמו על הסכם ידידות בשנת 1949, באמצעותו סייעה הודו לבהוטן ביחסי החוץ. ב-8 בפברואר 2007, תוקן הסכם הידידות ההינדי-בהוטני באופן משמעותי תחת שלטון ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק, מלך בהוטן. באמנת 1949 סעיף 2 כתוב: "ממשלת הודו מתחייבת לא להתערב בממשל הפנימי של בהוטן. על ממשלת בהוטן לקבל את עצות ממשלת הודו, למען שיפור יחסיה החיצוניים".
באמנה המתוקנת נכתב, כי "בהתאם לקשרי הידידות ההדוקים ושיתוף הפעולה בין בהוטן והודו, ממשלת ממלכת בהוטן וממשלת הרפובליקה של הודו ישתפו פעולה זו עם זו בנושאים הקשורים לאינטרסים הלאומיים שלהן. אף ממשלה לא תאפשר את השימוש בשטחה לפעולות המזיקות לביטחון הלאומי ולעניין של האחר". האמנה המתוקנת כוללת גם בה את "המבוא מחדש של כבודן זו לזו לעצמאותן, לריבונותן ולשלמותן הטריטוריאלית", מרכיב שלא היה קיים בגרסה הקודמת. ברית הידידות ההינדית-בהוטנית של 2007 מחזקת את מעמדה של בהוטן כאומה עצמאית וריבונית.
הודו ממשיכה להיות שותפת הסחר הגדולה ביותר של בהוטן. מאמצי הפיתוח המתוכננים בבהוטן החלו בתחילת שנות השישים. תוכנית החומש הראשונה (FYP) של בהוטן הושקה בשנת 1961. מאז, הרחיבה הודו את סיועה הפיננסי של התוכנית לבהוטן. התוכנית העשירית הסתיימה ביוני 2013. הסיוע הכולל של הודו ל-FYP העשירית היה מעט מעל ל-Rs. 5000 קרורים, למעט מענקים לפרויקטים של אנרגיה.
ענף ההידרו-דלק הוא אחד מעמודי התווך העיקריים של שיתוף הפעולה הדו-צדדי, המדגים את הסינרגיה המועילה לשני הצדדים על ידי אספקת אנרגיה נקייה להודו ומייצאת הכנסות לבהוטן (כוח תורם 14% לתמ"ג הבהוטני, המהווה כ-35% מכלל הייצוא של בהוטן).

בורמה/מיאנמר

הודו הקימה יחסים דיפלומטיים לאחר עצמאותה של בורמה מבריטניה בשנת 1948. במשך שנים רבות, יחסי הודו-בורמה היו חזקים בשל קשרי תרבות, מסחר משגשג, אינטרסים משותפים בעניינים אזוריים ונוכחות של קהילה הינדית משמעותית בבורמה. הודו אף סיפקה תמיכה רבה כאשר בורמה נאבקה עם התקוממויות אזוריות. עם זאת, הפלת הממשל הדמוקרטי על ידי הצבא של בורמה הוביל למתחים בקשר הדיפלומטי. יחד עם רוב העולם, הודו גינתה את דיכוי הדמוקרטיה ובורמה ציוותה על גירוש הקהילה ההינדית הבורמזית, ובכך הגבירה את הבידוד שלה מהעולם. רק סין שמרה על קשרים הדוקים עם בורמה, בעוד הודו תומכת בליגה הלאומית לדמוקרטיה.
עם זאת, בשל חששות גאו-פוליטיים, חידשה הודו את יחסיה והכירה במשטר הצבאי של בורמה ב-1993, התגברה על נושא הסחר בסמים, על דיכוי הדמוקרטיה ועל שלטון החונטה הצבאית בבורמה. בורמה ממוקמת מדרום למדינות מיזוראם, מניפור, נאגאלנד וארונאצ'ל פרדש בצפון מזרח הודו, וקרבתה של הרפובליקה העממית של סין מייחסת חשיבות אסטרטגית ליחסים בין הודו לבורמה. הגבול בין הודו לבורמה משתרע על פני 1,600 ק"מ, ומספר מורדים בצפון מזרח הודו מחפשים מקלט בבורמה. כתוצאה מכך, הודו כבר להוטה על הגדלת שיתוף הפעולה הצבאי עם בורמה שלה נגד ההתקוממות פעילויות. ב-2001 השלים הצבא ההינדי את בנייתו של כביש מרכזי לאורך הגבול עם בורמה. הודו גם בנתה כבישים ראשיים, כבישים מהירים, נמלים וצינורות בתוך בורמה, בניסיון להגביר את השפעתה האסטרטגית באזור, וגם כדי להתגבר על הצעדים הגוברים של סין בחצי האי הודו-סין. קבוצת חברות הינדיות אף ביקשו גם השתתפות פעילה בחיפושי נפט וגז בבורמה. בחודש פברואר 2007 הינדיעה הודו על תוכנית לפיתוח נמל סיטווה, אשר יאפשר גישה לאוקיינוס ממדינות צפון מזרח הודו כמו מיזוראם, דרך נהר קלדאן.
הודו היא הלקוחה העיקרית לנפט בורמזי וגז. בשנת 2007 היצוא ההינדי לבורמה הסתכם ב-185 מיליוני דולרים, ואילו היבוא מבורמה הוערך בכ-810 מיליוני דולרים, המורכב בעיקר משמן וגז. הודו העניקה סכום בסך 100 מיליוני דולרים למימון פרויקטים של תשתית כבישים בבורמה, ואילו 57 מיליוני דולרים הוצעו לשדרוג רכבות בורמזיות. מענק אחר של 27 מיליוני דולרים כבר חויב עבור מימון פרויקטים ברכבות ובכבישים. הודו היא אחת מהמדינות היחידות שסיפקו סיוע צבאי לחונטה הבורמזית. עם זאת, מופעל לחץ הולך וגובר על הודו על מנת לצמצם קצת את תרומות הציוד הצבאי לבורמה. היחסים בין השניים נותרו קרובים, אשר באו לידי ביטוי בעקבות ציקלון נארגיס, כאשר הודו הייתה אחת המדינות המעטות שהצעות ההצלה, הסיוע והשיקום שלהן התקבלו על ידי החונטה השלטת של בורמה.
הן הודו והן הרפובליקה העממית של סין מחזיקות שגרירויות הממוקמות ביאנגון ובקונסוליה הכללית במנדליי.

בנגלדש

הודו הייתה המדינה השנייה להכיר בבנגלדש כמדינה נפרדת ועצמאית, ב-6 בדצמבר 1971, לאחר שלחמה לצדה, על מנת לשחררה מעול שליטתה של מערב פקיסטן. לאחר 1976, תוארו יחסי שתי המדינות עכורים, בעקבות סכסוכים על רקע מתווה הגבולות היבשתיים ביניהן. עם זאת, נהנתה הודו מקשרים דיפלומטיים משביעי רצון עם בנגלדש במהלך ממשלות שהוקמו על ידי ליגת עוואמי, בשנים: 1972 ו-1996.
ככלל, יחסיהן של שתי המדינות מעולם לא היו חזקים דיים, עד אותו רגע מכונן, בו תמכה הודו באופן רשמי בעצמאות בנגלש, כמו גם ביצירת אופוזיציה צבאית ומדינית ובמלחמה אקטיבית נגד פקיסטן, ב-1971. במהלך מלחמת העצמאות של בנגלדש נמלטו פליטים בנגליים רבים להודו, אשר העניקה להם מקלט מדיני. יש הגורסים, כי הודו סייעה להעלות את קרנה של סוגיה זו באמצעות יצירת תהודה תקשורתית בינלאומית, בעקבות ביקור מדיני של אינדירה גנדי בוושינגטון הבירה, נוסף על סיוע הומניטרי וסיוע בשיקום בנגלדש החרבה. הודו הכירה רשמית בבנגלדש כמדינה עצמאית עוד לפני תום המלחמה ב-1971, והייתה למדינה השנייה שעושה זאת, לאחר בהוטן) ולאחר מכן שידלה אחרות ללכת בעקבותיה. הודו אף החזירה את צבאה מבנגלדש, כאשר שייח' מוג'יבור רחמן ביקשה מאינדירה גנדי לעשות זאת במהלך ביקורה האחרון בדאקה ב-1972.
יחסי הודו-בנגלדש היו מעט פחות ידידותיים מאז נפילת ממשלת מוג'יב באוגוסט 1975, במהלך השנים על נושאים כגון אי טלפאטי הדרומי, פרוזדור טין ביגה והגישה לנפאל, מחסום פראקה ושיתוף מים, סכסוכי גבולות באזור טריפורה והקמת גדר לאורך רוב הגבול שהודו מסבירה כמתן ביטחון נגד מהגרים, מורדים ומחבלים. רבים מהתושבים הבנגליים מאמינים, כי הודו נהנית להתנהג ולפעול כלפי המדינות הקטנות השכנות לה כ"אחות גדולה", ביניהן בנגלדש. היחסים הדו-צדדיים התחממו ב-1996, בשל המדיניות הרכה יותר של ההינדים והממשלה בראשות ליגה חדשה. הסכם שיתוף המים של נהר הגנגס, שהיה בפועל במשך 30 שנה, נחתם בדצמבר 1996, לאחר שנפסק ב-1988 ההסכם הדו צדדי הקודם בנושא שיתוף מים בנהר. שתי המדינות אף שיתפו פעולה בנושא אזהרות שיטפון והיערכות. ממשלת בנגלדש ומורדים שבטיים חתמו על הסכם שלום בדצמבר 1997, שאיפשר את חזרתם של פליטים שבטים שנמלטו להודו החל ב-1986, על מנת להימנע מאלימות שנגרמה על ידי התקוממות במולדתם, בגבעות צ'יטאגונג. צבא בנגלדש שומר על נוכחות חזקה מאוד באזור עד עצם היום הזה. הצבא מודאג יותר ויותר לגבי בעיה גוברת של טיפוח סמים בלתי חוקיים.
ישנם גם חלקים קטנים של קרקע לאורך הגבול אשר בנגלדש מנסה דיפלומטית להשיב לעצמה. פדואה, חלק מחטיבת סילט לפני 1971, נמצאת תחת שליטה הינדית מאז המלחמה בשנת 1971. רצועת אדמה קטנה זו נכבשה מחדש על ידי משמרות הגבול של בנגלדש בשנת 2001, אך מאוחר יותר הוחזרה להודו, לאחר שממשלת בנגלדש החליטה לפתור את הבעיה. איי טלפאטי הדרומיים כבר אינם קיימים, אך בנגלדש נוהגת לטעון שוב ושוב שמדובר בחלק ממחוז סטקירה בבעלות בנגלדש.
בשנים האחרונות הודו מתלוננת יותר ויותר ובטענתה כי בנגלדש אינה מאבטחת את גבולותיה כראוי. היא חוששת מזרימה הולכת וגדלה של תושבים בנגליים עניים, והיא מקטרגת את בנגלדש באיתור קבוצות בדלניות הינדיות, דוגמת ULFA וקבוצות טרור לכאורה. ממשלת בנגלדש סירבה לקבל את ההאשמות הללו. הודו מעריכה כי מעל 20 מיליון תושבים בנגליים חיים באופן בלתי חוקי בהודו. אחד הפקידים מבנגלדש השיב, כי אין כלל מהגרים בנגליים בהודו. מאז 2002, הודו עוסקת בבניית גדר, המבדילה בין שתי המדינות לאורך של 2500 קילומטר סיב הגבול. הכישלונות בפתרון סכסוכי הגירה נושאים בעלות אנושית על מהגרים בלתי חוקיים, כגון סיכוני מאסר ובריאות (דהיינו, איידס).
ראש ממשלת הודו, נארנדרה מודי, ועמיתתו הבנגלית, שייח חסינה, השלימו עסקה היסטורית, שציירה מחדש את הגבול המשותף שלהם, שם פתרו סכסוכים בין הודו לבנגלדש. בנגלדש אף נתנה נתיב מעבר הודו לנסוע דרך בנגלדש למדינותיה באזור צפון מזרח. בנוסף, הודו ובנגלדש חתמו על הסכם סחר חופשי ב-7 ביוני 2015.
שתי המדינות פתרו את מחלוקת הגבול ב-6 ביוני 2015.

הרפובליקה העממית של סין

למרות החששות המתמשכים מצד שתי המדינות, בעקבות מלחמת הודו-סין ותקריות נאט'ו לה וצ'ו לה בשנת 1962, כמו גם סכסוכי הגבולות המתמשכים על אקסאי צ'ין וארונאצ'ל פרדש, יחסי סין-הודו השתפרו בהדרגה מאז 1988. שתי המדינות שאפו לצמצם את המתיחות ארוכת השנים, אשר שררה לאורכם של גבולותיהם המשותפים, כמו גם להרחיב את קשריהן התרבותיים ולמטב את יחסיהן הדיפלומטיים.
סדרה של ביקורים מדרג גבוה בין שתי המדינות סייעה לשפר את היחסים. בדצמבר 1996, נשיא הרפובליקה העממית של סין ג'יאנג דזה-מין ביקר בהודו במהלך סיור בדרום אסיה. בביקורו בניו דלהי, הוא חתם עם ראש ממשלת הודו על שורה של צעדים לבניית אמון בגבולות השנויים במחלוקת. יחסי סין-הודו סבלו מהפסגה קצרה במאי 1998, כאשר שר ההגנה ההינדי הצדיק את הניסויים הגרעיניים של המדינה על ידי ציטוט האיומים הפוטנציאליים של סין. עם זאת, בחודש יוני 1999, במהלך משבר קרגיל, שר החוץ, יאסוואנט סינג, ביקר בבייג'ינג ואמר כי הודו אינה רואה בסין איום. בשנת 2001, היחסים בין הודו לבין סין היו בעיצומם, ושני הצדדים טיפלו במעבר מטיבט להודו של הקרמאפה ב-17 בינואר 2000 באופן עדין ומנומס. ב-2003 הכירה הודו רשמית בטיבט כחלק מסין, וסין הכירה בסיקים כחלק רשמי של הודו ב-2004.
מאז 2004, העלייה הכלכלית של סין והודו אף סייעה לקרב את היחסים בין השניים. הסחר הסיני-הינדי הגיע ל-65.47 מיליארדי דולרים בשנת 2014, מה שהופך את סין לשותפת הסחר הגדולה ביותר של בהודו. ההסתמכות הכלכלית הגוברת בין הודו לסין קירבה את שתי המדינות גם מבחינה פוליטית, כאשר נעשו הודו וסין להוטות לפתור את מחלוקת הגבול שלהם. הן אף שיתפו פעולה במספר נושאים החל מסבב ארגון הסחר העולמי של דוחה סבב בשנת 2008 להסכם הסחר החופשי האזורי. בדומה לעסקה הגרעינית בין הודו לארצות הברית, הודו וסין גם הסכימו לשתף פעולה בתחום האנרגיה הגרעינית. עם זאת, האינטרסים הכלכליים של סין מתנגשים עם האינטרסים הכלכליים של הודו. שתי המדינות הן המשקיעות האסייתיות הגדולות ביותר אפריקה ואלו אף התחרו על השליטה במשאבי הטבע הגדולים שלה.

נפאל

היחסים בין הודו לנפאל קרובים אך עדיין כרוכים בקשיים הנובעים מסכסוכי גבולות, מחלוקות על רקע כלכלי, חוסר המידתיות בכל הקשור לכוחה הצבאי של הודו ביחס לזה של נפאל, והסוגיה לאיזו מהמדינות שייכות מספר קבוצות אתניות-לשוניות, אשר מבחינה היסטורית יושבות באזור מזה עידן ועידנים. ב-1950 פתחו בניו-דלהי ובקטמנדו את קשריהם ההדוקים עם הסכם השלום והחברות, הנלווה במכתבים סודיים שהגדירו את יחסי הביטחון בין שתי המדינות, והסכם המסדיר הן את הסחר הבילטרלי והן את הסחר באדמת הודו. אמנת 1950 והמכתבים קבעו כי "אף ממשלה לא תסבול כל איום על ביטחונו של האחר על ידי תוקפן זר", וחייבה את שני הצדדים "להינדיע זה לזה על כל חיכוך או אי-הבנה רציניים עם כל מדינה שכנה העלולה לגרום לכל הפרה של היחסים הידידותיים הקיימים בין שתי הממשלות", וכן העניקו לאזרחים ההינדים והנפאלים זכות להיות מעורבים בפעילות כלכלית כלשהי, כגון עבודה ופעולה הקשורות לעסקים בשטח של האחר. הסכמים אלה ביצרו "יחסים מיוחדים" בין הודו לנפאל שהעניקו לנפאל בהודו אותן הזדמנויות כלכליות וחינוכיות כמו לאזרחים ההינדים.
היחסים בין הודו לנפאל הגיעו לשיאם במהלך 1989, כאשר הודו הטילה מצור כלכלי של 13 חודשים בנפאל. ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי ביקר בנפאל ב-2014, ביקור ראש ממשלת הודו הראשון בנפאל, לאחר כמעט 17 שנים.
בשנת 2015, המצור על הגבול בין הודו לנפאל השפיעו גם הם על היחסים. המצור הובל על ידי קהילות אתניות אשר זעמו על החוקה החדשה של נפאל, שפורסמה לאחרונה. עם זאת, הממשלה הנפאלית מאשימה את הודו בהחרפה מכוונת של האמברגו, אך הודו מכחישה זאת.

סרי לנקה

היחסים הדו-צדדיים בין סרי לנקה להודו היו ידידותיים למדי, אך הושפעו ממלחמת האזרחים בסרי לנקה ומכישלון ההתערבות ההינדית במהלך מלחמת האזרחים, כמו גם בתמיכתה של הודו בטיגריסי השחרור של טאמיל אילם. הודו היא השכנה היחידה של סרי לנקה, המופרדת על ידי מצר פלק; שתי המדינות תופסות עמדה אסטרטגית בדרום אסיה ושאפו לבניית אבטחה משותפת באוקיינוס ההינדי.
יחסי הודו-סרי לנקה עברו שינוי איכותי וכמותי בעבר הקרוב. היחסים הפוליטיים קרובים, המסחר וההשקעות גדלו באופן דרמטי, הקשרים מתמשכים ומתחדדים באופן תמידי, שיתוף הפעולה הביטחוני גדל, וישנו שיפור כללי רחב בכל תחומי שיתוף הפעולה הדו-צדדי. הודו הייתה המדינה הראשונה שהגיעה לבקשת סרי לנקה לסיוע לאחר הצונאמי בדצמבר 2004. בחודש יולי 2006 פינתה הודו 430 אזרחים סרי לנקים מלבנון, תחילה לקפריסין על ידי ספינות חיל הים ההינדי ולאחר מכן לדלהי ולקולומבו על ידי טיסות אייר אינדיה.
קיימת הסכמה רחבה בתוך שלטון סרי לנקה על עליונותה של הודו במטריצת יחסי החוץ של סרי לנקה. שתי המפלגות הגדולות בסרי לנקה, מפלגת החירות של סרי לנקה והמפלגה הלאומנית המאוחדת תרמו להתפתחות המהירה של היחסים הבילטרליים בעשר השנים האחרונות. סרי לנקה תמכה במועמדותה של הודו לחברות קבועה במועצת הביטחון של האו"ם.

פקיסטן

למרות הקשרים ההיסטוריים, התרבותיים והאתניים שביניהם, היחסים בין הודו לפקיסטן סובלים כבר שנים רבות של חוסר אמון וחשדנות מאז חלוקת הודו ב-1947. מקור המחלוקת העיקרי בין הודו לשכנה המערבית הוא הסכסוך בקשמיר. לאחר פלישתם של השבטים הפשטונים והכוחות הפקיסטנים למחצה, חתמן המהרג'ה ההינדית של ממלכת הדוגרה של ג'אמו וקשמיר, הארי סינג, וראש ממשלתה המוסלמי, שייח' עבדאללה, על מסמך הצטרפות עם ניו-דלהי. מלחמת קשמיר הראשונה החלה לאחר כניסת הצבא ההינדי לסרינגאר, בירת המדינה, על מנת לאבטח את השטח מהכוחות הפולשים. המלחמה הסתיימה בדצמבר 1948 עם קו השליטה שחילק את מדינות הנסיכים לשעבר לשטחים המנוהלים על ידי פקיסטן (צפון ומערב) והודו (דרום, מרכז וצפון מזרח). מלחמת הודו-פקיסטן ב-1965 החלה בעקבות כישלון מבצע גיברלטר בפקיסטן, שנועד להחדיר כוחות לג'אמו ולקשמיר כדי לעורר התקוממות נגד שלטון הודו. מלחמת חמשת השבועות גרמה לאלפי נפגעים בשני הצדדים. זו הסתיימה בהפסקת אש של מנדט האו"ם ובהנפקה שלאחר מכן של הצהרת טשקנט. הודו ופקיסטן יצאו למלחמה נוספת ב-1971, הפעם הסכסוך היה על מזרח פקיסטן. מעשי הזוועה הרבים בוצעו שם על ידי הצבא הפקיסטני הובילו למיליוני פליטים בנגלים שהפליגו להודו. הודו, יחד עם מוקטי בהני, הביסה את פקיסטן והכוחות הפקיסטנים נכנעו בחזית המזרחית. המלחמה הביאה ליצירתה של מדינת בנגלדש.
ב-1998 ביצעה הודו את הניסויים הגרעיניים פוקראן II, שאחריה בוצעו ניסויי צ'גאי I של פקיסטן. בעקבות הצהרת לאהור בפברואר 1999 השתפרו היחסים לתקופה קצרה. עם זאת, כמה חודשים לאחר מכן, כוחות צבאיים פקיסטניים הסתננו בכמויות רבות לתוך מחוז קרגיל של קשמיר ההינדית. אף על פי שהסכסוך לא הביא למלחמה מלאה בין הודו לפקיסטן, היחסים בין השניים הגיעו לשיא של כל הזמנים, שהחריפו עוד יותר בעקבות מעורבותם של טרוריסטים בפקיסטן בחטיפת מטוס 814 של אינדיאן איירליינס בדצמבר 1999. התקפה על הפרלמנט ההינדי בדצמבר 2001, אשר הואשמה בפקיסטן, שגינתה את הפיגוע,, גרמה למבוי סתום בין שתי המדינות, שנמשך כמעט שנה, מחשש למלחמה גרעינית. עם זאת, תהליך שלום, שהוזם ב-2003, הביא לשיפור היחסים בשנים הבאות.
מאז תחילתו של תהליך השלום, נעשו כמה צעדים לבניית אמון בין הודו לפקיסטן. שירותי האוטובוסים סמיואטה אקספרס ודלהי-לאהור הם שניים מהצעדים המוצלחים הללו, אשר מילאו תפקיד מכריע בהרחבת הקשר בין אנשים לשתי המדינות. ייזום שירות אוטובוס סרינגאר-מוזאפרבאד בשנת 2005 ופתיחת נתיב סחר היסטורי לאורך קו הפיקוח בשנת 2008 משקף עוד יותר את ההתלהבות הגוברת בין שני הצדדים לשיפור היחסים. על אף שהסחר הבילטרלי בין הודו ופקיסטן הגיע לסכום צנוע של 1.7 מיליארדי דולרים במרץ 2007, הוא צפוי לחצות את עשרת מיליארדי דולרים עד 2010. לאחר רעידת האדמה בקשמיר 2005, הודו שלחה סיוע לאזורים מושפעים בקשמיר הפקיסטנית, פנג'אב וכן קשמיר ההינדית.
מתקפת הטרור במומבאי (2008) ערערו רבות את היחסים בין שתי המדינות.

אוסטרליה

הודו ואוסטרליה שתיהן חברות בחבר העמים הבריטי, ואלו חולקות קשרי ספורט ותרבות משמעותיים. הקריקטרים האוסטרלים נוטלים על עצמם מיזמים מסחריים גדולים בהודו, משופרים go הליגה הפרמיירית ההינדית, וכן, במידה פחותה, עם ליגת הקריקט ההינדית. גם הפקות הבוליווד נהנות משוק גדול באוסטרליה. בשנת 2007, ביקר הנשיא האוסטרלי ג'ון הווארד במומבאי ובתעשיית הבידור שלה, במאמצים להגדיל את התיירות בהודו לאוסטרליה.
ישנם ניסיונות אסטרטגיים מתמשכים ליצור "נאט"ו אסייתי" עם הודו, יפן, ארצות הברית ואוסטרליה. ההסכמים הבילטרליים התאימו לכל זווית הודו-אוסטרלית, אך זו נפגעה מסירובה של הודו לחתום על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני ומסירוביה של אוסטרליה לספק להודו אורניום, עד אשר תעשה זאת. הצבאות האוסטרלים וההינדים כבר עבדו היטב יחד. היחסים ההינדים-אוסטרליים חוו זעזוע כאשר נודע בתקשורת ההינדיות על דיווח התקפות סטודנטים מהקהילה ההינדית במלבורן, אוסטרליה. ממשלת הודו הגישה מחאות חריפות לממשלת אוסטרליה. ראש ממשלת אוסטרליה, מר קווין ראד, אמר כי "אוסטרליה מעריכה את מערכת החינוך שלה ותלמידים בינלאומיים מוערכים יותר באוסטרליה". מר ראד אמר כי ממשלתו הורתה על חקירה יסודית של התקיפות, וגינתה אותם בצורה החזקה ביותר, ואף על פי שלא הושגה פריצה משמעותית באופן מיידי, במהלך השנים האחרונות התקיפות כמעט לגמרי הופסקו באמצעות אכיפה חזקה של המשטרה ומעורבות קהילתית. תחת הנהגתה של ראש ממשלת אוסטרליה, ג'וליה גילארד, היחסים בין שתי המדינות השתפרו באופן משמעותי על רקע גישתה ההוליסטית ביחסים.

אינדונזיה

הקשרים בין אינדונזיה להודו מנוהלים עוד מתקופת ראמאיאנה, האי ג'אווה, מוזכר באפוס המוקדם ביותר של הודו, הראמאיאנה. סוגריבה, מפקד צבאו של ראמה, שלח את אנשיו ליוואדוויפה, האי של ג'אווה, בחיפוש אחר סיטה. האינדונזים נקלטו בהיבטים רבים של התרבות ההינדית מאז כמעט אלפיים שנה. הסימן הברור ביותר הוא אימוץ של סגנון השפה סנסקריט לתוך השפה האינדונזית. בנוסף, ישנם שמות בשפה האינדונזית, הנגזרים משמות הינדים (טופונימיים) , כגון האי מאדורה עם העיר מת'ורה, נהר סראיו עם נהר סאראיו, ממלכת קלינגה עם האזור ההיסטורי קלינגה, והעיר יוגיאקרטה מתוך העיר איודיה. ממלכות הינדיות-בודהיסטיות, כגון קלינגה, סריביג'איה, מדאנג, סונדה, קדירי, סינגסארי ומג'פהיט היו הממשלות הדומיננטיות באינדונזיה ונמשכו בין השנים 200 עד למאה ה-16, כשהאחרונה נותרה בבאלי. הדוגמה להשפעות הינדו-בודהיסטיות עמוקות בהיסטוריה האינדונזית הם המקדש פראמבאנאן ומקדשי בורובודור מהמאה התשיעית.
בשנת 1950 קרא הנשיא הראשון של אינדונזיה, אחמד סוקרנו לעמי אינדונזיה והודו "להגביר את היחסים הלבביים" שהיו קיימים בין שתי המדינות "ליותר מ-1000 שנה", לפני ש"נשברו" על ידי המעצמות הקולוניאליות. באביב 1966 החלו שרי החוץ של שתי המדינות לדבר שוב על עידן של יחסי ידידות. הודו תמכה בעצמאות אינדונזיה, ונהרו העלה את השאלה האינדונזית במועצת הביטחון של האו"ם.
הודו מחזיקה בשגרירות הממוקמת בג'קרטה, בירת המדינה, כאשר השגרירות האינדונזית בהודו ממוקמת בדלהי. הודו רואה אינדונזיה כחברת מפתח של איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה. כיום, שתי המדינות מקיימות קשרים משותפים וידידותיים. הודו ואינדונזיה הi אחת הדמוקרטיות הבודדות (וגם מבין הדמוקרטיות הגדולות ביותר) באזור אסיה. שתי המדינות הסכימו להקים שותפות אסטרטגית. כמו דמוקרטיות אסיאתיות אחרות בעלות ערכים משותפים, טבעי ששתי המדינות ינהלו ויטפחו ברית אסטרטגית. אינדונזיה והודו, שתיהן מדינות החברות בפורום G-20, ה-E7, המדינות הבלתי מזדהות והאו"ם.

ברוניי

לברוני יש נציבות עליונה בניו דלהי, ולהודו נציבות עליונה בבנדר סרי בגוואן. שתי המדינות הן חברות מלאות בחבר העמים הבריטי.

הפיליפינים

באמצעות האימפריות של סריביג'איה ומג'פהיט, ההשפעה ההינדית ניכרת בהיסטוריה הפיליפינית מהמאות ה-10 עד ה-14. במהלך המאה ה-18, קוימו קשרי סחר חזקים בין מנילה לחוף קורומנדל של בנגל, והייצוא הפיליפיני להודו כלל בעיקר טבק, משי, כותנה, אינדיגו, קנה סוכר וקפה.
היחסים הדיפלומטיים הפורמליים בין הפיליפינים להודו הוקמו ב-16 בנובמבר 1949. השגריר הפיליפיני הראשון בהודו היה שר החוץ המנוח נרקיסו ראמוס. שבע שנים לאחר עצמאותה של הודו ב-1947 חתמו הפיליפינים והודו על הסכם ידידות ב-11 ביולי 1952 במנילה לחיזוק היחסים הידידותיים בין שתי המדינות. זמן קצר לאחר מכן, הצירות הפיליפינים בניו דלהי הוקמה ולאחר מכן הועלתה לשגרירות. עם זאת, בשל הבדלי מדיניות החוץ כתוצאה ממבנה הברית הדו קוטבית של המלחמה הקרה, התפתחות היחסים הבילטרליים נבלמה. רק בשנת 1976 נורמלו היחסים, כאשר אדיטייה בירלה, אחד התעשיינים המצליחים של הודו, נפגש עם הנשיא, פרדיננד מרקוס, כדי לבחון אפשרויות להקמת מיזמים משותפים בפיליפינים.
כיום, כמו בהודו, הפיליפינים היא המקור המוביל למיקור חוץ של תהליכים עסקיים המופעלים באמצעות קול (BPO), במונחי הכנסות (US $ 5.7) ומספר האנשים (500,000) המועסקים בענף. בשותפות עם הפיליפינים, הודו מחזיקה בכ-20 חברות IT / BPO בפיליפינים. הסחר הפיליפיני בהודו עמד על כ-986.60 מיליוני דולרים בשנת 2009, כאשר בשנת 2004 היה 600 מיליוני דולרים. שתי המדינות שאפו להגיע למיליארדי דולרים עד 2010. ישנם 60,000 הינדים המתגוררים בפיליפינים. הפיליפינים והודו חתמו באוקטובר 2007 על המסגרת לשיתוף פעולה בילטרלי שיצר את "PH-India JCBC", ולזו קבוצות עבודה בתחומי מסחר, חקלאות, תיירות, בריאות, אנרגיה מתחדשת ומנגנון התייעצות שוטף במדיניות ודיאלוג ביטחוני.

וייטנאם

הודו תמכה בעצמאות וייטנאם מצרפת, התנגדה למעורבותה של ארצות הברית במלחמת וייטנאם ותמכה באיחוד וייטנאם. הודו הקימה יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1972 וקיימה יחסי ידידות, במיוחד בעקבות היחסים העוינים של וייטנאם עם הרפובליקה העממית של סין, שהפכה ליריבה האסטרטגית של הודו. הודו העניקה את המעמד של "המדינה המועדפת ביותר" לוייטנאם ב-1975, ושתי המדינות חתמו על הסכם סחר דו-צדדי ב-1978 ועל הסכם ההגנה על השקעה דו-צדדית (BIPPA) ב-8 במרץ 1997. בשנת 2007, הצהרה משותפת חדשה הוצאה לאור במהלך ביקור המדינה של ראש ממשלת וייטנאם נגויאן טאן דונג. הסחר הבילטראלי גדל במהירות מאז הליברליזציה של כלכלות וייטנאם והודו. הודו היא היצואנית ה-13 בגודלה לוייטנאם, כאשר היצוא גדל בהתמדה מ -11.5 מיליוני דולרים ב-86–1985 ל-395.68 מיליוני דולרים ב-2003. ייצוא וייטנאם להודו הסתכם ב-180 מיליוני דולרים, וכלל בעיקר מוצרים חקלאיים, עבודות יד, טקסטיל, אלקטרוניקה ואחרים. בין השנים 2001 ו-2006, היקף הסחר הבילטרלי גדל ב-20-30% בשנה והגיע ל-1 מיליארדי דולרים כבר בשנת 2006. בהמשך לקצב הצמיחה המהיר, הסחר הדו-צדדי צפוי היה לעלות ל-2 מיליארדי דולרים עד 2008, שנתיים לפני היעד הרשמי. וייטנאם והודו הרחיבו גם את שיתוף הפעולה בטכנולוגיית המידע, החינוך ושיתוף הפעולה של תוכניות החלל הלאומיות. הקישורים האוויריים הישירים ויחסי האשרות הרפים הוקמו כדי לחזק את התיירות בין השתיים.
וייטנאם והודו הן חברות בשיתוף פעולה של המקונג-גאנגה, שנועד כדי לפתח קשרים קרובים בין הודו לבין מדינות דרום מזרח אסיה. וייטנאם תמכה בהצעתה של הודו להיות חברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם, ולהצטרף לשיתוף הפעולה הכלכלי של אסיה-פסיפיק (APEC). בהצהרה המשותפת של 2003, הודו וייטנאם חזו ליצור "קשת של זכויות ושגשוג" בדרום מזרח אסיה; לשם כך, וייטנאם תמכה ביחסים ותפקידים חשובים יותר בין הודו לבין איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN) ומשא ומתן על הסכם סחר חופשי בין הודו לאסיה. הודו וייטנאם הקימו גם שותפויות אסטרטגיות, כולל שיתוף פעולה נרחב בפיתוח כוח גרעיני, שיפור האבטחה האזורית ולחימה בטרור, בפשע הבינלאומי ובסחר בסמים.

יפן

יחסי הודו-יפן תמיד היו חזקים. הודו השפיעה מבחינה תרבותית על יפן באמצעות הבודהיזם. במהלך מלחמת העולם השנייה, הצבא היפני הקיסרי עזר לצבא ההינדי הלאומי בראשות סובהש צ'אנדרה בוס. היחסים נותרו חמים עוד מאז עצמאותה של הודו, למרות הסנקציות שהטילה יפן על הודו לאחר מבחני הגרעין של פוקראן II (הסנקציות הוסרו ב-2001). לחברות יפניות, כמו סוני, טויוטה והונדה, יש מתקני ייצור בהודו, ועם צמיחת הכלכלה ההינדית, הודו נחשבת לשוק גדול לחברות יפניות. החברה היפנית הבולטת ביותר בהשקעתה הגדולה בהודו היא סוזוקי אשר בשותפות עם חברת הרכב ההינדית מרוטי סוזוקי, יצרנית הרכב הגדולה ביותר בהודו. הונדה הייתה גם שותפה של "הירו הונדה" (החברות פוצלו 2011).1
 על פי תורת החירות של ראש הממשלה שינזו אבה, האינטרס של יפן הוא לפתח קשרים קרובים יותר עם הודו, הדמוקרטיה המאוכלסת ביותר בעולם, בעוד שהיחסים עם סין נשארים צוננים. לשם כך, יפן מימנה פרויקטים תשתיתיים רבים בהודו, בעיקר במערכת הרכבת התחתית של ניו דלהי. 
בדצמבר 2006, ביקורו של ראש הממשלה, מאנמוהאן סינג, ביפן, הגיע לשיאו בחתימה על "הצהרה משותפת לשותפות אסטרטגית וגלובלית ביפן". מועמדים ודים התקבלו בברכה בשנת 2006 לתוכנית "JET", אשר החל רק עם מקום פנוי אחד זמין בשנת 2006 ו-41 בשנת 2007. 
כמו כן, בשנת 2007, כוחות ההגנה של יפן השתתפו בתרגיל ימי באוקיינוס ​​ההודי, המכונה מלאבאר 2007, שהיה מעורב גם בכוחות הימיים של הודו, אוסטרליה, סינגפור וארצות הברית.
באוקטובר 2008 חתמה יפן על הסכם עם הודו, במסגרתו היא תעניק הלוואה בריבית נמוכה בשווי של 4.5 מיליארדי דולרים לבניית קו רכבת מהיר בין דלהי למומבאי.
זהו הפרויקט הגדול ביותר בחו"ל אשר ממומן על ידי יפן ומשקף את הצמיחה הכלכלית הגוברת בין השניים.
הודו ויפן חתמו על הסכם שיתוף פעולה ביטחוני, לפיו שניהם יערכו תרגילים צבאיים, ינהלו את האוקיינוס ההינדי ויערכו חילופים צבאיים למאבק בטרור, מה שהופך את הודו לאחת משלוש מדינות בלבד, כשהשתיים האחרות הן ארצות הברית ואוסטרליה, שמנהלות הסכם מסוג זה עם יפן. נכון לשנת 2008, ישנם כ-25,000 הינדים המתגוררים ביפן.

לאוס

בשנים האחרונות, הודו השתדלה לבנות יחסים עם אומה זו בדרום מזרח אסיה. לשתי המדינות יחסים צבאיים חזקים, והודו אף עתידה לבנות אקדמיה לחיל האוויר בלאוס.

מלזיה

להודו יש נציבות עליונה גבוהה קואלה לומפור, ולמלזיה יש נציבות עליונה בניו דלהי. שתי המדינות הן חברות מלאות של חבר העמים ושל האיחוד האסייתי. הודו ומלזיה קשורות גם על ידי קשרים תרבותיים היסטוריים שונים עוד מימי קדם. שתי המדינות מקיימות יחסים ידידותיים זו עם זו, ומלזיה אף מאכלסת אוכלוסייה קטנה של מהגרים הינדים. מהאתיר בין מוחמד, ראש ממשלת מלזיה הרביעי הוא ממוצא הינדי. אביו מוחמד איסקנדר הוא מוסלמי-מלזי שהיגר ממרכז קראלה, ואמן וואן טמפואן היא מלאית.

נאורו

יחסי הודו-נאורו הוקמו כבר מאז עצמאותה של האומה ב-1968. מנהיגי שתי המדינות נפגשים בשוליים של כמה מהפורומים הבינלאומיים שבהם שתי המדינות הן חלק, כגון האו"ם ומהמדינות הבלתי מזדהות. הודו היא אחת התורמות הגדולות ביותר לאי באמצעות שיפור משרד החינוך ותרומה לתחבורה ולטכנולוגיה עבור חברי הפרלמנט ויו"ר הפרלמנט של נאורו. קוימו ביקורים רבים של נשיא נאורו לרפובליקה כדי לחזק עוד יותר את הקשרים ואת שיתוף הפעולה.

סינגפור

הודו וסינגפור משתפות יחסים תרבותיים, אסטרטגיים וארוכי טווח, כאשר סינגפור היא חלק מהאזור התרבותי והמסחרי "הודו הגדולה". יותר מ-300,000 אנשים ממוצא הינדי ודוברי טמילית חיים בסינגפור. בעקבות עצמאותה ב-1965 עסקה סינגפור באיומים קומוניסטיים הנתמכים על ידי סין וכן בשליטה ממלזיה ואינדונזיה וחיפשה מערכת יחסים אסטרטגית הדוקה עם הודו, אשר ראתה בה משקל נגד להשפעה הסינית ושותפה להשגת ביטחון אזורי. לסינגפור תמיד היה תפקיד חשוב במסחר, ודאגה להותיר גישה לסחר ההינדי אל הימה בדרום מזרח אסיה ובמזרח הרחוק. אף על פי שעמדותיהן היריבות של שתי המדינות על מלחמת וייטנאם והמלחמה הקרה גרמה לזעזוע ביחסים בין הודו וסינגפור, היחסים שלהם התרחבו משמעותית בשנות התשעים; סינגפור הייתה אחת הראשונות להגיב למדיניות המזרח של הודו, הבאה לידי ביטוי בהרחבת קשריה הכלכליים, התרבותיים והאסטרטגיים בדרום מזרח אסיה כדי לחזק את מעמדה כמעצמה אזורית. סינגפור, ובמיוחד, שר החוץ הסינגפורי, ג'ורג'יו, הביע עניין בלהקים מחדש את האוניברסיטה ההינדית העתיקה, אוניברסיטת נלנדה.
סינגפור היא המקור השמיני בגודלו של השקעות בהודו והגדול ביותר בין מדינות החברות באיגוד מדינות דרום מזרח אסיה. כמו כן, סינגפור היא שותפת המסחר התשיעית בגודלה של הודו מבין השנים 2005–2006. ההשקעה המצטברת בהודו מסתכמת ב-3 מיליארדי דולרים נכון לשנת 2006 וצפויה הייתה לעלות ל-5 מיליארדי דולרים ב-2010 ו-10 מיליארדי דולרים ב-2015. הליברליזציה הכלכלית של הודו ומדיניותה של "מבט למזרח" הביאו להתרחבות משמעותית בהיקף הסחר הדו-צדדי, שגדל מ-2.2 מיליארדי דולרים ב-2001 ל-9–10 מיליארדי דולרים ב-2006 - גידול של 400% בטווח של חמש שנים, ול-50 מיליארדי דולרים עד 2010. בכ-38% מתוך הסחר בין הודו למדינות דרום מזרח אסיה מעורבת סינגפור. עם זאת, רק 3.4% מתוך הסחר הכללי של הודו מקושר לסינגפור. היצוא העיקרי של הודו לסינגפור בשנת 2005 כלל נפט, אבני חן, תכשיטים, מכונות, וייבואיה מסינגפור כללה מוצרים אלקטרוניים, כימיקלים אורגניים ומתכות. יותר ממחצית הייצוא של סינגפור להודו הם ביסודם "ייצוא מחדש", כלומר, פריטים שיובאו במקור מהודו.

סמואה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ביוני 1970.

פיג'י

היחסים של פיג'י עם הרפובליקה של הודו נתפסים לעיתים קרובות על ידי משקיפים על רקע היחסים המתוחים לפעמים בין ילידי פיג'י לבין 44% של האוכלוסייה שהם ממוצא הינדי. הודו השתמשה בהשפעתה בפורומים בינלאומיים, כגון חבר המדינות והאו"ם מטעם הקבוצה האתנית ההינדית בפיג'י, שדולה על סנקציות נגד פיג'י בעקבות הפיגועים ב-1987 וההפיכה ב-2000, אשר שתיהן הדיחו ממשלות, כאשר אחת נשלטה ואחת הובלה על ידי הינדים-פיג'ים.

קוריאה הדרומית

היחסים הלבביים בין שתי המדינות נמשכים עוד מימי קדם, כאשר המלכה סורו, או הנסיכה האו, נסעה מממלכת איודיה לקוריאה. לפי סאמגוק יוסה, הנסיכה חלמה על מלך שמימי שחיכה לנסיעה בשמים. האו שאלה את הוריה, המלך והמלכה, רשות לצאת לחפש את האיש. המלך והמלכה תמכו ודחקו את הרעיון, עם האמונה כי כל גורל מתוזמר על ידי האל. עם האישור, הנסיכה יצאה מאזור מגוריה על סירה הנושאת זהב, כסף, תה צמחים, ואבן שנועדה להרגיע את המים. ארכאולוגים גילו אבן עליה מצוירים שני דגים מתנשקים, סמל לממלכת גאיה הייחודית למשפחת המלוכה המלכותית באיודיה, הודו. קישור מלכותי זה מספק ראיות נוספות לכך שהיה קשר מסחרי פעיל בין הודו לקוריאה מאז הגעתה של המלכה לקוריאה. הצאצאים הנוכחיים חיים בעיר גימהיי שבקוריאה הדרומית, ובחו"ל, במדינות ניו ג'רזי וקנטקי שבארצות הברית של אמריקה. רבים מהם הפכו לפוליטיקאים בולטים ברחבי העולם כמו הנשיא קים דיי יונג, וראש הממשלה יונג פיל קים.
היחסים בין המדינות היו מצומצמים יחסית, אם כי בשלושת העשורים התעוררה התקדמות רבה. מאז הקמתם הרשמית של הקשרים הדיפלומטיים בין שתי המדינות ב-1973, הושגו כמה הסכמי סחר. הסחר בין שתי המדינות גדל באופן אקספוננציאלי, שהוכח על ידי 530 מיליוני דולרים במהלך שנת הכספים 1992-1993, ועשרה מיליארדי דולרים במהלך 2006-2007. במהלך המשבר הפיננסי באסיה 1997, ביקשו עסקים בדרום קוריאה להגדיל את הגישה לשווקים העולמיים, והחלו בהשקעות בהודו.
שני הביקורים הנשיאותיים האחרונים מדרום קוריאה להודו היו בשנים 1996 ו-2006, והשגרירות בין שתי המדינות נתפסת כזקוקה לשיפורים. לאחרונה, עלו תובנות בתחום הפוליטי בקרב הציבור הקוריאני כי הרחבת היחסים עם הודו אמורה להיות עדיפות כלכלית ופוליטית גדולה עבור דרום קוריאה. חלק ניכר מההשקעות הכלכליות של דרום קוריאה רוקן לרפובליקה העממית של סין; עם זאת, דרום קוריאה כיום היא המקור להשקעות החמישי הגדול ביותר להודו.
לפי "טיימס אוף אינדיה", הנשיא רו מו-היון הביע את דעתו כי שיתוף הפעולה בין התוכנה של הודו לבין תעשיות ה-IT של קוריאה יביא לתוצאות יעילות ומוצלחות מאוד. שתי המדינות הסכימו להעביר את המיקוד שלהן לתיקון מדיניות הוויזה בין שתי המדינות, להרחבת הסחר ולהקמת הסכם סחר חופשי כדי לעודד השקעות נוספות בין שתי המדינות. חברות קוריאניות כגון LG, יונדאי וסמסונג הקימו מתקני ייצור ושירותים בהודו, וכמה חברות בנייה קוריאניות זכו במענקים עבור חלק מתוכניות הבנייה התשתיתיות הרבות בהודו, כגון "פרויקט כביש הפיתוח הלאומי".טאטא מוטורס רכשה את רכבי דייהו בעלות של 102 מיליוני דולרים, דבר המדגיש את השקעותיה של הודו בקוריאה, המורכבות בעיקר מקבלנות משנה.

קוריאה הצפונית

הודו וצפון קוריאה מנהלות יחסי מסחר ודיפלומטיה אשר הולכים ומתפתחים. הודו מחזיקה בשגרירות מתפקדת במלואה בפיונגיאנג, ולצפון קוריאה יש שגרירות בניו דלהי. הודו ציינה כי הירא תומכת באיחוד מחדש של קוריאה.

תאילנד

מדיניותה של הודו למזרח הרחוק ראתה את הודו מטפחת קשרים עם מדינות כמו תאילנד, והמדיניות המערבית של תאילנד פיתחה אף היא את הקשר עם הודו. שתי המדינות הן חברות ביוזמת בנגל לשיתוף פעולה טכני וכלכלי רב-תחומי. ראשי ממשלת הודו רג'יב גנדי, פ' ו' נרסימהא ראו, אטאל ביהארי וג'פיי ומאנמוהאן סינג ביקרו בתאילנד, שהייתה בזמנם בראשות ראשי הממשלה התאים צ'טיצ'אי צ'ונהאבן, תאקסין צ'ינוואט וצ'ולנונט סוריוד. בשנת 2003 נחתם הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות. כמו כן, הודו היא המשקיעה ה-13 בגודלה בתאילנד. תחומי המסחר העיקריים בין המדינות הם כימיקלים, תרופות, טקסטיל, ניילון, כבלי צמיגים, מקרקעין, חוטי פלדה ומוטות. באמצעות הבודהיזם, השפיעה הודו תרבותית על תאילנד. האפוסים ההינדיים מהאבהארטה וראמאיאנה פופולריים ונלמדים בבתי ספר כחלק מתוכנית הלימודים בתאילנד. את הדוגמה הזאת אף ניתן לראות במקדשים ברחבי תאילנד, שם הסיפור של ראמאיאנה וסיפורים עממיים הינדיים מפורסמים מתוארים על קיר המקדש. בתקופה האחרונה נעשתה תאילנד יעד תיירותי פופולרי עבור ההינדים.

אמריקה

יחסי הודו עם מדינות מתפתחות באמריקה הלטינית, במיוחד עם ברזיל ומקסיקו ממשיכים לגדול ולהתפתח. הודו וברזיל ממשיכות לעבוד יחד על רפורמה במועצת הביטחון באמצעות מדינות ה-G4, תוך הגברת שיתוף פעולה אסטרטגי וכלכלי באמצעות פורום IBSA. התהליך של השלמת הסכם הסחר המועדף (PTA) עם מרקוסור (ברזיל, ארגנטינה, אורוגוואי ופרגוואי) נמצא על המסלול ואף מתנהל משא ומתן עם צ'ילה. נשיא ברזיל, לואיז אינסיו דה סילבה, היה אורח הכבוד בחגיגות יום הרפובליקנים בניו דלהי.

ארגנטינה

היחסים הפורמליים בין שתי המדינות הוקמו בשנת 1949. הודו מחזיקה בשגרירות הממוקמת בבואנוס איירס, והשגרירות הארגנטינאית בהודו נמצאת בניו דלהי. השגריר ההינדי הנוכחי בארגנטינה (מוכר במקביל לאורוגוואי ופרגוואי) הוא ר' ויסוואנת'אן. לדברי משרד החוץ של ממשלת הודו, "על פי הסכם הויזה בשנת 1968, האגרות עבור המעבר וויזות התיירים בוטלו. על פי הסכם ויזה חדש שנחתם במהלך ביקור נשיא ארגנטינה באוקטובר 2009, הוסכם כי אשרות עסקיות מרובות כניסה לחמש שנים יינתנו ללא עלות. שגרירות הודו בבואנוס איירס מעניקה "קפה-קון ויזה" (קפה וויזה) למבקרים הארגנטינאים. המבקשים מוזמנים לקפה ואשרה מיידית. הדבר זכה לשבחים על ידי התקשורת הארגנטינית, הציבור ושר החוץ עצמו.

לאחר המלחמה הקרה

מאז תום המלחמה הקרה, יחסי ארצות הברית-הודו השתפרו באופן דרמטי. הנתון כי ארצות הברית והודו הן דמוקרטיות ויש להם יחסי סחר גדולים וגדלים סייע לשיפור היחסים. במהלך מלחמת המפרץ, מצבה הכלכלי של הודו עבר תקופה קשה, ומשלת הודו אימצה מערכות כלכליות ליברליות. לאחר התפרקות ברית המועצות שיפרה הודו את היחסים הדיפלומטיים עם חברות נאט"ו, בעיקר עם קנדה, צרפת וגרמניה, ובשנת 1992 הקימה הודו יחסים דיפלומטיים רשמיים עם ישראל.

ניסויים גרעיניים

בשנת 1998 ביצעה הודו ניסויי נשק גרעיני שהוביל לסנקציות אמריקניות, יפניות ואירופיות על הודו. שר ההגנה של הודו אז, ג'ורג' פרננדס, אמר כי תוכנית הגרעין של הודו נחוצה, שכן סיפקה הרתעה לאיום גרעיני פוטנציאלי. רוב הסנקציות הוסרו בשנת 2001. הודו קבעה באופן מוחלט כי לא ייעשה בנשק שימוש להתקפה, אך ישמש להגנה.
הסנקציות הכלכליות שהטילה ארצות הברית בתגובה למבחני הגרעין של הודו במאי 1998 הופיעו, לפחות בהתחלה, כדי לפגוע קשות ביחסים בין הודו לאמריקה. הנשיא ביל קלינטון הטיל עונשים נרחבים על פי חוק מניעת התפוצה הגרעינית של 1994. סנקציות אמריקניות הופעלו על ישויות הינדיות המעורבות בתעשיית הגרעין והתנגדות למוסדות פיננסיים בינלאומיים להלוואות לא-הומניטריות בהודו. ארצות הברית עודדה את הודו לחתום על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים (CTBT) באופן מיידי וללא תנאי. ארצות הברית גם קראה לעצור ולרסן את בדיקות הטילים הגרעיניים ופריסה על ידי הודו ופקיסטן. הדיאלוג על אי-הפצת נשק גרעיני, שנוסד לאחר מבחני הגרעין של 1998, גשר על רבים מהפערים בהבנה בין המדינות.

לאחר פיגועי 11 בספטמבר

תרומתה של הודו למלחמה בטרור סייעה ליחסים הדיפלומטיים של הודו עם כמה מדינות. במהלך השנים האחרונות, הודו קיימה מספר רב של תרגילים צבאיים משותפים עם ארצות הברית והאיחוד האירופי, אשר הביאו לחיזוק היחסים בין ארצות הברית להודו והאיחוד האירופי והודו. הסחר הדו-צדדי בין הודו לארצות הברית גדל פי שניים בחמש השנים האחרונות.
עם זאת, הודו לא חתמה על ה-CTBT, או על האמנה למניעת תפוצת נשק גרעיני, בטענה כי האופי המפלה של האמנה מאפשר לחמש המדינות הגרעיניות המוצהרות בעולם לשמור על ארסנל הגרעין שלהן ולפתח אותו באמצעות בדיקות סימולציה ממוחשבת. לפני בדיקות הגרעין שלה, הודו לחצה על הרס מקיף של נשק גרעיני על ידי כל מדינות העולם במסגרת זמן מוגבל. המהלך לא נתמך על ידי ארצות הברית ועל ידי מדינות מסוימות אחרות. כיום, הודו הכריזה על מדיניותה של "ללא שימוש ראשוני בנשק גרעיני" ושמירה על "הרתעה גרעינית אמינה". ארצות הברית, תחת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, העלתה גם את מרבית הסנקציות שלה על הודו וחזרה לשיתוף פעולה צבאי. היחסים עם ארצות הברית השתפרו במידה ניכרת בשנים האחרונות, כאשר שתי המדינות לוקחות חלק בתרגילי חיל הים המשותף מול חופי הודו ותרגילי אוויר משותפים הן בהודו והן בארצות הברית.
הודו כבר מועמדת לרפורמות מסוימות באו"ם ובארגון הסחר העולמי עם תוצאות מעורבות. מועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם נתמכת כיום על ידי מספר מדינות, כולל בריטניה, צרפת, גרמניה, יפן, ברזיל, מדינות האיחוד האפריקאי, וארצות הברית. ב-2005 חתמה ארצות הברית על הסכם שיתוף פעולה עם הודו, אף על פי שאחרונה אינה חלק מאמנת אי-הפצת הנשק הגרעיני. ארצות הברית הסכימה כי ההרשמה החזקה של הודו להפקת נשק גרעיני הפכה אותה לחריגה ושכנעה את חברי קבוצת הספקים הגרמניים האחרים לחתום על עסקאות דומות עם הודו.
ב-2 במרץ 2006 חתמו הודו וארצות הברית על הסכם גרעיני בין הודו לארצות הברית בנושא שיתוף פעולה בתחום הגרעין האזרחי. ההסכם נחתם במהלך הביקור הנשיאותי שארך ארבעה ימים של נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, בהודו. הודו תפריד את תוכניות הגרעין האזרחיות והצבאיות שלה, והתוכניות האזרחיות יובאו תחת חסותה של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. ארצות הברית תמכור את הודו לטכנולוגיות הכורים ולדלק הגרעיני לשם הקמה ושדרוג תוכנית הגרעין האזרחית שלה. עם זאת, הקונגרס האמריקני צריך לאשרר את ברית זו מאז החוק הפדרלי בארצות הברית שאוסר על סחר של טכנולוגיות וחומרים גרעיניים מחוץ למסגרת של קבוצת הספקים הגרעיניים (NSG).

שותפות אסטרטגית

יחסי הודו-ארצות הברית זכו לצד אסטרטגי כבר בתחילת שנות השישים של המאה העשרים. עלייתה של הרפובליקה העממית של סין הדאיגה את קובעי המדיניות בוושינגטון. הטענה הסינית בטיבט, תפקידה במלחמת קוריאה ובמעשים דומים אחרים בנושא וושינגטון. ככל שהיחסים בין הודו לסין התחממו בשנות החמישים המאוחרות, מצאו האמריקאים הזדמנות פז לנצל את המצב הזה כדי לקדם את הודו כמשקל נגד לסין. אך כל ברית חד-ממדית חייבת להיות קצרת ימים, וברית זו לא הייתה יוצאת דופן מן החוק הרגיל. כאשר סין חדלה להוות מכשול עבור קובעי המדיניות האמריקאית עד סוף שנות השישים, ברית חד-ממדית זו נעלמה באוויר.
סופה של המלחמה הקרה היה נחוץ והקלה על הזרמת הצד האסטרטגי ליחסים בין הודו לארצות הברית. בעידן שלאחר המלחמה הקרה, המטרות האסטרטגיות של הודו וארצות הברית ממוקדות על מספר נושאים ולא רק אחד - כמו גם במקרה קודם לכן. נושאים אלה כוללים, בין השאר, את הטרור, קידום הדמוקרטיה, חופש השיט באוקיינוס ההודי, מאזן הכוחות האסייתי ועוד.
אחד המאפיינים המעניינים ביותר ביחסים בין הודו לארצות הברית בתקופה האחרונה הוא השינויים בתנאי התקשורת בין שתי המדינות בסוגיית התפוצה הגרעינית. בעוד שעל המחשבה אסטרטגית על הפצת נשק גרעיני, חשבה הודו בעיקר בשל דאגתה של ארצות הברית לתוכניות הגרעין והטילים של המאה העשרים, אולם, במאה ה-21, החשיבה האסטרטגית האמריקנית בנושא התפשטות הגרעין עברה שינוי משמעותי. כיום האמריקאים מבינים את חוסר התוחלת של התעקשות על החזרה של תוכנית הגרעין של הודו.
בהיותה הדמוקרטיה העתיקה ביותר בעולם, קידום הדמוקרטיה ברחבי העולם הוא אחד ממטרות המדיניות החשובות ביותר של ארצות הברית. כך, הודו, בתור הדמוקרטיה הגדולה ביותר בעולם - בקושי יכולה להתעלם מצעדיה של ארצות הברית. זו הסיבה ששיתוף הפעולה בקידום הדמוקרטיה בעולם הפך לאחד ההיבטים החשובים ביותר של יחסי הודו-ארצות הברית בתקופה האחרונה. הודו היא חברה מייסדת של "קהילת הדמוקרטיות" - מאמציה הבולטים של ארצות הברית לקידום הדמוקרטיה. עם זאת, הודו דחתה את הצעתה של ארצות הברית על הקמת מרכז לדמוקרטיה באסיה. החקלאות היא תחום חשוב נוסף של שיתוף פעולה בין הודו וארצות הברית בתקופה הנוכחית. בהתחשב בעובדה ששתי המדינות יש כיום מאגר עצום של משאבי אנוש מיומנים בכלכלת ידע, טבעי שהקורס הטוב ביותר לשיתוף פעולה כזה יכול לרתום את המשאבים האנושיים הללו על ידי התמקדות בפיתוח והפצה של ידע חקלאי באמצעות מחקר, חינוך, הכשרה וכו'.
ראש ממשלת הודו, מאנמוהאן סינג, היה אורח הכבוד בארוחת הערב הראשונה, שהתקיימה ב-24 בנובמבר 2009, של ממשל אובמה. אובמה ביקר בהודו מאוחר יותר בין ה-6 עד ל-9 בנובמבר 2010, וחתם הסכמי סחר והגנה רבים עם הודו. הוא התייחס למושב המשותף של הפרלמנט ההינדי בניו דלהי, והפך לנשיא השני של ארצות הברית לעשות זאת. הוא אף הודיע כי ארצות הברית תיתן את תמיכתה בהצעתה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם, הממד האסטרטגי של היחסים בין שתי הדמוקרטיות הגדולות בעולם.

ברבדוס

הודו וברבדוס כוננו יחסים דיפלומטיים ב-30 בנובמבר 1966 (תאריך העצמאות הלאומית של ברבדוס). באותו יום, ממשלת הודו הכשירה את ברבדוס לכס המלוכה בבית האספה הלאומי של ברבדוס. הודו מיוצגת בברבדוס דרך שגרירותה בסורינאם והקונסוליה ההינדית בהולטאון, סנט ג'יימס.
בשנים 2011–2012, הקימה האוניברסיטה האמריקנית של ברבדוס (AUB) את בית הספר הראשון לרפואה של האי לתלמידים בינלאומיים. בשנת 2015 חתמו ממשלות ברבדוס והודו על הסכם שמיים פתוחים משותף. כיום, כ-3000 איש מהודו, מתגוררים בברבדוס. שני שלישים מהם במקור ממחוז סוראט שבגוג'ראט.

ברזיל

היחסים בין ברזיל להודו הורחבו לתחומים מגוונים כמו מדע וטכנולוגיה, תרופות וחלל, כאשר שתי המדינות חברות בקבוצת מדינות BRICS. הסחר הדו-כיווני בשנת 2007 כמעט שולש ל-3.12 מיליארדי דולרים מ-1.2 מיליארדי דולרים בשנת 2004. הודו מייחסת חשיבות עצומה ליחסיה עם אמריקה הלטינית, ומקווה לראות את תחומי שיתוף הפעולה ביניהן מתרחבים בשנים הקרובות.
שתי המדינות תומכות בהשתתפותן של המדינות המתפתחות בחברות קבועה של האו"ם מאז ביטוי הפילוסופיה הבסיסית לשתיהן: מועצת הביטחון של האו"ם צריכה להיות דמוקרטית, לגיטימית וייצוגית יותר, כאשר מדינות G4 הוא איגוד חדשני העשוי לממש זאת. ברזיל והודו בעלות מחויבות ליוזמות IBSA (האיגוד המשולש של הודו, ברזיל ודרום אפריקה) ולייצר חשיבות עליונה לשיתוף פעולה משולש בין שלוש המדינות המתפתחות הגדולות, הרב-אתניות, הרב-גזעיות והרב-דתיות, אשר קשורים לעקרון המשותף של פלורליזם ודמוקרטיה.

ונצואלה

היחסים הדיפלומטיים בין הודו לוונצואלה הוקמו ב-1 באוקטובר 1959. הודו מחזיקה בשגרירות הממוקמת בקראקס, בירת ונצואלה, בעוד שזו מחזיקה בשגרירות הממוקמת בניו דלהי, בירת הודו.

טרינידד וטובגו

היחסים הבילטראליים בין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה של טרינידד וטובגו התרחבו במידה ניכרת בשנים האחרונות, כאשר שתיהן בונות קשרים אסטרטגיים ומסחריים. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בשנת 1962. שתי המדינות היו בשליטתה של האימפריה הבריטית; הודו תמכה בעצמאותה של טרינידד וטובגו משלטון קולוניאלי והקימה את משלחתה הדיפלומטית בשנת 1962, השנה בה קיבלה טרינידד וטובגו את עצמאותה באופן רשמי מהשלטון הבריטי. יש לשתיים משאבים טבעיים וכלכליים מגוונים והן הכלכלות הגדולות באזורים שלהם. שתיהן אף חברות בחבר העמים הבריטי, האו"ם, G-77 והמדינות הבלתי-מזדהות (NAM).

מקסיקו

מקסיקו היא שותפה כלכלית עיקרית וחשובה מאוד להודו. חתן פרס נובל ושגריר הודו, אוקטביו פס, כתב את הספר "Light of India", שהוא ניתוח ההיסטוריה והתרבות ההינדית. שתי המדינות הן מעצמות אזוריות וחברות בכלכלות הגדולות של פורום G-20. הודו מחזיקה בשגרירות הממוקמת במקסיקו סיטי, והשגרירות המקסיקנית בהודו ממוקמת בניו דלהי, בירת המדינה.

ניקרגואה

היחסים הדו-צדדיים בין הודו לניקרגואה הוגבלו לדיאלוג "SICA" ולביקורים של שרי ניקרגואה בהודו. הודו מחזיקה בקונסוליית כבוד בניקרגואה, שהוסמכה במקביל לשגרירות ההינדית בפנמה סיטי. ניקרגואה נהגה להחזיק שגרירות בהודו, אך זו הפכה לקונסוליה כללית בניו דלהי. שר החוץ הנוכחי, סמואל סנטוס לופז, ביקר בהודו ב-2008 לפגישת שרי החוץ של הודו-SICAוב-2013 לשיחות מדרג גבוה עם שר החוץ, סלמן ח'ורשיד, שהרחיב גם את הסחר הדו-צדדי עם שתי המדינות והגיע ל-60.12 מיליוני דולרים במהלך 13–2012.

פנמה

היחסים הבילטרליים בין פנמה להודו צומחים בהתמדה, ומשקפים את התפקיד המכריע של תעלת פנמה במסחר העולמי. יתר על כן, עם למעלה מ-15,000 הינדים החיים בפנמה, היחסים הדיפלומטיים גדלו במידה ניכרת בעשור האחרון. פתיחת התעלה המורחבת בשנת 2016 צפויה הייתה לספק ללקוחות הפוטנציאליים החדשים לקישוריות הימית. בשאיפה לחזק במהירות את יחסי הסחר, כגון זרימתו לשלוש המדינות, הודו להוטה למנף את מתקני הסחר בפנמה כדי לגשת לשוק הרחב של אמריקה הלטינית. יחד עם חתירה להסכם סחר חופשי, הודו רוצה לקדם השקעות במגזרים שונים של כלכלת פנמה, כולל תעשיית הבנקאות והים והמרכז הרב-אזורי של אזור הסחר החופשי בקולון.

פרגוואי

היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה של הודו לבין פרגוואי היו חזקים באופן מסורתי עקב שיתוף פעולה מסחרי, תרבותי ואסטרטגי. הודו מיוצגת בפרגוואי דרך שגרירותה בבואנוס איירס בארגנטינה. להודו יש גם קונסול כללי באסונסיון. בשנת 2005 פתחה פרגוואי את שגרירותה בהודו.

קובה

היחסים בין הודו וקובה מתוארים כחמים יחסית. שתי המדינות הן חלק מהמדינות הבלתי מזדהות. קובה קראה שוב ושוב לייצוג "דמוקרטי" יותר של מועצת הביטחון של האו"ם ותומכת במועמדותה של הודו כחברה קבועה במועצת הביטחון. פידל קסטרו אמר כי "בגרותה של הודו..., דבקותה הבלתי מותנית בעקרונות המונחים ביסודה של התנועה הבלתי מזדהת מעניקים לנו את ההבטחות שבמנהיגותה הנכבדה של אינדירה גנדי (לשעבר ראש ממשלת הודו). המדינות הבלתי מזדהות ימשיכו להתקדם בתפקידן הבלתי-מתפשר כמבצר שלום, עצמאות לאומית ופיתוח ...".
להודו יש שגרירות בהוואנה, בירת קובה, שנפתחה בינואר 1960, וזו הייתה בעל משמעות מיוחדת כפי שהיא מסמלת את הסולידריות ההינדית עם המהפכה הקובנית. הודו הייתה אחת המדינות הראשונות בעולם להכיר בממשלה הקובנית החדשה לאחר המהפכה הקובנית.

קולומביה

שתי המדינות הקימו את קשריהן הדיפלומטיים ב-19 בינואר 1959. מאז היחסים בין שתי המדינות הולכים וגדלים בהדרגה, יחד עם עריכת ביקורים דיפלומטיים תכופים יותר לקידום חילופי תרבות פוליטיים, תרבותיים ואקדמיים. קולומביה מהווה כיום נקודת כניסה מסחרית לאמריקה הלטינית עבור חברות הינדיות.

קנדה

יחסי הודו-קנדה, הם היחסים הבילטרליים ארוכי השנים בין הודו וקנדה, אשר בנויים על פני ערכי המחויבות ההדדית לדמוקרטיה, הפלורליזם והקשרים בין האנשים, על פי דברי ממשלת קנדה. בשנת 2004, הסחר הבילטרלי בין הודו וקנדה עמד על כ-2.45 מיליארדי דולרים קנדיים. עם זאת, הטיפול בחקירת אייר אינדיה ובמקרה הכללי פגע ביחסים בין הודו לקנדה. הניסוי הגרעיני פוקראן I הוביל לקשרים בין שתי המדינות, עם טענות לפיהן הודו שברה את תנאי תוכנית קולומבו. אף על פי שז'אן קרטיין ורומיו לבלנס ביקרו בהודו בסוף שנות ה -90, היחסים נחלשו שוב לאחר ניסויי פוקראן II.
יחסי קנדה-הודו נמצאים במסלול חיובי ומתקדמים לטובה מאז שנת 2005. ממשלות בכל הרמות, ארגוני המגזר הפרטי, המוסדות האקדמיים בשתי המדינות, ואנשי הקשר בין אנשים - בעיקר ברשתות הפזורה - תרמו באמצעות מאמצים אישיים ומאורגנים לשיפורים משמעותיים ביחסים הדו-צדדיים. שתי הממשלות הסכימו על מסגרות מדיניות חשובות לקידום היחסים בין שתי המדינות. בפרט, הסכם שיתוף הפעולה הגרעיני (שנחתם ביוני 2010) והמשא ומתן המוצלח הנוכחי של הסכם השותפות הכלכלית המקיפה (CEPA) מהווים נקודת מפנה ביחסי קנדה-הודו. שתי הממשלות ניסו לפצות על הזמן האבוד ואלו להוטות היו להשלים את המשא ומתן במסגרת הסכם השותפות הכלכלית עד 2013 ולהבטיח את אישורו עד 2014. לאחר סיום ההסכם, על קנדה והודו להגדיר את התחומים לשותפותם, אשר יהיו תלויים ביכולתם להמיר אינטרסים משותפים לפעולה משותפת ולהגיב ביעילות על שיתוף פעולה יציב. לדוגמה, במהלך פגישות "פול אסייד" בין ראשי הממשלות מאנמוהאן סינג וסטיבן הארפר בפסגה G-20 במקסיקו ביוני 2012, ובפגישה הקודמת בטורונטו בין שר החוץ ס. מ. קרישנה וג'ון באיירד, המנהיגים דנו בפיתוח שותפות מקיפה יותר מעבר לביטחון התזונתי ובכלל זה את האפשרות לקשור קשרים בתחום האנרגיה, בעיקר פחמימנים.

אוסטריה

יחסי אוסטריה-הודו מתייחסים לקשרים הדו-צדדיים בין אוסטריה להודו. היחסים בין הודו לאוסטריה הוקמו במאי 1949 על ידי ראש ממשלת הודו הראשון, ג'ווהרלל נהרו, וקנצלר אוסטריה לאופולד פיגל. מבחינה היסטורית, היחסים בין הודו לאוסטריה היו חזקים במיוחד, כאשר הודו התערבה ביוני 1953 לטובת אוסטריה, בעוד המשא ומתן נמשך עם ברית המועצות אודות אמנת המדינה האוסטרית. השגרירות הינדית מתפקדת במלואה בווינה, בירת אוסטריה, שמוסמכת במקביל למשרדי האו"ם בעיר. אוסטריה מיוצגת בהודו על ידי שגרירותה בניו דלהי, בירת הודו, וכן בקונסוליות כבוד במומבאי, קולקטה, צ'נאי וגואה.

איטליה

הודו מחזיקה שגרירות ברומא, וקונסוליה כללית במילאנו. לאיטליה יש שגרירות בניו דלהי, וקונסוליות במומבאי ובכלכותה.
היחסים בין הודו לאיטליה, למרות היותם לבביים מבחינה היסטורית, החלו במגמת ירידה תלולה עד כדי כך שהפכו לנחרצים באופן פומבי. בתקופה האחרונה, מצב היחסים בין הודו לאיטליה משקף את מצבה הפוליטי של סוניה מינו-גנדי, המנהיגה האיטלקית של הקונגרס הלאומי ההינדי, שהייתה גם המנהיגה בפועל של ממשלת UPA של מאנמוהאן סינג. היחסים ממשיכים להתערער על ידי חקירות על התנהגות לא הולמת בעסקאות הגנה באיטליה והתגוששות משפטית בעניינים של שיפוט בית המשפט לאחר הריגתם של שני דייגים הינדים על ידי חיל הים האיטלקי. הפעולות האיטלקיות לפוליטיזציה של הנושא עוררו את נחישותה של הודו לסרב להסדר מדיני ולחקור את המקרה של המרינס האיטלקי למסקנה משפטית. איטליה דיווחה כי היא מתנגדת להודו באיחוד האירופי ובפורומים רב-צדדיים: החל מדיכוי מאמציה בהודו בבריסל על מנת להאט את קצב הצעתה של הודו להצטרף למשטר בקרת הטילים.
כ-150,000 תושבים בעלי מוצא הינדי חיים באיטליה, וכ-1,000 אזרחים איטלקים מתגוררים בהודו, בעיקר עובדים מטעם קבוצות התעשייה האיטלקית.
נוסעים הינדים ממוצא סיקי, ניגשו לסריקה נוספת בעקבות הטורבן המסורתי שלהם. אנשי הביטחון האיטלקיים בשדות התעופה התעקשו כי הסיקים יסלקו את מלבושי הראש במקום לבצע הוראות מיוחדות לבדיקות ביטחוניות שיושמו ברוב מדינות המערב (בעיקר בארצות הברית, קנדה ובבריטניה) ביחס לנוסעים סיקים.

דנמרק

לדנמרק יש שגרירות בניו דלהי, ובהודו יש שגרירות הנמצאת בקופנהגן.
טרנגמבדי, עיר בדרום המחוז טאמיל נאדו הייתה מושבה דנית בהודו בין השנים 1620–1845. בדנית שם העיר אוית כ'טרנקבר' או 'טרנקוובר'. היא נמכרה, יחד עם שאר היישובים הדניים בהודו, ובראשם סרמפור (כיום במערב בנגל), לבריטניה בשנת 1845. איי ניקובר היו גם הן מושבות בשליטת דנמרק, עד שנמכרו לבריטים בשנת 1868, שהפכו אותם לחלק מקולוניות הודו הבריטית.
לאחר קבלת העצמאות בשנת 1947, ביקר ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו בדנמרק ב-1957 על מנת ליצור את הבסיס ליחסים ידידותיים בין הודו לדנמרק, שסבלו מאז. היחסים הבילטראליים בין הודו לדנמרק הם לבביים וידידותיים, המבוססים על סינרגיות בתחומים פוליטיים, כלכליים, אקדמיים ומחקריים. בעבר אף התקיימו מספר ביקורים תקופתיים מדרג גבוה בין שתי המדינות.
אנדרס פוג רסמוסן, ראש ממשלת דנמרק לשעבר, מלווה במשלחת עסקית גדולה, ערך ביקור ממלכתי בהודו מ-4 בפברואר עד ל-8 בפברואר 2008. הוא ביקר באינפוסיס, בביוקון ובמכון ההינדי לניהול בנגלור שבבנגלור ובאגרה. הוא השיק תוכנית פעולה בהודו, שקראה לחיזוק הדיאלוג המדיני, שיתוף הפעולה במסחר ובהשקעות, מחקר במדע וטכנולוגיה, אנרגיה, אקלים וסביבה, תרבות, חינוך, חילופי סטודנטים ומשיכת כוח אדם מיומן ומומחי IT לדנמרק לתקופות קצרות. שתי המדינות חתמו על הסכם להקמת ועדה משותפת לשיתוף פעולה בינ"ל.

הממלכה המאוחדת

להודו יש נציבות עליונה בלונדון ושתי קונסוליות כלליות בברמינגהאם ובאדינבורו. לבריטניה יש נציבות עליונה בניו דלהי וחמש נציבויות עליונות משניות במומבאי, צ'נאי, בנגלור, היידראבד ובקולקטה. מאז 1947, היחסים של הודו עם בריטניה עוברים דרך היחסים הבילטרליים, כמו גם דרך המסגרת של חבר העמים הבריטי. על אף שגוש השטרלינג כבר לא קיים, להודו ובריטניה עדיין יש קישורים מתמשכים רבים, חלקם בשל מספר משמעותי של אנשים ממוצא הינדי החיים בבריטניה. אוכלוסיית דרום אסיה הגדולה בבריטניה גורמת לתקשורת מתמדת בין שתי המדינות. השפה האנגלית והקריקט הם ככל הנראה שני הייצואים הבריטיים הבולט ביותר, בעוד ייצוא האוכל ההינדי לבריטניה נחשב לפופולרי במיוחד. האוכל האהוב והפופולרי ביותר בבריטניה מצוין לעיתים קרובות כמאכל מהמטבח ההינדי, אם כי אין מחקר רשמי המדווח על כך.
גם מבחינה כלכלית היחסים בין בריטניה להודו חזקים. הודו היא המשקיעה השנייה בגודלה בבריטניה אחרי ארצות הברית. בריטניה היא גם אחת מן המשקיעות הגדולות ביותר בהודו.

יוון

היחסים הדיפלומטיים בין יוון להודו הוקמו במאי 1950. בניין שגרירות יוון בניו דלהי נחנך ב-6 בפברואר 2001.

מולדובה

מולדובה והודו כוננו יחסים דיפלומטיים במרץ 1993.

מקדוניה הצפונית

מקדוניה הצפונית (אז מקדוניה) והודו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1996.

ספרד

היחסים הדיפלומטיים עם ספרד החלו ב-1956. שגרירות ספרד הראשונה בהודו הוקמה בדלהי בשנת 1958. להודו ולספרד היו יחסים לבביים אחת עם השנייה, במיוחד לאחר הקמת הדמוקרטיה בספרד בשנת 1978. ספרד נתפסת כמוקד תיירותי מרכזי עבור ההינדים לאורך השנים. לא הייתה טיסה ישירה מהודו לספרד, עד לשנת 1986, כאשר אייבריין טרבלס החלה לטוס ישירות ממומבאי למדריד. עם זאת, טיסות ישירות אלו הופסקו בתוך 22 חודשים. בשנת 2006 נדון מחדש נושא זה של טיסה ישירה כדי לשפר את הקשר בין הודו וספרד.
נשיאים רבים, ביניהם פרטיבה פטיל, ביקרו בספרד. משפחת המלוכה של ספרד מאז ותמיד אהבה את האופי הצנוע של הממשלה ההינדית ולכן ערכו בעבר מספר ביקורים בהודו. כמו כן, הסרט ההינדי "Zindagi Na Milegi Dobara" שודר בבכורה בספרד. משרד התיירות של ספרד משתמש בסרט זה על מנת לקדם את התיירות לספרד בהודו.

צ'כיה

היחסים בין צ'כיה להודו הוקמו בשנת 1921 על ידי קונסוליה בבומביי. צ'כיה מחזיקה בשגרירות הממוקמת בניו דלהי. הקונסוליות של צ'כיה בהודו נמצאים צ'נאי, מומבאי וקולקטה. להודו יש שגרירות הנמצאת בפראג, בירת צ'כיה.

צרפת

צרפת והודו כוננו יחסים דיפלומטיים זמן קצר לאחר עצמאותה של הודו מבריטניה ב-1947. הרכוש ההינדי של צרפת הוחזר להודו לאחר חתימת הסכם בין שתי המדינות במאי 1956. ב-16 באוגוסט 1962 החליפו הודו וצרפת את מסמכי האשרור, שבמסגרתם ויתרה צרפת על השטחים ההינדיים שהיו לה. צרפת, רוסיה וישראל היו המדינות היחידות שלא גינו את החלטת הודו בנושא הגרעין ב-1998. בשנת 2003, צרפת הפכה לספקית הגדולה ביותר של דלק גרעיני וטכנולוגיה להודו ונשארה שותפה צבאית וכלכלית גדולה עבורה. מועמדותה של הודו לחברות קבועה במועצת הביטחון של האו"ם זכתה לתמיכה רבה מאוד מנשיא צרפת לשעבר ניקולא סרקוזי. החלטת ממשלת הודו לרכוש צוללות צרפתיות בשווי של שלושה מיליארדי דולרים ו-43 מטוסים של איירבוס עבור אייר אינדיה בשווי 2.5 מיליארדי דולרים, הגבירו עוד יותר את שיתוף הפעולה האסטרטגי, הצבאי והכלכלי בין הודו לצרפת.
החלטת צרפת לאסור על תלמידי בית הספר ללבוש שמלות ראש ורעלות הביאה לתוצאה בלתי מכוונת של פגיעה בילדים סיקים שסירבו להיכנס לבתי ספר ציבוריים. ממשלת הודו, בהסתמך על מסורות היסטוריות של הקהילה הסיקית, ביקשה משלטונות צרפת לבחון את המצב כדי לא לגרום לילדים הסיקים, תושבי צרפת לצאת ממעגל הלמידה.
ניקולא סרקוזי ביקר בהודו בינואר 2008 והיה לאורח הראשי של מצעד יום הרפובליקה בניו דלהי. צרפת הייתה המדינה הראשונה שחתמה על הסכם לשיתוף פעולה בעאנרגיה גרעינית עם הודו; הדבר נעשה במהלך ביקורו של ראש הממשלה סינג. במהלך חגיגות יום הבסטיליה ב-14 ביולי 2009, צעדו כוחות של 400 חיילים הינדים לצד הכוחות הצרפתים, וראש ממשלת הודו, מאנמוהאן סינג, היה אורח הכבוד.

קריית הוותיקן והכס הקדוש

היחסים הדו-צדדיים הפורמליים בין הודו לבין קריית הוותיקן הוקמו ב-12 ביוני 1948, ומשלחת אפוסטולית התקיימה בהודו משנת 1881. לכס הקדוש יש נונציאטור אפוסלוסטי בניו דלהי, בעוד שהודו אישרה את שגרירותה בברן, שווייץ, גם לכס הקדוש. שגריר הודו בברן הוסמך באופן מסורתי לכס הקדוש.
את הקשרים בין הכנסייה הקתולית להודו ניתן לייחס חזרה אל השליח סנט תומאס, אשר, על פי המסורת, הגיע להודו בשנת 52 לספירה במאה ה-9, פטריארך הנסטוריאנים בפרס שלח בישופים להודו. בנוסף, ישנו תיעוד של בישוף הינדי מבקר ברומא בתחילת המאה ה-12. המשלחת הדיפלומטית הוקמה כמשלחת האפוסטולית לאיי הודו המזרחית ב-1881, שכללה את ציילון, והורחבה למלאקה ב-1889, אחר-כך לבורמה ב-1920, ובסופו של דבר כללה את גואה ב-1923.
האפיפיור ערך שלושה ביקורים בהודו. האפיפיור הראשון לבקר בהודו היה האפיפיור פאולוס ה-6, שביקר במומבאי ב-1964 כדי להשתתף בקונגרס האוויקריסטי. האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר בהודו בפברואר 1986 ובנובמבר 1999. מספר נכבדים הינדים קראו מפעם לפעם לאפיפיור בוותיקן. קבוצה זו כוללת את ראש הממשלה אינדירה גנדי בשנת 1981 וראש הממשלה י. גוג'ראל בספטמבר 1987. אטאל ביהארי וג'פיי, ראש הממשלה, קרא לאפיפיור ביוני 2000 במהלך ביקורו הרשמי באיטליה. סגן הנשיא בהאירון סינג שקהאוט ייצג את הארץ בהלוויתו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני.

האיחוד האירופי

הודו הייתה אחת המדינות הראשונות לפתח קשרים עם האיחוד האירופי. ההצהרה המדינית המשותפת של 1993 והסכם שיתוף הפעולה ב-1994 היו הסכמי היסוד לשותפות הדו-צדדית. בשנת 2004, הפכו הודו והאיחוד האירופי לשותפות אסטרטגיות. בשנת 2005 הוסכם על תוכנית פעולה משותפת שעודכנה בשנת 2008. ההצהרות המשותפות בין הודו לאיחוד האירופי פורסמו בשנים 2009 ו-2012 בעקבות ועידות הודו-האיחוד האירופי.
הודו והאיחוד האירופי יזמו משא ומתן על הסכם סחר והשקעות רחב היקף (BTIA) בשנת 2007. שבעה סבבי משא ומתן הושלמו מבלי להגיע להסכם סחר חופשי.
לדברי ממשלת הודו, רווחי הסחר בין הודו לבין האיחוד האירופי היה כ-57.25 מיליארדי דולרים בין אפריל לאוקטובר 2014 ועמד על 101.5 מיליארדי דולרים לתקופה הפיסקלית של 2014-2015.
האיחוד האירופי הוא גוש המסחר השני בגודלו בהודו, המהווה כ-20% מהסחר ההינדי (מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ היא גוש המסחר הגדול ביותר עם כמעט 160 מיליארדי דולרים בסך הכל). הודו הייתה שותפת הסחר השמינית בגודלה באיחוד האירופי ב-2010. הסחר בין האיחוד האירופי להודו צמח מ-28.6 מיליארדי אירו בשנת 2003 ל -72.7 מיליארדי אירו בשנת 2013.
צרפת, גרמניה והממלכה המאוחדת מייצגות את החלק העיקרי של הסחר בין האיחוד האירופי והודו. הסחר השנתי בשירותים המסחריים שילש עצמו מ-5.2 מיליארדי אירו ב-2002 ל-17.9 מיליארדי אירו ב-2010. דנמרק, שוודיה, פינלנד והולנד הן מדינות אחרות הבולטות באיחוד האירופי, הסוחרות עם הודו.

המדינות הערביות של המפרץ הפרסי

הודו והמדינות הערביות של המפרץ הפרסי נהנות מקשרים תרבותיים וכלכליים חזקים. הדבר בא לידי ביטוי בכך שיותר מ -50% מהנפט שנצרך על ידי הודו מגיע ממדינות המפרץ הפרסי. והאוכלוסייה ההינדית מהווה את הקהילה החיצונית הגדולה ביותר בחצי האי ערב. ההכנסה השנתית על ידי ההינדים המתגוררים בשטח הסתכמה ב-20 מיליארדי דולרים ב-2007. הודו היא אחת השותפות המסחר הגדולות של המועצה, כאשר סחר החוץ בין הודו לדובאי לבדה בהיקף של 19 מיליארדי דולרים בשנת 2007. מדינות המפרץ הפרסי לקחו תפקיד חשוב גם בהתייחסות לחששות הביטחוניים של הודו, כאשר ערב הסעודית וכוויית הגדילו באופן קבוע את אספקת הנפט שלהן להודו כדי לענות על הביקוש הגובר של האנרגיה במדינה. בשנת 2005, כוויית הגדילה את יצוא הנפט שלה להודו ב-10% והגדילה את הסחר בנפט נטו בין השתיים ל-4.5 מיליארדי דולרים. בשנת 2008, החליטה קטר להשקיע 5 מיליארדי דולרים בסקטור האנרגיה של הודו.
בהודו יש הסדר אבטחה ימי עם עומאן וקטר. בשנת 2008 נחתם הסכם הגנה בולט, במסגרתו התחייבה הודו לנכסיה הצבאיים כדי להגן על קטר מאיומים חיצוניים. כמו כן, חלה התקדמות בצינור הגז העמוק היוצא מקטר, דרך עומאן, להודו.

איראן

הודו העצמאית ואיראן כוננו קשרים דיפלומטיים ב-15 במרץ 1950. לאחר המהפכה האיראנית ב-1979, נסוגה איראן מ-CENTO וניתקה את עצמה ממדינות ידידותיות לארצות הברית, כולל פקיסטן, שפירושה באופן אוטומטי שיפור היחסים עם הרפובליקה של הודו.
כיום, לשתי המדינות יש יחסי ידידות בתחומים רבים, ואף קשרי מסחר משמעותיים, בעיקר בייבוא נפט גולמי להודו ויצוא דיזל לאיראן. איראן התנגדה תכופות לניסיונותיה של פקיסטן לנסח החלטות אנטי-הינדיות בארגונים בינלאומיים, כגון ארגון האו"ם. הודו בירכה על הכללתה של איראן כמדינה משקיפה בארגון האזורי של ה-SAARC. לאקנאו ממשיכה להיות מקום מרכזי של התרבות השיעית והפרסית בתת-היבשת.
בשנות התשעים תמכו הודו ואיראן גם בברית הצפון באפגניסטן נגד משטר הטליבאן. הם ממשיכים לשתף פעולה בתמיכת ממשלת אנטי-טאליבן רחבה, בהנהגת חמיד קרזאי ובגיבוי ארצות הברית.
עם זאת, סוגיה מורכבת אחת ביחסים בין הודו לאיראן היא סוגיית תוכנית הגרעין של איראן. בסוגיה מורכבת זו, הודו מנסה ליצור איזון עדין. לדברי רג'ו לסקר, מומחה הינדי ליחסים בינלאומיים, "עמדתה של הודו לגבי תוכנית הגרעין האיראנית היא עקבית, עקרונית ומאוזנת, ועושה מאמץ ליישב את השאיפה האיראנית לביטחון האנרגיה עם דאגות הקהילה הבינלאומית בנוגע להתפשטות. לכן, בעוד הודו מכירה ותומכת בשאיפותיה של איראן להשיג את ביטחון האנרגיה ובמיוחד את שאיפתה לשימוש בביטחון אנרגיה גרעינית, הרי גם עמדתה העקרונית של הודו כי על איראן לעמוד בכל התחייבויותיה על פי המשפט הבינלאומי, (NPT) ואמנות מסוגים אחרים עליהם היא חתומה". בעקבות תקיפתו של דיפלומט ישראלי בהודו בפברואר 2012 טענה משטרת דלהי כי למשמרות המהפכה האסלאמית יש מעורבות כלשהי בפיגוע. החשד אושר לאחר מכן בחודש יולי 2012, לאחר שדו"ח של משטרת דלהי מצא ראיות לכך שחברי משמרות המהפכה האיראנים היו מעורבים בפיגוע ב-13 בפברואר, בעיר הבירה.

בחריין

הודו היא בעלת ברית קרובה של בחריין. הממלכה, יחד עם שותפות ה-GCC שלה (על פי פקידים הינדים) בין התורמות הבולטות בהצעתה של הודו למושב קבע במועצת הביטחון של האו"ם, והפקידים הבחריינים קראו להודו לקחת יותר תפקידים בעניינים בינלאומיים. כך, למשל, מעל לחששות בנוגע לתוכנית הגרעין האיראנית יורש העצר הבחרייני קרא להודו למלא תפקיד פעיל בפתרון המשבר.
הקשרים בין הודו לבחריין חוזרים דורות אחורה, כאשר לדמויות הבולטות של בחריין יש קשרים הדוקים: המשורר והחוקן איברהים אל-עריידה גדל בבומביי, בעוד שהתאולוגים הבחריינים במאה ה-17, שייח' סאלח אל-קרזקאני ושייח' ג'אפר בין כמאל אלדין היו דמויות משפיעות בממלכת גולקונדה ובהתפתחות המחשבה השיעית בתת-יבשת.
פוליטיקאים בחריינים ביקשו לקדם קשרים ארוכי טווח אלה, עם יו"ר הפרלמנט ח'ליפה אל דאהרני ב-2007, בהובלת משלחת של חברי פרלמנט ומנהיגים עסקיים לפגוש את נשיא הודו, פרטיבה פטיל, מנהיג האופוזיציה, ל. ק. אדבני, ולקחת חלק בראיונות התקשורת. מבחינה פוליטית, קל יותר לפוליטיקאים של בחריין לחפש הדרכה וייעוץ מהודו מאשר בארצות הברית או באלטרנטיבה מערבית אחרת.
בהוספת כוח נוסף לקשרים, אישר שיח 'חאמד בן עיסא אל-ח'ליפה את הודו, שבה אושרו מזכ"לות ועסקאות דו-צדדיות בשווי 450 מיליוני דולרים. הודו הביעה תמיכה בהצעתה של בחריין למושב לא קבוע במועצת הביטחון של האו"ם בשנים 27–2026.

הרשות הפלסטינית

לאחר שהודו השיגה את עצמאותה ב-1947, המדינה עברה לתמיכה בהגדרה עצמית פלסטינית בעקבות חלוקת הודו הבריטית. לאור החלוקה הדתית בין הודו לפקיסטן, הדחף להידוק הקשרים עם מדינות מוסלמיות ברחבי העולם הניע קשר נוסף לתמיכתה של הודו בעניין הפלסטיני. אף על פי שהתחילה ההידרדרות בסוף שנות ה-80 וה-90 עם ההכרה בישראל שהובילה לחילופים דיפלומטיים, התמיכה הסופית בעניינם של הפלסטינים עדיין הייתה דאגה. מעבר להכרה בקשרי ההגדרה העצמית של הפלסטינים, הקשרים היו תלויים במידה רבה בתחומים חברתיים-תרבותיים, ואילו היחסים הכלכליים לא היו קרים ולא חמים.
הודו הכירה במדינה פלסטינית בעקבות הצהרתה ב-18 בנובמבר 1988, אף על פי שהיחסים הוקמו לראשונה ב-1974.
נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, ביקר בהודו בחודש ספטמבר 2012, במהלכו התחייבה הודו להעניק סיוע בסך עשרה מיליוני דולרים. פקידים הינדיים אמרו כי זו הייתה התרומה השלישית, והוסיפו כי ניו דלהי מחויבת לסייע לפרויקטים אחרים לפיתוח. הודו גם התחייבה לתמוך בהצעתה של ישראל לשיתוף מלא ושווה באו"ם.

טורקיה

בשל מספר מחלוקות, כמו היחסים ההדוקים של טורקיה עם פקיסטן, היחסים בין שתי המדינות היו לעיתים קרובות מעורערים בזמנים מסוימים, אך טובים יותר מאשר אחרים. היחסים בין הודו לטורקיה משתנים מחוסר הביטחון לשיתוף פעולה כאשר שני העמים פועלים יחד למאבק בטרור במרכז ובדרום אסיה ובמזרח התיכון. הודו וטורקיה קשורות גם הן להיסטוריה, שכן הן מכירות זו את זו מאז ימי האימפריה העותמאנית, כאשר הודו נמנתה במספר המדינות ששלחו סיוע לטורקיה בעקבות מלחמת העצמאות שלה. חברת הנדל"ן ההינדית GMR, השקיעה פועלת לקראת המודרניזציה של נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן.

לבנון

הודו ולבנון נהנות מיחסים ידידותיים וחיוביים המבוססים על ערכים רבות כגון מערכת פוליטית המבוססת על דמוקרטיה פרלמנטרית, אי-יישור, זכויות אדם, מחויבות לסדר עולמי צודק, שלום אזורי וגלובלי, כלכלת שוק ליברלית ורוח יזמית תוססת. הודו בעלת כוח שמירה על השלום, כחלק מכוחות האו"ם בלבנון (יוניפי"ל). בגדוד חי"ר אחד פרוסים בלבנון וכ-900 אנשי צוות מוצבים בחלקה המזרחי של דרום לבנון. הודו ולבנון נהנות מיחסים טובים מאוד עוד מאז שנות החמישים של המאה ה-20.

מצרים

יחסי מצרים-הודו המודרניים חוזרים למגעים בין סעד זגלול לבין מוהנדס גנדי על המטרות המשותפות של תנועות העצמאות שלהם. בשנת 1955, מצרים תחת גמאל עבד אל נאצר והודו תחת ג'וואהרלל נהרו הפכו למייסדי התנועה הבלתי מזדהה. במהלך מלחמת 1956, עמד נהרו על תמיכתו במצרים עד כדי איום לסגת ממדינות חבר העמים. ב-1967, בעקבות הסכסוך הישראלי-ערבי, תמכה הודו במצרים ובערבים. ב-1977 תיארה ניו דלהי את ביקורו של הנשיא אנואר אל-סאדאת בירושלים כצעד "אמיץ" וראתה בהסכם השלום בין מצרים לישראל צעד ראשון בדרך להסדר צודק של בעיית המזרח התיכון. יצוא מצרי עיקרי להודו כולל כותנה גולמית, דשנים גולמיים ומיוצרים, נפט ומוצרי נפט, כימיקלים אורגניים ולא אורגניים, מוצרי עור ומוצרי ברזל. היבוא העיקריים למצרים מהודו הם חוטי כותנה, שומשום, קפה, עשבי תיבול, טבק, עדשים, מוצרים פרמצבטיים וציוד הובלה. משרד הנפט המצרי נמצא כעת במשא ומתן על הקמת מפעל דשנים המופעל בגז טבעי עם חברה הינדית אחרת. בשנת 2008 היה היקף ההשקעות המצריות בהודו כ-750 מיליוני דולרים, לפי דברי שגריר מצרים. אחרי האביב הערבי של 2011, עם הדחתו של חוסני מובארק, ביקשה מצרים את עזרתה של הודו לנהל בחירות ארציות.

סוריה

היחסים הדו-צדדיים בין הודו לסוריה הם היסטוריים, כאשר לשתיים יש קשרים תרבותיים עתיקים. שתי המדינות היו על דרך המשי שדרכו חילופי התרבות התרחש במשך מאות שנים. הנצרות הסורית, שמקורה בסוריה העתיקה, התפשטה אל המזרח ויצרה את הקהילות הנוצריות הראשונות בהודו העתיקה.

עיראק

עיראק הייתה אחת מהמדינות הבודדות במזרח התיכון, שהודו הקימה איתן יחסים דיפלומטיים ברמת השגרירות מיד אחרי עצמאותה ב-1947. שתי המדינות חתמו על "הסכם השלום והחברות הנצחית" ב-1952 והסכם של שיתוף פעולה בענייני התרבות ב-1954. הודו הייתה בין הראשונים שהכירו את הממשלה בראשות מפלגת הבעת', אך עיראק נשארה נייטרלית במהלך מלחמת הודו-פקיסטן ב-1965. עם זאת, עיראק הייתה לצד מדינות אחרות במפרץ הפרסי בתמיכה בפקיסטן נגד הודו במהלך מלחמת הודו-פקיסטן 1971, אשר גרמה להקמתה של בנגלדש. מלחמת איראן-עיראק, בת שמונה השנים, גרמה לירידה חדה במסחר ובסחר בין שתי המדינות.
במהלך מלחמת המפרץ הפרסי ב-1991, נותרה הודו נייטרלית אך אפשרה תדלוק למטוסים אמריקניים. היא התנגדה לסנקציות של האו"ם על עיראק, אך תקופת המלחמה והבידוד בעיראק הפחיתו עוד יותר את הקשרים המסחריים והדיפלומטיים של הודו איתה. משנת 1999 ואילך, עיראק והודו החלו לפעול לקראת מערכת יחסים חזקה יותר. עיראק תמכה בזכותה של הודו לערוך ניסויים גרעיניים בעקבות ניסויי חמשת הנשק הגרעיני שלה ב-11 וב-13 במאי 1998. בשנת 2000 ביקר בהודו סגן נשיא עיראק טהא יאסין רמדאן, וב-6 באוגוסט 2002 העביר הנשיא סדאם חוסיין את "תמיכתו הבלתי מעורערת" להודו בנוגע לסכסוך קשמיר עם פקיסטן. הודו ועיראק הקימו ועדות שרים משותפות ומשלחות סחר לקידום שיתוף פעולה דו-צדדי נרחב. על אף שהתערערו במהלך הפלישה לעיראק 2003, היחסים הדיפלומטיים והמסחריים בין הודו לבין הממשלה הדמוקרטית החדשה של עיראק מאז נחשבים לנורמטיביים.

ערב הסעודית

היחסים הדו-צדדיים בין הודו לסעודיה התחזקו במידה ניכרת הודות לשיתוף פעולה בעניינים אזוריים ובמסחר. ערב הסעודית היא אחת מן הספקיות הגדולות ביותר של נפט להודו, שהיא אחת משבע שותפות הסחר המובילות והמשקיעה החמישית בסעודיה.
הודו הייתה אחת המדינות הראשונות שקיימו קשרים עם המדינה הסעודית השלישית. היחסים האסטרטגיים של הודו עם ערב הסעודית הושפעו מהקשרים הדוקים עם פקיסטן. סעודיה תמכה בעמדתה של פקיסטן על הסכסוך בקשמיר ובמהלך מלחמת הודו-פקיסטן ב-1971 על חשבון יחסיה עם הודו. גם היחסים ההדוקים של ברית-המועצות עם הודו שימשו מקור לחששות. במהלך מלחמת המפרץ הפרסי (1990–1991), הודו שמרה באופן רשמי על נייטרליות. גם הצבא הסעודי וקשריו האסטרטגיים עם פקיסטן היוו מקור ללחץ מתמשך.
מאז שנות התשעים, שתי המדינות נקטו צעדים לשיפור הקשרים. סעודיה תמכה בהענקת מעמד של משקיף להודו בארגון שיתוף הפעולה האסלאמי (OIC) והרחיבה את שיתוף הפעולה שלה עם הודו כדי להילחם בטרור. בינואר 2006, המלך עבדאללה של ערב הסעודית ערך ביקור מיוחד בהודו, והפך את המלך הסעודי הראשון ב-51 שנים לעשות זאת. מלך סעודיה וראש ממשלת הודו לשעבר, מאנמוהאן סינג, חתמו על הסכם ליצירת שותפות אסטרטגית שכונתה "הצהרת דלהי". ההסכם קבע "אספקה יציבה, יציבה וגוברת של נפט גולמי להודו באמצעות חוזים ארוכי טווח". שתי המדינות גם הסכימו על מיזמים משותפים ועל פיתוח של נפט וגז טבעי במגזר הציבורי והפרטי. ההצהרה המשותפת בין הודו לסעודיה שבהודו, ניו דלהי, תיארה את ביקורו של המלך כ"מבשר על עידן חדש ביחסים בין הודו לסעודיה".

רוסיה ומרכז אסיה

פירוק ברית המועצות והופעתה של חבר המדינות העצמאיות (CIS) היו השלכות חמורות על מדיניות החוץ ההינדית. הסחר המהותי עם ברית-המועצות לשעבר צנח לאחר התמוטטות הסובייטים ועדיין לא התאושש. יחסי אספקה צבאיים ארוכים הופרעו באופן דומה בשל שאלות על מימון, אם כי רוסיה ממשיכה להיות הספקית הגדולה ביותר של הודו של מערכות צבאיות וחלקי חילוף.
הקשר עם ברית המועצות נבדק במהלך מלחמת 1971 עם פקיסטן, אשר הובילה לשחרורה הבא של בנגלדש. זמן קצר לאחר ניצחון הכוחות המזוינים ההינדיים, אחד הנציגים הזרים לביקור בהודו היה האדמירל סרגיי גורשקוב, מפקד הצי הסובייטי. במהלך ביקורו במומבאי הוא עלה על סיפון האינס. בשיחה עם סגן האדמירל סווארג' פראקאש, שאל גורשקוב את סגן האדמירל, "האם היית מודאג לגבי מאבק נגד המוביל האמריקאי?" הוא ענה לעצמו: "ובכן, לא הייתה לך שום סיבה להיות מודאג, שכן הייתה לי צוללת גרעינית סובייטית שעקבה אחרי כוח המשימה האמריקני עד לאוקיינוס ההודי".

אוזבקיסטן

להודו שגרירות בטשקנט, ולאוזבקיסטן שגרירות בניו דלהי. לאוזבקיסטן הייתה השפעה רבה על התרבות ההינדית, בעיקר בשל האימפריה המוגולית שנוסדה על ידי הבאבור של פרגנה (כיום באוזבקיסטן), שהקים אותה תחילה באפגניסטן ולאחר מכן בהודו.

הפדרציה הרוסית

קשריה של הודו עם הפדרציה הרוסית נבחנים בזמן ומבוססים על המשכיות, אמון והבנה הדדית. יש הסכמה לאומית בשתי המדינות על הצורך לשמר ולחזק את היחסים בין הודו לרוסיה ולחזק את השותפות האסטרטגית בין שתי המדינות. הצהרה על שותפות אסטרטגית נחתמה בין נשיא רוסיה הנוכחי ולדימיר פוטין לבין ראש ממשלת הודו לשעבר אטאל ביהארי וג'פיי באוקטובר 2000.
רוסיה והודו החליטו לא לחדש את הסכם השלום והברית בין השתיים ב-1971, והן ביקשו לעקוב אחר מה שתיהן מתארות כמערכת יחסים פרגמטית ופחות אידאולוגית. ביקורו של נשיא רוסיה בוריס ילצין בהודו בינואר 1993 סייע לבסס את מערכת היחסים החדשה. הקשרים הודקו אף יותר עם ביקורו של הנשיא ולדימיר פוטין ב-2004. קצב הביקורים מדרג גבוה גדל מאז. רוסיה פועלת לפיתוח של תחנת הכוח הגרעינית קודנקולם, אשר תהיה מסוגלת לייצר 1000 MW של חשמל. גזפרום, פועלת לפיתוח נפט וגז טבעי במפרץ בנגל. הודו ורוסיה שיתפו פעולה באופן נרחב אף בתחום טכנולוגיית החלל. תחומים אחרים בהם מתנהל שיתוף פעולה כוללים תוכנה, איור ודה ועוד. הודו ורוסיה קבעו מטרה להגדיל את הסחר ביניהן לעשרה מיליארדי דולרים. שיתוף הפעולה בין יצרני הלבוש של שתי המדינות ממשיך להתחזק. הודו ורוסיה חתמו על הסכם על מאמצים משותפים להגדלת השקעות וסחורות בתעשיית הטקסטיל בשתי המדינות. בחתימה על המסמך כללו נציגים של האיחוד הרוסי, יזמי טקסטיל, מועצת התעשייה הקלה, וייצוא ההלבשה של הודו (AEPC). הסכם שיתוף הפעולה מספק, בין היתר, חילופי טכנולוגיה וידע בתחום ייצור הטקסטיל. לשם כך, הוקמה וועדה מיוחדת לענייני טקסטיל. טכניקות נגד טרור נחלקות גם הן בין רוסיה להודו. בשנת 2007 הנשיא ולדימיר פוטין היה אורח הכבוד בחגיגת יום הרפובליקה ב-26 בינואר 2007. שנת 2008 הוכרזה על ידי שתי המדינות כשנת הידידות בין רוסיה להודו. גם סרטי הבוליווד מצטיירים כפופולריים ברוסיה. הסקטור ההינדי של חברת הנפט הציבורית ONGC רכש את חברת האנרגיה הקיסרית בשנת 2008. בחודש דצמבר 2008, במהלך ביקורו של הנשיא דמיטרי מדבדב לניו דלהי, חתמו השתיים על הסכם שיתוף פעולה עם אנרגיה גרעינית. במרץ 2010 חתם ראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין על 19 חוזים נוספים עם הודו שכללו אנרגיה גרעינית אזרחית, שטח ושיתוף פעולה צבאי והמכירה הסופית של מטוסי קרב מסוג MiG-29K.
במהלך המשבר בחצי האי קרים 2014, הודו סירבה לתמוך בסנקציות האמריקאיות נגד רוסיה ואחד היועצים לביטחון לאומי של הודו דיווח כי "יש אינטרסים לגיטימיים של רוסיה ואינטרסים אחרים ואנו מקווים שיידונו ויפתרו".
הודו ורוסיה ביצעו עד כה שלושה סיבובים של תרגילי "INDRA". התרגיל הראשון בוצע בשנת 2005 בראג'סטאן, ואחריו בפרשקוב שברוסיה. התרגיל השלישי נערך בצ'אובטיה שבגבעות קומאון באוקטובר 2010.

טג'יקיסטן

היחסים הדיפלומטיים בין הודו ובין טג'יקיסטן נרקמו בעקבות ההכרזה על עצמאותהּ של טג'יקיסטן, לאחר פירוקהּ של ברית המועצות בשנת 1991, שהייתה אז ביחסים ידידותיים עם הודו. טג'יקיסטן היא בעלת מיקום גאוגרפי ואסטרטגי חשוב במרכז אסיה, והיא גובלת באפגניסטן ובסין. כמו כן, היא סמוכה לפקיסטן, כאשר אזור יבשתי קטן בלבד מפריד בין שתי המדינות, בו שוכנת אוכלוסייה אפגנית. תפקידהּ של הודו בלחימה בטליבאן, באל קאעידה וביריבותהּ האסטרטגית עם סין ופקיסטן, הפכו את קשריה עם טג'יקיסטן חשובים למדיניותה האסטרטגית והביטחונית. למרות מאמציהן המשותפים, הקף הסחר בין שתי המדינות היה נמוך יחסית, ועמד על 12.09 מיליוני דולרים ב-2005; הקף היצוא של הודו לטג'יקיסטן הוערך ב-6.2 מיליוני דולרים, והקף היבוא מטג'יקיסטן עמד על 5.89 מיליוני דולרים. הנוכחות הצבאית של הודו בטג'יקיסטן, כמו גם מבצעיה הצבאיים בה, היו משמעותיים; בין היתר הביעה הודו תמיכה בברית הצפון-אפגנית האנטי-טליבאנית (ANA). הודו החלה לשפץ את בסיס חיל האוויר "פרקהור", כמו גם את צי מטוסיה הצבאיים שם. בסיס זה החל לפעול באופן מלא ב-2006, כאשר 12 מטוסי מיג ו-29 מטוסי מאמן הוצבו שם.

מונגוליה

היחסים בין הודו ומונגוליה עודם בתהליך התהוות. שיתוף הפעולה בין שתי המדינות מוגבל לביקורים דיפלומטיים, מתן הלוואות רכות, סיוע כספי ושיתופי פעולה בתחום ה-IT. מונגוליה הייתה המדינה הראשונה מחוץ למדינות הגוש הפוסט סובייטי, עמה החלה הודו לכונן יחסים דיפלומטיים, בדצמבר 1955. מאז, נחתמו בין שתי המדינות מספר הסכמי ידידות הדדית ושיתוף פעולה, בשנים: 1973, 1994, 2001 ו-2004.

קזחסטן

הודו פועלת לפיתוח ולביסוס קשרים איתנים עם מדינות עשירות משאבים במרכז אסיה. תאגידי הנפט והגז הטבעי ההינדיים קיבלו מענקים לצורך מחקר גאולוגי בקזחסטן, באשר לחיפוש ומציאת שדות נפט טבעיים. בין שתי המדינות קיימים פרויקטים מחקריים, במסגרתם מועבר ידע הדדי, בתחומי הפטרוכימיה, טכנולוגיית המידע וטכנולוגיית החלל. שתי המדינות אף יזמו והוציאו לפועל מספר פרויקטים משותפים, בתחומי הבנייה, חיפוש ומציאת מינרלים טבעיים ומטלורגיה. הודו חתמה על ארבעה חוזים, ביניהם הסכם הסגרה, בנוכחות הנשיאה פרטיבה פטיל, ועמיתה הקזחי נורסולטן נזרבייב. באחד מהסכמים אלו הוסכם, כי קזחסטן תספק אורניום ומוצרים נלווים להודו, תחת מזכר הבנות בין תאגיד הכוח הגרעיני של הודו ובין KazatomProm. מזכר הבנות זה אף עשוי לפתוח בעתיד צוהר למחקרים משותפים של שתי המדינות, בנוגע לחיפוש ומציאת אורניום בקזחסטן.

קירגיזסטן

מבחינה היסטורית, להודו יש קשרים הדוקים עם מרכז אסיה, במיוחד עם מדינות שהיו חלק מדרך המשי, כולל קירגיזסטן.
בתקופה הסובייטית היו להודו ולרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של קירגיזסטן קשרים כלכליים ותרבותיים מוגבלים. גם היחסים הפוליטיים עם הרפובליקה הקירגיזית היו חמים וידידותיים באופן מסורתי.

אפריקה

נכון לשנת 2011, הסחר הכולל של הודו עם אפריקה הוא מעל 46 מיליארדי דולרים וסך ההשקעה מעל 11 מיליארדי דולרים.
להודו יש יחסים טובים עם רוב מדינות אפריקה שמדרום לסהרה במשך רוב ההיסטוריה שלה. בביקורו של ראש הממשלה במאוריציוס ב-1997, הבטיחו שתי המדינות עסקה להסכם אשראי חדש בסך 105 מיליון רופי (כשלושה מיליוני דולרים) למימון הייבוא על ידי מאוריציוס של מוצרי הון, שירותי ייעוץ וצרכנים מהודו. ממשלת הודו הבטיחה הסכם אורז ורפואה עם סיישל. הודו המשיכה לבנות על היחסים ההיסטוריים ההדוקים שלה עם אתיופיה, קניה, אוגנדה וטנזניה. ביקורים של שרים מאתיופיה סיפקו הזדמנויות לחיזוק שיתוף הפעולה הדו צדדי בין שתי המדינות בתחומי החינוך והכשרה טכנית, ניהול משאבי מים ופיתוח תעשיות קטנות. הדבר איפשר להודו לקבל הטבות ממדינות שנשכחו בדרך כלל על ידי מדינות מערביות אחרות. נשיא דרום אפריקה, תאבו מבקי, קרא ליחסים אסטרטגיים בין הודו לדרום אפריקה כדי למנוע הכבדה של מדינות מערביות בנושא. הודו המשיכה לבנות על יחסי ידידות קרובים עם אנגולה, בוטסואנה, לסוטו, מלאווי, מוזמביק, נמיביה, סווזילנד, זמביה וזימבבואה.

אתיופיה

להודו ולאתיופיה יש קשרים דו-צדדיים חמים, המבוססים על שיתוף פעולה ותמיכה הדדית. הודו הייתה שותפה במאמצי הפיתוח של אתיופיה, והכשרת צוותים אתיופיים בהנחייתם של מתכנתי היי-טק מטעמה. פסגת פורום הודו-אפריקה השנייה התקיימה באדיס אבבה בשנת 2011. הודו היא מקור ההשקעות הזרות והישירות השני בגודלו באתיופיה.

גאנה

היחסים בין גאנה להודו בדרך כלל קרובים ולבביים, ומעורבים עם קשרים כלכליים ותרבותיים. הסחר בין הודו וגאנה הסתכם ב-818 מיליוני דולרים בשנים 11–2010, והוא צפוי היה להיות שווה מיליארדי דולרים ב-2013. גאנה מייבאת לעיתים קרובות מכוניות ואוטובוסים מהודו, וכן חברות כמו טאטא מוטורס ואשוק ליילנד. הייצוא מגאנה להודו כולל בעיקר זהב, קקאו ועץ בעוד שהייצוא ההינדי לגאנה מהווים תרופות, מכונות חקלאיות, ציוד חשמלי, פלסטיק, פלדה ומלט.
ממשלת הודו הרחיבה 228 מיליוני דולרים בקווי אשראי לגאנה, אשר שימשו לפרויקטים בסקטורים כגון עיבוד דגים, ניהול הפסולת, חשמלאות כפרית והרחבת מסילות הרכבת של גאנה. הודו היא בין המשקיעות הזרות הגדולות במשק של גאנה. בסוף 2011, ההשקעות ההינדיות בגאנה הסתכמו ב-550 מיליוני דולרים, שכיסו כ-548 פרויקטים. ההשקעות ההינדיות הן בעיקר בתחום החקלאות והייצור של גאנה, בעוד חברות מגאנה מייצרות תרופות בשיתוף עם חברות הינדיות. גם במגזר ה-IT בגאנה יש נוכחות הינדית משמעותית. ישנו גם הסכם הגנה בין שתי המדינות. החברה ההינדית "Rashtriya Chemicals and Fertilisers" נמצאת בתהליך של הקמת מפעל דשן בגאנה בניאנקרום במחוז שאמא שבאזור המערבי של גאנה. הפרויקט כרוך בהשקעה של 1.3 מיליארדי דולרים, והמפעל יהיה בעל יכולת ייצור שנתית של 1.1 מיליוני טונות של דשן, אשר רובו יוצא להודו. ישנן גם תוכניות לפתח מפעל לעיבוד סוכר הכרוך בהשקעה של 36 מיליוני דולרים. בנק בארודה, בארטי איירטל, טאטא מוטורס, וטכ-מאהינדרה הן מבין החברות ההינדיות הגדולות בגאנה.
ישנם כ-7000 עד 8,000 הינדים ואנשים ממוצא הינדי המתגוררים בגאנה כיום, כאשר כמה מהם כבר שם למעלה מ-70 שנה. גאנה מצטיירת כבית לגידול האוכלוסייה הינדית הילידים. כיום מונה המדינה 3000 משפחות הינדיות. ההינדואיזם הגיע לראשונה לגאנה רק בסוף שנות ה-40 עם הסוחרים הסינדהים שהיגרו לשם בעקבות החלוקה של הודו. הכמות גדלה בגאנה ובטוגו שכנתה מאז אמצע 1970, כאשר המנזר ההינדי-האפריקני הוקם באקרה.

גבון

גבון מחזיקה שגרירות בניו דלהי. שגרירות הודו ממוקמת בקינשאסה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, המוכרת גם לגבון.

דרום סודאן

הודו הכירה בדרום סודאן ב-10 ביולי 2011, יום למחרת דרום סודאן הפכה למדינה עצמאית. כרגע מערכת היחסים היא בעיקר בפן הכלכלי. במאמר בטלגרף נכתב כי דרום סודאן היא אחת המדינות העניות בעולם, אך היא עשירה בשמן. פקידי משרד החוץ אמרו כי בניו דלהי יש עניין רב להגדיל את השקעותיה בשדות הנפט בדרום סודאן, בכך שכיום יש לה יותר משני שלישים משדות הנפט של סודן המאוחדת.
בתמורה למשאבי הנפט שניתן לספק על ידי דרום סודן, הודו אמרה כי היא מוכנה לסייע בפיתוח תשתיות, הכשרה פקידים בבריאות, חינוך ופיתוח הכפר.

חוף השנהב

היחסים הבילטרליים בין הודו וחוף השנהב התרחבו במידה ניכרת בשנים האחרונות, בעקבות בקשת הודו לפתח שותפות אסטרטגית נרחבת יותר באזור מערב אפריקה. המשלחת הדיפלומטית ההינדית באביג'אן נפתחה ב-1979. חוף השנהב פתחה את משלחת תושביה בניו-דלהי בספטמבר 2004. שתי המדינות עושות כעת מאמצים להגדלת הסחר, ההשקעות ושיתוף הפעולה הכלכלי.

טוגו

טוגו פתחה את שגרירותה בניו דלהי באוקטובר 2010. הנציבות העליונה של הודו באקרה, גאנה, מוסמכת במקביל לטוגו. נשיא טוגו לשעבר, גנאסינגבה אייאדמה, ערך ביקור רשמי בהודו בספטמבר 1994. במהלך הביקור הסכימו שתי המדינות להקים ועדה משותפת.

ליבריה

היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה של הודו ובין ליבריה התרחבו על ידי גידול הסחר הבילטראלי ושיתוף הפעולה האסטרטגי. הודו מיוצגת בליבריה דרך שגרירותה באביג'אן (חוף השנהב) ודרך קונסוליית כבוד הפעילה במונרוביה מאז 1984. ליבריה יוצגה בהודו באמצעות משלחתה הממוקמת בניו דלהי, אשר נסגרה לאחר מכן בשל אילוצים תקציביים.

מאוריציוס

היחסים בין הודו למאוריציוס היו קיימים מאז 1730. יחסים דיפלומטיים הוקמו בשנת 1948, בטרם הפיכתה של מאוריציוס למדינה עצמאית. היחסים ביניהן הם לבביים במיוחד בשל זיקה תרבותית וקשרים היסטוריים ארוכים הקיימים בין שני העמים. יותר מ-68% מאוכלוסיית מאוריציוס הם ממוצא הינדי, הידוע בעיקר בשם הודו-מאוריציאנים. היחסים הכלכליים והמסחריים גדלו עם השנים. הודו הפכה למקור הייבוא הגדול ביותר של מאוריציוס מאז 2007, ומאוריציוס ייבאה סחורה בשווי של 816 מיליוני דולרים בין אפריל 2010 - מרץ 2011. מאוריציוס נותרה המקור הגדול ביותר של ה-FDI עבור הודו במשך יותר מעשור עם השקעות הון עצמי ישיר בסך 55.2 מיליארדי דולרים בתקופה שבין אפריל 2000 לאפריל 2011. הודו ומאוריציוס משתפות פעולה במאבק בשוד הימי שהתגלה כאיום מרכזי באזור האוקיינוס ההינדי. מאוריציוס תומכת בעמדתה של הודו נגד הטרור.
היחסים בין מאוריציוס להודו חוזרים אחורה לתחילת 1730, כאשר בעלי מלאכה רבים הובאו למדינה מפודוצ'רי וטאמיל נאדו. היחסים הדיפלומטיים בין הודו למאוריציוס הוקמו ב-1948. מאוריציוס קיימה קשרים עם הודו באמצעות הכיבוש ההולנדי, הצרפתי והבריטי. מ-1820, עובדים הינדים החלו להגיע למאוריציוס על מנת לעבוד על מטעי סוכר. מ-1834, כאשר העבדות בוטלה על ידי הפרלמנט הבריטי, מספר רב של עובדים הינדים החלו להגיע למאוריציוס כעובדים מובטלים. ב-2 בנובמבר 1834 הגיעה האונייה "אטלס" למאוריציוס, כאשר זו נושאת את הקבוצה הראשונה של פועלים הינדים.

מוזמביק

להודו יש נציבות עליונה במפוטו ולמוזמביק יש נציבות עליונה בניו דלהי.

מרוקו

מרוקו מחזיקה שגרירות בניו דלהי. כמו כן, יש לה קונסוליית כבוד המבוססת במומבאי. הודו מחזיקה שגרירות ברבאט. שתי המדינות הן חלק מהמדינות הבלתי מזדהות.
באומות המאוחדות, הודו תמכה בדה-קולוניזציה של מרוקו ותנועת החופש המרוקאית. הודו הכירה במרוקו ב-20 ביוני 1956 והוקמו יחסים ב-1957. משרד החוץ של ממשלת הודו קובע כי "הודו ומרוקו נהנו מיחסים ידידותיים וקרובים ובמשך השנים היחסים בין שתי המדינות חזרו לצמוח שוב".
המועצה ההינדית לקשרי תרבות מקדמת את התרבות ההינדית במרוקו. מרוקו מבקשת להגדיל את קשריה המסחריים עם הודו ומחפשת השקעה הינדית במגזרים שונים. היחסים הבילטראליים בין הודו למרוקו התחזקו לאחר ששגריר מרוקו בהודו שהה כמעט שבוע בסרינגאר, עיר הבירה של ג'אמו וקשמיר. העניין הראה סולידריות מרוקאית עם הודו לגבי קשמיר.

ניגריה

להודו יש קשרים הדוקים עם ניגריה, הנחשבת למדינה עשירה בנפט הממוקמת במערב אפריקה. 40,000 חביות של נפט ליום היא כמות הנפט אשר הודו מקבלת מניגריה. הסחר בין שתי המדינות עמד על 875 מיליוני דולרים בשנים 2005–2006. החברות ההינדיות השקיעו גם בייצור תרופות, עפרות ברזל, פלדה, וטכנולוגיית מידע ותקשורת, בין היתר. שתי המדינות חברות בחבר העמים הבריטי, G-77, והמדינות הבלתי מזדהות. נשיא ניגריה לשעבר, אולוסגון אובסנג'ו היה אורח הכבוד במצעד יום הרפובליקה בשנת 1999. כמו כן, וראש ממשלת הודו לשעבר, מאנמוהאן סינג ביקר בניגריה בשנת 2007, ופנה לפרלמנט הניגרי.

נמיביה

היחסים בין הודו ונמיביה חמים ולבביים.
הודו הייתה אחת מתומכיו הראשונים של ארגון דרום מערב אפריקה (SWAPO) במהלך תנועת השחרור בנמיביה. שגרירות SWAPO הראשונה הוקמה בהודו ב-1986. המשלחת ההינדית הוסבה לנציבות עליונה מלאה ביום העצמאות של נמיביה ב-21 במרץ 1990. הודו סייעה להכשיר את חיל האוויר בנמיביה מאז הקמתו ב-1995. שתי המדינות פועלות בשיתוף פעולה הדוק בארגונים רב-צדדיים הדדיים, כגון האו"ם, המדינות הבלתי מזדהות וחבר העמים הבריטי. נמיביה תומכת בהרחבה של מועצת הביטחון של האו"ם על מנת לכלול מושב קבוע להודו.
בשנים 2008–2009 עמד המסחר בין שתי המדינות על כ -80 מיליוני דולרים. הייבוא העיקרי של נמיביה מהודו היו סמים ותרופות, כימיקלים, מכונות חקלאיות, כלי רכב וחלקי מכוניות, כלי זכוכית וזכוכיות, ומוצרי פלסטיק. הודו מייבאת בעיקר מתכות ועפרות. מוצרים הינדים מיוצאים גם מדרום אפריקה השכנה מחדש לייבוא נמיביה בתור ייבוא דרום אפריקאי. יהלומים נמיביים מיוצאים לעיתים קרובות לשוק היהלומים האירופאי לפני שהם מיובאים שוב להודו. בשנת 2009 התקיימה המכירה הישירה הראשונה של יהלומים נמיביים להודו. נמיביה נהנית מהטכניקה ההינדית לשיתוף פעולה טכני (ITEC) עבור אנשי תקשורת ממדינות מתפתחות.
להודו יש נציבות עליונה בוינדהוק ולנמיביה יש נציבות עליונה בניו דלהי. הנציבות העליונה של נמיביה מוכרת גם לבנגלדש, האיים המלדיביים וסרי לנקה.

סודאן

היחסים בין הודו לסודן מאופיינים כרחבי טווח, קרובים וידידותיים, אפילו בשלבי הפיתוח המוקדמים של ארצם. בזמן העצמאות ההינדית, סודן תרמה 70,000 פאונד, אשר שימש לבניית חלק של האקדמיה לביטחון לאומי בפונה. הבניין הראשי של ה-NDA נקרא בלוק סודאן. שני העמים כוננו יחסים דיפלומטיים זמן קצר לאחר שנודע כי הודו אחת המדינות האסייתיות הראשונות להכיר במדינה האפריקאית העצמאית החדשה. להודו ולסודן יש גם נקודות דמיון גאוגרפיות והיסטוריות, כמו גם אינטרסים כלכליים. כמו כן, שתי המדינות הן מושבות בריטיות לשעבר. הודו וסודן ממשיכות לקיים יחסים לבביים, למרות סוגיות כגון הקשר ההדוק של הודו עם ישראל, הסולידריות של הודו עם מצרים בסוגיות הגבול עם סודאן, והקשרים האינטימיים של סודאן עם פקיסטן ובנגלדש. הודו אף תרמה כמה כוחות כמו כוח שמירת השלום של האו"ם בדארפור.

סיישל

להודו יש נציבות עליונה בוויקטוריה, בעוד שלסיישל יש נציבות עליונה בניו דלהי.

קומורו

הודו וקומורו כוננו יחסים דיפלומטיים ביוני 1976.

רואנדה

הודו מיוצגת ברואנדה באמצעות קונסוליית הכבוד שלה בקיגאלי. רואנדה מפעילה את שגרירותה בניו דלהי מאז 1998 ומינתה את שגרירת תושביה הראשונה בשנת 2001.

קניה

הקשרים המסחריים בין הודו וקניה החלו לפני כמה מאות שנים. בקניה קיים מיעוט גדול של תושבים הינדיים, שהם צאצאי פועלים שהובאו על ידי הבריטים לבניית מסילת אוגנדה וסוחרי הגוג'ראטים. היקף הסחר בין הודו וקניה הולך וגדל משנה לשנה. הסחר הבילטרלי הסתכם ב-2.4 מיליארדי דולרים, והייבוא הקנייתי מהודו הסתכם ב-2.3 מיליארדי דולרים בשנים 2010–2011. מאזן הסחר נטה לטובת הודו באופן משמעותי.
הודו היא שותפת הסחר השישית בגודלה בקניה, והיצואנית הגדולה ביותר שלה. הייצוא ההינדי לקניה כולל תרופות, פלדה ומוצריה, מכונות בכלל וכלי רכב בפרט. לעומתה, מייצאת קניה להודו בעיקר נתרן פחמתי, ירקות ותה.
בקניה שוכנים תאגידים הינדיים רבים: קבוצת טאטא, קבוצת אסאר, תעשיות רליאנס ובהארטי איירטל.

ארגון הסחר העולמי

הודו מילאה תפקיד חשוב בייצוג של כמאה מדינות מתפתחות במהלך ועידות ארגון הסחר העולמי.

האו"ם

הודו הייתה בין החברות המקוריות באו"ם שחתמו על ההצהרה של האו"ם בוושינגטון ב-1 בינואר 1942 והשתתפו גם בוועידת האו"ם של הארגון הבינלאומי בסן פרנסיסקו מ-25 באפריל ועד ל-26 ביוני 1945. כחברה מייסדת של האו"ם, הודו תומכת בחריפות ביעדים ובעקרונות של האו"ם, ותרמה רבות ליישום מטרות האמנה, ולאופן התפתחותן של התוכניות והסוכנויות המיוחדות של האו"ם. הודו היא חברה מייסדת של האו"ם ומשתתפת בכל הסוכנויות והארגונים המיוחדים שלה. הודו תרמה כוחות למאמצי השלום של האו"ם בקוריאה, במצרים, בקונגו, בסומליה, באנגולה, בהאיטי, בליבריה, בלבנון וברואנדה בשנים האחרונות, ולאחרונה בסכסוך שבאזור דרום סודאן. הודו הייתה חברה במועצת הביטחון של האו"ם במשך שש תקופות (סך של 12 שנים). הודו היא חברה בקבוצת ה-G4 של מדינות שחוזרות זו לזו בחיפוש אחר מושב קבוע במועצת הביטחון, והן תומכות בעד הרפורמציה של מועצת הביטחון של האו"ם. הודו היא גם חלק מקבוצת G-77.

חבר העמים הבריטי

הודו זכתה לעצמאותה מהקהילה הבריטית באוגוסט 1947 כמו כדומיניון של הודו לאחר החלוקה להודו ולדומיניון פקיסטני. המלך ג'ורג' השישי, הקיסר האחרון של הודו הפך לקיסר הודו, ועם מושל הודו כנציג שלו.
הודו אף הפכה לרפובליקה הראשונה של חבר העמים הבריטי ב-26 בינואר 1950, בעקבות הצהרת לונדון.

סכסוכים בינלאומיים

הסכסוכים הטריטוריאליים של הודו עם פקיסטן השכנה ועם הרפובליקה העממית של סין מילאו תפקיד מכריע בקביעת מדיניות החוץ שלה. הודו מעורבת גם בסכסוכים טריטוריאליים מינוריים יותר עם שכנותיה האחרות: בנגלדש, נפאל והאיים המלדיביים. בבעלות הודו שתי תחנות מחקר מאוישות באנטארקטיקה. כמו כן, תובעת הודו בעלות טריטוריאלית שאינה רשמית על מספר שטחים גאוגרפיים. תביעות אלו עדיין לא הוסדרו או הוכרו על ידי גוף בינלאומי בר סמכא כלשהו.
הודו מעורבת בסכסוכים הבינלאומיים הבאים:

פקיסטן

קשמיר מתפקדת כיום כחלק ממחוז בהודו המערבית. עם זאת, פקיסטן טוענת כי חבל קשמיר הוא שנוי במחלוקת, ואינה מכירה בשליטתה של הודו על החבל. ישנו גם סכסוך שנגרם מבעיות שיתוף מים של פקיסטן מנהר אינדוס.