יהדות סקוטלנד

התקופה המוקדמת ביותר בה הגיעו יהודים לסקוטלנד שנויה במחלוקת. האזור, שנקרא בפי הרומאים "קלדוניה", מעולם לא סופח לאימפריה, אולם הרומאים כבשו לפרק זמן קצר את דרום סקוטלנד.
ההיסטוריה של יהודי בריטניה תמיד מתוארת מתוך זווית ראייה אנגלית, בעוד שהמימד הסקוטי נדחק לשוליים.
מוצאם של רוב יהודי סקוטלנד בגלות אשכנז, בפרט ממדינת ליטא.

תקופת ימי הביניים עד האיחוד עם אנגליה

השלטון בסקוטלנד בתקופת ימי הביניים לא רדף את היהודים. המלומד היהודי-סקוטי דייוויד דאיכס 
מציין באוטוביוגרפיה שכתב שיש בסיס לטענה שסקוטלנד היא המדינה האירופאית היחידה שאין לה היסטוריה של רדיפת היהודים מטעם השלטון.
כמו מדינות נוצריות רבות, הסקוטים בתקופת ימי הביניים האמינו שהם בעלי זיקה תנ"כית. הצהרת ארברואת' (מה- 6 באפריל 1320), מאשרת את מעמדה של סקוטלנד כמדינה ריבונית, עצמאית ובעלת זכות להשתמש בכוח צבאי אם תותקף באופן חד צדדי. נוסח ההצהרה קובע שבעיני האל: cum non sit Pondus nec distinccio Judei et Greci, Scoti aut Anglici (כלומר אין הבדל או עדיפות בין יהודי, יווני, סקוטי או אנגלי).
היהודי הראשון שיש לגביו תיעוד שביקר בסקוטלנד הוא דייוויד בראון. התיעוד הוא משנת 1693, מעט לפני האיחוד עם אנגליה. על פי התיעוד בראון הגיש בקשה לגור ולסחור בעיר אדינבורו.

התקופה שלאחר האיחוד

רוב ההגירה היהודית התרחשה לאחר 1707. המשמעות היא שהיהודים באותה תקופה היו נתונים לחוקים אנטישמיים בריטיים. אוליבר קרומוול התיר מחדש כניסת יהודים לממלכה האנגלית בפרוטקטורט ב-1656, והשפיע על המצב בסקוטלנד. סקוטלנד הייתה גם תחת שיפוט חוק היהודים שנחקק ב-1753, ובוטל בשנה שלאחר מכן.
בוגר אוניברסיטת גלאזגו הראשון שידוע שהיה יהודי היה לוי מאיירס, ב-1787. בשונה מחבריהם האנגלים, סטודנטים סקוטים לא אולצו להצהיר הצהרה דתית.
ב-1795 ידוע על הרמן ליון, שקנה חלקת קבר באדינבורו. הוא היה במקורו מגרמניה, והיה רופא שיניים ורגליים. הוא הגיע לסקוטלנד ב-1788. אין זכר לחלקת הקבר כיום, אך היא מסומנת במפת סקר מ-1852.
הקהילה היהודית הראשונה באדינבורו נוסדה ב-1816, בגלאזגו ב-1823 ובאברדין ב-1893. בית הקברות היהודי בדנדי מראה שהייתה גם בעיר זו קהילה יהודית מאז המאה ה-19.
היהודי בן גלאזגו אשר אשר (1837-1889) היה היהודי הסקוטי הראשון שהיה רופא. הוא כתב ספר על טקס ברית המילה היהודי (1873).
ב-1878, יהודים נקשרו לאריסטוקרטיה הסקוטית כשחנה דה רוטשילד, שנולדה באנגליה, נישאה לארצ'יבלד פרימרוז. היא נפטרה בדאלמני. בנה, הארי, היה שר החוץ של סקוטלנד במשך שנה ב-1945.
בבורחם מרדיפות באימפריה הרוסית, התיישבו יהודים רבים בערים הגדולות בממלכה המאוחדת, כולל בסקוטלנד, ובעיקר בגלאזגו. כמו כן מעט יותר באדינבורו, ומעט באברדין, דנדי, גרינוק ואייר. רובם הגיעו ממערב האימפריה, ובמיוחד מליטא.

המאה ה-20

ההגירה נמשכה לתוך המאה ה-20 וב-1905 ממדי ההגירה הגיעו לכדי 8,000 יהודים. האוכלוסייה של יהדות סקוטלנד גדלה משמעותית באמצע המאה ה-20 כאשר זרם של פליטי רדיפות הנאצים ומלחמת העולם השנייה הגיעו לסקוטלנד.
ב-1939 הגיע מאוסטריה הרב זאב וולף גוטליב שליווה קבוצה של ילדים שהוסעו לבריטניה במסגרת ה"קינדרטרנספורט". הוא כיהן בשנים 1950–1976 כרב הראשי של סקוטלנד, רב בית הכנסת קווינ"ס פארק ואב בית הדין של גלאזגו.

המאה ה-21

ע"פ מדגם אוכלוסין שנערך ב-2011 כ-5,887 יהודים מתגוררים בסקוטלנד, בעיקר באדינבורו, גלאזגו ובדנדי. רוב האוכלוסייה היהודית מתגוררת באזורים העירוניים.
בימי השיא מנתה הקהילה היהודית המקומית כ-15,000 יהודים בגלאזגו לבדה. כעת הצטמקו המספרים משמעותית. רוב הצעירים מהגרים דרומה, לאנגליה. בודדים עשו בשנים האחרונות עלייה לארץ ישראל.
הארגון היהודי הגדול ביותר הוא מועצת הקהילות היהודיות בסקוטלנד (Scottish Council of Jewish Communities), שהיא הגוף המייצג את כל הקהילות היהודיות בסקוטלנד. מועצת הקהילות מייצגת את הקהילה היהודית בסקוטלנד בממשלה הסקוטית וגם בגופים רשמיים אחרים. המועצה מתאמת עם שרים, חברי ממשלה, כנסיות, איגודים מקצועיים, ואחרים בנושאים המשפיעים על הקהילה היהודית. מועצת הקהילות גם מספקת סיוע ועזרה לקהילות קטנות, ליחידים ולמשפחות אשר גרות רחוק מקהילה יהודית. המועצה עוזרת לארגונים בקהילה היהודית לעמוד בדרישות רגולטוריות שונות. סקוג"ק גם מקדמת דיאלוג והבנה בין הקהילה היהודית וקהילות אחרות סקוטלנד.