ספריית חב"ד

היסטוריה

אדמור"י חב"ד חיבבו ספרים וכתבי יד תורניים. בשל שריפות שהיו פוקדות את העיירות שבהן חיו האדמו"רים הראשונים נותרו אך שרידים מעטים מספריותיהם.
בשנת 1915 נאלץ האדמו"ר שלום דובער שניאורסון (הרש"ב) לעזוב את לובביץ', עקב התקרבות הכוחות הגרמנים במלחמת העולם הראשונה. הוא עבר לרוסטוב, ושלח לאחסון במוסקבה את אוסף הספרים שלו, שאותו יסד רבי שניאור זלמן מלאדי, וכלל כ-15,000 ספרים. בשנת 1920 נפטר האדמו"ר. עם הרגיעה במלחמת האזרחים ברוסיה, ביקש בנו וממשיך דרכו, האדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון, לקבל את אוסף הספרים, אך השלטון הסובייטי החדש הלאים את המחסן שבו אוחסנו הספרים, והעביר את האוסף, שנודע בשם "אוסף שניאורסון", לספרייה הממלכתית של רוסיה.
רבי יוסף יצחק שניאורסון החל לרכוש ספרים בכסף רב. הוא רכש את ספרייתו של האספן והביבליוגרף ר' שמואל וינר בחודש כסלו תרפ"ה.
לאחר יציאתו מברית המועצות הוציא עמו את ספרייתו, ובפולין אף הרחיב אותה. הוא ייסד קרן במטרה להגדיל את "ספריית ליובאוויטש". במכתביו לאספני ספרים הדגיש כי הספרייה מיועדת גם עבור חוקרים העוסקים בעבודות מחקר על היהדות. לפיכך, התקבלו בברכה גם ספרים שאינם קשורים במישרין ליהדות, ואף ספרי כפירה. במשך תקופה זו נוהלה הספרייה על ידי מזכירו ואיש ימינו של הרבי הריי"צ, הרב חיים ליברמן. לאחר שנמלט הריי"צ מאירופה הוא הצליח לאחר מאמצים רבים של שנה וחצי להביא את הספרייה לארצות הברית, במימון אגודת חסידי חב"ד בארצות הברית וקנדה.
חלק מהספרים שוכנו בבניין המשרדים שמצד שמאל של 770, עד להרחבתו בשנת תשל"ד אז כל הספרים עברו לבניין הספרייה.

משפט הספרים

בקיץ תשמ"ה (1985) נטל נכדו של הרבי הריי"צ, בארי גוראריה כ-450 ספרים מהספרייה (ככל הידוע, ייתכן ויותר.), ומכר את חלקם במחירי עתק, בטענה כי הם שייכים לו, בתור יורש של סבו (הן הרב מנחם מנדל שניאורסון והן הרב שמריהו גור-ארי, אביו של בארי, היו חתניו של הריי"צ). לאחר שסירב גור אריה להתדיין בבית דין רבני, הגישה נגדו חסידות חב"ד תביעה בבית משפט פדרלי בניו יורק. במשפט, שכונה "משפט הספרים", פסק השופט צ'ארלס סימפטון כי הספרים הם רכוש הקהילה ולא רכוש פרטי, ולפיכך היורשים הם אגודת חסידי חב"ד.
בין הטענות המכריעות הייתה טענתה של הרבנית חיה מושקא שניאורסון, בתו של רבי יוסף יצחק ואשתו של הרבי מנחם מנדל שניאורסון, שאמרה בעדותה (במענה על השאלה למי שייכת הספרייה): "לחסידים, שכן גם אבי היה שייך לחסידים". יום הניצחון במשפט נקרא בפי החסידים "דידן נצח" (מארמית: "הניצחון שלנו"), ובהוראת הרבי נוהגים חסידי חב"ד לקיים פעולות לחיבוב ספרים בעיקר קניית ספרים ביום הזה קרא הרבי להוצאת ספרים קה"ת לקיים הנחות על כל ספרי חב"ד.

תערוכות מתחלפות


בשנת תשנ"ד (1994) פתחה הספרייה אולם תצוגה לציבור הרחב. בתערוכה המתחלפת מדי 18 חודש מוצגים פריטים מאוצרות הספרייה בנושא מסוים. לדוגמה, ב־2013 הנושא היה 'מפתחות ערים ותעודות כבוד' שנמסרו לרבי מליובאוויטש, ביניהם "מדליית הזהב של הקונגרס" ועוד.
מקיץ תשע"ד (2014) עד אלול תשע"ה (ספטמבר 2015) נושא התערוכה היה 'גנזי ספרים' - ספרים מערש הדפוס העברי, כתבי יד עתיקים בני מעל 1,000 שנה דפוסים ראשונים מהתנ"ך, תלמוד, זוהר, רמב"ם ועוד. התערוכה בנויה מ-14 נושאים. הוצג בה דף מאחד הספרים הראשונים בעולם שנדפסו, והספר העברי הראשון המתוארך שנדפס - רש"י על התורה. בשנת תשע"ו פרסם מנהל הספרייה הרב שלום בער לוין ספר בשם "תערוכות הספרייה" - סקירה של 14 תערוכות ספריית חב"ד

אוסף שניאורסון במוסקבה

"אוסף שניאורסון" הוא חלק מספריית אדמור"י חב"ד הכולל יותר מ-12 אלף כותרים של ספרים וכתבי יד. האוסף הופקד על ידי שלום דובער שניאורסון, האדמו"ר החמישי של חב"ד בזמן מלחמת העולם הראשונה בידי שלטונות רוסיה דאז. תקופה לא ארוכה אחר כך כאשר הקומוניסטים עלו לשלטון, הולאם האוסף על ידם. בהמשך שלח את בנו האדמו"ר השישי להוציא את הספרים, אך הרוסים מנעו זאת.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 עם התפרקות ברית המועצות, המשיך הרבי מליובאוויטש את המאמצים להשבת האוסף לספריית חב"ד. במשך השנים נעשו על ידי חסידיו פעולות שונות כדי שממשלת רוסיה תשיב את האוסף לחב"ד (בדרכים דיפלומטיות בתוך רוסיה, דרך הסנאט האמריקאי ובתי משפט בינלאומיים), אך בפועל סירבו הספרייה במוסקבה והשלטונות להעביר את הספרים למרות פסק דין של בית משפט ברוסיה המורה כי האוסף שייך לחב"ד.
בשנת 2000 הזמינה ספריית מוסקבה את הרב לוין לזהות את הספרים מאוסף שניאורסון שברשותה ובמשך כמה שבועות זיהה בעזרת ספרני הספרייה 4,300 ספרים מהאוסף עליהם הודבקה מדבקה "אוסף ליובאוויטש". לדבריו בספרייה נמצאים עוד אלפי ספרים מאוסף שניאורסון המופיעים בקטלוג המקורי שנרשם בליובאוויטש בשנת תרע"ד (1914) אך לא הרשו לו לזהות אותם.
בסביבות 2005 נפתח משפט בבית משפט פדרלי בארצות הברית המתנהל עד היום. ממשלת רוסיה סירבה לשלוח נציג למשפט, בטענה כי לבית המשפט אין סמכות לדון בעניין, והדיון נערך במעמד צד אחד.
ב-5 באוגוסט 2010 הורה בית המשפט הפדרלי בארצות הברית לממשלת רוסיה להעביר בתוך 30 יום את כל כרכי ספריית שניאורסון הנמצאים בספריות הציבוריות במוסקבה לידי תנועת חב"ד. ההחלטה גרמה למתח דיפלומטי בין ארצות הברית ורוסיה ולהימנעותה של רוסיה מלאשר לאוניה בבעלות הממשלה מלעגון בארצות הברית מחשש כי תעוקל.
ב-2012 הוציא בית המשפט צו בו הוא מחייב את רוסיה לשלם 50 אלף דולר על כל יום שהספרים לא הושבו.
בתחילת 2013 החליטה ממשלת רוסיה בהחלטה חד צדדית, למרות תוצאות המשפט בארצות הברית, כי היא תעביר את הספרים לידי חב"ד ברוסיה והם יופקדו במוזיאון היהודי במוסקבה שקם באותה שנה. בחודש אפריל הודיע הממשל הרוסי כי בכוונתו להעביר את האוסף למוזיאון בשלבים, בשלב ראשון 500 ספרים, ועד סוף 2013 כ-4500 ספרים, שכבר מזוהים כחלק מהאוסף, ולאחר מכן ימיינו ויעבירו את כל השאר.
ב-13 ביוני 2013 כינס נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, מסיבת עיתונאים בה נכחו שלוחי חב"ד ברוסיה בה הודיע רשמית על העברת הספרים למוזיאון היהודי במוסקבה, אחריו דיבר הרב בערל לאזאר ואמר שהמטרה הסופית היא שהספרים יגיעו למקומם בספריית חב"ד בניו יורק. בתגובה הודיע מנהל ספריית חב"ד בניו יורק כי הספרים חייבים לחזור למקומם האמיתי בניו יורק ולא להישאר ברוסיה.
בתחילת יולי העבירה רוסיה בפועל את 500 הספרים הראשונים למוזיאון. ביניהם היה כתב יד של הספר שפת אמת על סדר נשים וסדר נזיקין שנחשב כאבוד עד למציאתו.
באפריל 2014 סיימה ספריית מוסקבה, להעלות לאתר האינטרנט שלה 4,300 ספרים מאוסף שניאורסון שברשותה. לפני שהעבירה את כתבי היד, המסמכים והספרים למוזיאון היהודי, היא סרקה והעלתה אותם לאתר האינטרנט שלה. ספרים אלו זוהו בשנת 2000 על ידי לוין כחלק מאוסף שניאורסון. לפי שלום בער לוין מנהל הספרייה בניו יורק, לא היה ידוע כלל על קיומם של חלק מכתבי יד אלו.
בין הפריטים הנדירים שנסרקו והועברו למוזיאון נמצא דפוס ראשון של סידור אדמו"ר הזקן, זהו עותק יחיד בעולם שידוע מדפוס זה. כמו כן נסרקו כתבי יד שונים (כגון קטלוג בכתב יד אדמו"ר הריי"צ מספרי אביו אדמו"ר הרש"ב, מכתב של הרבי הרש"ב אל הרב חיים הלוי סולובייצ'יק) ועוד.