google/wiki40b huggingface dataset:
תופיק טובי

ביוגרפיה

טובי נולד בחיפה, בנם של אליאס ואליס (לבית ח'ורי). סיים את בית הספר היסודי של הקהילה האורתודוקסית בחיפה וב-1936 עבר ללמוד בפנימיית בית הספר "אלמוטרן גובאת" (צהיון) של המיסיון הבריטי בירושלים והיה פעיל בהתאחדות התלמידים הערבים ולאחר מכן בתנועת התלמידים הערבים.
בשנת 1940 חזר לחיפה והצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ). לאחר פיצול המפלגה על רקע לאומי ב-1943 היה אחד ממייסדי הליגה לשחרור לאומי, שהתנגדה תחילה לתוכנית החלוקה אולם לאחר מכן תמכה בה עקב השינוי החיובי בעמדת ברית המועצות.
לאחר פטירת אביו ב-1941 נאלץ לסייע בפרנסת המשפחה ולכן ויתר על לימודים אוניברסיטאיים. בשנים 1943–1948 עבד במחלקת העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט הבריטי.
ב-1948 איחדו חברי הליגה הערבים וחברי הפק"פ היהודים כוחות והקימו את המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י). טובי היה חבר הוועד המרכזי של המפלגה, חבר לשכה ומזכירות, וערך את ביטאונה בשפה הערבית, "אל-איתיחאד". בנוסף, היה חבר נשיאות הוועד הארצי למען שלום מאז שנות ה-50 וחבר נשיאות מועצת השלום העולמית.
בשנת 1949 נבחר לכנסת מטעם מק"י. באותה שנה, בעת שקבל על התנהגות צה"ל בפעולות חיפוש מסתננים בגליל, היו שטענו נגדו כי עליו להודות שמאפשרים לו לכהן בכנסת. בעקבות זה יצא להגנתו המשורר נתן אלתרמן במדורו "הטור השביעי" בשיר בשם "הנזיפה בתופיק טובי". למרות שליטתו בעברית, הקפיד לנאום בכנסת בערבית כשלאחר נאומו דבריו מתורגמים לעברית בידי מתורגמן.
בשנת 1956, לאחר טבח כפר קאסם, גבו תופיק טובי ועמיתו מאיר וילנר עדויות מהפצועים והפיצו אותן, בין השאר מעל במת הכנסת, תוך שימוש בחסינותם הפרלמנטרית. כך הצליחו להביא את המידע לידיעת הציבור כשבועיים לאחר המעשה, למרות מאמצי הצנזורה הצבאית להסתיר את התרחשות הטבח מהציבור. בשנת 1965, בעקבות ויכוחים פנימיים במק"י על מהות היותה תנועה יהודית ערבית ולא ציונית, הוחלט בחודש יוני על פילוג. טובי, יחד עם חבריו מאיר וילנר, אמיל חביבי, תאופיק זיאד וסשה חנין, הקימו את רק"ח, שהייתה תנועה יהודית ערבית ולא ציונית, בה טובי שימש כנציגה השני בכנסת ביחד עם וילנר. מצב זה המשיך משהוקמה חד"ש בשנת 1977, וטובי היה מספר שתיים ברשימתה לכנסת. בשנת 1976 נתמנה לסגן מזכ"ל המפלגה ובשנת 1989 נתמנה למזכ"ל המפלגה, תפקיד שכיהן בו עד 1993.
ב-4 ביולי 1990 פרש מהכנסת לאחר למעלה מ-41 שנות כהונה רצופות, והוחלף בתמר גוז'נסקי. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-119 והאחרון ברשימת חד"ש לכנסת.
תופיק טובי שני רק לשמעון פרס במניין שנות הכהונה כחבר הכנסת, ושלישי רק למאיר וילנר ושמעון פרס במניין הקדנציות כחבר הכנסת (12 קדנציות).
טובי נשאר קומוניסט כל ימי חייו. עמדתו כלפי מדינת ישראל הייתה מורכבת. הוא הגדיר את עצמו כפטריוט ישראלי והדגיש שאינו רואה ניגוד בין זהותו הערבית לישראליותו. בנאומו הראשון בכנסת בשנת 1949 שיבח את העמידה הישראלית במלחמת העצמאות מול מה שכינה "מזימות והתערבות אימפריאליסטית", ראה בה מלחמת שחרור לאומי, וראה בהקמתה של מדינת ישראל "ניצחון לכל כוחות החופש והדמוקרטיה במזרח התיכון". הוא ביקר את הסכמתה של ישראל לסיפוח השטח שיועד למדינה הערבית (שהוא ציפה שתהה ידידותית ודמוקרטית) לידי מלכויות ירדן ומצרים. את אשמת הנכבה הטיל על "השליטים הערבים הריאקציוניים" שהתנגדו לתוכנית החלוקה. הוא גם קבל על האפליה בכך שהערבים אינם נקראים לשרת בצה"ל.
טובי התגורר בחיפה והיה נשוי לאולגה (אחותו של אמיל תומא). הוא היה אחרון חברי הכנסת הראשונה שנשארו בחיים. נפטר ב-12 במרץ 2011, אולגה נפטרה ב-28 בנובמבר 2016.
בנו היחיד, אליאס טובי הוא פרופסור לרפואה, מנהל המחלקה לאימונולוגיה ואלרגיה קלינית במרכז רפואי בני ציון ומנהל בית החולים האיטלקי בחיפה.
בטאון חיל האוויר

היסטוריה

בטאון חיל-האוויר הוקם ב-2 בספטמבר 1948. הגיליון הראשון ראה אור לראשונה ב-20 בספטמבר באותה שנה כמגזין עב-כרס היוצא לאור מדי שישה חודשים. המגזין הכיל חדשות מבסיסי החיל, סיפורי גבורה ומדור מכתבי חיילים. הוא נערך על ידי מייסדו משה הדר (פומי), ומחירו עמד על 50 מיל.
הבטאון יצא לאור לאחר הצעת אגף המנהלה של חיל האוויר בנושא דפוסי הפעולה של החיל מול אגף כוח האדם והמטה הכללי (המטכ"ל). בהצעה מצויה התייחסות גם לשיתוף הפעולה בין שירות התרבות שלו, שבראשו עמד אז ד"ר אברהם שאנן, לבין שירות התרבות הכללי. אנשי שירות התרבות פנו בקריאה לכל יחידות החיל לבוא וליטול חלק בכתיבת המאמרים לבטאון זה — אולם ללא הצלחה, ולכן נאלצו לכתוב בעצמם את רוב המאמרים. הבטאון הופיע אחת לכמה חודשים, במתכונת של חוברת עבת כרס הכוללת צילומי צבע, דבר שהיה נדיר באותה תקופה, וזכה לתפוצה רבה בין בני הנוער.
בשנת 1977 שונתה מתכונת העבודה של הביטאון, העיתון גדל, הפורמט שונה ותדירותו גדלה לשישה גיליונות בשנה. בעקבות השינוי הדרסטי מספר הגיליון שונה ל-1. מאז מופיע על הביטאון מספר הגיליון החדש ובסוגריים מספר הגיליון הראשון מספטמבר 1948. עם התקדמות טכנולוגיות הדפוס הוכנסו יותר ויותר עמודי צבע לעיתון, עד שבתחילת שנות התשעים הפך העיתון צבעוני לחלוטין.  הבטאון מודפס על דפי כרומו משובחים וכולל כתבות על חיל-האוויר, ידיעות חדשותיות על הנעשה בארץ ובחו"ל בנושאי תעופה, מדור היסטורי, מדור שאלות הקוראים ועוד.
למרות היותו גוף צבאי, הבטאון מתנהל כמשק עצמאי סגור. בשנת 1991, כאשר ביקש הרמטכ"ל הטרי אהוד ברק לסגור את כל הבטאונים הצבאיים, היה בטאון חיל-האוויר אחד משלושת הבטאונים שהמשיכו לצאת לאור (השניים האחרים היו "במחנה" ו"מערכות"), בין השאר בשל העובדה שהחזיק את עצמו כלכלית ולא היה לנטל על תקציב משרד הביטחון. בטאון חיל-האוויר מצליח גם כיום לכסות את עלויות ההפקה היקרות שלו ולהימצא במאזן כלכלי חיובי.
יחידת בטאון חיל-האוויר אחראית גם על אתר האינטרנט והרשתות החברתיות של החיל. האתר עלה לאוויר ב-16 בספטמבר 1998. צוות האינטרנט עובד בשיתוף פעולה מלא עם כתבי הבטאון על מנת לעדכן את האתר.
אושרי סהר

ביוגרפיה

סהר נולד בשם אושרי סויסה. הוא בוגר בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית-צבי (בוגר מחזור 2000).
בקולנוע שיחק בסרטים "ריח פועלים", "אנטארקטיקה" ו"סיפור גדול".
בסדרת הטלוויזיה "רביעיית רן" גילם את דמותו של אחד מארבעת האחים, גור, במאי תיאטרון המרותק לכיסא גלגלים.
בתיאטרון הלאומי הבימה שיחק, בין השאר, בהצגות "הקומיקאים", "הכבש השישה עשר", "חתונה מושלמת", "אנטיגונה" ו"שעה יפה ליוגה".
בשנת 2011 היה שותף להקמת תיאטרון תהל כששיחק את אד, בהצגה סיפור אהבה בשלושה פרקים
בשנת 2014 שיחק בתיאטרון הספרייה בהצגה "בוגרשוב 34".
סהר מתגורר בתל אביב.
עמירה דותן

שירות צבאי ולימודים אקדמיים

דותן התגייסה לצה"ל ביולי 1965 ושובצה בחיל המשטרה הצבאית. לאחר הטירונות יצאה לקורס קצינות ואחר כך שירתה במטה החיל, כשלישה בפיקוד הדרום וכשלישה ביחידת המיעוטים. עברה לשרת בחיל הנשים והייתה קצינת הח"ן הפיקודית של פיקוד הדרום, סגנית קצינת ח"ן ראשית (קחנ"ר). ב-1982 מונתה לקצינת ח"ן ראשית והייתה האישה הראשונה בעלת דרגת תת-אלוף. במהלך שירותה הצבאי השלימה דותן תואר ראשון במדעי ההתנהגות ולימודי תואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון.

לאחר פרישתה מצה"ל

לאחר פרישתה מצה"ל שימשה סגנית נשיא אוניברסיטת בן-גוריון (בשנים 1988–1989). לאחר מכן כיהנה כנציגת הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית בצפון אמריקה (1992-1989),
כיהנה בתפקיד מנכ"לית OPERATION INDEPENDENCE - עמותה בשיתוף הפדרציות היהודיות בצפון אמריקה ומשרד האוצר מטרתו לקשר בין חברות הייטק וביוטק ישראליות לשותפים אסטרטגיים בצפון אמריקה.
ב-1998 יזמה עם חנה קוצר ספיר את הקמת מרכז הגישור "גישור נוה צדק – יישוב סכסוכים בדרכי שלום", אותו השתיים מנהלות מאז.

המשך דרכה

דותן זכתה בפרס "International Advocate for Peace Award" לשנת 2009, מאת אוניברסיטת קרדוזו בניו יורק.
משנת 2012 מכהנת דותן כראש "המרכז לאחריות תאגידית" בבית הספר למינהל עסקים של המסלול האקדמי המכללה למינהל.
דותן כיהנה כדירקטורית בתעשייה האווירית, ב"מבטח שמיר", "פועלים שוקי הון" ובאוצר ההתיישבות היהודית. היא חברה בחבר הנאמנים של אוניברסיטת בן-גוריון, מכללת ספיר ותיאטרון הבימה.

משפחה

דותן היא אלמנה ואם לשלושה. מאז פטירתה של בתה ענת, ממשיכה עמירה דותן את דרכה של ענת (2010-1977) במסגרת עמותת ענת, "עידוד נטיעות תרבותיות בנגב", בפעולת התנדבות בשדרות ובאזור הנגב המערבי. בת נוספת שלה, ענבר דותן, מוכרת כמי שסייעה לאזרחים רבים בתוכנית הרדיו אותה הפיקה ובה שדרה בשם "ענבר דותן, אמא עצבנית".
המרדף לאושר

עלילת הסרט

הסרט מתרחש בעיר סן פרנסיסקו שבארצות הברית בשנת 1980. כריס גרדנר, איש מכירות, נרשם לתוכנית הכשרת ברוקרים על מנת לשפר את מעמדו החברתי-כלכלי. הוא מתקבל לתוכנית הכשרה שאורכה חצי שנה, ושם הוא נאלץ להתמודד יחד עם 20 מועמדים נוספים על המשרה הנחשקת. רק אחד מ-20 המועמדים יתקבל לעבודה בחברה.
אשתו של כריס שאינה רואה בעין יפה את החלטתו של בעלה, עוזבת אותו ומשאירה את כריס יחד עם בנו הצעיר. החל מהיום שאשתו עזבה את הבית, כריס נתון בלחץ רב, שכן הוא צריך לחלק את ימיו בין שיחות טלפון לעשירי סן פרנסיסקו, אותם הוא אמור לשכנע להעביר את כספם לחברה בה הוא מתמחה, ובין דאגות למקום בו הוא ובנו ישנו בלילות הקרובים. במהלך תקופת ההתמחות, כריס ובנו חיים חיי עוני ללא מקום מגורים.
בסיום הסרט כריס מנצח את שאר המועמדים וזוכה במשרה. באפילוג הסרט מסופר שגרדנר עזב לאחר מכן את החברה והצליח להתעשר.

כריסטופר גרדנר במציאות

במציאות, כריסטופר גרדנר קיבל את המשרה, ונהיה מיליונר שהגיע למעמדו בזכות עצמו. סיפור חייו סיפק השראה לסופרים רבים לכתוב את ספריהם, וכן סיפק השראה לשחקן וויל סמית', שהיה אחראי מאוחר יותר לעיבוד הקולנועי של הסיפור. גרדנר כתב ספר שהצליח מאוד בארצות הברית בשם "הזכרונות של גרדנר". הספר פורסם במאי 2006, וסצינות רבות מהסרט "המרדף לאושר" נכתבו על פי זכרונות אלו. גרדנר אף השתתף כניצב בסצנה קצרה בסוף הסרט.
בשנת 2006 גרדנר מכר את החברה שלו ב-184 מיליון דולר.
ראלי ארגנטינה

ראלי ארגנטינה הוא מרוץ ראלי המתקיים כחלק מאליפות העולם בראלי, אליפות האינטרנשיונל ראלי צ'אלנג' (IRC), אליפות דרום אמריקה בראלי ואליפות הראלי הארגנטינאית. המרוץ מתקיים באזור ויז'ה קרלוס פאס בפרובינציית קורדובה בשבילי חצץ צרים.

היסטוריה

המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1980 בפרובינציית טוקומאן. וולטר רורל ניצח את המרוץ הראשון כשהוא נוהג בפיאט 131 אבארת'. בשנת 1981 התקיים המרוץ שנית באותו המסלול. אחרי שנה בה לא התקיים המרוץ, עבר המרוץ לבארילוצ'ה שבפרובינציית ריו נגרו. שנה לאחר מכן נדד שוב המרוץ, הפעם לפרובינציית קורדובה בה הוא מתקיים עד היום.
בשנת 2007 התקיים סטייג' מהמרוץ באצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי בבואנוס איירס וסטייג' נוסף התקיים באצטדיון מריו אלברטו קמפס בקורדובה. בשנת 2012 הוארך המסלול ונקבע על אורך של 500 קילומטרים, המרוץ הארוך ביותר בעידן המודרני של הראלי.
גאביאל חקיין

מורפולוגיה

הגביאל החקיין הוא תנינאי גדול: אורך זכר בוגר יכול להגיע ל-4.5–6 מטרים (15–20 רגל). משקלו מגיע ל-250 קילוגרם (550 ליברות).
הגולגולת של הגביאל החקיין היא ארוכה (אורכה המירבי יכול להגיע ללמעלה מ-80 סנטימטרים (31 אינץ')) עם לסת ארוכה וצרה במיוחד, ובה שיניים רבות. היחס בין אורך הגולגולת לרוחב הבסיס נע בין 3:1 ל-3.5:1.
על מיקומו בסדרת התנינאים קיימת מחלוקת עזה: בעוד שמיונים המסתמכים על מאפיינים מורפולוגיים מראים כי הגאביאל החקיין משתייך דווקא למשפחת התניניים, המיונים המולקולריים מראים כי הוא שייך דווקא למשפחת הגאביאליים.

מקום מחיה

הגביאל החקיין שוכן ב-6 נהרות בסומטרה ובמלזיה ובנהרות המרוחקים של בורנאו. הוא נכחד מכל אזור הודו-סין, שם הוא לא נצפה משנת 1970. מאובנים מדרום מזרח סין ומטאיוואן מראים שבעבר שטח מחייתו היה רחב הרבה יותר מהיום.

תזונה

במחקרים שפורסמו ב-2009 נקבע כי תזונתו כוללת דגים ופרוקי רגליים אך גם יונקים כמו קופים, עטלפי פירות ואף איילים ובמזרח קלימנטן תועד טורף פרה. זאת בשונה מהגאביאל ההודי, הניזון רק מדגים ופרוקי רגליים. התנין איננו רואה באדם טרף אך עדיין יתקוף להגנה.

רבייה

נקבות הגאביאל החקיין מגיעות לבגרות באורך 2–3 מטר. הן מטילות 30–60 ביצים בתוך ערימת עלים יבשים. לאחר הטלת הביצים וסיום בניית ערימת העלים, הנקבה נוטשת את הקן. שלא בדומה לרוב מיני התנינאים, הגאביאלים הקטנים אינם זוכים כלל להגנה מהוריהם, והם חשופים לטורפים כמו נמיות, נמרים, טיגריסים, גחניים וכלבי בר. הצעירים בוקעים לאחר כ-90 ימים, ואורכם הממוצע הוא כ-30 סנטימטרים (12 אינץ').

שימור

הגאביאל החקיין נתון לסכנת הכחדה ברוב שטחי מחייתו עקב ניקוז מי הביצות ובירוא שטחי יער גשם הסובב. לרוב צדים אותו בשל עורו ובשרו, והביצים נלקחות למאכל, אולם ממשלות אינדונזיה ומלזיה החלו לנקוט צעדים על מנת להגן על המין מסכנת הכחדה.
בית מטוסיאן

היסטוריה

הבית נבנה בין השנים 1934–1936 על ידי וארטאן מטוסיאן, ארמני שעבד כמנהל חשבונות. מטוסיאן בנה את ביתו על מגרש שרכש בשנת 1932 מהפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים. המבנה כלל שלוש דירות מגורים ושני מוסכים למכוניות. משפחת מטוסיאן התגוררה בקומת המסד, ושתי הקומות העליונות הושכרו. הדירה בקומה הראשונה הושכרה למנהל בנק ברקליס, ושימשה את מנהל הסניף המרכזי בירושלים, והדירה בקומה השנייה הושכרה למחלקת הדיור של ממשלת המנדט הבריטי, והתגורר בה ראש המחלקה (אדווין סמואל, בנו של הנציב הבריטי הראשון הרברט סמואל). בשנת 1948, לאחר מלחמת העצמאות המשיך סמואל להתגורר בקומה העליונה על אף סיום עבודתו בממשלת המנדט.
משפחתו של מטוסיאן גורשה מביתה על ידי ארגון הלח"י במהלך מלחמת העצמאות. הארגון אחסן במבנה חומרי נפץ, ובמהלך תאונה מבצעית התפוצצו חומרי הנפץ וגרמו נזקים רבים למרתף ולקומה הראשונה. ב-24 באוקטובר 1948 הועבר הבית לידי צה"ל ובשנת 1950 הושב לידי סמואל, למרות מחאתו של מטוסיאן.
מטוסיאן, שלא עזב את הארץ, ניהל משפט כנגד האפוטרופוס על נכסי נפקדים ובשנת 1951 הושבה לו הבעלות בדירה בהוראת בית המשפט. המשפחה שבה להתגורר בקומת המסד, והדירה בקומה הראשונה הושכרה לאוניברסיטה העברית וזו שיכנה במבנה את הפרופסור דוד פלוסר.
בשנת 1994 נמכר הבניין לקבלן אלי אביטל, ולמבנה נוספו שתי קומות בתכנונה של האדריכלית אורנה אנג'ל.

תיאור המבנה

בעת בניתו היה המבנה בניין דו קומתי. המבנה שילב מספר סגנונות בנייה - הסגנון האקלקטי (בקומה השנייה של צידו המזרחי של המבנה, ובקומה הראשונה של צידו המערבי), עם הסגנון הבינלאומי ואר דקו. לצד מאפיינים של הסגנון הבינלאומי (חלונות ארוכים המאירים את חדר המדרגות) ניתן לראות מרפסת מקושתת (סגנון מזרחי), ועמודים בסגנון אר דקו.
מטוסיאן בנה את המבנה בפאר רב, תוך בחירת אבנים מאיכות גבוהה, ושמירה על צבע המבנה באמצעות שימוש באבנים מאותו אתר.
יצר הרע

ביהדות, יצר הרע הוא כינוי לנטיותיו השליליות של האדם.

מקורות ושמות

בתורה מופיע המונח "יצר לב האדם רע מנעוריו", שמבטא את הכוחות מולדים אצל בני האדם, הגורמים להם לפעול באופן שמספק את צורכיהם, גם אם על חשבון אחרים. מקור השם בפסוק מספר בראשית "כי יצר לב האדם רע מנעוריו", המרמז לפעולתם של כוחות אלו כבר מיום היוולדו של התינוק.
בתלמוד ובמדרשים לעיתים היצר הרע מופיע כדמות חיצונית המסיתה את האדם לעבירה.
במקורות היהדות לעיתים מכונה היצר הרע בשם שטן.
במסכת סוכה מסופר על מספר שמות שהוענקו ליצר הרע:
"דרש רבי עוירא ואיתימא רבי יהושע בן לוי: שבעה שמות יש לו ליצר הרע - הקדוש ברוך הוא קראו "רע"; משה קראו "ערל"; דוד קראו "טמא"; שלמה קראו "שונא"; ישעיהו קראו "מכשול"; יחזקאל קראו "אבן"; ויואל קראו "צפוני."
כינוי נוסף ליצר הרע הוא זקן וכסיל או מלך זקן וכסיל. מקור הביטוי במדרש רבה: "מלך זקן וכסיל - זה יצר הרע. ולמה קורא אותו מלך? שהכל שומעין לו. ולמה קורא אותו זקן? שמזדווג לו מילדותו ועד זקנתו. ולמה קורא אותו כסיל? שהוא מלמד לאדם דרך רעה."
רבי נחמן מברסלב אמר שליצר הרע יש לקרוא אך ורק "המדמה" כי הוא מכניס לאדם רק דמיונות לראש.

העת החדשה

בספר התניא מובא שיצר הטוב ויצר הרע מקורם בשתי נפשות. לבני ישראל, לפי מחבר התניא, יש שתי נפשות, אחת נפש בהמית והשנייה היא הנפש האלוקית. והיצר הרע מקורו בנפש הבהמית. היצר הטוב מבוסס בעיקרו על המחשבה והמוח, ואילו היצר הרע מבטא את האמוציות והרגשות הספונטניים שעמם האדם נולד, שמטבעו נמשך האדם לתאוות גשמיות וגופניות. כהמשך לגישה זו, בחסידות חב"ד ובתניא בפרט מודגשת השיטה של "מוח השליט על הלב", כלומר לשלוט על הלב ועל האישיות ולכוון אותם לפי מסקנת השכל.
הפרדוקס של גרלינג-נלסון

הפרדוקס של גרלינג, הידוע גם בתור הפרדוקס של גרלינג-נלסון או הפרדוקס ההטרולוגי,  הוא אחד מהפרדוקסים המציגים בעיות של השפה הטבעית. 
הפרדוקס נוצר באמצעות הגדרת מילה כהטרולוגית אם היא אינה מתארת את עצמה. מגדירים מילה כאוטולוגית אם היא כן מתארת את עצמה.
למשל: המילה 'בעברית' מתארת מילה בעברית והיא בעצמה בעברית - כלומר היא אוטולוגית. המילה 'באנגלית' היא מילה המייחסת לטקסט באנגלית אבל היא בעצמה לא באנגלית ולכן היא הטרולוגית.
האם המילה 'הטרולוגית' היא הטרולוגית?
אם היא הטרולוגית, אז היא מתארת את עצמה, ולכן, על-פי ההגדרה, אינה הטרולוגית. אם היא אינה הטרולוגית, אז היא אינה מתארת את עצמה, ולכן, על-פי ההגדרה, היא הטרולוגית.
רוד לוברס

ביוגרפיה

לוברס נולד ב-7 במאי 1939 ברוטרדם שבדרום הולנד. הוא למד כלכלה באוניברסיטה המקומית והיה תלמידו של חתן פרס נובל לכלכלה יאן טינברגן. הוא תיכנן קריירה אקדמית, אך נאלץ להתחיל לעבוד על מנת לסייע למשפחתו.
בשנים 1963–1973 עבד לוברס כאיש עסקים. ב-1973 התבקש לכהן כשר הכלכלה בממשלתו החדשה של יופ דן אויל. ב-1977 נבחר לראשונה לבית הנבחרים. הוא כיהן בבית הנבחרים עד 1982. הוא כיהן כחבר פרלמנט עוד פעמיים לכהונות קצרות; בשנת 1986 ובשנת 1989. בתקופה זו גם הוביל לוברס את המפלגה הנוצרית-דמוקרטית בפרלמנט.
בשנת 1982 הכריז ראש הממשלה המכהן, דריס ואן אכט, על פרישה מהתפקיד, ולוברס נבחר להחליפו ב-25 באוקטובר באותה שנה. כשנכנס לכהונתו היה לוברס ראש הממשלה הצעיר ביותר בתולדות הולנד - בן 43. ממשלתו הראשונה הוקמה בשיתוף מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה. לוברס נבחר שוב לתפקידו בבחירות שהתקיימו ב-1986, והוא המשיך את שותפותו עם מפלגת העם. ב-1989 הקים ממשלה יחד עם מפלגת העבודה. בשנת 1994 התפטר מתפקידו ועזב את הפוליטיקה. ממשלתו של לוברס השקיעה רבות בשיקום הכלכלה ההולנדית מהמיתון הכלכלי תוך עידוד קיימות, הקטנת ההוצאות הציבוריות, הפרטות ענק וצמצום הגירעון התקציבי. הוא נחשב על ידי רבים לממשיכה האידאולוגי של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר. סיסמת הבחירות שלו הייתה "יותר שוק, פחות ממשלה"
לאחר עזיבתו, עבד לוברס כפרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד. הוא היה גם מועמד לראשות נאט"ו, אך לא נכנס לתפקיד בעקבות וטו של ארצות הברית. לוברס היה גם פעיל מאוד בתחום איכות הסביבה והשתתף בפסגת כדור הארץ. בשנת 2001 מונה לוברס על ידי מזכ"ל האו"ם קופי אנאן לעמוד בראש נציבות האו"ם לפליטים. הוא החזיק בתפקיד זה עד שנת 2005. בשנת 2004 התלוננה אחת העובדות בנציבות כנגד לוברס בטענה שהטריד אותה מינית. לוברס הכחיש כל קשר לכך. כתוצאה מפרשה זו (אשר גרמה לחקירה פנימית של האו"ם) התפטר לוברס מתפקידו. לאחר מכן פרש מפעילות ציבורית באופן סופי. 
לאחר פרישתו, עבד לוברס כמשקיף בארגונים רבים, בהם הקרן העולמית לשימור חיות הבר. בשנת 1993 קיבל אות כבוד מאוניברסיטת ג'ורג'טאון.
נפטר ברוטרדם ב-14 בפברואר 2018.
קלי מקדונלד

ביוגרפיה

מקדונלד נולדה בעיר גלאזגו שבסקוטלנד. הוריה התגרשו כשהייתה ילדה, והיא גרה עם אמה ואחיה הצעיר בעיר ניוטון מירנס. היא למדה בבית הספר התיכון "איסטווד". משפחתה עברה ממקום למקום לעיתים תכופות.
כשהייתה בת 17 עזבה מקדונלד את ביתה ועברה להתגורר עם חברה בגלאזגו. בתקופה זו למדה בקולג', אך נשרה מהלימודים אחרי זמן קצר. היא הביעה התעניינות בלימודי משחק אך לא עשתה זאת.
מקדונלד עבדה כמוזגת בבר, כשראתה מודעה על מבחני קבלה לשחקנים לסרט טריינספוטינג, היא עברה את המבחן ומלאה בהצלחה את התפקיד של דאיין המפתה הקטינה של רנטון (יואן מקגרגור). הופעות נוספות שלה בסרטים היו ב"מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" וב"למצוא את ארץ לעולם לא" בתפקיד השחקנית המגלמת את דמותו של פיטר פן. למקדונלד היה תפקיד חשוב גם בסרטו של רוברט אלטמן, "פארק גוספורד" בו שיחקה כמשרתת אישית.
תפקידיה הבולטים בטלוויזיה היו בדרמות של ה-BBC. ב-2003 השתתפה בסדרה "שם המשחק", דרמת מתח מאת פול אבוט. ב-2005 כיכבה בדרמה של ריצ'רד קרטיס, "הנערה בבית הקפה". שניהם בבימויו של דייוויד ייטס. על משחקה בסרט "הנערה בבית הקפה" זכתה מקדונלד בפרס אמי והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
ב-2005 הופיעה מקדונלד בסרט "נני מקפי", וכן בסרט "טריסטרם שנדי" בו שחקה את חברתו של השחקן סטיב קוגן. ב-2007 השתתפה מקדונלד בסרטם זוכה האוסקר של האחים כהן, "ארץ קשוחה" בו גילמה את אשתו של הדמות הראשית בסרט. למרות שהסוכן שלה חשב שהדמות לא התאימה לה, היא נאבקה לקבל את התפקיד. על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר. ב-2008 גילמה את ד"ר פייג' מארשל בסרט "עמוק בגרון" עיבוד של קלארק גרג לרומן של צ'אק פלאניוק.
ב-2010 כיכבה מקדונלד בסדרת הטלוויזיה אימפריית הפשע בתפקיד מרגרט שרודר, אלמנה אירית צעירה ההופכת להיות המאהבת של נאקי תומפסון (סטיב בושמי).
מקדונלד התחתנה ב-2003 עם דאגלס פיין, נגן הבס של להקת טראוויס. בנם, פרדי פיטר פיין, נולד ב-9 במרץ 2008. בני הזוג חיים בלונדון.
מאיר לרנר

רבי מאיר לרנר (אדר תרי"ז, 1857, צ'נסטוחובה - י"ג בתמוז תר"צ, 9 ביולי 1930, אלטונה) היה רב אשכנזי-בריטי ממוצא פולני, רב קהילות "חברת בני ישראל" בלונדון ורבה של אלטונה.

ביוגרפיה

נולד בצ'נסטוחובה שבפולין הקונגרסאית, לרב מרדכי ואסתר לרנר. בגיל 9 החל ללמוד בישיבתו של הרב זאב וולף אב"ד ביאלה הסמוכה לבריסק דליטא. בגיל 13 עבר לישיבה בעיר אייזנשטט שבבורגנלנד, בה למד אצל הרב שלום קוטנא. הוא גם עמד בקשר מכתבים עם דודם של הוריו, הרב אברהם נפתלי הירץ ינר, ראש בית הדין של קראקא ומחבר הספר "צלותא דאברהם".
בראשית שנת תרל"ד (1874), נסע לברלין ללמוד אצל רבי עזריאל הילדסהיימר בבית המדרש לרבנים בברלין. בהגיעו לשם התברר שחסרה לו השכלה בסיסית שהייתה נדרשת כתנאי סף לקבלה לבית המדרש, והוא נסע לפולדה להשלים את הלימודים החסרים. במקביל ללימודיו בסמינר לרבנים, למד בברלין גם באוניברסיטה. את תואר הדוקטור קיבל מאוניברסיטת לייפציג והדיסרטציה שלו עסקה במדרש בראשית רבה. היא זכתה לשבחים גם משלמה בובר ושלמה זלמן חיים הלברשטם.
בשנת תר"מ (1880) קיבל סמיכת חכמים מרבי עזריאל הילדסהיימר, והחל לפרסם מאמרים בכתבי העת התורניים בגרמניה ומחוצה לה. בשנת תרמ"ד (1884) קיבל את משרת הרבנות הראשונה שלו והתמנה כרב העיר וינצנהיים  באלזס, משרה בה החזיק 6 שנים. שנתיים לאחר מינויו נישא ליטכן בתו של הרב צבי פלאטו - חתנו של רש"ר הירש - שכיהן כרב קהילה בעיר קלן, מחבר "קונטרס קונדיסין וצורת הפתח" (פפד"מ תרמ"ב), ו"הבלעת הדם" (פפד"מ תר"נ). בוינצנהיים נולדו לבני הזוג שלושת ילדיהם: מרים, שמשון רפאל ומרדכי. במהלך שנים אלו הוצע לו בידי רבו הרב הילדסהיימר לעבור לכהן כרבה של קהילה בלודז', הוא התייעץ על כך עם סבה של אשתו, רש"ר הירש, ולא לקח את המשרה.
בשנת תר"ן (1890) הוזמן בידי סמואל מונטגיו להיות אחד מארבעה מועמדים לכהן כרב ואב"ד לקהילת "חברת בני ישראל" שהקים ארבע שנים קודם לכן בלונדון, כדי לאגד את יהודי לונדון האורתודקסים, בפרט מקרב המהגרים ממזרח אירופה. בפברואר 1890 הוא נבחר לרב בקבלו את מספר הקולות הגדול ביותר מבני הקהילה. בתפקידו זה פעל רבות, בסיוע מונטגיו, לפטור עובדי תעשייה יהודיים מעבודה בשבתות ובחגי ישראל, וארגן את מערכת תלמודי התורה בעיר, שהיו עד אז אוסף גדול של "חדרים" פרטיים ללא פיקוח. ביוני 1892 קיבלה ועידת רבנים בראשות הרב הראשי לאנגליה הרב צבי הרמן אדלר שורת החלטות רפורמיסטיות באשר לסדרי התפילה ונוסחה, הרב לרנר דאג שבתי הכנסת שתחת קהילת "חברת בני ישראל" לא ישנו מנוסח התפילה, עמדתו נתקלה בהתנגדות בתוך קהילתו, וההתנגדות גברה כאשר החרים את טקס ההכתרה של הרב אדלר לרבה הראשי של אנגליה במחאה על מהלך זה.
בשנת 1894 קיבל הצעה לכהן ברבנות העיר אלטונה, והוא ראה בכך שעת כושר לחזור לגרמניה ולעזוב את משרתו הסבוכה בלונדון. 
בשנים 1910-1912 ייסד את חברת "מוריה" למען יישוב ארץ ישראל, שבניגוד לתנועה הציונית לא ישותפו בה אנשים שאינם שומרי מצוות והיא לא תטיף ללאומיות. 
בשנת תרע"ו חלה, מחלתו הייתה ממושכת ולאחר 15 שנות חולי נפטר הרב לרנר בי"ג בתמוז תר"צ, 9 ביולי 1930, והוא בן 73.
ספריו הם: שו"ת הדר הכרמל, חיי עולם שעוסק בענייני קבורה ותורת המשנה.
אלבקרקי

היסטוריה

סביבת העיר הייתה מיושבת על ידי אינדיאנים במשך מאות שנים לפני הגעת האירופאים. העיר נוסדה בשנת 1706 על ידי מתיישבים ספרדיים. היא נבנתה על-פי הדפוס הספרדי המסורתי: כיכר ראשית המוקפת בבניינים ממשלתיים המוקפים בבתי מגורים וכנסייה. במהלך השנים עברה הכיכר המרכזית שיפוצים וכיום היא משמשת מוזיאון לשימור מורשת העיר. העיר בתחילה הייתה כפר חקלאי שבסביבתו מבצר צבאי. בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית, בפברואר 1862, העיר נכבשה על ידי צבא הקונפדרציה והתקיימו בסביבתה כמה קרבות.
התפתחותה של העיר החלה בשנת 1889 עם בנייתה של מסילת סנטה פה, מסילת רכבת בין החוף המערבי לחוף המזרחי של ארצות הברית ועם הקמתה של אוניברסיטת ניו מקסיקו.

דמוגרפיה

בשנת 2015 עמד אומדן אוכלוסיית העיר על כ-559,000 נפש.

פוליטיקה וממשל

העיר מנוהלת על ידי מועצת העיר המורכבת מתשעה נציגים הנבחרים בתשעה מחוזות אחת ל-4 שנים, כאשר כל שנתיים ישנן בחירות בהן בוחרים 4-5 מחברי המועצה, ראש המועצה גם הוא נבחר אחת ל-4 שנים. הבחירות למועצת העיר ולראשה אינן מפלגתיות. חלק מרכזי מאחריותו של ראש המועצה הוא הגשת הצעת תקציב עד ה-1 באפריל בכל שנה, כאשר המועצה מחויבת לעבוד על ההצעה בחודשיים שלאחר מכן. המועצה היא הרשות המחוקקת של העיר, והיא נפגשת פעמיים בחודש. ראש העיר יכול להטיל וטו על החלטת מועצה, כאשר רוב של שני שלישים מחברי המועצה יכול לבטל את הוטו.

טלוויזיה

בעיר אלבקרקי צולמו מספר סדרות טלוויזיה, משום שמדינת ניו מקסיקו הציעה תמריצים לתעשיית הטלוויזיה והקולנוע. בין הסדרות שצולמו בעיר: "שומרת סוד", "שובר שורות" וכן סדרת הספין-אוף שלה "סמוך על סול". עסקים רבים בעיר פיתחו תלות כלכלית בהפקת הסדרה "שובר שורות" במשך שבע שנות ההסרטה שלה, ומשזו הסתיימה בשנת 2013, עלה חשש לפשיטת רגל של עסקים אלה. עם זאת, לאחר הצלחתה של הסדרה קמה בעיר תעשיית מוצרים נלווים לסדרה, כגון סיורים מודרכים בין אתרי הצילום ששימשו אותה.

שונות

בחודש אוקטובר מדי שנה, מארחת העיר פסטיבל בינלאומי לכדורים פורחים.