כבש דאלי

קרניים

לזכרים של כבש הדאלי יש קרניים גדולות, ארוכות וספיראליות עם שפיץ חד בסופם, העלול להיות עגלגל לאחר קרבות מרובים. בדומה לכבש גדול-קרניים גם לכבש הדאלי הזכר המסה של הקרניים גדולה יחסית למשקל הגוף, ומשקל הקרניים ביחד עלול להוות כ-8 עד 10 אחוז ממשקל הגוף הכולל (בסביבות 8 ק"ג); עם זאת קרניים במשקל כזה אינן נראות בתדירות גבוהה, ובדרך כלל הן רזות יותר בבסיסם ופחות מסיביות מאשר אצל קרובו. הקרן עבה מאוד בבסיס ונמשכת לאחורה, יורדת בעיקול חד למטה וחוזרת ומתעקלת למעלה באזור הלחיים. מלבד החריצים לאורך הקרן יש גם טבעות צמיחה שנתיות המקיפות את כל הקרן, שעל פיהם ניתן לקבוע את גילו של הכבש. גם לנקבות יש קרניים המתעקלות מעט אחורה, אולם הן קצרות ודקות בהרבה ובצורת חרב. צבע הקרניים אצל הזכרים הוא חום בהיר עד בז', ואצל הנקבות בדרך כלל אפרפר-בהיר עד כהה. כיתר הכבשים מבנה הקרן הוא חלול מבפנים, ומונע פציעות חמורות בגוף ובמוח במהלך הקרבות העוצמתיים ביניהם.
הפרווה הצמרית של כבש הדאלי מורכבת משערות עבות ארוכות ומחממות, המגינות עליו מטמפרטורות גבוהות באזורים הרריים שבהם הוא מצוי. בקיץ הפרווה הופכת להיות קצרה ודקה, כאשר השערות הארוכות נושרות.

תפוצה ובית גידול

כבש הדאלי מצוי בצפון אמריקה הצפונית במדינות ארצות הברית וקנדה. תפוצתו מתחילה החל מהמורדות הצפוניים של הרי הרוקי בקולומביה הבריטית עוברת לאורך מערב יוקון והטריטוריות הצפון מערביות בנהרות "יוקון" ו"מקנזי" וברכסי ההרים הבאים: "הרי החוף", "דוסן", "סנט אליאס", "ביג סמן", "פלי", "סלווין", "מקנזי", "ריצ'רדסן", "אוגלוי", "בריטניה"; התפוצה מסתיימת ברכסי ההרים האלסקאים: "ברוקס", "אנדיקוט", "רי", "ויט", "מקינלי", "רנגל", "צ'וגק", "דה לונג", ו"בירד".
כפי שאופייני לכבשי הבר, גם בית גידולו של כבש הדאלי הוא בעיקר אזורים הררים טרשיים, מדרונות עם מרעה, סלעים, וצוקים עד גבהים של 2,000 מטר מעל פני הים, אם כי תפוצתו היא הצפונית ביותר מכל כבשי הבר בגבול של אקלים ארקטי ותת-ארקטי; לעיתים הם נמצאים גם באזורים נמוכים כגון: טייגות, יערות נשירים, שטחי מרעה, לאורך נהרות, וכן עמקים המקיפים את ההרים. כבש הדאלי אינו מתרחק יתר על המידה מאזורים הררים כדי שיהא לו קל לברוח אליהם בשעת סכנה. בחלק מהאזורים כגון אלסקה כבש הדאלי מצוי אף בטונדרות, שבהן יש אקלים קפוא של הקוטב הצפוני. באביב, הכבשים מצויים בעיקר בפסיפס של מדרונות עם דשא, ועוברים למרעה תת-אלפיני גבוה בקיץ. בחורף הכבשים נודדים לאזורים נמוכים יותר שבהם פחות שלג המקשה על מציאת מזון. אזורים שבהם יש רוחות חזקות עדיפים לאורך כל החורף, כיון שהרוחות מעיפות שלג רב החושף מתחתיו כתמים של צמחייה וחזזיות בסיוע קל של הפרסות.

התנהגות ופעילות

כבש הדאלי הוא בעל חיים חברותי, החי בעדרים המתחלקים לזכרים ונקבות. הזכרים חיים בקבוצות קטנות בסביבות 15 פרטים ואינם באים במגע עם נקבות מחוץ לעונת הרבייה, כאשר שוררת ביניהם היררכיה הנקבעת בעיקר על ידי גודל הקרניים; לעיתים קרובות הדומיננטיות נקבעת מבלי להילחם, אלא אם כן יש שני זכרים בעלי גודל וקרניים דומים. הנקבות לעומת זאת, מתקבצות לעדרים גדולים יותר המלווים בדרך כלל בטלאים צעירים, כשהם אינם תוקפניות אחת כלפי השנייה מלבד מריבות קטנות על מקומות האכלה ומנוחה. גם הזכרים המבוגרים חיים בקבוצות, ודבר זה הוא יוצא דופן משאר כבשי הבר, שאצלם הזכרים המבוגרים אגרסיביים וחיים בבדידות. בכל עדר יש כאמור מעמד דומיננטי, ועם מת לדוגמה זכר מבוגר בעדר, את מקומו יורש הזכר הדומיננטי ביותר אחריו וכן הלאה.
לזכרים בוגרים יש שישה טווחים עונתיים לאורך כל השנה: עונת הרבייה, אביב, קיץ, אמצע החורף, סוף חורף, ואתרי ליקוק מלח. לנקבות יש ארבעה טווחים: חורף, אביב, המלטה, וקיץ. מלבד הנדידה המרכזית בחורף הם עלולים לנדוד תקופה זו למרחקים קצרים יותר המושפעים מזמינות מזון, טמפרטורות נמוכות, ועומק השלג. במהלך הנדידות בעונות כבשי הדאלי תמיד חוזרים לשטחים הקבועים שלהם; עם זאת נצפו גם אוכלוסיות שנשארו במקומם לאורך השנה. מרבית הפעילות מתרחשת בשעות הבוקר המוקדמות, שעות הצהריים המאוחרות והערב, כאשר בשאר היום הם נחים ומעלים גרה. לכבשים אלו יש מקומות מנוחה קבועים, כשבדרך כלל הם חופרים עם פרסותיהם גומא בקרקע ונחים בה.
בין אפריל לספטמבר, קרני כבש הדאלי גדלים באורכם ובהיקפם. בכל שנה נוצר מסביב לחלק שצמח פס כהה, אשר יכול לשמש כדי לקבוע את גילו של הפרט. לעיתים יש גם נשירה עונתית של חלקים מהקרן בחודשי מרץ עד יולי, כאשר לזכרים יש נשירה מוקדמת מהנקבות.

תזונה

בקיץ כאשר יש מזון בשפע, התזונה העיקרית של​כבשי הדאלי כוללת: עשבים, עשבי תיבול, שיחים וססקיה, ובסתיו והחורף כאשר יש מחסור במזון היא מורכבת מדשא קפוא, חזזיות, וטחבים שאותם הוא משיג על ידי חפירה עם הפרסות בשלג, וענפים ועלים של עצים שונים שעליהם הוא מגיע על ידי עמידה על הרגליים. כמו כן בעונות מסוימות הכבש נוהג לחפש אתרי ליקוק מלח, ומרבצי מינרלים שונים העשירים בחומרים חיוניים כמו סידן, כשלעיתים הם עוברים קילומטרים רבים כדי להגיע לאזור כזה. כאמור, המין מעדיף בחורף מדרונות עם רוחות חזקות המעיפות את השלג ומגלות את הצמחייה. באזורים שבהם הכבשים נפגשים עם אוכלי עשב אחרים כגון איילים, הם אינם מתחרים איתם על המזון.

רבייה ומחזור חיים

עונת הרבייה של כבשי הדאלי מתחילה בדרך כלל בין חודשי נובמבר ודצמבר, כאשר בתקופה זאת נוצר מעמד דומיננטי על ידי הזכרים הבוגרים, הנקבע ביניהם על ידי עימותים אלימים הכוללים גם בעיטות, דחיפות, ונגיחות בבטן. הזכרים הדומיננטים נוהגים להכריז על מעמדם בעדר על ידי שאגות. הקרב המרהיב והעיקרי הוא ראש בראש, שמתחיל כאשר שני זכרים יריבים נעמדים במרחק 7–10 מטר וסוקרים אחד את השני; שלב זה מאפשר לזכרים קטנים, כאלו עם קרניים קטנות או חלשים יותר, לברוח ללא פגע. כאשר לשני הזכרים יש גודל וקרניים דומים, מתחיל ביניהם הקרב; הם מתקרבים למרחק 3–5 מטר אחד מהשני, לוקחים תנופה, ומזנקים קדימה עם ראש כפוף בעוצמה גדולה מאוד. לעיתים הם נעמדים זה מול זה במרחק גדול יותר של עד 12 מטר, ורצים ומזנקים קדימה בעוצמה כפולה. אם לשני הזכרים יש כוח דומה הם עלולים להילחם ביניהם במשך שעות עם כ-5 התנגשויות בשעה, עד שאחד מהם יכנע לבסוף. אף על פי שזהו צורת הלחימה העיקרית ביניהם, קרבות אלו מזוהים יותר עם הכבש גדול הקרניים.
כשאר כבשי הבר קרניו של כבש זה חלולות, ולו חללי אויר בגולגולת העבה, אשר סופגים את הזעזוע החזק בשעת ההתנגשות ומונעים פציעה חמורה בעצמות. מסיבה זאת שיעור תמותת כבש הדאלי הזכר נדיר יחסית לשאר הפרסתנים, ואחוזי הפציעה בכלל נמוכים אף לעומת מינים אחרים של כבשי בר.
לאחר תקופת הריון של כשישה חודשים, נולד טלה אחד בדר כלל או לעיתים שנים בין אמצע מאי ותחילת יוני. הטלה מסוגל ללכת עם אימו 24 שעות לאחר הלידה, ולאחר מספר ימים מצטרף לעדר. כאשר הוא גודל מעט, הוא מבלה את זמנו בחברת טלאים בגילו וחוזר לאימו מדי פעם לינוק או לנוח. לאחר שבועיים הטלאים מתחילים לנסות לאכול מזון מוצק, ולאחר שלושה עד חמישה חודשים נגמלים לגמרי, כאשר הנקבות נשארות עם אימם לכל משך חייהם, ואילו הזכרים יצטרפו אחר שנה לעדרים משלהם. נקבות מגיעות לבגרות לאחר שנתיים וחצי וממליטות לראשונה בגיל שלש או ארבע, בעוד שהזכרים מצליחים להתרבות רק בגיל 5–7 שאז הם מסוגלים להתמודד בקרבות.
תוחלת החיים הממוצעת של כבשי דאלי היא בסביבות 10 שנים.

טורפים ותמותה טבעית

טורפיו העיקריים בטבע של כבש דאלי בוגר הם זאבים וזאבי ערבות, ובמידה פחותה גם דובי גריזלי ודובים שחורים כאשר יש להם הזדמנות; גרגרנים ושונרים קנדים יצודו בעיקר פרטים צעירים או חולניים, בעוד שעיטים זהובים עלולים לתפוס טלאים קטנים בשבועות הראשונים לחייהם. היכולת להשתמש באחו הררי ובצוקים בקנה מידה כמעט אנכי, נותנת לכבשי הדאלי יתרון כאשר הם מחפשים אזורים בטוחים ללדת או כשהם נמלטים מפני טורפים. מקרי מוות נפוצים נגרמים גם על ידי נפילות מקריות ומפולות שלגים וסלעים בבית גידולם ההררי. שלג עמוק, טמפרטורות נמוכות, צפיפות אוכלוסין גבוהה, מחלות, ומחסור במזון מזין, הם מקורות עיקריים לתמותה בעיקר בקרב כבשים צעירים.

מספרים

האוכלוסייה של כבשי הדאלי בקנדה היא 41,500 פרטים; מתוכם 27,000 מתת-המין המצוי (19,000 ביוקון, 7,500 בטריטוריות הצפון מערביות ו -500 בקולומביה הבריטית), ו-14,500 מתת-המין סטון (3,000 ביוקון, ו-11,500 בקולומביה הבריטית). באלסקה
האוכלוסייה (מתת-המין המצוי) נאמדת בין 70,000 ל-75,000 פרטים, וכמה עשרות פרטים מתת-המין סטון.