אלכסנדר גרדנר

ראשית חייו

גרדנר נולד בפייזלי, סקוטלנד, ב-1821. כשהיה בן 14 שנים שימש שוליה לצורף תכשיטי כסף. הוא גדל לפי חינוך קלוויניסטי והושפע מפועלו של רוברט אואן, פעיל חברתי ואוטופיסט סוציאליסטי ממוצא ולשי, אבי מודל הקואופרטיב. בגיל בגרות שאף להקים קואופרטיב בארצות הברית שיפעל על פי ערכים ועקרונות סוציאליסטיים. ב-1850 חבר לקבוצה שרכשה פיסת אדמה ליד מונונה, איווה, שיועדה למימוש מטרה זו, אך גרדנר מעולם לא התגורר שם, מאחר שהחליט לשוב לסקוטלנד על מנת לגייס מימון נוסף ליישוב. הוא נשאר בסקוטלנד עד 1856, וב-1851 היה לבעלים ולעורך של כתב העת "משמר גלאזגו" (Glasgow Sentinel). ב-1851 ביקר בתערוכה הגדולה בהייד פארק, לונדון, שם נתקל בצילומיו של הצלם האמריקאי מת'יו בריידי, והחל עקב כך להתעניין בתחום. ב-1856 עבר גרדנר עם משפחתו לארצות הברית. רבים מבני יישוב הקואופרטיב אותו סייע להקים באיווה נפטרו עד אז, ורבים אחרים נטו למות בשל מחלת השחפת, ועל כן החליט גרדנר להישאר בניו יורק. הוא יצר קשר עם מת'יו בריידי ובאותה שנה החל לעבוד עבורו, והמשיך בכך עד 1862. בתחילה התמחה גרדנר בהפקת הדפסי תצלומים רבי-מידות, שכונו Imperial photographs, ועם היחלשות יכולת הראייה של בריידי, לקח על עצמו גרדנר עוד ועוד תחומי אחריות. ב-1858 הפקיד אותו בריידי על הגלריה שלו בוושינגטון די סי.

צילומיו במלחמת האזרחים

בבחירות 1860 לנשיאות נבחר אברהם לינקולן לנשיא ארצות הברית, ועם היבחרו התרגשה על האומה האמריקאית אימת המלחמה המתעתדת. גרדנר השתכן כאמור באותה עת בוושינגטון - מיקום מיטבי עבורו מבחינה מקצועית באותם ימים, וקרנו עלתה כצלם דיוקנאות, המתעד את מראה החיילים היוצאים לקרב.
בריידי העלה את הרעיון לצאת לצלם את מלחמת האזרחים מכלי ראשון. קשריו של גרדנר עם אלן פינקרטון (שעמד בראש ארגון המודיעין שהפך בהמשך לשירות החשאי של ארצות הברית), היו השופר להבאת רעיונותיו של בריידי לפני לינקולן. פינקרטון המליץ למנות את גרדנר לתפקיד צלם ראשי תחת תחום סמכותו של ארגון המהנדסים הטופוגרפיים האמריקאי (U.S. Topographical Engineers). במינוי מהיר, היה גרדנר לצלם תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ג'ורג' מקללן, מפקד ארמיית הפוטומק. בשלב זה, חדל גרדנר מניהול הגלריה של בריידי. בספטמבר 1862 תיעד את קרב אנטיאטם, כשאת התמונות הוא מפתח בחדר חושך נייד. על עבודתו הצילומית בשעת הקרב קיבל גרדנר תואר קפטן של כבוד.
לעיתים קרובות עבודתו של גרדנר יוחסה בשוגג לבריידי, ועל אף שפע החומרים המצולמים שהפיק, נטו ההיסטוריונים להמעיט בחשיבות מורשתו התיעודית של מלחמת האזרחים. בנובמבר 1862 הדיח לינקולן את מקללן מהפיקוד על ארמיית הפוטומק, ועם הדחתו בוטל תפקידו של גרדנר כצלם צבאי ראשי. באותה עת סיים גרדנר את יחסי העבודה שלו עם בריידי, כפי הנראה על רקע מנהגו של בריידי לפרסם את צילומיו של גרדנר תחת הייחוס "צולם בידי בריידי". בחורף אותה שנה התלווה גרדנר לכוחו של הגנרל אמברוז ברנסייד, וצילם את קרב פרדריקסברג. לאחר מכן, התלווה לכוחו של הגנרל ג'וזף הוקר. במאי 1863 פתחו גרדנר ואחיו ג'יימס סטודיו צילום משלהם בוושינגטון די סי. רבים מהעובדים ששכרו היו כאלו שעבדו קודם לכן עבור בריידי. באותה עת גרדנר אף צילם את קרב גטיסברג (יולי 1863) ואת המצור על פטרסבורג (יולי 1864-אפריל 1865). 
ב-1866 פרסם גרדנר אסופה של צילומיו, בשני כרכים, תחת השם Gardner's Photographic Sketch Book of the Civil War. כל כרך כלל 50 תצלומים מקוריים ששובצו ידנית. עם זאת, לא את כל התמונות צילם גרדנר. בתור בעלי הסטודיו, החזיק גרדנר בזכויות היוצרים על התצלומים שנוצרו בסטודיו, בדומה לנוהג הנוהג גם היום בסטודיו צילום טיפוסי. אסופת הצילומים כללה גם צילומים מאת טימותי ה. או'סליבן, ג'יימס פ. גיבסון, ג'ון ריקי, ויליאם פייוול, ג'יימס גרדנר (אחיו של אלכסנדר), ג'ון ווד, ג'ורג' נ. ברנרד, דייוויד נוקס, דייוויד וודברי ואחרים.
גרדנר היה צלמו המובהק של אברהם לינקולן, וצילם יותר תמונות של הנשיא לעומת כל צלם אחר. מספר ימים לאחר ההתנקשות בחייו של לינקולן, שהתרחשה ב-14 באפריל 1865, פורסמו מטעם הסטודיו של גרדנר מספר תמונות של לינקולן, שהוצגו ושווקו כתצלומיו האחרונים של לינקולן לפני מותו. טענה זו עטפה את התצלומים בהילה של יוקר המציאות, והיוותה את הבסיס לסברה כי הם צולמו ארבעה ימים לפני מותו של לינקולן. אך הייתה זו טענה לא מבוססת, ורק שנים לאחר מכן התברר שאלו לא היו תצלומיו האחרונים של לינקולן, אלא תצלומים שגרדנר צילם בפברואר 1865, בעת ביקור הנשיא בסטודיו שלו. גרדנר אף תיעד את הלווייתו של לינקולן, וצילם את המעורבים בתכנונו של הרצח (לרבות הרוצח ג'ון וילקס בות'). גרדנר היה הצלם היחיד שהורשה לנכוח בהוצאתם להורג בתלייה, אותה תיעד. מעבר לכך, צילם גרדנר את לינקולן בעת כניסתו לקדנציה השנייה כנשיא, צילם את פנים התיאטרון "פורד" לאחר מעשה ההתנקשות בחייו וב-8 בנובמבר 1863 צילם את לינקולן בסטודיו בתצלום המכונה "דיוקן גטיסברג", שצולם שבועיים לפני שלינקולן נאם את נאום גטיסברג. כמו כן, נעשה שימוש בתצלום של ג'ון וילקס בות' מאת גרדנר, במודעת מבוקש לאחר הרצח - הייתה זו הפעם הראשונה שבה נעשה שימוש בצילום למטרה כזו.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הוטל על גרדנר לתעד את ביקורה של משלחת אינדיאנים בוושינגטון, שנשלחה כדי לדון בהסכמים מוצעים; כמו כן, סקר תוואי מסילות לאוקיינוס השקט שהוצע על ידי חברת Kansas Pacific Railway. רבים מתצלומיו נעשו בצילום סטריאוסקופי. לאחר 1871 זנח גרדנר את הצילום, והשתתף בהקמתה של חברת ביטוח חדשה. גרדנר המשיך להתגורר בוושינגטון עד יום מותו. כשנשאל על תצלומיו, אמר "הם נועדו לדבר בשם עצמם. כמצבות זיכרון למאבק הנורא שזה עתה עברה המדינה, טמונה אמונה בטוחה כי לעד תיאחז בהם מידת עניין ותשומת לב".
ב-1893 מצא הצלם ג'. ווטסון פורטר, שעבד עבור גרדנר שנים קודם לכן, נגטיבים מזכוכית של מאות מתמונותיו של גרדנר, שהיו במבנה ביתו הישן של גרדנר בוושינגטון. הסיפור התפרסם ב"וושינגטון פוסט" ועורר עניין מחודש בצילומיו של גרדנר.

מחלוקת

ניתוח בעין בוחנת שנעשה לאחת מתמונותיו של גרדנר ממלחמת האזרחים, כמאה שנה לאחר שצולמה, העלה את האפשרות שגרדנר התערב וערך שינויים בסיטואציה שצילם, על ידי כך שהזיז את גופתו של אחד החיילים ואת רובהו, כך שהפיקו רושם דרמטי יותר. ב-1961 השווה פרדריק ריי מכתב העת Civil War Times ("ימי מלחמת האזרחים"), תמונות של גרדנר מקרב גטיסברג, המציגות גופות של "שני" צלפים מצבא הקונפדרציה, והסיק כי אותה גופה צולמה פעמיים, בשני מיקומים שונים. כמו כן, נטען שאחד מתצלומיו הידועים ביותר, "Home of a Rebel Sharpshooter" ("ביתו של צלף מורד"), שצולם באזור בשדה הקרב בגטיסברג המכונה "מאורת השטן" (Devil's Den), הוא למעשה הונאה. לפי הטיעון שגורס שמדובר בזיוף, שאותו הציג לראשונה ויליאם פרסניטו ב-1975, גררו גרדנר ועוזריו טימותי או'סאליבן וג'יימס גיבסון את גופתו של הצלף כ-36 מטרים מהמקום בו נמצאה, למיקום פוטוגני יותר, על מנת ליצור קומפוזיציה מרשימה יותר.
אמנם לפי ניתוחו של פרדריק ריי, גרדנר צילם את אותה גופה בשני תצלומים במקומות שונים, אך פרסניטו המציא בחינה נרחבת יותר של העניין בספרו Gettysburg: A Journey in Time ("גטיסברג: מסע בזמן"), ולפיו התערבות הצלם ומניפולציה של מושא הצילום הייתה דבר מקובל בימי ראשית הצילום. ב-1998 פרסם האמן ג'יימס ס. גרובס ניתוח אחר, שהשיב את הדיון בשאלת "הזזת הגופה" לנקודת המוצא שלו, כשמצא בשתי תמונות ובתמונה סטריאוסקופית נוספת, תשתית עדות המזימה את ניתוחו של פרסטינו.