google/wiki40b huggingface dataset:
בידזינה איוואנישווילי

ביוגרפיה

בשנת 1980 הוא סיים לימודי כלכלה באוניברסיטת טביליסי ובשנת 1986 קיבל תואר דוקטור.
איוואנישווילי עשה את הונו הגדול בעסקאות בתחום הבנקאות והמתכת. המגזין "פורבס" תיאר את הדרך שעשה להגדלת הונו ב"קניית חברות שאף אחד לא רצה בהן, בעשרות מיליוני דולרים, כפי שעשו אוליגרכים אחרים, ומכירתן במיליארדים". את הונו ההתחלתי עשה בשנות השמונים על ידי ייבוא מחשבים וטלפונים עם חיוג צלילים, לרוסיה. מוצרים שהיו בזמנו מבוקשים מאוד ברוסיה. 
את בניית האימפריה שלו הוא החל בשנות התשעים. יחד עם שותפו ויטלי מילקין, הקים איוואנישווילי את "רוסיסקי קרדיט בנק ברוסיה", שהוא הנכס הגדול ביותר שלו גם כיום. במהלך השנים מכר חברות ועסקים רבים שהצטברו אצלו במהלך הפרטת המדינה (רוסיה). את הפדיון השקיע בשוק המניות הרוסי. במהלך פעילותו השקיע במלונות, רשת חנויות דראגסטור הנקראות "דוקטור סטולטוב". הוא יזם פרויקט של הפיכת שטח של אחד המפעלים במרכז מוסקבה לקומפלקס בנייני מגורים יוקרתיים. בניית המבנים הראשונים בפרויקט זה צפויה להסתיים בשנת 2011/2012. 
כיום הוא מתגורר בטביליסי שבגאורגיה. הוא הקים מפלגה חדשה, חלום גאורגי, והתמודד בראשותה בבחירות 2012. מ-25 באוקטובר 2012 עד 20 בנובמבר 2013 כיהן איוואנישווילי כראש ממשלת גאורגיה. בנובמבר 2013 ויתר על ראשות הממשלה לטובת שר הפנים איראקלי גריבאשוולי בן ה-32, שנתמך על ידיו.
איוואנישווילי נשוי ואב לארבעה ילדים.
מערכת זיהוי דיבור

מערכת זיהוי דיבור או מערכת זיהוי קול היא מערכת ממוחשבת (תוכנה וחומרה או תוכנה בלבד) המסוגלת לפענח דיבור אנושי. הקלט למערכת מגיע ממיקרופון שאליו מדבר המשתמש, משיחת טלפון הנקלטת במערכת וכיוצא בזה. נהוג להבחין בין זיהוי דיבור שמטרתו לזהות את תוכן הדיבור (לצורך ביצוע פקודה או רישום טקסט) לזיהוי קול שמטרתו לזהות דובר לא ידוע, לאמת זהות דובר ידוע או לאפיין את הדיבור שלו (למשל, בעבר נעשה ניסיון להעריך האם אדם מסוים דובר שקר או אמת לפי הקול שלו).
תוכנות מובילות בתחום ההכתבה מאז שנות השמונים היו: ViaVoice של חברת IBM‏, Dragon NaturallySpeaking של חברת "דרגון דיקטייט" ו-MacSpeech Dictate. בחלק מגרסאות Windows Vista ו-Windows 7 יש מערכת זיהוי דיבור מובנת.

יעילות של זיהוי דיבור

מערכות זיהוי דיבור כקלט להפעלת המחשב נמצאות בשימוש הציבור מאז סוף שנות השמונים. נכון לסוף העשור הראשון של המאה ה-21, אדם בעל תפקוד ידיים תקין הנמצא במצב שבו ידיו פנויות להקלדה, יחבר תמליל מהר יותר בהקלדה מאשר בדיבור אל המחשב. זאת משום שתיקון שגיאות הקלט הרבות של מערכות אלה גוזל זמן רב. מקליד זריז עשוי להגיע לקצב הקלדה של 100 מילים בדקה, בעוד שאדם מיומן בחיבור תמליל בעזרת מערכת לזיהוי דיבור יגיע לפחות מחמישים מילים לדקה וגם זאת אחרי שהמחשב כוונן לקולו ואחרי שהשגיאות הטיפוסיות לקלט מהדיבור שלו הוזנו בפונקציית תיקון השגיאות האוטומטית.
מעבר לזאת, במשימות הקלדה קצרות (שני משפטים ומטה), נכה שכיוון את מערכת זיהוי הקול שלו על ידי מומחה יכול להשיג תוצאות דומות לאלה של אדם חסר לקות.
יש אנשים שההקלדה על מקלדת גרמה להם פציעות מאמץ חוזרני, כגון תסמונת תעלת שורש היד. חלק מהאנשים האלה עוברים לשימוש במערכת זיהוי דיבור במקום במקלדת כלשהי. אצל חלק מהאנשים העוברים למערכות זיהוי קולי בשל פציעת מאמץ חוזרני שהתפחתה מהקלדה מתפתחות פגיעות תנועות חוזרניות בגרון. ההנחה היא שפציעות אלה מתפתחות בשל העובדה שמערכת זיהוי דיבור של מחשב מאלצת את המשתמש לדבר באופן לא טבעי ומשום שפגיעות תנועות חוזרניות מופיעות אצל מי שיש לו נטייה לחזרתיות תנועתית מדויקת. לכן מומלץ, למי שחש שמקלדת מונעת פציעה לא מועילה לו מספיק, לחלק את עבודת חיבור התמליל בין מקלדת מונעת פציעה לבין מערכת זיהוי דיבור.
מנינגיומה

סיבות

במרבית המקרים, התפתחות המנינגיומה ספורדית, בעוד שבחלק מהמקרים מדובר במחלה "משפחתית".
אנשים אשר עברו הקרנות לגולגולת הם בסיכון לפתח סוג כזה של מנינגיומה.
המוטציה הגנטית השכיחה אשר מעורבת בגידול זה היא מסוג אינאקטיבציה של הגן לנוירופיברומטוזיס 2 (מרלין) על כרומוזום 22q.
יש מוטציות גנטיות נוספות- MN1, PTEN.

פתוגנזה

מנינגיומה מתפתחת כתוצאה מגידול של התאים הארכנואידים, ברובם ליד הסינוסים הוורידיים המקיפים את המוח. צבעו של הגידול לרוב אפור.  מבחינה היסטולוגית, התאים לרוב אחידים, בעלי נטייה להקיף אחד את השני, ולהכיל גופיפי פסמומה. לגידול יש נטייה להסתייד והוא וסקולרי מאד.

טיפול

במקרים בהם המנינגיומה היא קטנה וללא תסמינים נוספים, יש לעקוב אחריה בביצוע דימות לאורך התקופה- נמצא במחקר כי ל-63% מהחולים לא חל שינוי בגודלה של המנינגיומה לאחר המעקב. בפרט נמצא כי אצל צעירים יש נטייה של הגידול לגדול ולא להישאר סטטי.
ניתן להסיר את המנינגיומה בניתוח, ולגרום לריפוי מלא, במידה והגידול ממוקם באופן שטחי על פני פני שטח הדורה. במידה והגידול פולש לעצמות השכנות, הוצאת הגידול היא כמעט בלתי אפשרית. במידה וכל הגידול הוצא, עדיין קיימת נטייה להישנות של הגידול (כ- 9%).
ניתן לטפל באמצעות הקרנות (gamma knife למשל) במקרים בהם הגידול ממוקם סביב אזורים רגישים לניתוח. לרוב מקובל לטפל בהקרנות בנוסף על הניתוח, במיוחד כאשר הגידול מדרגה 2 או 3.
טיפולי כימותרפיה אינם נחשבים אפקטיביים מספיק לטיפול בגידול מסוג זה, ומידת האפקטיביות שלה נבחנת מחדש- כך למשל נבחן תפקידו של הידרוקסי-אוריאה באשר ליכולתו לגרום לגידול להתכווץ.
לאומדון

לאומדון היה מלך טרויה לפני פריאמוס בנו. הוא בנה את החומה הגדולה של טרויה.

הרקולס ולאומדון

על מנת לבנות את החומה הגדולה של טרויה נעזר לאומדון באלים אפולו ופוסידון. לאחר בניית החומה הוא סירב להעניק להם את הזבח המוסכם, צעד שהוביל להטלת קללות על העיר מידי האלים. אפולו הטיל על העיר מגפה קשה ופוסידון שילח בה מפלצת ים נוראה שקטלה אנשים שירדו אל החוף. בנבואה נאמר ללאומדון כי הוא צריך להקריב את בתו הסיונה למפלצת הים ובכך להסיר את הקללה.
במסעותיו עם הארגונאוטים נתקל הרקולס בהסיונה הכבולה לסלע בים, שחרר אותה והוביל אותה חזרה לטרויה. הוא כרת עם אביה עסקה בה יתן לאומדון את סוסיו בני האלמוות, אותם קיבל מזאוס, בתמורה לכך שהרקולס יקטול את מפלצת הים. הרקולס הרג את המפלצת אך לאומדון סירב לתת את הסוסים. בתגובה, כבש הרקולס את טרויה ולקח את הסיונה איתו. מאוחר יותר, הוא נתן אותה במתנה לחברו טלאמון.
בנו של לאומדון מנימפת מים (Ναϊάδες)  סטרימו (Στρυμώ) הוא טיתונוס.
לוסיאן בונפרטה

ראשית דרכו ותקופת המהפכה

נולד באז'קסיו שבקורסיקה בן למשפחת בוּאוֹנפרטה, אחיהם הצעיר של ג'וזפה (ז'וזף) ונפוליאון ואחיהם המבוגר של מריה-אנה אליזה, לואי (אביו של נפוליאון השלישי), מריה פאולה, מריה אנונסיאטה קרולינה וז'רום. מעמד האצולה הזוטרה ומצוקתם הכלכלית זיכו את ילדי המשפחה לחינוך חינם על פי חוק, וכך זכו בני המשפחה להתחנך בצרפת שמעבר לים. לוסיאן, כמו אחיו, למד בבית ספר דתי באוטן, באקדמיה הצבאית בבריאן-לה-שאטו (Brienne-le-Château) ובאקס-אן-פרובאנס.
עם פרוץ המהפכה הצרפתית שב לוסיאן לקורסיקה והיה פעיל במועדון היעקוביני בעיר הולדתו. בהמשך היה בין תומכיו של מקסימיליאן רובספייר. בתקופת הפיכת 18 בברימר (9 בנובמבר 1799) היה לוסיאן נשיא מועצת החמש מאות. בתפקידו זה, לאחר שאיים על אחיו באופן תיאטרלי, בעודו רוכב על סוס ועם חרב שלופה בידו, לבל יבגוד בערכי החירות, שוויון, אחווה, ארגן את בחירת נפוליאון לקונסול ראשון של צרפת.
נפוליאון מינה את לוסיאן לשר הפנים במשטרו, אולם כעבור פחות משנה הסתכסך לוסיאן עם שר המשטרה ז'וזף פושה ונפוליאון נאלץ לפטרו ולשלחו לשליחות דיפלומטית בחצר מלך ספרד. ב-1802 מונה לוסיאן לסנטור ולחבר בטריבונט. ב-1803 שכנע את אחיו לפתוח מחדש את האקדמיה הצרפתית. הוא היה חבר בסלון של מאדאם ז'ולייט רקמייה ואט-אט הפך למתנגד לכיוון האוטוקרטי שאליו פנה אחיו, אותו ראה כבגידה במהפכה.
ב-1799 פרסם רומאן פרי עטו בשם La Tribu indienne (שבט האינדיאנים), אולם לאחר התמנותו לשר פנים הורה לאסוף את כל עותקי הספר. ב-1802 ראה הספר אור שנית, ללא איורים וללא איזכור שמו של בונפרטה, בשם Les Tenadores, ou, L'Européen et l'indienne (התיאודורים או האירופאי והאינדיאני). הספר המקורי פורסם שוב ב-1848.
ב-1804 הגלה עצמו לאיטליה, שם רכש את וילה רופינלה בפרסקטי שליד רומא מידי האפיפיור פיוס השביעי.

בגלות

לוסיאן חי בפרברי רומא, שנשלטה על ידי מדינת האפיפיור שהיחסים בינה ובין הקיסרות הצרפתית הלכו והתערערו. שם היה למרכז חבורה אינטלקטואלית של צרפתים גולים שהתרכזה שוב סביב מאדאם רקמייה. הוא עסק בארכאולוגיה באזור הסמוך לביתו וגילה פסל שלם של טיבריוס וכן חפר בעיר העתיקה טוסקולום, שם התרגש למצוא את מעונו של קיקרו. אולם, ככל שהיחסים בין מדינת האפיפיור ונפוליאון התערערו הפך מצבו למצב של מעצר בית למעשה, כאשר עליו לדווח למשטרת האפיפיור על כל יציאה מביתו. לפיכך, החליט לעזוב את אירופה ולצאת לארצות הברית. במסעו הגיע לבריטניה והתקבל שם בתשואות כאנטי-בונפרטיסט. הוא קיבל בית בווסטרשייר בלב אנגליה וכתב ספרות ושירה. ב-1811 נישל אותו נפוליאון מכל זכויותיו כבן המשפחה.
באפריל 1814, בעקבות הדחתו של נפוליאון, שב לוסיאן לפריז; באוגוסט המשיך לרומא, שם קיבל מידי האפיפיור פיוס השביעי את תואר נסיך קאנינו. ב-21 במרץ 1824 הוענק לו תואר נסיך מוסיניינו (Musignano) מידי האפיפיור לאו השנים עשר.
במהלך מאה הימים של שלטונו השני של נפוליאון, תמך בו לוסיאן ובתמורה קיבל מידיו את התואר נסיך צרפת ותואר העובר בירושה לילדיו. לאחר הרסטורציה שב לאיטליה, שם מת בויטרבו מסרטן הקיבה.
מחשבה חופשית

מחשבה חופשית היא תפיסה פילוסופית לפיה צריך כל אדם לבסס עמדה לגבי האמת לפי היגיון, התנסות, חוויה אישית ואימפרסיוניזם (התרשמותיות) בלי להתבסס על תפיסת עולמה של סמכות מסוימת, של מסורת או של דוגמה דתית תוך דחית האמונה. הישום הקוגניטיבי של המחשבה החופשית נקרא "חשיבה חופשית" ומבצעיה נקראים "חושבים חופשיים". המונח נכנס לשימוש במאה ה-17 לתאר את העיסוק החופשי שהתפתח אז במסורות הדתיות ובדוגמה הנוצרית. המושג מקושר לעיתים קרובות לביקורת על הדת, כפירה, אגנוסטיות, ואתאיזם. שורשי עקרון המחשבה החופשית נעוצים כבר בעת העתיקה, חשיבה ביקורתית כנגד הדת, הממסד והנורמות שגשגו בתקופה ההלניסטית, בין היתר בזכות משנתו של סוקרטס, שחי כמה עשרות שנים קודם לכן. רבים מייחסים השפעה גם לרפורמציה הפרוטסטנטית, תקופת הרנסאנס ועידן הנאורות על החשיבה החופשית במערב.
שנת 1600 נחשבת בעיני רבים כציון דרך בהיסטוריה של המחשבה החופשית בשל הוצאתו להורג של ג'ורדנו ברונו, נזיר מהמסדר הדומיניקני, אסטרונום, מדען ופילוסוף איטלקי שהוצא להורג בשל סתירה בין תאוריה אסטרונומית לאמונת הכנסייה הקתולית.
המחשבה החופשית קודמה באירופה בידי פילוסופים בני תקופת ההשכלה כדוגמת ג'ון לוק ווולטר.
בארצות הברית של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 התפתחה תנועה חברתית בעלת שם זהה (Freethought) ובעלת מאפיינים אנרכיסטיים, שדגלה בביקורת על הממסד הדתי ובהפיכת הפרט לחופשי מבחינה פוליטית ורוחני. רעיונותיה נתמכו על ידי כתבי עת פילוסופים בתקופה כדוגמת ליברטי ועל ידי הוגי דעות אנרכו-אינדיבידואליסטים שונים.
ז'אק לאמלואז

ז'אק לאמלואז (בצרפתית: Jacques Lameloise; נולד ב-6 באפריל 1947 בשאני) הוא שף צרפתי, שמסעדתו "למלואז", בשאני שבבורגון מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום.

פייר לאמלואז

סבו של ז'אק, פייר לאמלואז, התלמד בלוזי ובנייבר ואחרי-כן עבד בלדואיין, לפרוס ופלזה אתנה בפריז ובמלון סבוי בלונדון עם השף אוגוסט אסקופייה.
אחרי ששירת ארבע שנים במלחמת העולם הראשונה ושנתיים נוספות בצבא, הוא נישא לדניז, שעמה הוא חידש ב-1920 פונדק דרכים מהמאה ה-16  בשאני בשם 'Hôtel Restaurant du Commerce . לפונדק תקרה קמורה האופיינית לארכיטקטורה הבורגונדית, המעוטרת בציורים מהמאה ה-18. הוא קיבל כוכב במישלן ב-1935 ועזב את המסעדה ב-1937 בגלל שעבר ניתוח.

ז'אן לאמלואז

ז'אן לאמלואז (בנם של פייר ודניז) התלמד בגיל 16 בשָׁאלוֹן-סוּר-סוֹן ואחר-כך במלון פלזה אתנה ובScribe בפריז לפני ששב עם אשתו סימון וארבעת ילדיהם למסעדת הוריה, הוא זכה בכוכב במישלן ב-1952 והם לה קראו מחדש "לאמלואז" על שמו, ב-1960.

ז'אק לאמלואז

ז'אק לאמלואז (בנם של ג'ון וסימון) נולד ב-6 באפריל 1947 בשאני במלון שהיה בבעלות הוריו.
בהיותו בן 15 הוא הצטרף לבית ספר למלונאות פראנדי בפריז, ממנו קיבל תעודת הסמכה, אחר-כך הוא התלמד בלוקה קרטון (שם הכיר את אשתו ניקול), עבד שנה במלון סבוי בלונדון ב-1967 (כמו סבו), בקפה-מסעדה פוקט'ס (Fouquet's) בפריז ב-1968 ואחר-כך בלדואיין במשך שנה ולבסוף בלאסר ב-1970. הוא גם התלמד אצל שף הקינוחים גסטון לנוטר. 
ב-1971 הוא לקח את המושכות על המסעדה המשפחתית של אביו וסבו בשאני והעלה אותה לשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום ב-1979. ב-2005 הוריד אותו המישלן לשני כוכבים וב-2007 הוא זכה מחדש בשלושת הכוכבים, בהם הוא מחזיק עד היום (2011). הוא מגיש מטבח צרפתי בורגיניוני קלאסי עם פרשנות מודרנית. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
המסעדה שוכנת במלון השייך לרשת מלונות הבוטיק רלה א שאטו. 
ז'אק לאמלואז זכה בתואר לגיון הכבוד.
משה לוי (רב)

ביוגרפיה

נולד בתל אביב ליוסף ולרחל, משפחתו עלתה לישראל מחַלֶבּ שבסוריה. למד בתלמוד תורה "סיני" ובישיבת היישוב החדש שבתל אביב. בשנת ה'תשל"ט, בעקבות קריאת מאמר על דרכי לימוד שכתב הרב מאיר מאזוז ראש ישיבת כיסא רחמים, עבר ללמוד בישיבתו.
כעבור כשנתיים, בשנת ה'תשמ"א מונה לראש מתיבתא בישיבה. בשנת ה'תשמ"ד התחתן.
לאחר נישואיו החל למסור שיעורים בהלכה בבתי כנסת ובכוללים ולפרסם ספרי הלכה.
כשהקימה ישיבת כיסא רחמים את בית הדין "משפט וצדק" החל לכהן בו כדיין, אך כעבור מספר שבועות עזב את התפקיד בנימוק שהדבר גורם לו לביטול תורה.
הקים כוללים לאברכים בערים בני ברק, חולון ויבנה.
בשנת ה'תשנ"ט ייסד בבני ברק בית כנסת בשם "יוסף דעת" - על שם אביו, שם היה מתפלל ומוסר את שיעוריו.
נפטר בגיל 39 בעקבות מחלה.
על שמו קרויים בין היתר: בתי הכנסת "מטה משה" ביבנה, בפתח תקווה ובאלעד, כולל אברכים להוראה "הליכות משה" בבני ברק, ישיבת "ברכת השם" בשדות נגב ותלמוד תורה "האיש משה" בבת ים.
אין אפוטרופוס לעריות

אין אפוטרופוס לעריות הוא כלל בהלכה היהודית, הקובע כי אין לסמוך על אף אדם בכל הקשור לשמירה על איסור עריות. לפי הכלל, כל כללי הנאמנות המקובלים בתחומים אחרים אינם תקפים בתחום העריות.

משמעויות והשלכות

במסכת חולין מבואר כי המקור ממנו ניתן להוכיח כי הרוב מכריע את הסוגיה, הוא הפסוק (ספר שמות, פרק כ"א, פסוק ט"ו) "מַכֵּה אָבִיו וְאִמּוֹ, מוֹת יוּמָת". הפסוק אומר שהמכה את אחד מהוריו חייב מיתה, וזאת למרות שאבהותו הביולוגית של האב נתונה בספק, שכן באופן טבעי אין שום עדות על כך. מכאן ניתן ללמוד שמאחר ולרוב, מי שידוע כאביו של האדם הוא אכן אביו הביולוגי, ניתן להסיק כי הוא אכן אביו. הגמרא מקשה: אולי ייתכן שחיוב המיתה על "מכה אביו ואמו" תקף רק כשידוע כי אביו ואמו לא התייחדו עם אדם נוסף, כמו למשל אם היו אסורים יחד בבית הסוהר. על כך משיבה הגמרא כי לא ניתן לסמוך בנושא זה על הסוהרים, ולא על הכללים הרגילים האומרים כי הם אכן היו אסורים יחד ולא נכנס אדם נוסף לשם, גם אם לפי חוקי בית הסוהר הדבר היה אסור, שכן בנושא עריות אין לשום אדם נאמנות.
בתלמוד ירושלמי על מסכת כתובות כתוב כי אין ממנים אפילו חסיד שבחסידים, כלומר צדיק גמור, להשגיח על הקפדה על איסורי עריות. כלל זה נפסק להלכה בשולחן ערוך.

פסילה לכהונה

קיים שימוש נוסף בברייתות המובאות בתלמוד בבלי במסכת כתובות בנוגע לאשה פנויה שנתייחדה עם גבר, אשר קיים ספק אם אותו גבר היה אדם כשר או שהוא ממזר ולכן אם הוא בא עליה היא נפסלת מלהינשא לכהן. לפי רבן גמליאל ורבי יהודה היא נאמנת לומר שאדם כשר בא עליה, ואילו לפי רבי יהושע היא פסולה לכהונה מספק. שאל רבי יהושע את החולקים עליו: במה שונה דינה של זו, מדינה של אשה שנשבתה לבין הגוים, שאסורה להנשא לכהן מספק? השיבו לו רבן גמליאל ורבי יהודה: רוב עובדי כוכבים פרוצים בעריות, ולכן קיימת חזקה כי הם קיימו בשבויה מעשים האוסרים עליה להינשא לכהן. על כך השיב רבי יהושע: "אין אפוטרופוס לעריות" וגם אצל יהודים לא יתקיימו כללי הנאמנות הרגילים האומרים כי קיימת אצלם חזקת כשרות. בעל ההפלאה מסביר, כי רק במקרה זה חולק רבן גמליאל על הקביעה כי "אין אפוטרופוס לעריות" אבל ביתר המקרים יסכים רבן גמליאל שניתן לומר "אין אפוטרופוס לעריות", אפילו כנגד רוב, כדי לומר שקיים עדיין ספק. ורק במקרה זה לא משתמשים בכלל כי לא ניתן להשתמש בו כדי להוכיח שוודאי האישה נבעלה.

דוגמאות לשימוש בביטוי בהקשרים שאינם הלכתיים

גם מחוץ להקשר הלכתי מקובל לצטט את הביטוי "אין אפוטרופוס לעריות" כאשר מתייחסים לכך שללא שמירה על סייגים, כל אדם עשוי לחטוא בעברות מהתחום המיני.
במשפט בו הורשע הרב מוטי אלון בתקיפה מינית כתבה השופטת: "חז"ל כבר כתבו שאין אפוטרופוס לעריות".
Unapologetic Bitch

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מדונה, דיפלו, מוזלה, טובי גד, שלקו גרסיה ובריאן אורלאנה והופק על ידי מדונה, שלקו גרסיה, טין-וולף, בי וי, דיפלו ואריאל ראצ'שייד. השיר הוא שיר בסגנון הרגאיי, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ.
בנוסף לכך, יצא השיר ארבעה חודשים לפני צאתו של האלבום Rebel Heart, בו הוא נכלל.

הצלחה

למרות שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להיכנס אל המצעדים שבפינלנד, צרפת, הונגריה, שוודיה, וארצות הברית בין שנת 2014 לשנת 2015. האודיו של השיר אשר הועלה ליוטיוב ב-18 בפברואר 2015, זכה להצלחה נאה גם כן, כאשר צבר למעלה מ-2.5 מיליון צפיות.
עם השיר הופיעה מדונה במסגרת סיבוב ההופעות העשירי שלה, "Rebel Heart Tour".
אורסטס

אורסטס (ביוונית: Oρέστης) הוא בנם של אגממנון וקליטמנסטרה, אחיה של איפיגניה על פי המיתולוגיה היוונית.
מספר מחזות תיאטרון נכתבו על בסיס המיתולוגיה הקשורה לדמותו, סיפור חטאו והמעשים שנדרש על מנת להיטהר מחטא זה.

הומרוס

על פי הומרוס, אורסטס, בנם של אגממנון וקליטמנסטרה, לא היה במיקנה בעת שובו של אביו ממלחמת טרויה. עם שובו נרצח אגממנון על ידי קליטמנסטרה ומאהבה אייגיסתוס.
שמונה שנים לאחר מכן שב אורסטס מאתונה ונוקם את דמו של אביו על ידי רצח מאהבה של אימו - אייגיסתוס. קליטמנסטרה רוצה לנקום את מות מאהבה ולרצוח את בנה.
על פי גירסת פינדארוס, אומנתו של אורסטס ארסינואה ואחותו אלקטרה מצילות אותו ומבריחות אותו אל מחוץ לארמון. אורסטס בורח לפאנוטה על הר פרנסוס, שם הוא מתגורר בארמון המלך סטרופיוס.
בגיל 20 הוא מצווה על ידי האורקל מדלפי לשוב לביתו ולנקום את מות אביו. הוא שב עם חברו פילאדס, בנו של סטרופיוס. על פי אייסכילוס הוא פוגש את אחותו אלקטרה בקבר אביו, ויחד הם נוקמים את דם אביהם על ידי הרג אמם.
בעקבות רצח זה משתגע אורסטס.
סיפור זה מסופר באופן שונה על ידי סופוקלס במחזהו "אלקטרה" ועל ידי אוריפידס במחזהו "אלקטרה".

ספרות מאוחרת

בספרו של הרודוטוס "ההיסטוריה" מצוין כי האורקל של דלפי אמר לספרטנים כי לא יוכלו להביס את טגאה עד שיביאו עצמות אורסטס ויקברו אותם בספרטה. סיפור זה מנסה להסביר את האמונה שאורסטס קבור בספרטה.
חדרי המוח

החדר השלישי

החדר השלישי ממלא את רוב החלל האמצעי של הדיאנצפלון וצורתו כשל דונאט מעוותת. החור של הדונאט הוא interthalamic adhesion, אשר חוצה את החדר השלישי אצל מרבית בני האדם. החדר השלישי מסתיים ב lamina terminalis - זכר לקִצו של הצינור הנוירונלי העוברי. החדר השלישי מקבל את צורתו בעיקר מהתלמוס וההיפותלמוס. בסופו של החדר השלישי ישנה היצרות שמסמלת את סוף החדר השלישי ותחילת האקוודוקט של סילביוס אשר חוצה את המוח האמצעי.
המתאר של החדר השלישי חושף ארבע בליטות שנקראות recesses ומסמלות מיקומים שונים. שתי בליטות הנמצאות לפני ומאחורי תצלובת הראייה ושתי בליטות הנמצאות באזור בלוטת האצטרובל. גגו של החדר השלישי הוא למעשה ממברנה המכילה מקלעת דמים (רשת של כלי דם).

החדר הרביעי

החדר הרביעי נמצא בין המיספרות המוח הקטן בחלקו העליון ובין חלקי הפונס והמוח המוארך בחלקו התחתון. צורתו היא כצורת אוהל שגגו מורם מעט, ההתרוממות של הגג יוצרת בליטות אשר חודרות לתוך המוח הקטן. החלק שרוסטרלי לקודקוד האוהל נקרא Superior medullary velum, ואילו החלק הקאודלי לקודקוד האוהל נקרא Inferior medullary velum. הרצפה (rhomboid fossa) יחסית שטוחה ובעלת צורת יהלום, בהתאמה לכך שהחדר הרביעי הולך ומצר אל האקוודוקט של סילביוס ולבסוף לתעלה המרכזית - central canal. בנקודת הקודקוד של היהלום הופך החדר הרביעי לצינור צר (Lateral recess) שממשיך ומתלפף סביב גזע המוח ומסתיים בחיבור לפלוקולוס של המוח הקטן. ה-Superior medullary velum הוא שכבה דקה של חומר לבן - אקסונים הקשורים למוח הקטן, ואילו ה-Inferior medullary velum הוא ממברנה המכילה מקלעת דמים, בדומה לגג החדר השלישי.
החדרים השלישי והרביעי מחוברים ביניהם על ידי Aquaductus cerebri Silvii.
בחדרי המוח כאמור זורם הנוזל המוחי-השדרתי שמגיע דרך החדר הרביעי לתעלה המרכזית (Canalis Centralis) שנמצאת בחוט השדרה.
קייג'

ביוגרפיה

נולד בוורזבורג, גרמניה, להורים אמריקאים, בתקופה בה אביו שירת כשוטר צבאי באחד מבסיסי צבא ארצות הברית בגרמניה.
כשהיה בן ארבע הואשם אביו בשימוש וסחר בהרואין, והמשפחה הוחזרה לניו יורק. האב נהג להזריק סמים לבנו, ונעצר לאחר שאיים על משפחתו ברובה ציד. ההורים התגרשו, ואימו של פאלקו נישאה פעמיים.
בנעוריו נשר פאלקו מבית הספר התיכון והחל להשתמש בסמים קלים וקשים. הוא נשלח לגור עם דודו בבסיס צבאי גרמני, אך הוכה על ידו והוחזר לביתו כעבור שנה. נעצר מספר פעמים על החזקת סמים ותקריות אלימות. בבית המשפט נקבע כי הוא לוקה בנפשו, והוא נשלח לבית חולים פסיכיאטרי, בו שהה שנה וחצי. פאלקו נבחר לטיפול ניסיוני בתרופה חדשה, אך האבחנה שניתנה לו הייתה שגויה, והוא ניסה להתאבד מספר פעמים, בתלייה ובנטילת מנת יתר של תרופות.
כששוחרר מבית החולים בגיל 18, החל לפתח קריירת ראפ. הוא שכר מנהל וכינה עצמו תחילה בשם הבמה "אלכס", כהזדהות עם הדמות מהסרט "תפוז מכני". בשנת 1997 הוציא את הסינגל "Radio Head/Agent Orange", שכלל דגימות מן הסרט "התפוז המכני" וזכה להצלחה. זמן קצר לאחר מכן הוציא הראפר הנודע אמינם את אלבומו "The Slim Shady EP"; פאלקו טען שאמינם העתיק את סגנונו ואת מילות שיריו. אמינם הכחיש זאת והגיב בשירו "רול מודל" (Role Model), בו טען "I Bought Cage's Tape, Opened It, And Dubbed Over It". שלוש שנים לאחר מכן, ב-2002, קייג' השיב לו בשירו "Crowd Killa", בו שר "Suicidal Faliure Like Shady's Ex-Wife" (הוא השווה בין ניסיונות ההתאבדות הכושלים שלו ושל גרושתו של אמינם). קייג' המשיך לכתוב כנגד אמינם, בשיריו "And So Kiddies", "Illest 4 Leter Word", ו-"Bitch Lady".
בשנת 2002 הוציא קייג' את האלבום "Movies For The Blind", שזכה להצלחה. השיר הידוע באלבום הוא "In Stony Lodge", שמספר על חוויותיו של פאלקו בבית החולים הפסיכיאטרי בו אושפז.
ב-2003 הקים קייג' את ההרכב "The Weatherman" עם עוד מספר ראפרים, והוציא את האי-פי "Weatherproof". ב-2005 הוציא דיסק כפול בשם "Hell's Winter", בסגנון ראפ פרוגרסיבי. ב-2009 יצא אלבומו "Depart from Me", בסגנון ראפ-רוק.
קייג' מתגורר כיום בברוקלין שבניו יורק.
פישון

פִּישׁוֹן הוא נהר מקראי המוזכר בספר בראשית. 
על פי המסופר בספר בראשית, הושקה גן העדן על ידי נהר שהתפצל לארבעה נהרות: 

 
"וְנָהָר יֹצֵא מֵעֵדֶן, לְהַשְׁקוֹת אֶת-הַגָּן; וּמִשָּׁם, יִפָּרֵד, וְהָיָה, לְאַרְבָּעָה רָאשִׁים. יא שֵׁם הָאֶחָד, פִּישׁוֹן--הוּא הַסֹּבֵב, אֵת כָּל-אֶרֶץ הַחֲוִילָה, אֲשֶׁר-שָׁם, הַזָּהָב. יב וּזְהַב הָאָרֶץ הַהִוא, טוֹב; שָׁם הַבְּדֹלַח, וְאֶבֶן הַשֹּׁהַם. יג וְשֵׁם-הַנָּהָר הַשֵּׁנִי, גִּיחוֹן--הוּא הַסּוֹבֵב, אֵת כָּל-אֶרֶץ כּוּשׁ. יד וְשֵׁם הַנָּהָר הַשְּׁלִישִׁי חִדֶּקֶל, הוּא הַהֹלֵךְ קִדְמַת אַשּׁוּר; וְהַנָּהָר הָרְבִיעִי, הוּא פְרָת.
— בראשית, ב'
 
בעוד שהפרת והחידקל הם נהרות שמיקומם ידוע כיום, ושמתמזגים לנהר אחד בעיראק, אין הסכמה על זהותם של הגיחון והפישון.
הפישון מוזכר גם בספר בן סירא (פרק כ"ד פסוק 25), לצד נהר החידקל.

סברות לגבי מיקומו

מיקום הפישון שנוי במחלוקת. יוסף בן מתתיהו זיהה אותו עם הגנגס שבהודו, אך לא ברור לאיזה "הודו" הכוונה משום שבתקופתו היה בלבול בין הודו לאתיופיה. רש"י זיהה את הפישון עם הנילוס.
אחת ההשערות היא כי הפישון הוא אחד מיובלי נילוס העטברה-תכזה שבעת העתיקה נקרא בשם "נילוס" או הנילוס הכחול. אלדד הדני מהמאה ה-9 זיהה את הפישון עם אחד מהנהרות שהוזכרו, בנימין מטודלה בן המאה ה-12 זיהה גם הוא את הנהר עם אחד מהנהרות הללו וסביר שהוא התכוון לעטברה. השערה זו היא חלק מהשערה כללית המזהה את הפישון והגיחון עם יובלי הנילוס, הם העטברה-תכזה והנילוס הכחול, ולא בהכרח בסדר זה.
חוקרים אחרים מזהים אותו עם נהרות באזור מסופוטמיה הצפונית (עיראק, איראן וטורקיה של ימינו), ובהם הנהר אראס - הגדול בנהרות הקווקז; או עם הספיד רוד, נהר הנשפך אל הים הכספי (על פי זיהויו של החוקר דייוויד רול).
לפי תאוריה אחרת, הפישון והגיחון הם שני נהרות שהתייבשו עם השנים והתגלו לא מזמן ונפגשו יחד עם הפרת והחידקל במקום שבו נמצא היום המפרץ הפרסי, מקום שידוע שהיה פורה מאוד עד לפני כמה אלפי שנים, והוצף עם עליית מפלס מי הים, דבר הממקם את הנהרות בערב הסעודית של ימינו, ואת גן עדן בלב המפרץ הפרסי.

אזכורים תרבותיים

במפות ביאטוס (מפות עולם (מפה מונדי) מסוג אורביס טרארום) המבוססות על המפה אשר צוירה על ידי הנזיר הספרדי ביאטוס מליאבנה בהתבסס על כתבים של הקדוש הנוצרי איזידור מסביליה, כתביו של הגאוגרף תלמי ועל התנ"ך. החל הנוהג לצייר את גן העדן בראש המפה (כאשר כיוון מזרח היה בראש המפה, ותחת גן העדן מוקמה יבשת אסיה) ולמקם את ארבעת הנהרות היוצאים ממנה
ביבשת אסיה בהתאמה, דבר אשר מיקם את כל ארבעת הנהרות באזור עיראק של ימינו.
קניון סאמריה

קניון סאמריה (ביוונית: Φαράγγι Σαμαριάς) הוא הקניון הגדול ביותר באי כרתים, ואחד הגדולים באירופה כולה. הקניון נמצא בתחומי מחוז חאניה, בדרום-מערב כרתים, על רכס לפקה אורי ("ההרים הלבנים"). הקניון נמצא בתחומי שמורת הטבע סאמריה, שהוכרזה כשמורה בשנת 1962, וכוללת מספר פרטים של עז כרתים (קרי-קרי) הנדירה, שהיא אנדמית לשמורה. בשמורה מינים נוספים של חי וצומח, שחלקם אנדמיים.

מבנה הקניון

מסלול ההליכה בקניון הוא באורך 16 קילומטרים, שמתחילים בגובה 1,230 מטר מעל פני הים, בכניסה הצפונית לשמורה (ליד הכפר אומלוס), ומסתיימים באגיה רומלי, לחופי הים הלובי בדרום כרתים. הקטע הדרמטי ביותר של הקניון נמצא לקראת חלקו הסופי, בו קירותיו מתקרבים זה לזה עד למרחק של כ-4 מטרים. מקום זה נקרא PORTES, שפירושו "שער", אך שמו הרווח הוא "שערי הברזל" (Iron Gates). באזור זה מתנשאים קירות הקניון לגובה של כ-300 מטרים, ויש מקומות שהם גבוהים אף יותר.
מסלול ההליכה בקניון אורך כ-5-7 שעות, והוא מיועד למטיבי לכת ויכול להיות חם מאד בחודשי הקיץ. בסיום המסלול יש לקחת מעבורת לנקודה אליה ניתן להגיע עם רכב, ולכן יש לתכנן היטב את הזמנים. מטיילים שאינם מטיבי לכת, יכולים ללכת את תחילתו או סופו של המסלול בלבד, או לצפות עליו מנקודת התצפית בכניסה הצפונית.
רן טל

ביוגרפיה

טל נולד ב-1963 בקיבוץ בית השיטה שבעמק יזרעאל. ב-1994 סיים את לימודיו בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1996 ביים את הסרט העלילתי הקצר "מלכה לב אדום", יחד עם אתגר קרת, כחלק מסדרת הדרמות "סיפורים קצרים על אהבה", וזכה עבורה בפרס האקדמיה לדרמת הטלוויזיה הטובה ביותר.
לאחר מכן החל טל להתמקד בעיקר בסרטים תיעודיים, הבולטים שבהם: "דרך בן צבי 67" (1998), שתיעד את הנעשה במכון לרפואה משפטית באבו כביר; "ילדי השמש" (2007), סרטו הנודע ביותר, שתיעד את דור הילדים הראשון שגדלו בקיבוצים בישראל, על הניסיון לגדל אותם כ"אנשים חדשים", והתבסס על שימוש בסרטונים פרטיים שצולמו לאורך השנים בקיבוצים שונים ברחבי הארץ; "גן עדן" (2012), שכביכול עוסק בנעשה בגן השלושה (הסחנה) ולמעשה מציג פיוט אוניברסלי על האדם ובדידותו, ו"המוזיאון" (2017) המתבונן על ישראל דרך שגרת היום יום במוזיאון ישראל.
מלמד קולנוע במכללת ספיר ובאוניברסיטת תל אביב.