בדיקת סמני DNA

בדיקת סמני DNA  בודקת מספר רב של סימנים בחומר התורשתי, שאצל אותו אדם או אצל תאומים זהים חייבים להיות זהים, אך אצל אנשים חסרי קירבה משפחתית, הסיכוי לדמיון כל שהוא ביניהם הוא קלוש. לבדיקה זו יש שלושה שימושים נפוצים - בירור קרבה משפחתית בין אנשים, בדיקת שייכות עקבות חומר ביולוגי לחשוד, במסגרת עבודת זיהוי פלילי וזיהוי חללים או אנשים חיים, בעלי ערפול הכרה.

בדיקת שארות

בדיקת שארות היא בדיקה לדגימה מגופם של אנשים הנערכת במטרה לקבוע קרבה משפחתית בין שני אנשים. בדיקה כזו יכולה לקבוע, לדוגמה, אם אדם מסוים הוא הורה ביולוגי של אדם אחר. לבד מהורות בדיקה כזו יכולה לקבוע גם קרבת משפחה (ביולוגית) אחרת.
כאשר כל הסמנים זהים, שני הנבדקים הם תאומים זהים (או אותו אדם במקרה של זיהוי פלילי). כאשר חצי מהסמנים זהים, המסקנה היא שהדגימות נלקחו מקרובים מדרגה ראשונה שאינם תאומים זהים - בן והורה או שני אחים. כאשר רבע מהסמנים זהים, המסקנה היא שהדגימות נלקחו מבני דודים, סב ונכד וכיוצא בזה. הכל בהתאם למקדם השארות.

בדיקת קרבה משפחתית בעזרת DNA

ה-DNA של אדם זהה כמעט לחלוטין בכל תאי גופו (למעט מי שעבר השתלת איבר). רבייה מינית מצרפת את ה-DNA של שני ההורים, כך שהחומר התורשתי בכל אדם נגזר במידה שווה, בקירוב, משני הוריו. חומר תורשתי זה קרוי הגנום הגרעיני של האדם, משום שהוא נמצא בגרעין התא.
בדיקת שארות נעשית באמצעות דגימת DNA. ניתן להפיק DNA לבדיקה מהדם, מהרוק או מדגימת חומר ביולוגי אחר, אך לא מכל חומר ביולוגי שהוא (לא משערה בלא שורש, לא מעצמות ישנות מאוד). רמת אמינות גבוהה זו של בדיקת DNA הביאה לכך שטכניקה זו החליפה את כל קודמותיה לבדיקת הורות. 
במהלך הבדיקה מחפשים בשתי דגימות ה-DNA שמנסים להשוות קבוצת סמנים מוגדרת היטב, שהסיכוי לזהות בה אצל שני אנשים שאינם קרובי משפחה הוא קטן עד כדי זניחות. אם כל הסמנים הם זהים, סימן ששתי דגימות ה-DNA נלקחו מאותו אדם או מתאומים זהים.
הסיכוי שלשני אנשים שאינם קרובי משפחה כלל תהיה זהות בכל הסמנים האלה היא אחד לארבעה מיליארד. סוג נדיר אחר של שגיאה אפשרי כאשר שתי דגימות DNA נלקחות מאותו אדם אך מזוהות בטעות כאילו הן נלקחו משני אחים ולא מאותו אדם. זה עשוי לקרות כאשר האדם הוא כימרה - אדם שנוצר משתי ביציות מופרות שנצמדו במקום להפוך לתאומים שאינם זהים. זה עשוי לקרות גם אצל אדם שעבר השתלת מח עצם - תאי הדם הלבנים שלו נושאים את ה-DNA של התורם (על פי רוב אח או הורה) בעוד שאר תאי גופו נושאים את ה-DNA שלו.
בנוסף לגרעין התא, גם המיטוכונדריון נושא חומר תורשתי. חומר זה, הקרוי גנום מיטוכונדריאלי הוא מושפע מהאם בלבד משום שאנו יורשים את המיטוכונדריונים שלנו רק מאמנו. הוכחת זיקה הורית על-פי המיטוכונדריון קלה יותר, אך היא טובה רק לבדיקת אמהות, ואינה מועילה לבדיקת אבהות. בבדיקת שארות בין זכרים, ניתן להשתמש בהשוואה של כרומוזום Y, משום שזה עובר ישירות מהאב לבן. ככלל, בדיקת שארות בעזרת הגנום המיטוכונדריאלי או כרומוזום Y נעשות כמעט ורק לצורכי מחקר מדעי בתחום הביומטריה האבולוציונית.

סוגיות משפטיות

בישראל ניתן לחייב עריכת בדיקת אבהות רק בצו של בית המשפט. 
במתן הצו על בית המשפט לאזן בין הזכות לכבוד והזכות לפרטיות של הגבר שלו מיוחסת האבהות, ובין זכותו של הילד לדעת מי אביו, שאף היא חלק מכבוד האדם. פסק בעניין זה נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר:
הקטין רשאי אפוא לפעול לשם שמירה על כבודו למען בירור מוצאו, ובכך כשלעצמו אין כדי לפגוע באחר. באיזון בין הזכויות גוברת זכותו של הקטין, אשר עלול להיוותר לחלוטין משולל זכות לכבודו ולטובתו ועלול להיפגע חמורות בזכויותיו האנושיות-האישיות והקנייניות, אם זכותו של אדם אחר "שלא לרצות לדעת" תמנע או אף תאסור הסקת מסקנה סבירה על ידי ערכאה שיפוטית המופקדת על האיזון בין טובת המערער לבין טובת הקטין.
— ע"א 5942/92 פלוני נגד אלמוני ופלונית, פ"ד 837 (3)מח

סוגיות משפטיות

לקיחת דגימת DNA מגופו של אדם חי למטרות חקירה פלילית דורשת את הסכמתו, או לחלופין, דורשת צו בית משפט. אולם, דגימת חומר גנטי יכולה להעשות בלא הסכמה או צו מחומר אותו השליך האדם, כגון ממסטיק שהוא זרק לפח האשפה.

זיהוי חללים או אנשים מעורפלי הכרה

בדיקת הסמנים הגנטיים משמשת גם לסיוע למשפחות נעדרים. הדבר נעשה על ידי בדיקת חומר ביולוגי מגוויות או מאנשים חיים קשיי זיהוי והשוואה לחומר ביולוגי של הנעדר או בני משפחתו. חומר ביולוגי של הנעדר, ניתן להפיק מחפציו האישיים, כמו המסרק שלו או מברשת השיניים שלו.

לקריאה נוספת

דליה חלק, הוכחת אבהות, הוצאת תמר, תשמ"ח 1987
דליה צמריון חלק, הוכחת אבהות, מהדורה חדשה ומורחבת, התשס"ח - 2007