google/wiki40b huggingface dataset:
החיים על פי אגפא

תקציר העלילה

בתחילת הסרט אנו מתוודעים לדמותה של דליה (גילה אלמגור), אשה מבוגרת בסוף שנות הארבעים, המסיימת כל לילה עם בחורים שהיא אוספת לסטוץ מזדמן. דליה היא בעלת פאב תל אביבי בשם "בארבי", שהוא קיצור של שם המוסד לחולי רוח "אברבנל". בפאב עובד סמיר (אכראם תלאווי). הפאב נפתח בשעות הערב המוקדמות, כבכל יום. נימי (שרון אלכסנדר), סגן-אלוף שנפצע בצניחה, מגיע עם חייליו לפאב. חבורת החיילים קולנית ובהמית. באותה שעה מגיעה למקום במקרה ריקי (אביטל דיקר), בחורה דיכאונית, לאחר שהפסיכיאטר שלה המליץ לה לא להשאר לבדה כדי שלא תפגע בעצמה. היא מוטרדת על ידי נימי וחבורת חייליו, אשר מתנהגים אליה באופן בוטה מינית. בני (שולי רנד) השוטר מצליח להרחיק את החבורה מריקי, והשניים יוצאים אל דירתו, לא לפני שהוא חותך את צמיגי מכוניתו של נימי וחבורתו. לאחר שהם מקיימים יחסי מין, משאיר בני את ריקי בדירתו, וחוזר לפאב, שם מעיר את תשומת-ליבם של החיילים לפנצ'ר במכוניתם, אך לא מגלה להם כי הוא עצמו אחראי לתקר. נימי וחבורתו מתעצבנים, וחושדים ישירות בסמיר, העובד הערבי במטבח. כאשר החיילים פותחים באקטים אלימים כלפי סמיר, מונע בני את המהומה ושולח את הקבוצה לביתם במונית. נימי מורה לנהג לקחת את החיילים לבסיס.
לאחר סיום המהומה, יוצא בני עם שותפו למבצע ללכידת סוחרי סמים. כאשר הוא חוזר בת-זוגו ושותפתו לדירה ליאורה (עירית פרנק), מלצרית בפאב, אשר אינה מודעת לבגידתו, זועמת עליו על שהשאיר את ריקי הפגועה בדירתו לבדה, אך הוא עסוק יותר בעובדה שהמבצע אותו תכנן נכשל, וחוזר לדירתו, שם מוצא את ריקי ומורה לה להתפנות מהדירה. בעוד בני מתקלח, מתאבדת ריקי בקפיצה מהחלון. בני לא שם לב לגופתה של ריקי, וחוזר לפאב. לוי (שמיל בן ארי), משה (אורי קלאוזנר) ומלכה (רבקה נוימן), חבורה אלימה וגסה מגיעה לפאב, ומתייחסת בזלזול לאנשי הפאב, ובעיקר לסמיר. בין לוי וסמיר נוצר עימות אלים, שנגמר, שוב, בכך שהקבוצה נזרקת על ידי בני. אלי (עזרא כפרי), בן-זוגה הנשוי של מנהלת הפאב, דליה, מגיע לפאב עם אשתו במטרה להפרד מדליה, שנשארת כאובה, ומתנחמת עם ראלף (יואב דקלבאום), חייל או"ם שהזדמן לה. ליאורה בינתיים מסיימת את משמרתה וחוזרת לדירה המשותפת שלה ושל בני, שם היא מזהה את גופתה של ריקי. כאשר חוזרת ליאורה לפאב לבשר לבני את שארע, בני מחליט להיענות לאולטימטום שנתן לו מפקדו ולעבור לשרת בפריפריה. ברגע זה חוזרים לוי, משה ומלכה לסגור חשבון עם בני, כאשר מגיעים נימי וחבורת החיילים שהורגים ביריות את כל הנוכחים בפאב כאקט של נקמה.

ביקורות

מבקרי הקולנוע וכתבי התרבות שיבחו את הסרט. סרט זה נחשב לסרטו הטוב ביותר של דיין, ולסרט מכונן בתולדות הקולנוע הישראלי. המבקרים היללו את המסרים שמעביר הסרט, על עוצמת אי-הוודאות והחשש מפני הקריסה של הכל, משמאל ומימין, מבפנים ומבחוץ, המשרטט את דיוקנה של החברה הישראלית, ואולי של החברה האנושית בכלל, בדרך אל האפוקליפסה. בשנת יציאתו לאקרנים זכה הסרט בפרס אופיר ברוב הקטגוריות.
דאונטאון דיסני (קליפורניה)

דאונטאון דיסני (באנגלית: Downtown Disney) הוא אזור קניות, הסעדה ובידור באתר הנופש דיסנילנד בקליפורניה.

תיאור האתר והקמתו

האתר הוקם במהלך ההרחבה של אתר הנופש דיסנילנד, שכללה את הקמת ההרפתקאה הקליפורנית של דיסני (אתר שעשועים שנפתח בשנת 2001). דאונטאון דיסני נמצא בשטח שבין פארק השעשועים דיסנילנד לבין פארק ההרפתקאה הקליפורנית של דיסני, בצידו המערבי של אתר הנופש, מערבית למלון דיסנילנד. חלק מדאונטאון דיסני בנוי על גשר מעל דרך דיסנילנד (בעבר נקראה רחוב מערב). אתר הסעדה והנפשה זה קטן מהאתר דאונטאון דיסני המצוי בדיסניוורלד שבפלורידה. הכניסה לאתר חופשית, ונמצאת בו תחנת המונורייל של דיסנילנד.
בדאונטאון דיסני יש 12 בתי קולנוע, מסעדות רבות ובהן קפה יער הגשם וחנויות רבות.
היומנים של יוסף נחמני

תקציר העלילה

הסרט עוקב אחרי ראשיתה של הציונות בארץ ישראל ומאמצי ההתיישבות בארץ מנקודת מבטו של אחד הפעילים ברכישת הקרקעות מטעם הקק"ל באמצעות חשיפת יומניו של סוכן קרקעות של הקק"ל שרכש אדמות בגליל בשנות ה-40. היומנים הנחשפים לראשונה בסרט, מציגים את העימות שבין היהודים והערבים בתקופה זו בשל ניסיונות רכישת הקרקעות באזור הגליל וטבריה.
ביקראם יוגה

ביקראם יוגה, הידועה כיוגה חמה, היא שיטה של יוגה שפותחה על ידי ביקראם צ'אוהודרי כסינתזה של טכניקות יוגה מסורתיות. טכניקת יוגה זו צברה פופולריות במערב בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, בעיקר בארצות הברית. כיתת המתחילים של שיטת ביקראם נמשכת 90 דקות לערך, כוללת סידרה של 26 תנוחות ו-2 תרגילי נשימה, ומתורגלת בחדר המחומם ל-41 מעלות צלזיוס בלחות של 60%. על פי ביקראם יוגה, סטודיו מחומם מקל על מתיחות עמוקות יותר, מונע פציעות ומקל על לחץ נפשי ועל מתח. נטען כי ביקראם יוגה מעוררת ומשיבה לבריאות באופן שיטתי כל שריר, מִפְרָק וְאֵיבַר בגוף. ישנם שני היבטים משלימים ל-26 התרגילים, אַסַאנוֹת (תנוחות) ופְּרָאנַאיַאמוֹת (תרגילי נשימה). ענפים רבים אחרים של יוגה משתמשים גם הם בשיטות אלו.
על פי צ'אוהודרי, אנשים רבים משתמשים רק עד 50% מקיבולת הריאות שלהם; על הריאות להימתח (באמצעות תרגול) על מנת להכיל יותר חמצן. כאשר אדם מתרגל פְּרָאנַאיַאמַה הוא יוכלו בסופו של דבר להאיץ המרה של פחמן דו-חמצני ולהגביר ספיגה של חמצן, כמו גם לשפר את מחזור הדם, דבר הנכון לכל פעילות קַרְדִיוֹ-וַאסְקוּלָארִית. במקרים רבים מתרגלים מתחילים חווים סחרחורת ובחילה. כמו בצורות רבות של יוגה, רמות גבוהות של מיקוד ושל משמעת דרושות על מנת להשלים תרגול.
משה הרשלר

הרב משה הרשלר (י' בטבת תרפ"ב, 10 בינואר 1922, כפר סבא - ל' בניסן תשנ"א, 14 באפריל 1991, ירושלים) היה סופר, חוקר ועורך תורני.
אישיות בולטת בתחום ההדרת ספרות הראשונים, עורך כתב עת תורני בענייני הלכה ורפואה, מיוזמי "אוצר מפרשי התלמוד", מחברי האנציקלופדיה התלמודית וראש מפעל התלמוד הישראלי השלם.

ביוגרפיה

נולד בכפר סבא, בצעירותו שלחו אותו הוריו ללמוד בירושלים, בתקופה זו התגורר בבית סבו הרב ברוך מרדכי אטינגר, בשכונת שערי חסד. עם השלמת לימודיו בתלמוד התורה השכונתי, פנה להמשך לימודים בישיבת עץ חיים, אצל הרב איסר זלמן מלצר. הרשלר הצעיר היה בין קבוצת תלמידי הרב מלצר שנשלחו ללמוד בישיבת מיר, עם הקמתה מחדש בירושלים לאחר מלחמת העולם השנייה ועליית ראש הישיבה רבי אליעזר יהודה פינקל לארץ ישראל. בתקופת מלחמת העצמאות התגייס לגדוד בני הישיבות "גדוד טוביה" שעסק בבניית ביצורים ומתרסים בבירה.
תקופה מסוימת בשנות ה-60 התגורר בארצות הברית, בתקופה זו שימש כמרצה בישיבת רבנו יצחק אלחנן בניו יורק וב"בית מדרש לתורה" בסקוקי, שיקגו.
עסק בההדרת כתבי הראשונים, הוא נחשב כמחיה תחום זה בתוך בית המדרש החרדי וההדיר בשנות פעילותו קרוב ל-50 מספרי הראשונים, רבים מהם כאלה שנדפסו לראשונה מכתבי יד. הוא זוכה פרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשכ"ז, ופרס ירושלים לספרות תורנית לשנת 1973. בשנות ה-80 וה-90 הוציא לאור כתב עת מיוחד בשם "גנוזות" שעסק בפרסום כתבי יד של הראשונים.
יזם את מפעל "אוצר מפרשי התלמוד", מפעל מונומנטלי שבו אמורה להיות מרוכזת תחת קורת גג אחת בעריכה תמציתית כל הספרות הפרשנית על התלמוד, והשתתף בעריכת כרכיו הראשונים עם ידידו הרב יוסף בוקסבוים. הוא גם היה עורכו הראשון של כתב העת התורני "מוריה" שבהמשך שנות קיומו יצא לאור במסגרת מכון ירושלים בראשו עמד הרב בוקסבוים.
עוד מיצירתו בתחום ההלכה: חמשת כרכי הקובץ ההלכתי-רפואי "הלכה ורפואה", וספרו "תורת ריבית" המסכם את הלכות איסור ריבית והיתר עסקה, אותו כתב בשיתוף עם חתנו הדיין אליהו רפאל היישריק.
על שמו נקרא "מכון הרב הרשלר למחקר ולהוצאה של ספרות תורנית" שהוציא לאור בין היתר את חידושי הרמב"ן על התלמוד בשבעה כרכים, וכן רחוב "הרב משה הרשלר" בשכונת רמת שלמה בירושלים. 
הוא חי ופעל בשכונת בית וגן בירושלים, עד פטירתו בל' בניסן תשנ"א, 14 באפריל 1991.
פטרה שירמן

ביוגרפיה

שירמן נולדה במנשנגלדבך. ב-1956 השתתפה בתחרות מיס גרמניה וסיימה במקום השלישי. עקב היותה דוברת אנגלית היא נבחרה לייצג את גרמניה בתחרות מיס עולם שנערכה בלונדון. בתחרות היא נבחרה למקום הראשון והוכתרה כמיס עולם 1956.
בעת היבחרה היא למדה פילוסופיה והיסטוריה של האומנות באוניברסיטאות של בון וקלן ולאחר מכן המשיכה את לימודיה במינכן. ב-1960 שיחקה בסרט "The Magnificent Rogue" אודות איש עסקים המתמנה לאזרח כבוד בעירו ומספר את סיפור חייו בתקופת מלחמת העולם השנייה דרך פלשבק. ב-1969 שיחקה בסרט "שבעה ימי חסד", שהוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה, העוסק בתלמיד בפנימייה הנעלם ובחקירת מציאתו. ב-1971 שיחקה בסרט "מלאכי הטרור". היא עבדה כמנחה בטלוויזיה הגרמנית ופרסמה מספר ספרים שכתבה.
ב-1973 נישאה לרופא ד"ר גרהארד פרויינד, איתו ניהלה רומן בחשאי מ-1967, כאשר באותו הזמן היה נשוי לשחקנית מריאן קוך, והוא אבי בתה אלכסנדרה.
חתך סטרטיגרפי

חתך סטרטיגרפי מציג את השינויים בהרכב הסלעים במרחב נתון, בהתאם לסוג החומרי של הסלע - יחידה ליתוסטרטיגרפית, יחידת הזמן המוגדרת להרכב לוח הזמנים הגאולוגי יחידת "סלע - זמן" שהיא צרוף מוגדר של סוגי סלע נתון בזמן מוגדר ולפי היחידה הביוסטרטיגרפית, הנקבעת בהתאם למאובנים המנחים שנמצאו בהרכב הסלעים הנתון. מאובנים מנחים הם האמצעי היעיל להשוואות של הרכב סלעים בחתך סטרטיגרפי ממרחב אחד למרחבים אחרים.
נוהגים לערוך "חתך-עמודי" סטרטיגרפי (colummnar section). התיאור של הרכב המסלע מוצג באמצעות שרטוט של העמוד הסטרטיגרפי - במרחב מסוים. על מנת לבסס את ההגדרות של סדר שכבות הסלעים לפי יחידות הגיל משתמשים במושג "חתך טיפוסי" סטרטיגרפי (type section) זהו חתך עמודי, ערוך בפרוטרוט, ומתאר מרחב, אשר בו צרוף סלעים מסוים נמצא לראשונה בחשיפה מרבית. חתך כזה נבדק מדעית ומאושר על ידי ועדה סטרטיגרפית לאומית. אם עמד בדרישותיה, כל החתכים במחשופים אחרים הנעשים באותו צרוף שכבות, בני אותו גיל, משווים לחתך הטיפוסי כדי לראות האם חלו בהם שינויים אופקיים.

נסיגה ימית

באמצעות חתך סטרטיגרפי ניתן להעריך האם בנקודה הנחקרת הייתה הצפה של ים עם מים מלוחים או ים עם מים מתוקים. אם נמצא בעומק נתון סלעים הנוצרים בסביבת היווצרות ימית נוכל לקבוע כי היה ים היה פעם באותו עומק. אם בהמשך אותו החתך נמצא סלעים הנוצרים בסביבת היווצרות יבשתית, נוכל להעריך כי הים נסוג מנקודה זו. כך אנו עשויים לקבל כי במרחב נתון היו פעמים אחדות הצפות ונסיגות של הים.
בשני אזורים ניתן היה להגיע למסקנות לאור החתכים:

אי התאמה

בעקבות חתך סטרטיגרפי ניתן להגיע למסקנה האם שכבות הסלע נוצרו לפי סדר הזמנים הידוע לוח הזמנים הגאולוגי. אם נמצא כי חסרה שכבה או סדר השכבות אינו לפי הסדר הידוע נגדיר מישור אי התאמה. ההפסקה שנוצרה בסדר השכבות - אי-ההתאמה - עלולה לקרות כאשר בתהליך של הצפה של מים ונסיגתם, קיימת סחיפה של מסלע קיים. השכבה תעדר מהחתך היום כי במרחב הנבדק היא נסחפה. 
מבחינים בין "אי התאמה מקבילה", כאשר יש דמיון בשכבות המצויות מעל למישור אי ההתאמה לבין אלו המצויות תחתיו ושכבה "זרה" חדרה ביניהם. לעיתים, "אי ההתאמה היא זוויתית", דהיינו יש קבוצת שכבות אשר כל אחת מהן בנטייה שונה, האחת מהשנייה. הגורם לכך יכול להיות שינויים טקטוניים

שימושים

שימוש אפשרי מביצוע חתך סטרטיגרפי אפשר לקבל ממחקר שנערך מטעם עירית הרצליה על מדיניות לפיתוח בר קיימא של המצוק החופי בתחומי העיר הרצליה. לשם ביצוע הבדיקה נערכו חתכים לאורכו של המצוק, מפארק אפולוניה בצפון עד לתל מיכל בדרום. בחתך הגאולוגי המלא נחשפו במצוק שבע יחידות גאולוגיות, מוגדרות, המורכבות מסלעים הבאים: כורכר, חול חרסיתי עד חול דק, חמרה וחולות מייצבים. נלמדו השינויים שחלו בשכבות לאורך זמן ולאור זאת מדיניות לשימור המצוק.
פרנקפורט

היסטוריה

עוד במאה ה-1 לספירה, היו התיישבויות רומיות באזור.
באזור חיו שבטים אלמאנים ופרנקים וב-794 הנהיג קרל הגדול בעיר את האספה הקיסרית.
פרנקפורט הייתה אחת הערים החשובות באימפריה הרומית הקדושה. מ-855 נבחרו מלכים וקיסרים גרמנים בעיר והוכתרו באאכן. החל משנת 1562 הם גם הוכתרו בפרנקפורט. והראשון בהם היה מקסימיליאן השני. המסורת נפסקה ב-1792 בבחירת פרנץ השני.
פרנקפורט הצליחה להישאר נייטרלית במהלך מלחמת שלושים השנים, אך סבלה ממגפות שהובאו על ידי פליטים שבאו לעיר.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות העיר נכבשה והופגזה מספר פעמים על ידי הכוחות הצרפתיים. למרות זאת, היא הצליחה להישאר עיר חופשית עד הנפילה המלאה של האימפריה הרומית הקדושה ב-1805. לאחר הקרב האחרון של נפוליאון והפסדו, קונגרס וינה ב-1814 קבע שפרנקפורט תיכנס לקונפדרציה הגרמנית, כעיר חופשית וכמושב הבונדסטאג, הפרלמנט הקונפדרלי.
לאחר ניסיון מהפכה הכושל של אביב העמים, פרנקפורט הייתה המושב של הפרלמנט הראשון שנבחר בדרכים דמוקרטיות בגרמניה, האספה הלאומית של פרנקפורט, שהתכנסה ב-18 במאי 1848. האספה נכשלה כאשר מלך פרוסיה סירב לקבל עליו את תואר הקייזר ב-1849.
פרנקפורט איבדה את עצמאותה לאחר מלחמת שבעת השבועות בין פרוסיה לאוסטריה, אשר במהלכה סיפחה פרוסיה מדינות גרמניות וביניהן העיר החופשית של פרנקפורט.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופצצה פרנקפורט קשות. כ- 5,500 תושבים נהרגו ומרכז העיר מימי הביניים, הגדול בגרמניה בזמנו, נהרס כמעט לחלוטין. ב-1945 נכבשה העיר על ידי כוחות אמריקניים.
לאחר המלחמה הייתה העיר חלק מאזור הכיבוש האמריקני. לאחר מכן העיר הייתה מועמדת להפוך לבירת מערב גרמניה אולם לבסוף בחר הקאנצלר קונראד אדנאואר בעיר בון להיות עיר הבירה.
ב-25 במרץ 2012, נבחר פטר פלדמן מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה ברוב קולות והיה לראש העיר היהודי הראשון בתולדות פרנקפורט מאז תקופת גרמניה הנאצית.

דמוגרפיה

הרב-התרבותיות בפרנקפורט עולה על זו של כל עיר גדולה אחרת בגרמניה: כ-25% מתושביה הם מהגרים. מתוכם, כחמישית הם טורקים. נכון לשנת 2011 חיים בפרנקפורט כ-84,000 תושבים מוסלמים, המהווים 12.6% מכלל האוכלוסייה. פרנקפורט נחשבת לעיר רב תרבותית מאחר שרוב תושביה (כ-51.2%) ממוצא זר. הטורקים הם המיעוט הגדול ביותר, כ-13% מאוכלוסיית העיר.

כלכלה

פרנקפורט נחשבת לבירה הכלכלית של אירופה. היא שימשה במשך מאות שנים כמרכזה הפיננסי של גרמניה. הבורסה לניירות ערך של פרנקפורט היא הגדולה ביותר בגרמניה ומהגדולות בעולם. משכנו של הבנק המרכזי האירופי נמצא בפרנקפורט.

תחבורה

מיקומה המרכזי הפך את העיר למרכז תחבורה ראשי. אף על פי שישנן ארבע ערים גדולות יותר בגרמניה, נמל התעופה של פרנקפורט הוא הגדול במדינה (והרביעי באירופה) ותחנת הרכבת הענקית שלה, בת 25 הרציפים.
נמל התעופה של פרנקפורט ממוקם כ-12 קילומטרים ממרכזה. אפשר להגיע אליו במכונית או באוטובוס ובנוסף יש בו שתי תחנות רכבת- אחת לתנועה אזורית ואחת לתנועה ארוכת טווח.
בנוסף יש עוד שני נמלי תעופה בסביבות העיר המשמשים לתעופה כללית ולחברות התעופה הזולות.

חינוך

בפרנקפורט אוניברסיטה גדולה וארבע מכללות, בהן לומדים 46 אלף סטודנטים.
שלמה דיכובסקי

ביוגרפיה

נולד ב-1938 בתל אביב לשרה ולרב שמעיה, בוגר ישיבות ליטא, שעלה לארץ ישראל בשנות ה-30 וכיהן כרב שכונה במרכז תל אביב. למד בישיבת היישוב החדש בעיר, אחר כך המשיך בישיבת חברון בירושלים, וכולל האברכים "שבט מיהודה" בתל אביב והוסמך לרבנות על ידי הרבנים איסר יהודה אונטרמן, יחזקאל סרנא, חיים שמואלביץ ובצלאל ז'ולטי.
בשנת 1967 החל לכהן כר"מ בישיבת ההסדר כרם ביבנה.
בשנת 1969 נתמנה לרב בית הכנסת ישורון בצפון תל אביב. כן כיהן כר"מ ומחנך בישיבת שעלבים, מורה מן החוץ בפקולטות למשפטים באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב, וראש המכון הגבוה לתורה באוניברסיטת בר-אילן - שגם סייע להקמתו.
בינואר 1976 מונה לכהונת דיין בבית דין רבני. תחילה כיהן באשדוד ולאחר מכן בתל אביב כאב"ד. בשנת 1988 מונה לדיין בבית הדין הרבני הגדול. הוא פרש לגמלאות בכסלו ה'תשס"ח. שימש גם כראש מערך הבחינות לדיינות וכחבר הוועדה למינוי דיינים. כמו כן כיהן כראש כולל "שבט מיהודה" בתל אביב להכשרת דיינים, שנוסד על ידי הרב איסר יהודה אונטרמן ונחשב אחד המוסדות הוותיקים בתחום.
במהלך כהונתו בבית הדין הרבני הגדול בלטה עמדתו המקורית בזכות מציאת פתרון הלכתי לסוגיית העגונות ומסורבות הגט, וליחס המורכב שבין מערכת המשפט העברית והכללית.
התמודד על משרת הרב הראשי לישראל כמועמד האשכנזי - בתמיכת מפלגת העבודה, אך הפסיד בהתמודדות.
ב-13 באוגוסט 2010 נבחר על ידי הוועדה למינוי דיינים למנכ"ל בתי הדין הרבניים, במקומו של הרב אליהו בן דהן. הרב דיכובסקי הבהיר כי מדובר בתפקיד זמני, וכי הוא אינו מעוניין במינוי של קבע לתפקיד. במרץ 2011 הפך המינוי לקבוע לתקופה של ארבע שנים.
כיהן כרב בית הכנסת היכל מאיר בתל אביב עד שנת תשע"ח.
מאמריו נאספו בשנת תשע"ד בספר "לב שומע לשלמה" (יצא ב-2 כרכים) בעריכת ובהוצאת בנו הרב יעקב דיכובסקי.

פעילותו המשפטית

בעת כהונתו כדיין נודע בזריזותו בכתיבת פסקי דין וביושרו, והוא זכה להערכה ציבורית. הרב דיכובסקי זכה להערכה גם בקרב משפטנים חילונים, בהם נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, שהציע לו בשנת 1994 לכהן כשופט בבית המשפט העליון. הצעה זאת ירדה מן הפרק לאחר שהרב דיכובסקי נועץ עם הרב יוסף שלום אלישיב.
לאחר שפרש לגמלאות הציע לו אהרן ברק להשתתף בוועדה שתגשר על נקודות החיכוך בין בתי המשפט לענייני משפחה לבין בתי הדין הרבניים, ותפתור את בעיית מרוץ הסמכויות.
עם פרישתו פנה הרב דיכובסקי לחבריו הדיינים במסר לא שגרתי בעולם הדיינות ההלכתי, וביקש מהם במכתב הפרידה שלו: "פסקו לקולא, ואל תתגרו בבג"ץ".

משפחתו

הרב דיכובסקי נשוי לשושנה לבית הרשטיק, דודניתם של החזנים ממשפחת הרשטיק. הוא אב לחמישה. שני חתניו, הרב אברהם מיזלס והרב יצחק מרוה, מכהנים כדיינים. בנו יעקב הוא משפטן וטוען רבני,
בנו הרב משה נתן היה ראש כולל בשכונת רמת שלמה בירושלים, נפטר לאחר שחלה בסרטן באייר תשע"ז (18 במאי 2017).
מרכז הקצה

גלריה לאמנות

מרכז הקצה הפעיל גלריה לאמנות בו הציגו בתערוכות יחיד מבכירי אמני ישראל: שמואל כץ, חיים מאור, זאק זאנו, רפי פרץ, יעקב שטיינהרט, רות קסטנבאום, דרור בן עמי, מריק לכנר, חיה גרץ רן, דוד גרשטיין, יואל גילינסקי, אברהם אילת ועוד. כמו כן, טיפח המרכז אמנים צעירים בראשית דרכם כגון קרן מאי-מטקלף ואורן סומך, יהונתן כיס-לב ורינת בלסון. במלאת 75 לעיר נהריה קיים מרכז הקצה סדרת תערוכות אשר עסקו בנהריה העיר, וביניהן הוצגו צילומי הפסיפס הביזנטי הנמצא בנהריה ואינו חשוף לציבור. הגלריה תרמה להרחבת פעילות האמנות בצפון, ובמקביל משתמשת באמנות ככלי לפעילות קהילתית.

פעילות קהילתית

הקצה פעל באמצעות האמנות לחיזוק תחושת השייכות לעיר ולאזור וטיפוח גאווה וזהות מקומית באמצעות הפעלת פרויקטים קהילתיים עם קהלים שונים: הציבור הכללי, מבוגרים בני נוער וילדים. אוכלוסיות מיוחדות כמו נוער בסיכון, (היחידה לקידום נוער, פרויקט חממה) קשישים, ניצולי שואה, נוער בעלי נכויות שונות, (פיזיות, חושיות ובעלי פיגור שכלי) וכן באמצעות קיום מפגשים בין ערבים ויהודים.
בן מיטלמן

ביוגרפיה

מיטלמן נולד וגדל בפתח תקווה למשה ולעידית, ולו שתי אחיות. בצעירותו כתב במקומונים בפתח תקווה בעיקר על כדורגל ישראלי.
שירת בגלי צה"ל ככתב תרבות, כמגיש תוכניות וכחבר מערכת בתוכנית "בילוי נעים" עם מולי שפירא. עם סיום שירותו הצטרף לערוץ הספורט ככתב וכשדר קווים. משמש ככתב הספורט של חדשות ערוץ 2 מאז 2008 ונמנה עם צוות המגישים של התוכנית "החדשות הלילה".
שירת כשליח חדשות ערוץ 2 למונדיאל 2010 בדרום אפריקה, וכן לאולימפיאדת לונדון 2012, למונדיאל 2014 בברזיל, לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 ולמונדיאל 2018 ברוסיה.
הוא ראיין דמויות בולטות בעולם הספורט כגון נשיא פיפ"א ספ בלאטר, נשיא אופ"א מישל פלאטיני, והאתלט קרל לואיס.
במהלך שנת 2019 אנשים רבים החלו לשים לב כי מיטלמן החל לאבד את שיער ראשו. על מנת לפצות על הדללות שיער ראשו החל לגדל את הזקן.
לאחר מספר חודשים עבר מיטלמן טיפול קוסמטי כלשהו אשר החזיר לו את שיערו, דבר הנראה נהדר.
יחסי צ'כיה–צרפת

היסטוריה

צרפת הייתה המדינה הראשונה שהכירה בצ'כוסלובקיה ב-28 באוקטובר 1918. צרפת תמכה בחתימת ההסכמה הקטנה ומשום כך צ'כוסלובקיה חתמה על ברית עם צרפת.
במהלך הסכם מינכן הפרה צרפת את בריתה עם צ'כוסלובקיה, ותמכה בדרישות היטלר, מה שהביא לסיפוח חבל הסודטים לגרמניה הנאצית, ולאחר מכן לפירוק צ'כוסלובקיה והקמת סלובקיה העצמאית, על אף שגם היא הייתה גרורה של גרמניה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה צ'כוסלובקיה למדינה קומוניסטית וחלק מברית ורשה, ומשום כך הושפעו היחסים בין שתי המדינות ממהלך המלחמה הקרה.

שיתוף פעולה

שתי המדינות הן חברות מלאות בנאט"ו ובאיחוד האירופי. משנת 1999, צ'כיה היא מדינה משקיפה בלה פרנקופוני.
Stray Heart

רקע והוצאה

Stray Heart הופיעה בפעם הראשונה ב-Idiot Club (מועדון מעריצים הרשמי של Green Day), ב-8 באוקטובר 2012, השיר גם הושמע בתוכנית רדיו של זיין לואו ברדיו BBC Radio 1 באותו היום. מאוחר יותר שיר זה הופץ כשיר המוביל של האלבום ¡Dos! בתאריך ה-15 באוקטובר 2012. ב-18 באוקטובר 2012 פרסמו שמי שיכול שיגיע למרכז לוס אנג'לס בשביל להופיע בקליפ וידאו של השיר ב-19 באוקטובר.
Stray Heart נוגן גם על ידי פרויקט הצד שלהם Foxboro Hot Tubs בתור "שיר חימום" ובתור שיר תרגול.

וידאו קליפ

בתאריך ה-7 בנובמבר 2012 הווידאו קליפ של Stray Heart יצא. הסרטון מתחיל עם אדם (אלכס קנוקס) שמחפש תקליטים בחנות תקליטים וקונה את התקליטים ¡Uno! ‏¡Dos! ו-¡Tré! של Green Day, אבל כאשר הוא מביא את התקליטים לחברה שלו (לוואן רמבין), היא רואה חור בחזה שלו איפה שממוקם הלב, והיא טורקת את הדלת בפרצוף שלו. כאשר האדם הולך ברחוב, הוא רואה משהו מוזר וקולט שביל של דם על המדרכה, הוא עוקב אחרי שביל הדם וכאשר רואה את הלב, הוא רודף אחריו ברחבי העיר. לבסוף הוא משיג את הלב מתחת לבית חברתו, באותו המקום שהיא זרקה עליו את התקליטים שהוא קנה לה. הסרטון בוים על ידי רוברט שובר.

עטיפת השיר

העטיפה של Stray Heart כוללת רקע לבן עם קצת צבע שחור בצדדים. "Green Day" ו-"Stray Heart" כתובים בשחור, באותיות גדולות, ובאותו הגופן. "Green Day" ממוקם בראש העטיפה ו-"Stray Heart" בדיוק מתחתיו. בנוסף יש שפתיים בצבע ורוד שנראות בצד ימין של העטיפה, מתחת לשפתיים ישנן שתי עצמות המצטלבות ויוצרות את הצורה של האות X וצבועות בשחור.

ביקורת

ג'ון דולן ממגזין הרולינג סטון דירג את השיר בכשלושה וחצי כוכבים מתוך חמישה, ואמר "זה לא הרעיון לשיר הכי טוב שלהם, אבל זה שיר שדיי כיף לשמוע".
פרס בלקבורו

פֶּרְס בלקבורו (באנגלית: Perce Blackborow;‏ 1896, ניופורט, מונמאות'שייר - 1949) היה ימאי ולשי, שהצטרף כנוסע סמוי אל המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של שקלטון.

הקבלה ל"אנדיורנס"

בלקבורו וחברו ויליאם בייקוול הפליגו על סיפון ה"גולדן גייט", שהתנפצה על חופי מונטווידאו. לאחר שספינתם נטרפה, נסעו החברים אל בואנוס איירס למצוא עבודה חדשה. בייקוול התקבל לעבודה כמלח כשיר באוניית המשלחת של שקלטון, ה"אנדיורנס". בלקבורו, לעומתו, לא נשכר, משום גילו הצעיר (הוא היה בן 18) וחוסר הניסיון שלו. בייקוול ווולטר האו, שחששו מחסר בכוח אדם ב"אנדריורנס", עזרו לבלקבורו להתגנב אל הספינה והסתירו אותו בתא אחסון. הוא התגלה ביום השלישי להפלגה. רגליו לא נשאו אותו והוא נאלץ לשבת על כיסא בפגישתו הראשונה עם שקלטון.
שקלטון, אחוז חמת זעם אמיתית, המטיר על הנוסע הסמוי שטף חרפות וגערות חריף ומפיל אימה לפני הצוות כולו. הנאום חוצב הלהבות השיג את שלו ותגובותיהם של שני השותפים למעשה היו גלויות דיין להסגירם.
שקלטון סיים את ההופעה באמרו לבלקבורו, "אתה יודע, שבמשלחות האלה קורה לעיתים קרובות שאנחנו נעשים רעבים מאוד, ואם יש נוסע סמוי זמין, הוא הראשון להיאכל?" על כך ענה בלקבורו, "הם ימצאו הרבה יותר בשר אצלך, אדוני." שקלטון הסתיר חיוך ואחרי שיחה עם אחד מחברי הצוות אמר, "הביאו אותו קודם כל אל הטבח." 
בלקבורו התגלה כנכס לספינה בתפקיד דייל ולאחר זמן הוחתם כחבר בצוות.

הנחיתה על אי הפיל

אחרי שה"אנדיורנס" נלכדה בקרח ים דחוס והתנפצה, עשה הצוות את דרכו בשלוש סירות הצלה קטנות, בהפלגת אימים, רצופת סכנות-חיים, רעב וקיפאון אל אי הפיל, שם התמקמו מחדש. עם הגיעם אל האי, חשב שקלטון לתת לבלקבורו, הצעיר בצוות, את הכבוד לדרוך על אדמת האי, מתוך ששכח כי רגליו נפגעו קשות בכוויית קור. בלקבורו עבר בעזרת חבריו מעל לזבזת הסירה, אך נפל אל תוך המים הרדודים ונישא במהירות אל החוף.

נמק

ב-14 באפריל יצאה קבוצת החילוץ בג'יימס קיירד אל ג'ורג'יה הדרומית, בתקווה לחזור תוך כמה שבועות. שאר הצוות השלימו עם הכורח להמתין. כמעט כולם היו במצב בריאותי ירוד ומדוכדכים. בלקבורו פיתח נמק בשתי רגליו והיה נושא דאגתו הרפואית העיקרית של מקלין.
ב-15 ביוני, חודשיים לאחר הפלגת שקלטון ואנשיו, ביצע ג'יימס מק אילרוי, בעזרת אלכסנדר מקלין, את ניתוח הכריתה ההכרחי. הרגל הימנית התאוששה במידת מה, אך ברגל השמאלית לא הייתה ברירה אלא לכרות את האצבעות המתות. הניתוח בוצע בהצלחה, באמצעות שרידי הכלורופורם שנשארו להם, ולאחר פחות משעה הסתיים התהליך ובלקבורו שב להכרתו וביקש סיגריה.

לאחר החזרה

בלקבורו חזר לחיות בניופורט, דרום ויילס וקיבל את מדליית הקוטב מארד על שירותו במסע המשלחת. הוא מת בשנת 1949 מדלקת סימפונות כרונית ומבעיית לב, בגיל 53.
הרפתקותיו של בלקבורו באנטארקטיקה הן נושא לסיפור מעשה בדיוני, "הנוסע הסמוי של שקלטון" מאת ויקטוריה מקקרמן (ISBN 0-440-41984-0).
יום הולדתו של לינקולן

יום הולדתו של לינקולן (באנגלית: Lincoln's Birthday) הוא חג לאומי בחלק ממדינות ארצות הברית. החג נחוג במדינות קליפורניה, קונטיקט, מיזורי, ניו ג'רזי, ניו יורק ואינדיאנה. החג מציין את יום השנה להולדתו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ב-12 בפברואר 1809.

היסטוריה

חג זה צוין לראשונה בעיר באפלו שבמדינת ניו יורק, בשנת 1874, ביוזמתו של ג'וליוס פרנסיס (Julius Francis), רוקח מקומי שהקדיש את חייו להנצחת הנשיא לינקולן. פרנסיס היה הראשון שפנה בבקשה לקונגרס ארצות הברית לציין את יום ההולדת של לינקולן כחג לאומי.

טקסים

יום הולדתו של לינקולן מצוין בהנחת זרי זיכרון מטעם נשיא ארצות הברית באתר הלאומי ההיסטורי מקום הולדתו של אברהם לינקולן בהודג'נוויל שבקנטקי, וכן באנדרטת לינקולן שבוושינגטון בירת ארצות הברית.
אירועים נוספים מאורגנים על ידי המועצה הלאומית לציון יום הולדתו של לינקולן.
פרד ארמיסן

קריירה

ארמיסן ידוע בעיקר כאחד מחברי הצוות הקבועים בתוכנית סאטרדיי נייט לייב בין השנים 2002 עד 2013. ארמיסן שיחק דמויות קומיות שונות גם במספר סרטי קומדיה, כולל יורוטריפ, אנצ'ורמן וקופ אאוט. יחד עם קרי בראונשטיין ארמיסן יצר וכיכב בתוכנית הסקיצות הקומית "פורטלנדיה". ארמיסן הוא גם מתופף בלהקה "The 8G Band", אשר מופיעה בתוכנית הלילה של סת' מאיירס.
בשנת 2013 דיבב בסדרת האנימציה "אי שם", את טרי, בן זוגה של ג'ואני.  
בשנת 2017 שיחק בסרט "בית המחר", בתפקיד קולו של מדריך טיולים במחשב. 
בשנת 2019 החל לככב בסדרה הקומית "מפחידוס" ב-HBO, בתפקיד טיקו. באותה שנה החל לדבב בתפקיד ראשי בסדרה "חלל אינסופי".

פרסים

על עבודתו בפורטלנדיה היה ארמיסן מועמד לפרס אמי בקטגוריית הכתיבה בשנים 2012, 2013 ו-2014, וכשחקן משנה בסדרה קומדית בשנת 2014. הוא זכה גם בשני פרסי פיבודי - אחד ב-2008 כחלק מסאטירה פוליטית של סאטרדיי נייט לייב ואחד ב-2011 עבור פורטלנדיה.