google/wiki40b huggingface dataset:
דייוויד אדינגס

ביוגרפיה

אדינגס נולד בספוקיין שבמדינת וושינגטון. את רוב ילדותו עבר באזור מפרץ פיוג'ט. בשנת 1954 רכש תואר ראשון במכללת ריד שבפורטלנד ובשנת 1961 קיבל תואר שני מאוניברסיטת וושינגטון.
לפני שפתח בקריירה ספרותית עסק אדינגס בשורה של עבודות, בהן שירות בצבא ארצות הברית, עבודה בחברת בואינג, לימוד אנגלית וזבנות.
ספר הבכורה של אדינגס, "שיא הציד", יצא לאור בשנת 1973. רומן זה, כמו כל יצירותיו המוקדמות, לא היה שייך לז'אנר הפנטזיה. 
בשנת 1983 פרסם אדינגס את ספר הפנטזיה הראשון שלו, "חייל הנבואה". הספר פתח את סדרת הפנטזיה העלילתית "הבלגריאד", שכללה חמישה ספרים, זכתה לפופולריות רבה והעניקה לאדינגס את פרסומו. אדינגס פרסם מאוחר יותר סדרת המשך לבלגריאד, המלוריאן וכן שלושה ספרים נפרדים נוספים המתרחשים בעולם שאותו יצר בבלגראד.
בשנת 1989 פרסם אדינגס את הספר הראשון בטרילוגיית האלניום (שטרם תורגמה לשפה העברית), "כס היהלום". בהמשך לטרילוגייה זו כתב את טרילוגיית ההמשך הטאמולי (שכן תורגמה לעברית).
החל משנת 2003 עבד אדינגס על סדרת פנטזיה חדשה, "החולמים". הסדרה כוללת ארבעה ספרים.
ב-2 ביוני 2009, בגיל 77, דייוויד אדינגס נפטר.
נאות הכיכר

חוות הבוקרים

נאות הכיכר יושבה לראשונה בשנת 1959 כחוות בוקרים, על ידי צעירים ממקומות שונים בארץ, חלקם ותיקי הערבה דאז, תושבי תל אביב ועוד, שעלו על הקרקע בניגוד לעמדת המוסדות המיישבים שהזהירו מפני קדחת. בנוסף לגידול עדר בקר, גודל במקום מטע תמרים נסיוני, ירקות ופרחים שהושקו ממי תהום מלוחים. באוגוסט 1961 הותקן בחווה מכשיר קטן להתפלת מים שייתר את הצורך להביא מים מסדום. בשנת 1964 כבר סופקו המים משני קידוחים מקומיים.
יהדות אוסטרליה תרמו כסף להקמת מבנה מגורים ייחודי המכונה המבצר, המבנה בצורת מרובע סגור והקיפי כלל את דירות תושבי המושב לצד מבני הציבור וחדר האוכל. המבנה תוכנן על ידי נחום זולוטוב. לאחר בניית בתי הקבע, שימש מבנה המבצר כבית הספר של ילדי המושבים נאות הכיכר ועין תמר. לאחר סגירת בית הספר והעברתו לנווה זוהר, ננטש מבנה המבצר. בשנת 2017 שופץ המבנה והוא קולט תוכניות חינוכיות בשיתוף פעולה עם גופי חינוך ציוניים ומשמש כמרכז תנועת האיחוד החקלאי.
בשנת 1962 הוקמה בחווה חברת טיולי המדבר "נאות הכיכר" שהייתה הראשונה בתחום תיירות המדבר, תחילה באזור ים המלח ולאחר מכן גם בכל הערבה עד הרי אילת. באוקטובר 1962, לאחר הצטרפות מתיישבים חדשים, הוחלט שהחווה תוכר כיישוב קבע, אולם ההחלטה לא יצאה אל הפועל בהיעדר מתיישבים בעלי משפחות. עם זאת, המשק הצטרף לתנועת האיחוד החקלאי.
עד שנת 1965 עזבו דור המייסדים, והגיעו במקומם מתיישבים אחרים. עדר הבקר נמכר לאחר שהתברר כגרעוני, ובמקומו הוקמו בריכות דגים. ביישוב הוקמו חדרי־ארוח (צריפים) למטיילים.

מושב האיחוד החקלאי

לאחר מלחמת ששת הימים היווה היישוב יעד לפעילות חבלנית, כולל ירי קטיושות. בינואר 1967 פיגוע חבלני גרם להרס המבנה המרכזי "המבצר" אשר הוחל בבנייתו מספר שנים קודם לכן.
בתרומת יהודים מדרום אפריקה ומניו זילנד הוקם עבור המתיישבים מבנה קבע אבל בהיעדר כמות מספקת הוחלט על הבאת גרעין התיישבות שיקים במקום מושב שיתופי ונמנע ממתיישבי המקום להיכנס למבנה הקבע. בשנת 1969 הושג הסכם עם הסוכנות על פיו שולם למייסדים פיצויים תמורת פינוי המקום, לצורך הקמת היאחזות נח"ל. במקום הוקם בסיס צבאי, בו התרחש אסון נאות הכיכר בדצמבר 1970 עת התמוטט סלע על חדר האוכל של הבסיס. הבסיס הועבר בשנת 1997, ובמקום נותרה אנדרטה לזכר החיילים שנספו באסון.
הגרעין החדש של נאות הכיכר, שעלה לקרקע ביוני 1970 למקומו הנוכחי של היישוב, ליד מוצא נחל הערבה, עלה במסגרת האיחוד החקלאי, שנתן חסות לרעיון ההתיישבות הרב תכליתית. רעיון זה היה אמור להוות בסיס לסוג התיישבות חדש, אשר יאפשר מגוון דעות פוליטיות וצורות עבודה וחברות. לאחר שנה, עקב חילוקי דעות פנימיים, פרש בעל הרעיון ומגבש הגרעין, אורי גלעד (גולדשמידט), וניסה להמשיך את דרכו ביישובים חמרה ואשלים.
במהלך שנות ה-80 שקע המושב בחובות כבדים.
במהלך שנות האלפיים התחדש המושב בתשתיות, מבני הציבור שופצו ומשפחות חדשות נקלטו. פרנסת אנשי המושב נשענת על חקלאות, תיירות ומקצועות חופשיים רבים.

עין פלוטית

מעיין בצד הכביש המוביל לעין תמר ולנאות הכיכר. המים מליחים וסביב המעיין נמצאים עצי דקל וסבך שיחי קנה. שם המעין פלוטית ניתן לו על ידי תושבי נאות הכיכר. במדרש, פלוטית הייתה בתו של לוט ונאמר עליה שהייתה צדיקה. המעיין נקרא גם "מעיין האהבה" ו-"המעיין הנסתר".
בסמוך לעין פלוטית נביעות נוספות, בתוכנית שיקום מלחת סדום, יוכשרו דרכי גישה למעיינות נוספים.

תיירות כיכר סדום

חברי מושב נאות הכיכר והמושב השכן עין תמר פועלים לקידום תיירות כיכר סדום, צפון הערבה ודרום ים המלח. במושב היצע תיירות של 50 צימרים, שני חאנים גדולים, מסעדה והיצע עשיר של טיולי מדבר בחווארי כיכר סדום, מעיינות נסתרים, מלחת סדום, ים המלח ומדבר יהודה והערבה.
הפארק הלאומי ניוקולו-קובה

גאוגרפיה ואקלים

הפארק שוכן באזור שטוח למדי, ומשתרע בין גבהים של 16 עד 311 מטר, גובה אליו הוא מגיע ב"הר" אסיריק (Mont Assirik). לאורכו מספר טורי גבעות קטנות, שבדרך כלל אינן נישאות לגובה של יותר מ-200 מטר, וביניהן משתרעים מישורי הצפה נרחבים. אדמת הפארק עשויה מקרקע לטריטית שהושקעה על גבי אבן חול המתוארכת לתור הקמבריום. במספר מקומות חשופים סלעים מותמרים. את הפארק חוצים נהר גמביה ושניים מיובליו, ניקולו קובה (Niokolo Koba) שהעניק למקום את שמו, וקולונטו (Koulountou).
שטחו של הפארק אינו מיושב, והעיסוק בחקלאות בו זניח ומוגבל למספר מובלעות סמוך לגבולותיו, אם כי במשך השנים התרחבו שטחים אלה וכרסמו בשטחו של הפארק.
האקלים בפארק אופייני לאזור הסודאני, ומתאפיין בעונה גשומה בין יוני לאוקטובר. כמות המשקעים השנתית מגיעה ל-1,000 עד 1,000 מ"מ בממוצע.

היסטורית השימור

שטח השוכן כיום בתחומי הפארק הוכרז לראשונה כשמורת צייד בשנת 1926, וב-1951 שונתה הגדרתו והוא הפך לשמורת חורש. שנתיים לאחר מכן הפך לשמורת חי וב-1954 הוכרז כפארק לאומי. שטחו של הפארק הורחב ב-1962, 1965, 1968 וב-1969, ובשנת 1981 הוכרז כשמורה ביוספרית ואתר מורשת עולמית.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החלה אוכלוסיית היונקים הגדולים בפארק לצנוח בשל צייד לא חוקי ובשל מספר סיבות נוספות: שריפות פרצו בשטח הפארק לעיתים מזומנות בשל שימוש בלתי מבוקר באש, בין היתר כחלק מפעולות הצייד הבלתי חוקי, עצים בתחומו נגדעו, הצמחייה נפגעה כתוצאה ממרעה יתר וביצות התייבשו. בשל כל אלה הגיעו אוכלוסיות הפילים וקובוס המים, לדוגמה, לסף הכחדה.
מצבו המדורדר של הפארק הוכר כבר בשנות ה-90, והרשות לפארקים לאומיים של סנגל החלה להעביר ממנו יונקים אל אזורי שימור פרטיים במדינה ומחוץ לה. בשנת 2000 ביקשה ועדת השימור העולמית של ארגון אונסק"ו מממשלת סנגל לזמן ועדת בדיקה שתבחן את מצבו של האתר. הוועדה קיימה את בדיקתה בשנת 2001 וניסחה את המלצותיה. למרות זאת, המשיך מצבו של הפארק להתדרדר והוא הוכרז כאתר בסיכון בשנת 2007.
אלתיאה ודונה

אלתיאה ודונה (באנגלית: Althea & Donna) הוא שמו של צמד זמרות רגאיי מג'מייקה שהתפרסם בשנת 1978 בזכות להיט אחד, "Uptown Top Rankin".
חברות הצמד היו אלתיאה פורסט (ילידת 1961) ודונה ריד (ילידת 1960), מקינגסטון, בירת ג'מייקה. בשנת 1977, בעודן תלמידות בית ספר, גילו את כשרונן מפיקי הרגאיי ג'ו גיבס וארול תומפסון. השניים הפיקו והקליטו לצמד הבנות את השיר "Uptown Top Rankin". את מילות השיר, שעסקו בהווי הצעירים בקינגסטון, כתב תומפסון בניב ג'מייקני. הלחן התבסס על הרידים (מכלול המקצב והליווי הכלי) של שירו של אלטון אליס "I'm Still In Love".
בראשית 1978 התפרסם השיר בבריטניה בזכות השמעותיו הרבות בתוכנית הרדיו היומית של השדרן ג'ון פיל ב-BBC, שהתלהב ממנו. התקליטון נכנס למצעד התקליטונים הבריטי ובפברואר של אותה שנה הגיע לראש המצעד ושהה בו שבוע אחד. בכך הפכו אלתיאה ודונה צמד הזמרות הצעיר ביותר שהגיע לראש המצעד הבריטי. בישראל הוצג השיר בתוכניתו של טוני פיין ברשת ג' וזכה להשמעות רבות ברדיו.
בהמשך השנה הוציא הצמד תקליטונים נוספים, ואף אלבום בשמו של להיטן היחיד, אולם הללו לא זכו להצלחה מסחרית, והצמד נחשב ל"הרכב של להיט אחד".
השיר "Uptown Top Rankin" זכה לגרסאות כיסוי בפי זמרים והרכבים שונים, בהם להקת "פורטיסהד", ואף נכלל, בביצוע המקורי של אלתיאה ודונה, באלבומי אוסף רבים.
אריה גולן

ביוגרפיה

גולן נולד בליגניצה שבפולין בשנת 1947 בשם ליאון סקורניק. עלה ארצה בגיל 10 וגדל בשיכון ויצמן שבהרצליה. ב-1962 התקבל לפנימיית בויאר בירושלים, שם סיים את לימודיו התיכוניים. הוא בוגר החוג ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1966 התגייס לצה"ל ושירת כקריין בגלי צה"ל, שם שידר במשך שנים את מצעד הפזמונים הלועזי. 
מ-1969 הוא עובד בשידורי קול ישראל כקריין. ב-1974 הצטרף למחלקת החדשות של הרדיו. בשנים 1979–1984 היה כתב קול ישראל בכנסת. 
בשנים 1984–1986 שירת כשליח המחלקה לנוער והחלוץ של הסוכנות היהודית, לענייני חינוך וסטודנטים, בפריז. עם שובו חזר לתפקיד כתב קול ישראל בכנסת. ב-1989 התמנה לכתב מדיני. 
ב-1992 נשלח מטעם קול ישראל לוושינגטון, עם סיום תפקידו ככתב קול ישראל בארצות הברית. משנת 1995 הגיש גולן את יומן הבוקר של רשת ב' עד סגירתה במאי 2017. 
אריה גולן שידר את מהדורת החדשות המפורסמת של השעה שלוש בצהרי יום הכיפורים בשנת 1973, אשר בישרה את פרוץ מלחמת יום הכיפורים. ב-2014, 41 שנה אחרי אותה מהדורה, סיפר גולן ביומן הבוקר ברשת ב': "איך תאריך אישי שלו (יום נישואיו השלישי, 6 באוקטובר 1973) הפך ליום חשוב בהיסטוריה הישראלית?". הוא השמיע את אותה מהדורה. בהקלטה שומעים: "קול ישראל מירושלים. שלום רב. השעה שלוש. דובר צה"ל...". במקום: "קול ישראל מירושלים. שלום רב. השעה שלוש והנה החדשות מפי אריה גולן. דובר צה"ל...". אחרי שהשמיעו את ההקלטה, הוא סיפר: "מרוב התרגשות שכחתי להגיד את השם שלי!". 
בטלוויזיה, הגיש כמה פעמים את התוכנית "פופוליטיקה", והגיש מדי פעם תוכניות אקטואליה בערוץ 1. 
ב-2013 זכה בפרס מפעל חיים על תרומתו לעיתונות מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב. 
כיום עובד גולן בתאגיד השידור הישראלי ומגיש את יומן הבוקר של כאן ב', ומדי פעם משתתף בפאנל חדשות השבוע בימי שישי. 
גולן נשוי ואב לשלוש בנות. מתגורר בירושלים.
משחקי ריגול

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1991. ביומו האחרון לפני פרישתו לגמלאות מתברר לאיש ה-CIA נייתן מיור (רדפורד) כי תלמידו ופקודו לשעבר בסוכנות, טום בישופ (פיט) נכלא בסין באשמת ריגול ועתיד להיות מוצא להורג למחרת בבוקר. מיור נדרש לתת דין וחשבון על בישופ לפאנל בכירים בסוכנות, למן גיוסו כאיש מבצעים לסוכנות לאחר ששירת כצלף בחיל הנחתים במלחמת וייטנאם, עבור בפעולות חשאיות שביצע במזרח ברלין ובביירות. במהרה מתברר כי בישופ נאסר בשעה שביצע פעולה עצמאית שלא אושרה על ידי מפקדו של בישופ בהונג קונג, הארי דנקן. מיור מבין כי מטרת הסוכנות, נוכח ביקור צפוי של הנשיא בוש בסין, היא להתכחש לכך שבישופ אי-פעם עבד עבורה. בשל כך, במקביל לדיונים, מתכנן מיור מבצע חילוץ עצמאי.
אוסקר גלבפוס

ביוגרפיה

גלבפוס הגיע למקום ה-11 בתחרות וינה 1873 (ניצח: וילהלם שטייניץ).
בשנת 1873 גלבפוס המציא ופיתח את שיטת הניקוד שפותרת מקרים בהם הגיעו שניים או יותר מתמודדים לאותו מקום עם אותו מספר נקודות. כיום ידועה השיטה כ"שיטת זוננבורן-ברגר". עיקרי השיטה: קביעת ציון שמחושב על ידי חיבור התוצאות של השחקנים נגדם זכה השחקן, בתוספת מחצית הנקודות של השחקנים עמם סיים בתיקו.
אחרי מות, קדושים אמור

אחרי מות, קדושים אמור הוא פתגם עממי המשקף נורמה שלפיה לאחר מותו של אדם אין לדבר בגנותו, ויש לעסוק רק במעלותיו. הביטוי נוצר מסמיכותן של שלוש פרשות רצופות בספר ויקרא: אחרי מות, קדושים, אמור. אפשר לפרש אמירה זו כנשענת על אותו טעם של מורא מפני המוות ומפני רוחות המתים.
אפשרות אחרת לקריאת הפתגם היא בדרך אירונית: אחרי המוות, פתאום גם האדם הפשוט ביותר הופך לקדוש וצדיק ואין מדברים בו סרה.
מנדלי מוכר ספרים כתב על מנהג זה:
היהודי אצל קהל עדתו עפר ואפר הוא בחייו, ובמיתתו ישתבח ויתפאר במצבה יפה – וכל המתים תמימים וישרים, נדיבים וחכמים; אזובי-קיר נעשים ארזים, ודג-הרקק – לויתן בבית-הקברות.
— מנדלי מוכר ספרים, בימים ההם, פתיחתא, פרק ה
פתגם ברוח זו בלטינית:
"De mortuis nil nisi bene" ("על המתים אל תשמיע אלא שבחים") ,או, "De mortuis aut bene aut nihil" ("על אודות מתים – או בחסד או לא כלום"). לפתגם הלטיני קדם פתגם יווני דומה, המופיע בספרו של דיוגנס לארטיוס, "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים".
היהדות רואה מצווה בהספד המת, ואמירת שבחים לאחר מותו, אך כתוב בהלכה ובספרי הקבלה שאין לשבח את המת יותר מדי, משום שהנשמה מתייסרת בשמיים, בשומעה שבחים שלא מגיעים לה.
מצווה גדולה להספיד על המת כראוי, ומצותו שירים קולו לומר עליו דברים המשברים את הלב כדי להרבות בכיה ולהזכיר שבחו. ואסור להפליג בשבחו יותר מדאי אלא מזכירין מדות טובות שבו ומוסיפין בהם קצת, רק שלא יפליג. ואם לא היו בו מדות טובות כלל, לא יזכיר עליו. וחכם וחסיד מזכירין להם חכמתם וחסידותם. וכל המזכיר על מי שלא היה בו כלל, או שמוסיף להפליג יותר מדאי על מה שהיה בו - גורם רעה לעצמו ולמת
— שולחן ערוך, יורה דעה שדמ, א'
יש השוללים נורמה זו, ומציבים מולה את הדבקות באמת. גישה זו מופיעה בדברי וולטר:
"יש להתחשב ברגשותיהם של בני אדם חיים; כלפי המתים מחייבת אותנו האמת לבדה."
"On doit des égards aux vivants; on ne doit aux morts que la vérité"
דוגמה להתנגדות לנורמה מצויה בדברים של יוסי ביילין לאחר מותו של בנימין בן-אליעזר. ביילין אמר, בין היתר, "אני לא מוכן להצטרף לאחרי מות קדושים, בעיני הוא היה הפוליטיקאי הכוחני, הדורסני, הוא היה הפוליטיקאי שלא היה צריך להיות מועמד של מפלגה כמו מפלגת העבודה לנשיאות".
אוניברסיטת המדינה של פלורידה

היסטוריה

ב-1851 החליט בית הנבחרים של פלורידה על הקמת מוסדות לימוד אקדמאים לגברים ולנשים. ב-1854 הקימה העיר טלהסי מוסד לגברים, וב-1857 הוא עבר לרשות המדינה. שנה לאחר מכן אוחד המוסד עם האקדמיה לנשים שנוסדה כבר ב-1843, והפך למוסד אקדמי לשני המינים בשם סמינר מערב פלורידה (West Florida Seminary). אתר המוסד נקבע על גבעה, מערבית לקפיטול של פלורידה.
ב-1860 הורה בית הנבחרים של פלורידה לקיים במוסד שגרת אימון צבאי ובמהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הוא הפך לקולג' האקדמי הצבאי של פלורידה (The Florida Military and Collegiate Institute). ב-6 במרץ 1865 הביסו צוערי המוסד את צבא האיחוד בקרב נטורל ברידג', ומנעו בכך את כיבוש טלהסי. לכבוד אירוע זה נושא דגל תוכנית הכשרת הקצינים באוניברסיטה (ROTC) את הכיתוב "NATURAL BRIDGE 1865" מתחת לסמל האוניברסיטה.
ב-1883 אורגנה מערכת החינוך של המדינה, והמוסד הפך לקולג' הספרותי של אנברסיטת פלורידה. בנוסף אוחדו לאוניברסיטת פלורידה גם קולג' הרפואה של טלהסי וקולג'ים נוספים. אולם היוזמה התפרקה כעבור שנתיים. ב-1897 הוגדר המוסד לקולג' האמנויות החופשיות של פלורידה וב-1901 היה לקולג' המדינה הראשון. ב-1902 העניק את תואר המאסטר הראשון שלו. תחומי הלימוד היו לימודים קלאסיים, אמנות ותיאטרון ומדעים מדויקים.
ב-1905 הועבר בוועדת החינוך של בית הנבחרים של פלורידה חוק שפיצל את המוסד לשלושה: אוניברסיטה לגברים לבנים (University of the State of Florida), קולג' לנשים (Florida State College for Women) וקולג' לאפרו-אמריקאים (State Normal and Industrial College for Colored Students).
מיד לאחר מלחמת העולם השנייה נפתח סניף טלהסי של אוניבריסטת פלורידה ((Tallahassee Branch of the University of Florida (TBUF) בשטח קמפוס קולג' הנשים וב-1947 אוחדו המוסדות ליצירת אוניברסיטת המדינה של פלורידה, כמוסד לשני המינים. באותה עת נוסדו המחלקות למנהל עסקים, ספרנות, סיעוד ועבודה סוציאלית. ב-1962 התקבל לאוניברסיטה השטודנו השחור הראשון, והאוניברסיטה הפכה לראשונה למעורבת-גזעית. בשנות השישים ושנות השבעים נודעה האוניברסיטה בתנועות סטודנטים נגד מלחמת וייטנאם ונגד הפרדה גזעית וזכתה בכינוי "ברקלי של הדרום".

קמפוס טלהסי הראשי

הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה משתרע על פני 2 קמ"ר וכולל את הגרעיון הוותיק של האוניברסיטה (בניין וסטקוט) ואת הספרייה הראשונה של המוסד (Dodd Hall). נוסף על כך כולל הקמפוס עוד שבע ספריות אקדמאיות: הספרייה למדעים על שם פול דיראק, ספרייה רפואית, ספרייה למשפטים, ספרייה להנדסה, ספרייה למוזיקה ועוד. בחלקו המערבי של הקמפוס שוכן הקולג' לרפואה (שנפתח רק בשנת 2000), והמחלקות לפסיכולוגיה ולמדעי החיים. בחלקו המזרחי נמצאים מעונות סטודנטים. באזור הדרומי נמצאים מתקני ספורט ובהם אצטדיון דואק (Doak Campbell Stadium) ובו מקום ל-84,000 צופים.

קמפוס טלהסי דרום-מזרח

בקמפוס דרום-מזרח, המשתרע על פני 3.4 קמ"ר שוכנים הקולג' להנדסה והמעבדה הלאומית לחקר שדות מגנטיים רבי עוצמה (MagLab) ולצידם פארק לתעשייה עתירת ידע ומגרשי גולף.

פנמה סיטי

כ-160 ק"מ מהקמפוס הראשי בטלהסי נמצא קמפוס פנמה סיטי. הקמפוס הוקם בשלהי שנות השמונים ומציע תוכניות מגוונות לסטודנטים לתואר ראשון.
יורי ז'ירקוב

קריירת מועדונים

ז'ירקוב החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון המקומי ספרטק טמבוב, ושיחק בצעירותו בקבוצת הנוער של המועדון בעמדת הקשר המרכזי בעונת 2001, בגיל 19, הוא הועלה לקבוצה הבוגרת, המשחקת בליגה הרוסית השנייה (השלישית בחשיבותה). הוא שיחק שלוש עונות במדי טמבוב, וכבש 26 שערים ב-74 הופעות משחק.
בעונת 2004 עבר ז'ירקוב לצסק"א מוסקבה. ושם החל לשחק גם כקשר ומגן שמאלי הוא הצטיין והפך לשחקן מוביל ומשמעותי מאוד בקבוצה, ובזכות יכולתו בקבוצה זומן גם לנבחרת רוסיה והפך לשחקן קבע בה. בעונת 2004/2005 הוא זכה עם צסק"א מוסקבה בגביע אופ"א, תוך שהוא כובש שער במשחק הגמר מול ספורטינג ליסבון. בעונות 2005 ו-2006 הוא זכה עם קבוצתו בדאבל של אליפות רוסיה והגביע הרוסי.
בתקופתו בצסק"א פיתח ז'ירקוב יותר ויותר את היכולת שלו להנהיג התקפות ולבשל שערים, אם כי המשיך לכבוש שערים. כך לדוגמה, שערו מול המבורג במסגרת ליגת האלופות בעונת 2006/2007 זיכה אותו בתואר שער העונה בטורניר. הוא הפגין יעילות רבה בקישור וזכה ארבע פעמים (2005 - 2008) בתואר הקשר השמאלי הטוב של השנה ברוסיה מטעם התאחדות הכדורגל הרוסית, וב-2008 אף הועמד לזכייה בפרס כדור הזהב.
בסך הכול זכה ז'ירקוב עם צסק"א מוסקבה בשתי אליפויות, ארבעה גביעי רוסיה, ארבע פעמים בסופר קאפ הרוסי ופעם אחת בגביע אופ"א, וכן שיחק עם הקבוצה בקביעות בליגת האלופות.
בקיץ 2009 עבר ז'ירקוב למועדון האנגלי צ'לסי תמורת סכום של כ-18 מיליון לירות שטרלינג, וחתם על חוזה לארבע שנים.
ב-1 באוגוסט 2011 עבר לאנז'י מחצ'קלה.
ב-7 באוגוסט 2013 חתם ז'ירקוב בדינמו מוסקבה הרוסית אחרי המשבר הגדול באנז'י מחצ'קלה.
ב-30 בינואר 2016 ז'רקוב חתם בזניט סנקט פטרבורג חוזה לשנתיים וחצי. ביולי 2018 האריך בשנה נוספת.

קריירה בנבחרת

ז'ירקוב זומן לנבחרת הלאומית של רוסיה לראשונה במהלך שנת 2005. הוא זומן לסגל הנבחרת ליורו 2008, והיה אחד מהשחקנים המובילים של רוסיה בו. המשחק הבולט ביותר בעבורו היה משחק רבע הגמר מול נבחרת הולנד, שבו הוא הפגין יעילות רבה בחלק האחורי וסייע לנבחרתו לנצח 1–3 בהארכה ולהעפיל במפתיע עד לחצי הגמר. ז'ירקוב עצמו זכה להיכלל בנבחרת המצטיינים של הטורניר מטעם אופ"א.
ז'ירקוב שיחק במדי נבחרת רוסיה גם במונדיאל 2018 שנערך ברוסיה ובו הנבחרת העפילה עד לרבע גמר הטורניר, אך אז בקושי בלט ואף נפצע. לאחר המונדיאל הודיע על פרישתו מהנבחרת. חזר לקראת משחקי מוקדמות יורו 2020.
צדק ארגוני

צדק ארגוני (באנגלית: Organizational justice) הוא מונח מתחום הפסיכולוגיה המתייחס לסוגיות הקשורות לשיפוטים סובייקטיביים ותחושות של צדק והוגנות של עובדים בארגונים. עובדים חווים סיטואציות ותהליכים שקורים בארגון, על סמך תרחישים אלו מפתחים הערכות ומגיבים בהתנהגויות שונות. לכן, צדק ארגוני הוא גורם בעל חשיבות, שכן הוא משפיע על תפוקות העובדים, ועל הפעילות היעילה של הארגון. הניתוח של צדק ארגוני מזהה שלושה סוגים של צדק: צדק חלוקתי, צדק תהליכי וצדק אינטראקטיבי. סוגי הצדק קשורים בנושאים שונים שעובדים תופסים דרכם את הוגנות הארגון.  

מודל צדק ארגוני

ישנה הגדרה של שלושה סוגי צדק ארגוני: חלוקתי, תהליכי ואינטראקטיבי (הצדק האינטראקטיבי מכיל צדק אינפורמטיבי וצדק בין-אישי).

צדק חלוקתי

צדק חלוקתי (Distributive Justice) מתייחס לתפיסת העובד את חלוקת המשאבים בארגון. תחושת צדק חלוקתי תתקבל כשהעובד ירגיש שהתגמולים חולקו באופן הוגן. למשל, עובד יתפוס את הארגון כהוגן אם יחשוב שקיבל את השכר המגיע לו.  

צדק אינטראקטיבי

צדק אינטראקטיבי (Interactional Justice) מתייחס לתחושות לגבי היחס שמקבל העובד מהארגון. צדק זה מתייחס להיבטים החברתיים של תהליך קבלת ההחלטות בחלוקת המשאבים.
קיימת הבחנה בין שני סוגים של צדק אינטראקטיבי:

צדק אינפורמטיבי

צדק אינפורמטיבי (Informational Justice) מתייחס לשאלה האם מנהלים מסבירים חוקים ותהליכים שמתרחשים בארגון בצורה הולמת. הסברים אלו צריכים להיות ברורים, הגיוניים, מפורטים מספיק, ומסופקים בזמן מתאים.

צדק בין-אישי

צדק בין-אישי (Interpersonal Justice) מתייחס לכבוד וליושר שהמנהל, וגורמים אחרים בארגון מעניקים לעובדיהם.

השלכות של תפיסת צדק ארגוני

תפיסת צדק או חוסר צדק ארגוני יכולה להשפיע על עובדים בצורות שונות, חיוביות ושליליות. ההשפעות יכולות לנבוע מתפיסת צדק/חוסר צדק של אחד מהסוגים השונים של צדק ארגוני.

אמון

שלושת סוגי הצדק הארגוני קשורים לאמון שעובדים נותנים בארגון, כך שככל שעובדים תופסים את הארגון כצודק יותר, כך הם נותנים בארגון יותר אמון. תפיסת צדק אינטראקטיבי אף מגבירה את האמון שעובדים נותנים בממונה שלהם.

ביצועים

נמצא כי לצדק ארגוני יש השפעה על ביצועי עובדים. תפיסת צדק, בעיקר תהליכי, משפרת את תפוקת וביצועי העובדים.

שביעות רצון מהעבודה ומחויבות לארגון

נמצא כי ככל שהארגון נתפס בעיני עובדים כהוגן יותר, כך שביעות רצונם ממקום העבודה תהיה גדולה יותר. כך למשל, נמצא כי תפיסת חוסר צדק גרמה לירידה בשביעות הרצון מהעבודה בקרב מורים בהודו, משמע שתופעת הצדק רלוונטית באופן גלובלי במכלול תרבויות. בנוסף, תפיסת צדק תהליכי קשורה למחויבות ארגונית. כלומר, תפיסת חוסר צדק מפחיתה מחויבות לארגון וההפך.

אזרחות ארגונית

אזרחות ארגונית היא כל התנהגות שבה עובדים מעורבים בארגון, שיש בה מטרה לקדם את הארגון ואינה מוגדרת במסגרת תפקידם של העובדים. מחקרים מראים כי תפיסת צדק ארגוני, על כל סוגיו, קשורה להפגנת התנהגות אזרחית בארגון.

איחורים, היעדרויות וכוונות עזיבה

נמצא כי קיים קשר בין תפיסת חוסר צדק ארגוני להתנהגויות כגון איחורים, היעדרויות וכוונות עזיבה של הארגון. בנוסף, נמצא כי צדק חלוקתי וצדק תהליכי מנבאים כוונות עזיבה.

רגשות

נמצא כי חוסר צדק חלוקתי ותהליכי מנבאים תגובות רגשיות שליליות.

בריאות

תפיסת חוסר צדק פוגעת בבריאותם של עובדים ומגדילה את רמת התחלואה. מחקרים מראים שפגיעה בתחושות של צדק חלוקתי פוגעת בבריאות פיזית של עובדים. עוד נמצא כי צדק ארגוני ויכולות ניהוליות הם גורמים חשובים בפיתוח עובדים בריאים ומתפקדים.
קו W של הרכבת התחתית של ניו יורק

מסלול הקו

הקו מתחיל את מסלולו מצפון מערב קווינס. בתחילה הוא יורד לכיוון דרום אך לאחר מכן הוא פונה מערבה ונכנס למנהטן דרך גשר ויליאמסבורג. במנהטן נוסע הקו שוב דרומה במסלול משותף עם קווים רבים נוספים. מסלול הקו מסתיים אומנם בקצה מנהטן תחתית אך בימי שבת וראשון ממשיך הקו את מסלולו, נכנס לברוקלין, ומגיע עד לקוני איילנד שבדרום מערב ברוקלין.
ולדימיר ואזוב

תחילת הקריירה

ואזוב נולד למשפחה עם נטייה פוליטית לאומנית. הוא הלך בדרכיו של אחיו הבוגר גאורגי ואזוב, איש צבא נוקשה שאף הוא הגיע לדרגת גנרל. אחיו הבכור היה הסופר והמשורר הבולגרי הנודע איוואן ואזוב והאח הצעיר בוריס, גדל להיות פוליטיקאי ואיש ציבור. בשנת 1886 החל ולדימיר ואזוב את לימודיו בבית הספר הצבאי בסופיה וסיימם בשנת 1888, כשהוא בדרגת סגן משנה. בין השנים 1902–1903, נשלח לבית הספר לארטילריה של הצבא הרוסי בעיר פושקין. במלחמת הבלקן הראשונה הוצב בגזרת לילבורגז כמפקד גדוד ארטילריה ובמלחמת הבלקן השנייה שירת בתפקיד זהה בגזרה הסרבית, ליד העיר פירוט.

מלחמת העולם הראשונה

בתהילתו זכה במהלך מלחמת העולם הראשונה, כמפקד אוגדת חיל הרגלים התשיעית "פלבן", של הצבא הבולגרי בחזית המקדונית. למרות נחיתות מספרית לעומת הכוחות הצבאיים הבריטיים והיווניים, הצליח לשמור על הקו הדרומי של החזית, שעבר סמוך לאגם דויראן שבמקדוניה של ימינו והשתתף בכל שלושת הקרבות העקובים מדם, שנוהלו בגזרה. באחרון שבהם קרב דויראן השלישי, שהתחולל בחודש ספטמבר 1918 הנחיל תבוסה מוחצת לכוחות הצבא הבריטי והיווני אשר איבדו 7,000 מחייליהם.

אחריתו

ואזוב נחשב גיבור מלחמה. עם סיום המלחמה, לאחר ההגבלות שהוטלו על בולגריה במסגרת חוזה ניי, הותר לו להישאר בצבא, בניגוד לקצינים רבים אחרים. ואזוב השתחרר מהשירות ב-24 בפברואר 1920. עם שחרורו עמד בראש ארגון קציני המילואים הבולגרים.
ב-16 באפריל 1925 השתתפו ואזוב ורעייתו בתפילת האשכבה בכנסיית סווטה נדליה בסופיה, לזכרו של הגנרל קונסטנטין גאורגייב, שנרצח יומיים קודם לכן בידי קומוניסטים. במהלך האירוע התפוצצה במקום פצצה רבת עוצמה, שנועדה לחסל את המלך בוריס השלישי, אשר למזלו הטוב איחר לאירוע. 160 בני אדם נהרגו בפיגוע או נפטרו מפצעיהם לאחריו ובכלל זה שר ההגנה לשעבר וקצינים בכירים בצבא הבולגרי כגון הגנרל סטפן נרזוב, ו-320 נפצעו. ואזוב נפצע קשה באירוע ונדרש להחלמה בת מספר חודשים. 
בין השנים 1926 ועד 1932 כיהן כראש עיריית סופיה ונחשב אחד מראשי העיר הטובים שהיו, כשבתקופתו עברה העיר תנופת פיתוח בעיקר בתחום התשתיות. ואזוב נישא ונולדו לו שלושה ילדים, כשבנו בכורו ולדימיר הפך בעצמו לקצין בכיר בצבא הבולגרי. ולדימיר ואזוב פרש לכפר ריבאריצה שם הלך לעולמו ב-20 במאי 1945.
אינסומניום

Across the Dark

האלבום החדש של אינסומניום היה אמור במקור להשתחרר ב-2 בספטמבר 2009 בפינלנד, ב-6 בספטמבר באירופה וב-7 בספטמבר בארצות הברית. 
אולם, האלבום נדחה ופורסמו תאריכי שחרור חדשים ב-9 בספטמבר בפינלנד, 15 בספטמבר בארצות הברית, 26 בספטמבר באירופה.
זלזאל

זלזאל (פרסית, מערבית: زلزال, ופירושו: "רעידת אדמה") היא רקטה ארטילרית מתוצרת משרד ההגנה האיראני. הרקטה מסוגלת להגיע לטווחים שבין 120 ל-160 קילומטרים (זלזאל 1), 210 ק"מ (זלזאל 2), או כ-250 ק"מ (זלזאל 3), בעלת ראש קרב של 400-600 ק"ג. הרקטה היא גרסה איראנית לרקטת פרוג-7 (M-Luna) הסובייטית עם משגר המבוסס על משאית  MB LA-911.
זלזאל 1 נמצאת גם בשימוש ארגון הטרור השיעי חזבאללה אשר בלבנון, וייתכן שגם זלזאל 2 נמצאת ברשותם. מאחר שאיראן היא המדינה היחידה המייצרת את הרקטה, ישראל האשימה אותה באספקת נשק לחזבאללה. במלחמת לבנון השנייה בוצעה מתקפה אווירית מוצלחת אשר כונתה "ליל הפאג'רים", בה הושמדו מספר רקטות זלזאל. המתקפה התאפשרה הודות למודיעין מדויק בדבר פריסת רקטות הפג'ר במבנים (שחלקם מבני מגורים) בדרום לבנון.
לטענת החות'ים בתימן, בשנת 2017 הצליחו להחזיק בידיהם כמות מסוימת של רקטות "זלזאל 1".