קרב ווז'

רקע

הסואבים היו קואליציה חזקה של שבטים גרמאנים מהגדה המזרחית של הריין. סואבים בראשותו של אריוביסטוס הוזמנו להתערב בסכסוך פנימי בתוך גאליה בין הסקוואנים והארוורנים מצד אחד ואיידואים מהצד השני. הסואבים הטו את הכף נגד האיידואים ואלה הפסידו בקרב. לאחר מכן, במקום לחזור לגדה המזרחית של הריין, החליטו הסואבים להתיישב בתוך גאליה ונכסו לעצמם חלק גדול משטחם של הסקוואנים, שהיו אלה שהזמינו אותם לגאליה מלכתחילה. גרוע מכך, מספרם עלה כעת לכדי 120,000 אנשים (כולל אזרחים).
לאחר תבוסת ההלווטים בקרב ביבראקטה פנו שבטים גאלים רבים, ובמיוחד האיידואים והסקוואנים שסבלו מאוד מהנוכחות הגרמאנת בגאליה, ליוליוס קיסר בבקשה שיתערב למענם ויסלק את הגרמאנים מגאליה. מבחינה חוקית היה קיסר בבעיה. מצד אחד האיידואים היו בעלי ברית רומאים, אך גם אריוביסטוס היה בעל ברית רומאי. לכן, לא הייתה לו עילה חוקית לתקוף את אריוביסטוס. העדר העילה החוקית לא הפריעה לקיסר, שהיה בתחילתו של מסע כיבוש נרחב בגאליה במטרה לזכות ביוקרה אישית וממון.
קיסר דרש במפגיע מאריוביסטוס לסגת מגאליה. המשא ומתן כשל והצדדים הגיעו לכדי עימות. הגרמאנים להתארגן לקרב והתקדמו לעבר וסונטיו (Vesontio; בזאנסון המודרנית), שהייתה העיר הראשית של הסקוואנים. קיסר לא רצה להפקיר את העיר לגורלה ומיהר לאזור בראש צבאו כדי ליירט את הצבא הגרמאני לפני שהוא הגיע לעיר. לאחר מנוחה קצרה בעיר יצא הצבא הרומי צפונה ופגש את הגרמאנים במישור אוכסנפלד (Ochsenfeld) שבאו-רן (Haut-Rhin) המודרני של צרפת בקרבת הר ווֹז' (Vosges) כ-130 ק"מ מווסונטיו. מגעים דיפלומטיים נוספים שנוהלו במקום כשלו.

גרמאנים

הלוחמים הגרמאנים היו פראיים יותר מהגאלים וקשריהם עם תרבויות הים תיכוניות היה מצומצמים הרבה יותר. הגרמאנים נהגו להתיישב בכפרים ולא בנו ערים בצורות. בדומה לגאלים לא הייתה להם מסגרת צבאית מסודרת והלוחמים ציידו את עצמם בכלי הנשק. בדרך כלל לא השתמשו בשריון כלשהו מלבד מגן. השתמשו במגוון כלי נשק: חניתות, חרבות וגם אלות וגרזנים. גם הפרשים לא היו מוגנים בדרך כלל בשריון, אך שיתפו פעולה עם חיל רגלים קל ובכך שיפרו את יעילותם. במהלך המלחמה חיל הפרשים הגרמאני בדרך כלל הצליח להתגבר על חיל הפרשים הגאלי. מבחינה חיצונית היו גדולים יותר בממדי גופם מהגאלים והרומאים. בניגוד לבני תרבויות הים התיכון נהגו ללבוש בגדי צמר כי פשתן היה מוצר מותרות באזורם.

הקרב

המערכה נפתחה בהמתנה מורטת עצבים שנמשכה חמישה ימים, במהלכה היו התכתשויות בין הפרשים של הצדדים, שבהם ניצחו בדרך כלל הפרשים הגרמאנים. כדי לאלץ את הגרמאנים לצאת לקרב החליט קיסר להקיף את עמדותיהם במחנות רומאים מבוצרים. בסופו של דבר, יצאו הגרמאנים מהמחנה ונערכו לקרב.
הצבא הגרמאני נערך לפי שבטים, כל שבט בגוש שלו. הצבא הרומי נערך בהתאם לשיטתו המקובלת בשלושה קווים מקבילים. בניגוד לקרב ביבראקטה, הפעם שילב קיסר את הלגיונות החדשים בקו, אחרי שהרגיש שהם צברו די ניסיון כדי לעמוד במשימה. הלגאטים והקווסטור לקחו על עצמם את הפיקוד על הלגיונות השונים, אם כי קיסר לא מוסר איזה לגאטוס פיקד על איזה לגיון.
הקרב היה קשה והישגי הצדדים היו זהים: בימינם הרומאים הצליחו להדוף את האגף הגרמאני, אך אגפם השמאלי היה נתון בסכנת קריסה. פובליוס ליקיניוס קראסוס, בנו של מרקוס ליקיניוס קראסוס, שפיקד על חיל הפרשים, ראה את הסכנה והורה ללגיונרים שהיו מוצבים בשורה השלישית לתגבר את האגף הנתון בסכנה. פעולתו הייתה יעילה והתגבורת הצליחה לייצב את המצב. בינתיים האגף הרומאי הימני הצליח לפרוץ את המערך הגרמאני והמוראל הגרמאני נפל.
משראו שכל תקוותם אבדה, שברו את השורות והתחילו לנוס לעבר הריין. הפרשים הרומאים רדפו אחרי הגרמאנים הנסוגים וטבחו ברבים מהם, אם כי אריוביסטוס הצליח לברוח. גורלו לא נודע ושמו לא הופיע לאחר מכן במקורות.