google/wiki40b huggingface dataset:
סטושי טג'ירי

ביוגרפיה

סטושי טג'ירי נולד בשנת 1965 למשפחה יפנית. בגיל צעיר נהנה מיופיים של היערות, ונהג לאסוף ולהחליף חרקים כדי להשלים את אוסף החרקים שלו. בנוסף נהג לשחק במשחקי וידאו, ובבגרותו עבד כבוחן של משחקי וידאו עבור מגזינים.
בשנת 1982 החליט סטושי, יחד עם כמה מחבריו, לייסד את "GameFreak" - מגזין לסיקור משחקי וידאו חדשים וספרי קומיקס. כשגברה הפופולריות של "GameFreak", הוציא סטושי לאור שני ספרים: "CAP Land" ו-"Catch 'em all CAP land". במהלך שנות ה-80 של המאה העשרים החליטו אנשי הצוות של מגזין "GameFreak" לפתח משחקי וידאו בעצמם, ועברו ממשרדם בעל החדר האחד למגדלי נינטנדו ביפן. הם פיתחו משחקי וידאו כדוגמת "הביצה של יושי" ("Yoshi's Egg"), שיצא בארצות הברית תחת השם Yoshi ובאירופה תחת השם "Mario and Yoshi".
בשנת 1991, עם הופעת קונסולת הגיים בוי, דמיין לעצמו סטושי משחק ללכידת ואיסוף מפלצות, המבוסס על החרקים אותם נהג לאסוף בילדותו. כך החל לפתח את משחק הווידאו פוקימון. הוא הוסיף שכבות של דמויות גיבורי על לגיבורי המשחק. את רעיון ההחלפה שלהם הגה סטושי כאשר ראה שני ילדים משחקים בקונסולת הגיים בוי זה לצד זה. יחד עם שיגרו מיאמוטו, היוצר של "סופר מריו", הם פיתחו את טכנולוגיית הלינק, אשר עדיין משתמשים בה כיום. עם הגיעו של האישור מחברת נינטנדו, החלו סטושי וצוותו בפיתוח המשחק, שערך 5 שנים, הזמן הארוך ביותר בהיסטוריה של נינטנדו בפיתוח משחקים. בעקבות המשחק הראשון הופיעו משחקים נוספים, סדרת טלוויזיה וסרטים.
רדיה פרלמן

קורות חיים

פרלמן נולדה בווירג'יניה למשפחה יהודית, אם מתכנתת ואב מהנדס תעופה. יש לה תואר ראשון ושני במתמטיקה ודוקטורט במדעי המחשב מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). כסטודנטית לתואר ראשון ב-MIT היא בחרה ליטול חלק בתוכנית "UROP" (תוכנית הזדמנות למחקר), לשם השלמת נקודות לתואר, וזאת במסגרת מעבדת בינה מלאכותית. בהנחייתו של סימור פאפרט היא פיתחה גרסה "מצומצמת" בשם TORTIS, לשפת התכנות לוגו ששימשה ליישומי רובוטיקה חינוכיים. במהלך מחקרה בשנים 1974–1976, שישה ילדים — הצעיר בהם בן שלוש וחצי – תכנתו רובוט לוגו חינוכי. בשל פרויקט זה נחשבת פרלמן לחלוצה בהוראת תכנות מחשבים לילדים. עבודת הדוקטורט שלה, משנת 1988, נכתבה בנושא ניתוב בנוכחות של הכשלות רשת זדוניות (malicious network failures).
ב-1980 החלה פרלמן לעבוד בחברת DEC, שם התפרסמה כממציאת פרוטוקול העץ הפורש (spanning-tree protocol), שמהווה אבן פינה בניהול תקשורת בין גשרים ברשת. בשנת 1993 עברה לעבוד בחברת נובל וב-1997 עברה לסאן מיקרוסיסטמס. במהלך עבודתה בסאן רשמה על שמה מעל 50 פטנטים. היא תרמה תרומות משמעותיות בתחומים נוספים בניהול מבנה הרשת ובגיבוש תקנים מקובלים, כגון גיבוש פרוטוקולי link-state, לרבות פרוטוקול TRILL, שאותו המציאה כדי לשפר כמה מהמגרעות של עצים פורסים.
ב-1999 הוציאה ספר בנושא תקשורת ברשת - Interconnections: Bridges, Routers, Switches, and Internetworking Protocols, וב-2002 הוציאה ספר לימוד בתחום אבטחת רשתות - Network Security: Private Communication in a Public World. שימשה פרופסור באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת וושינגטון. נכון ל-2017עובדת פרלמן כיועצת טכנולוגית בכירה בחברת Dell EMC.
זריקת דיסקוס

זריקת דיסקוס, ענף ספורט אולימפי, אחד ממקצועות הזריקה שבמסגרת ענף האתלטיקה.
זריקת דיסקוס הוא אחד מענפי הספורט העתיקים ביותר והחל עוד במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
בתחרות זריקת דיסקוס המתחרים זורקים דסקה עגולה מעל מגרש מסומן. למנצח מוכתר מי שזורק למרחק הגדול ביותר.
יש הבדל בין משקל הדיסקוס בין תחרות הגברים לתחרות הנשים. הדיסקוס של הגברים שוקל 2 ק"ג בעוד של הנשים שוקל ק"ג אחד.
זורק הדיסקוס אוחז בו ביד אחת מתוחה כאשר היא מורמת לצד גופו, מסתובב סביב עצמו, כדי לתת לדיסקוס תנופה, וזורק את הדיסקוס.

תיאור הדיסקוס

צידיו של הדיסקוס התקני עשויים אחד החומרים הבאים: פלסטיק, עץ, מתכת, פיברגלס או סיבי פחמן. לעיתים משתמשים בדיסקוס מגומי קשיח.
שולי הדיסקוס עשויים ממתכת, ופנים הדיסקוס אף הוא מתכת, שמהווה את משקל הדיסקוס. 
שולי הדיסקוס וצידיו מוכרחים להיות חלקים, ללא בליטות, קצוות חדים, חריצים או שקעים, שעלולים לשמש כאמצעי אחיזה לאצבעות.

חוקים

את הדיסקוס זורק מתחרה העומד בתוך מעגל בקוטר 2.5 מטר. המעגל נמוך מהרצפה ב-20 מילימטר, ורצפתו בטון. לזורק אסור לצאת מתחום המעגל או לגעת ברגליו ברצפה המוגבהת לפני נחיתת הדיסקוס. על הדיסקוס לנחות בשטח הנוצר מזווית של 34.92 מעלות- ה"סקטור". אזור הזריקה מוקף גדר גבוהה על מנת להבטיח את ביטחון הסובבים.
לא קיימים חוקים לגבי אופן הזריקה של הדיסקוס. 
לאחר נחיתת הדיסקוס, נמדד המרחק בין קצהו הקדמי של תחום המעגל, למקום הנחיתה הראשוני של הדיסקוס. למקום שבו נעצר הדיסקוס בסוף אין משמעות.
זריקה פסולה אינה נמדדת. 
ברוב התחרויות מוקצבים שלושה או שישה ניסיונות זריקה לכל מתחרה. המתחרה שזרק את הדיסקוס למרחק הגדול ביותר באחד מן הניסיונות מוכרז כמנצח. לשאר ניסיונות הזריקה יש משמעות רק במצב של שוויון (תיקו). במקרה כזה, ישמשו הזריקות האחרות כשוברי שוויון, ובתחרות ינצח המתחרה שהוא גם בעל הזריקה השנייה בטיבה.
סימה (גאולוגיה)

בגאולוגיה, סימה הוא חלקו התחתון של קרום כדור הארץ שסלעיו עשירים בצורן ובמגנזיום. המונח הוא הלחם של Si – התחילית של סיליקון, ו-Ma – התחילית של מגנזיום. לעיתים קרובות משמש סימה להגדרה גאוכימית של קרום אוקייני בזלתי, המתאפיין בהרכב זה.

השם

המונח נטבע על ידי הגאולוג האנגלי אדוארד סואס בסוף המאה ה-19 במסגרת הגדרת המאפיינים לחלקי כדור הארץ השונים. הוא טבע מונחים גאוכימיים גם לחלקו העליון של הקרום: סיאל (Sial) – הלחם של סיליקון (Si) ואלומיניום (Al), ולגלעין כדור הארץ: ניפה (Nife) – הלחם של ניקל (Ni) וברזל (Fe).

מדרש ויקרא רבה
"לאחר ימים הלך לחרוש בחצי שדהו, עם כשהוא חורש נפתחה הארץ לפניו ונפלה פרתו שם ונשברה רגלה. ירד להעלותה והאיר הקב"ה עינו ומצא שם סימה. "

תכונות

צפיפותו של הסימה (2,800–3,300 ק"ג למ"ק) גבוהה מזו של הסיאל (2,700–2,800 ק"ג למ"ק), בעיקר בשל דלות באלומיניום ועושר במגנזיום ובברזל. עם זאת, אין גבול מוחלט בין השניים, אלא מעבר הדרגתי מסלעים בצפיפות נמוכה לסלעים בצפיפות גבוהה ככל שמעמיקים. 
ויקטור קונרד, סייסמולוג אוסטרי בן המאה ה-19, הגדיר תחום אי רציפות בעומקים של 15-20 ק"מ בקרום יבשתי על פי הבדלים במהירות מעבר גלים סייסמיים. לתחום זה, הנקרא על שמו – תחום אי הרציפות קונרד – קמה התנגדות החל משנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר גאולוגים עירערו על טבעו ועל קביעתו של קונרד. כמו כן, קיומם של אזורי התכה והיווצרות מאגמה בקרום היבשתי עשויים להסביר את ההבדלים במהירות הגלים הסייסמיים אותם תיעד קונראד. במקום תחום אי הרציפות קונרד נקבע בין השניים גבול שרירותי, בצפיפות של 2,800 ק"ג למ"ק.
שמעה

היסטוריה

ההתנחלות הוקמה בשנת 1985 כהיאחזות נח"ל בשם נטע ואוזרחה בשנת 1988. בסמוך להתנחלות קיים ישוב בשם מצפה אשתמוע, המוגדר באופן רשמי כשכונה של שמעה, אך למעשה הוא מתפקד כיישוב קהילתי עצמאי השייך למועצה אזורית הר חברון. 
בסמוך ליישוב מספר אתרים ארכאולוגיים, ובהם ח'רבת שויכה, כקילומטר מצפון ליישוב, המזוהה עם שׂוֹכֹה המקראית שבהר חברון.
אריתרופויאטין

היסטוריה

ב-1906 פאול קרנוט, פרופסור לרפואה בפריז, והאסיסטנט שלו דהפלנדר (DeFlandre) העלו את הרעיון כי הורמונים מבקרים את הייצור של תאי דם אדומים. לאחר ניסויים בארנבות שהקיזו את דמן, הבחינו השניים בעלייה בתאי הדם האדומים בארנבות הודות להמופויטין (hemopoietin). אווה בונסדורף ואווה ילביסטו שחקרו את ייצור תאי הדם האדומים העניקו להורמון את השם אריתרופויאטין. מחקרים נוספים נערכו על ידי ריזמן (Reissman) וארסלב (Erslev) הראו כי חומר מסוים במחזור הדם מסוגל לעודד יצירה של תאים אדומים ומגדיל את ההמטוקריט. החומר בודד וזוהה כאריתרופויאטין, ובכך נפתחה הדלת לשימושים העתידיים בו לטיפול במחלות כאנמיה.
ההמטולוג ג'ון אדמסון והנפרולוג ג'וזף אשבך (Eschbach) בחנו סוגים שונים של כשלים כליתיים ואת תפקידו של ההורמון הטבעי אריתרופויאטין בייצור תאי דם אדומים. השניים שחקרו כבשים וחיות נוספות במהלך שנות השבעים תרמו להבנה כי אריתרופויאטין מעודד ייצור של תאי דם אדומים במח העצמות ועשוי לסייע בטיפול באנמיה בבני אדם. ב-1968 גולדווסר (Goldwasser) וקנג (Kung) התחילו בניסיונות לטיהור אריתרופויאטין אנושי, וכעבור תשע שנים הצליחו השניים לטהר 10 מ"ל. האריתרופויאטין המנוקה איפשר לרצף את חומצות האמינו באופן חלקי ולזהות את הגן המקודד להורמון זה. מאוחר יותר מחקר במימון NIH שנעשה באוניברסיטת קולומביה גילה דרך לסנתז אריתרופויאטין. על בסיס מחקר זה החלה חברת Amgen בייצור אריתרופויאטין מלאכותי בשם אפוגן (Epogen), שזכה לאישור ה-FDA ב-1989.
קארקול

היסטוריה

במקום שבו העיר נמצאת כיום נוסד מאחז צבאי רוסי ב-1 ביולי 1869. היישוב התפתח במאה ה-19, לאחר שגאוגרפים הגיעו לאזור כדי למפות את ההרים ואת העמקים שבין קירגיזסטן לסין. בשנת 1880 האוכלוסייה גדלה מאוד, עקב זרם הגירה של מוסלמים שברחו ממלחמות בסין.
בשנת 1888 מת ממחלת הטיפוס הגאוגרף והחוקר ניקולאי פרז'בלסקי בעת ששהה בקארקול, תוך כדי הכנות למסע לטיבט. שם העיר שונה מ"קארקול" ל"פרז'בלסק" לכבודו. בשנת 1921, לאחר מחאות ותרעומת מצד המקומיים על החלפת השם - שם העיר שונה בחזרה ל"קארקול", ובשנת 1939, בפקודת סטלין, ולכבוד 100 שנים להולדתו של ניקולאי פרז'בלסקי, שם העיר שונה שוב ל"פרז'בלסק". עם זאת, השם "פרז'בלסק" השתמר בשמו של היישוב הקרוב מאוד לעיר, פריסטן-פרז'בלסק.
אגם איסיק קול, הסמוך לעיר, שימש את הצבא הסובייטי להדרכה ולבדיקת מערכות הנעת טורפדו. כתוצאה מכך, בקארקול הלכה וגדלה קהילה המורכבת מאנשי צבא ומשפחותיהם. 
כיום, קארקול היא מרכז לתיירים המבקרים באגם איסיק קול.

אתרים חשובים

קארקול היא אחד מיעדי התיירות המרכזיים של קירגיזסטן, המשמשת כנקודת התחלה לטיולים, טרקים, סקי וטיפוס הרים ברכס טיאן שאן, הנמצא מדרום וממזרח לעיר. קברו של ניקולאי פרז'וולסקי, פארק לזכרו, ומוזיאון קטן המוקדש לתגליותיו ולתגליות של חוקרים רוסיים אחרים במרכז אסיה, נמצאים כ - 9 קילומטרים מצפון לעיר, בעיר פריסטן-פרז'וולסקי, המשקיפה על מפרץ מיכאליווקה, המקום בו פעל אתר ניסויי הטורפדו הסובייטי. האתר עצמו עדיין סגור לציבור, והוא מוכרז כשטח צבאי. 
קארקול מפורסמת בקרב ספורטאי הסקי והסנובורד מברית המועצות לשעבר באתרי הסקי שבה. השירותים שאתר הסקי בקארקול טובים משמעותית מאלה המוצעים באתר הסקי שימבוּלַק, והמחירים בו נמוכים יותר.

קתדרלה רוסית פרובוסלבית

הקתדרלה הרוסית הפרובוסלבית נבנתה במקור מאבן בשנת 1872, כאשר קארקול הייתה עיר חיל מצב שהוקמה כמאחז צבאי בשולי האימפריה הרוסית. הקתדרלה נהרסה במהלך רעידת אדמה בשנת 1890, ונבנתה מחדש מעץ, עם יסודות העשויים מלבנים. הבנייה נמשכה עד שנת 1895. במהלך תקופת הבנייה, יורט שימש את תושבי העיר ככנסייה.

מסגד דוּנגאן

המסגד נבנה ביזמת איברהים אׇג'י. הוא הזמין לעיר את האדריכל צ'או סֶאוּ ו-20 גלפים בעלי ידע באדריכלות סינית מסורתית לשם בניית המסגד. הבנייה של מבנים חיצוניים למסגד, ועבודות פשוטות יותר, הוטלה על בעלי מלאכה מקומיים. בניית המסגד החלה בשנת 1904, והסתיימה בשנת 1910. בבניין תומכים 42 עמודים, ומקיף אותו קרניז עשוי מעץ, המעוטר בתמונות של צמחים כגון ענבים, רימונים, אגסים ואפרסקים. במהלך חלק מהתקופה הסובייטית, בין השנים 1929–1947, המסגד שימש כמחסן. בשנת 1947, הבניין נמסר לקהילה המוסלמית, וחזר לשמש כמסגד. כיום, המסגד רשום כאתר היסטורי ופתוח למבקרים.
Novos baianos

נובוס באיאנוס (Novos baianos, באהיאנים חדשים) היה הרכב MPB ורוק ברזילאי שהוקם במדינת באהיה שבצפון מזרח ברזיל בשנות השישים ונהנה מהצלחה במשך רוב שנות השבעים. 
חברי ההרכב היו פאוליניו בוקה דה קנטור, פפאו גומז, מוראיס מוריירה, דאדי, גלבאו, ז'ורז'יניו (אחיו של פפאו), ביישיניו, בולשה ובייבי קונסואלו (גרושתו של פפאו), שכיום ידועה בשם בייבי דו ברזיל (בייבי של ברזיל, Baby do Brasil).
בתחילה, הייתה המוזיקה שיצרו מיזוג של רוק פסיכדלי וצלילי פולקלור, ברזילאי וכן לטיני, סגנון שניכר במיוחד בתקליט É Ferro na Boneca משנת 1970. אט אט, הסגנון המוזיקלי שלהם החל להידמות למוזיקת MPB, בעיקר בהשפעתו של ז'ואו ז'ילברטו, שלעיתים תדירות ביקר אצל חברי ההרכב. תקליטם Acabou Chorare משנת 1972, שנבחר על ידי המגזין רולינג סטון לתקליט הברזילאי הטוב בכל הזמנים, הכיל את הקלסיקה Preta Pretinha (בעברית - שחורה שחרחרה). להרכב הייתה תדמית היפית מובהקת ובאותה השנה הם עברו לקומונה ברובע ז'קארהפאגוואה שבריו דה ז'ניירו. ב-1973 הם עזבו את חברת התקליטים Som Livre והחלו לעבוד עם חברה התקליטים Continental. ההרכב התפרק בשנת 1978.
זבונימיר סולדו

קריירת מועדונים

סולדו שיחק כנער במועדון הקרואטי אינטר זפרשיץ', ולמד בצעירותו משפטים באוניברסיטת זאגרב במשך שלוש שנים. הוריו שכנעו אותו להפוך לכדורגלן מקצועני, ובשנת 1988, כאשר היה בן 21, החל לשחק בקבוצה הבוגרת של דינמו זאגרב. סולדו שיחק בקבוצה שנתיים, ועבר לקבוצת NK זאדאר, שם שיחק שנה אחת. לקראת עונת 1991/92 חזר למועדון נעוריו אינטר זפרשיץ', וזכה עמו בגביע הקרואטי, לאחר ניצחון במפגש כפול על דינמו זאגרב. סולדו נשאר באינטר זפרשיץ' עד לשנת 1994, אז חזר לדינמו זאגרב, ושיחק במועדון שתי עונות נוספות. בעונת 1995/96 זכה סולדו עם דינמו זאגרב בדאבל מקומי, לאחר שזכה באליפות ליגת העל הקרואטית ובגביע הקרואטי, לאחר ניצחון במפגש כפול על ורטקס. 
בתום עונת 1995/96 עזב סולדו את דינמו זאגרב, והחל קריירה מפוארת בשטוטגרט מהבונדסליגה, שם שיחק במשך עשר עונות, צבר 301 הופעות ומדורג חמישי בטבלת שיאני ההופעות של שטוטגרט בכל הזמנים. סולדו שיחק לעיתים כבלם ולרוב כקשר הגנתי, ויצר שיתופי פעולה עם שחקנים כפאבלו תיאם, תומאס ברטולד ומרסלו בורדון. סולדו שימש קפטן בשטוטגרט במאתיים משחקים. כבר בעונתו הראשונה בשטוטגרט, 1996/97, זכה עם הקבוצה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על אנרגי קוטבוס, בו שיחק סולדו 90 דקות. זכייה זו הקנתה לשטוטגרט כרטיס לגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1997/98. שטוטגרט הפסידה בגמר של גביע המחזיקות 1-0 לצ'לסי. סולדו שיחק בגמר זה 90 דקות. בבונדסליגה הישגו הגדול ביותר של סולדו עם שטוטגרט היה המקום השני בעונת 2002/03, מרחק 16 נקודות מהאלופה באיירן מינכן. הישג זה הקנה לסולדו ולשטוטגרט מקום בליגת האלופות בעונת 2003/04, ממנה הודחה הקבוצה בשמינית הגמר, שוב על ידי צ'לסי. בהמשך, סולדו הפך להיות סמל בשטוטגרט ומודל לחיקוי עבור השחקנים הצעירים בקבוצה, לאחר מהפכת הצעירים שנעשתה בשטוטגרט בתחילת שנות ה-2000 בעקבות בעיות כלכליות מהן סבלה הקבוצה. במאי 2006 ערך סולדו את הופעתו האחרונה בקבוצה, ופרש ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

סולדו החל לשחק בנבחרת קרואטיה בשנת 1994, והשתתף עמה ביורו 1996, ממנו הודחה קרואטיה ברבע הגמר על ידי נבחרת גרמניה לאחר הפסד 2-1. במונדיאל 1998 סולדו היה שותף מלא להישג הגדול ביותר בתולדות הכדורגל הקרואטי, כאשר נבחרתו הגיעה למקום השלישי במונדיאל בהופעת הבכורה שלה בטורניר זה, כאשר הפסידה בחצי הגמר 2-1 לנבחרת צרפת, וניצחה 2-1 את נבחרת הולנד במשחק על המקום השלישי. סולדו שיחק את מלוא הדקות בטורניר זה, למעט משחק שמינית הגמר מול נבחרת רומניה, ממנו היה מושעה בגין צבירת כרטיסים צהובים. סולדו השתתף עם קרואטיה גם במונדיאל 2002, ממנו הודחה קרואטיה בשלב הבתים. לאחר הטורניר, פרש מהנבחרת לאחר שצבר במדיה 61 הופעות והבקיע שלושה שערים.

קריירת אימון

בשנת 2008, לאחר התפטרותו של ברנקו איבנקוביץ' במהלך העונה, מונה סולדו כמאמן דינמו זאגרב. קודם לכן, סולדו היה מאמן קבוצת הנוער של דינמו זאגרב. באותה עונה, זכה סולדו עם דינמו זאגרב בדאבל מקומי, והתפטר מיד לאחר הזכייה בגביע, כדי לפנות את מקומו בחזרה לאיבנקוביץ'. ביוני 2009 מונה סולדו כמאמן פ.צ. קלן, לאחר שמאמנה כריסטוף דאום עזב במפתיע לפנרבחצ'ה. סולדו אימן בקלן לכל אורך עונת 2009/10, וסיים עמה במרכז הטבלה בבונדסליגה. באוקטובר 2010 פוטר סולדו עקב תוצאות חלשות.
יחסי אנטיגואה וברבודה–סין

היסטוריה

היחסים בין הרפובליקה העממית של סין לבין אנטיגואה וברבודה כוננו ב-1 בינואר 1983, פחות משנתיים לאחר עצמאותה של המדינה הקריבית. המהלך נעשה בעת תקופת שלטונם של שליט הרפובליקה העממית של סין בפועל דנג שיאופינג וראש ממשלת אנטיגואה וברבודה ורה בירד. היחסים בין שתי המדינות היו מאז יציבים מאוד, סין תמכה בהצטרפותה של אנטיגואה וברבודה לארגון האומות המאוחדות. בין שתי המדינות מתקיים סחר תקין ששוויו הכולל הוא 5 מיליון דולרים אמריקאים לשנה.
ביוני 2013, במהלך ביקורו של נשיא סין שי ג'ינפינג בטרינידד וטובגו, הוא נפגש לפגישה בילטרלית עם ראש ממשלת אנטיגואה וברבודה בולדווין ספנסר. גם מצד אנטיגואה וברבודה נעשו ביקורים רמי דרג כאשר משלחת של פרלמנטרים מאנטיגואה וברבודה התארחה ברפובליקה העממית של סין במסגרת ועידה.
סין מימנה הקמת טרמינל שלם בנמל התעופה הבין לאומי ורה ס. בירד שמשרת כנמל התעופה הראשי של אנטיגואה וברבודה.
קדר

הקמת היישוב

ראשוני התושבים בקדר עלו לקרקע ביום 8 ביולי 1984, בסיועה של התנועה המיישבת תנועת משקי חירות בית"ר בע"מ. תחילה התגוררו המתיישבים הראשונים באתר "קדר דרום" באוהלים שהביאו איתם ובהמשך בקראוונים שנתרמו או הוקצו להם על ידי ההסתדרות הציונית העולמית וגופים אחרים נוספים.
בשנת 1992 החלו המשפחות של קבוצת המתיישבים הראשונה לבנות בתי קבע באתר "קדר צפון" הסמוך יותר למעלה אדומים ועברו אליו. אין ללמוד מכך שאתר "קדר דרום" ננטש. עדיין מתגוררים בו משפחות ויחידים, והוא משמש כחלק מעתודות הקרקע של קדר.

קדר כיום

תושבי היישוב חברים ב"קדר אגודה שיתופית להתיישבות של משקי חרות בית"ר בע"מ". הדבר נובע מתהליך קליטתם ליישוב קדר, תהליך בו הם מחויבים להצטרף כ"חברים" באגודה. למרות שהאגודה נרשמה על ידי אנשי התנועה המיישבת משקי חירות בית"ר, אצל רשם האגודות השיתופיות, כאגודה שיתופית חקלאית ב-1985, הרי מאז ועד היום, רובם ככולם של חברי האגודה - תושבי קדר, עובדים ומוצאים את פרנסתם בירושלים.
ב"קדר צפון" בית כנסת, מקווה, גני ילדים ומעונות, בריכת שחייה, אולם רב תכליתי, מועדון נוער, פארקים וגנים ציבוריים עם מתקני משחקים, מגרשי כדורסל, קט רגל, טניס ועוד. ילדי קדר לומדים במעלה אדומים.
היישוב קדר נמצא כיום בתנופת פיתוח מואצת לשם קליטת משפחות נוספות שיצטרפו למשפחות שכבר מתגוררות בו. כיום עשרות בתים נמצאים בתהליכי בנייה שונים במסגרת "בנה ביתך" והחלו עבודות תשתית להכשרת עשרות מגרשים לקליטת מתיישבים נוספים.
הרב אליהו יצחק אבא-שאול, בן אחיו של הרב בן-ציון אבא-שאול, היה רב היישוב עד פטירתו ב-2017.

תחום שיפוט

ליישוב קדר עתודות קרקע של 2000 דונם לבניה, תעשייה וחקלאות. בחודש יולי 2008 פרסם משרד הפנים מודעה לציבור בדבר מינוי ועדת חקירה אשר תפקידה לבדוק ולהמליץ בדבר שינוי תחום שיפוטה של עיריית מעלה אדומים בגבולה עם המועצה האזורית גוש עציון, בכל הנוגע ליישוב קדר.
בחודש מאי 2009 נתפרסמה בעיתונות ידיעה כי שר הפנים אלי ישי צפוי לאמץ המלצת ועדת החקירה הנ"ל. המלצת הוועדה היא ככל הנראה לצרף את "קדר צפון" ואת "קדר דרום" ואת האדמות שביניהם לבין מעלה אדומים, אל תחום השיפוט של העיר מעלה אדומים. במקרה שהדבר אכן יקרה, נראה כי היישוב קדר יהיה כעין שכונת וילות במעלה אדומים אשר תנוהל על ידי תושביה (באמצעות האגודה השיתופית) לשמירת צביונה.
צ'יוואווה

היסטוריה

מקור הצ'יוואווה אינו ברור לחלוטין, אך הן הפולקלור והן המחקר הארכאולוגי מצביעים על הגעת הגזע במקסיקו. התאוריה המקובלת ביותר היא שאבותיו של הגזע הם כלבי "טצ'יצ'י", כלבי לוויה שהיו חביבים על עם הטולטק במקסיקו. מקורות שונים קושרים את אבותיו גם עם האצטקים והמאיה, ויש הטוענים שהייתה להם משמעות דתית בעבר. עדויות לכלבים אלו נמצאו בחורבות צ'יצ'ן איצה.
מקורו של אבי הגזע המודרני מצוי בשנת 1850, בקאזס גרדנס שבמדינת צ'יוואווה שבמקסיקו, משם קיבל את שמו. עדויות רבות גם קושרות אותו למקסיקו סיטי. הצ'יוואווה נותר גזע פופולרי, במיוחד באמריקה, וב-1904 הוכר על ידי מועדון הכלבנים האמריקאי כגזע רשמי. 
עד לפני מספר שנים הסברה הרווחת הייתה כי הצ'יוואווה המודרני קטן בהרבה מאבותיו, בשל הכלאות שונות עם גזעים ננסיים. כיום, בשל ממצאים חדשים, ידוע שעובדה זו כנראה שגויה. שרידים של צ'יוואווה הדומה במאפייניו לגזע המודרני התגלו בווראקרוס שבמקסיקו, ומתוארכים לשנת 100 לספירה.

אופי

כלבי הצ'יוואווה ידועים ככלבים נאמנים במיוחד, אך ששים לקרב. צ'יוואווה בעל מזג חם לא יהסס לתקוף, ומסיבה זו הם בדרך כלל לא מתאימים לבית עם ילדים קטנים. עם זאת, כלבים אלו נוטים להיות נאמנים בצורה קיצונית לבעליהם, ולעיתים להגן עליהם יתר על המידה מפני אנשים זרים וחיות. כלבי הצ'יוואווה נוטים להעדיף את חברתם של כלבי צ'יוואווה אחרים על פני גזעים אחרים.
בשל אופיים הסקרני וגודלם הקטן הם מסתגלים במהירות לסביבות שונות, ובכלל זאת בערים גדולות ובדירות קטנות. כלבי הצ'יוואווה נחשבים בדרך כלל כבעלי אופי עקשני וקשה, בעיקר בגלל הקושי באילופם והצורך שלהם להתגונן מפני חיות גדולות מהם. ניתן למנוע אופי בעייתי בעזרת אילוף מתאים מגיל צעיר וחשיפה מקסימלית של הצ'יוואווה לסביבתו. הצ'יוואווה אוהב חום ומעדיף לישון תחת שמיכה ובמקומות קטנים וצרים שם הוא מרגיש מוגן.
משפט בלוך-לנדאו

באנליזה מרוכבת, משפטי בלוך-לנדאו הם משפטים בדבר פונקציה הולומורפית  בעיגול היחידה המקיימת . המשפט הוא אחד השלבים המרכזיים בהוכחת משפט פיקארד הקטן. הם נקראים על שמם של המתמטיקאים אנדרי בלוך ואדמונד לנדאו.

משפט בלוך

משפט בלוך - תהי  פונקציה הולומורפית בעיגול היחידה המקיימת . אזי קיים קבוע  כך שהפונקציה הפיכה בכדור הפתוח ברדיוס . כלומר, קיימת פונקציה הולומורפית  כך ש- היא הזהות על כדור כנ"ל.
הקבוע האופטימלי  שמקיים את משפט בלוך נקרא קבוע בלוך, וערכו לא ידוע עד היום. בכל זאת, ידוע חסם לא רע - .

משפט לנדאו

משפט לנדאו (לעיתים גם משפט בלוך-לנדאו) - תהי  פונקציה הולומורפית בעיגול היחידה המקיימת . אזי תמונת  מכילה כדור ברדיוס חיובי .
הקבוע האופטימלי  המקיים את משפט לנדאו נקרא קבוע לנדאו; ניתן להוכיח דיי בקלות כי , וטיעונים מסובכים יותר מראים כי  בערך. גם הערך של  לא ידוע.

משפט ואלירון

המשפט נקרא על שמו של המתמטיקאי הצרפתי ג'ורג ואלירון. משפט זה הביא את בלוך להוכיח את המשפט בנוסח לעיל.
משפט ואלירון - אם  פונקציה שלמה לא קבועה, אז קיים עיגול  ופונקציה אנליטית  כך ש-.
למעשה, משפט ואלירון מתאים למשפט בלוך, לפי עקרון בלוך.

יישומים

במשפט פיקארד הקטן יש שימוש במסקנה ממשפט בלוך-לנדאו:
משפט: אם  פונקציה שלמה לא קבועה, אז תמונתה מכילה עיגול ברדיוס 1.
הוכחה:  לא קבועה, תהי  עבורה . נגדיר . אז  מקיימת את תנאי משפט לנדאו, ולכן מכילה כדור ברדיוס , ולכן מתקיים הדרוש.
קרב האונייה סטיבן הופקינס

קרב האונייה סטיבן הופקינס היה קרב ימי שהתרחש באוקיינוס האטלנטי ב-27 בספטמבר 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה. אוניית המשא האמריקאית הותקפה על ידי סיירת עזר גרמנית עד שהוטבעה, אך צוותה השיב אש בחימוש הדל שעמד לרשותו והצליח לגרום לסיירת נזקים ללא תקנה. היא הייתה האונייה האמריקאית האזרחית היחידה שהביאה להטבעת כלי שיט מלחמתי גרמני במהלך המלחמה.

רקע

האונייה סטיבן הופקינס הייתה אוניית ליברטי שנבנתה במספנה בעיר ריצ'מונד שבקליפורניה והושקה במאי 1942. היא נקראה על שמו של אחד מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. האונייה הייתה חמושה בתותח בקוטר של 102 מילימטר, בשני תותחים בקוטר של 37 מילימטר ובמקלעים. בקיץ 1942 יצאה להפלגתה הראשונה והאחרונה בפיקודו של הקברניט פול באק (Paul Buck). היא הפליגה לניו זילנד. בדרכה חזרה עגנה בקייפטאון שבדרום אפריקה והמשיכה משם אל יעדה הבא - פרמריבו שבסורינאם.
האונייה הגרמנית שטיר (Stier) נבנתה ב-1936 בקיל שבגרמניה כאונייה אזרחית בשם קהיר (Cairo). ב-1939 היא הוחרמה על ידי הצי הגרמני והוסבה תחילה לאונייה להנחת מוקשים ובהמשך לסיירת עזר, תוך שינוי שמה. הסיירת הייתה חמושה ב-6 תותחי 150 מילימטר, תותח 75 מילימטר, זוג תותחי 37 מילימטר, 4 תותחי 20 מילימטר ושני צינורות טורפדו. בקיץ 1942 היא נמצאה במשימה של תקיפת אוניות אזרחיות של בעלות הברית באוקיינוס האטלנטי בפיקודו של הקברניט הורסט גרלאך (Horst Gerlach). היא הספיקה להטביע מאז חודש יוני שלוש אוניות אזרחיות.

הקרב

באוקיינוס האטלנטי הדרומי, בכמחצית הדרך בין קייפטאון לפרמריבו, נתקלו האוניות סטיבן הופקינס ושטיר זו בזו. בעת ההיתקלות הייתה הסיירת מלווה באוניית האספקה טננפלס (Tannenfels). ערפל שכיסה את פני הים גרם לכך שהאוניות נמצאו במרחק של כ-3.2 קילומטר בלבד בעת שהתגלו זו לזו בשעה 08:52.
הסיירת פקדה על סטיבן הופקינס לעצור ולהיכנע. צוות האונייה סירב, והסיירת פתחה באש לעברה. הצוות האמריקאי השיב אש בנחישות בחימוש הנחות של האונייה. מתנדבים מהצוות האזרחי של האונייה החליפו את אנשי הצוות הצבאי של התותח העיקרי לאחר שאלו נפגעו. הקרב נמשך כחצי שעה, ובמהלכו נגרמו לשתי האוניות נזקים חמורים.
סטיבן הופקינס טבעה בשעה 10:00. 42 מאנשי צוותה נהרגו בקרב, לרבות הקברניט באק. 19 ניצולים שירדו לסירת הצלה נסחפו באוקיינוס במשך 31 יום. ארבעה מהם מתו לפני שהסירה הגיעה לחוף ברזיל.
הסיירת הגרמנית ניזוקה במנועיה ובהגה שלה והייתה פגועה מכדי להמשיך לשוט. קברניטה פקד להטביע אותה והדבר נעשה כשעתיים לאחר טביעת האונייה האמריקאית. שניים מאנשי צוות הסיירת נהרגו. אוניית האספקה, שניזוקה קלות בקרב, אספה את יתר אנשי הצוות.
הקברניט האמריקאי באק עוטר לאחר מותו במדליית השירות המצטיין של צי הסוחר. שני אנשי צוות נוספים מהאונייה שהצטיינו בקרב ונהרגו עוטרו גם כן בעיטורים. מספר אוניות ליברטי חדשות שנבנו נקראו על שם אנשי הצוות שנהרגו בקרב.
טוני לימה

חיים אישיים

לימה נולד בגאבה שבקטלוניה, ספרד. אחיו הצעיר הוא הכדורגלן אילדפונס לימה.

קריירת מועדונים

לימה החל לשחק במחלקת הנוער של דאם. בעונת 1990/1991 שיחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד, ששיחקה בליגה הספרדית השלישית. בעונת 1991/1992 שיחק באספניול מליגת העל הספרדית, בה ערך שתי הופעות ליגה. לאחר מכן שיחק במשך 3 עונות בפלמוס מהליגה הספרדית השנייה, וערך בה 100 הופעות בהן הבקיע 9 שערים. בשלוש העונות הבאות חזר לימה לשחק בליגה הספרדית השלישית. הוא החל לשחק בפולי אלמריה, ממנה עבר לריאל מורסיה, וחזר לפולי אלמריה. בעונת 1998/1999 שיחק לראשונה מחוץ לספרד, באוניאו דה מדיירה מהליגה הפורטוגלית השנייה, בה ערך 7 הופעות ליגה. לאחר מכן חזר לשחק בספרד, כשחתם בהוספיטאלט מהליגה הספרדית השלישית. בעונת 2000/2001 שיחק בגאבה, מועדון כדורגל מעיר הולדתו, ששיחק בליגה הספרדית הרביעית. בעונת 2001/2002 שיחק יחד עם אחיו הצעיר, אילדפונס לימה, ביוניקוס מליגת העל היוונית. הוא ערך 3 הופעות במועדון, ובעונה הבאה חזר לגאבה, שבינתיים עלתה לליגה הספרדית השלישית, ושיחק בה במשך שתי עונות. בשנייה לקח חלק בחזרתה של הקבוצה לליגה הספרדית הרביעית. לקראת שתי העונות הבאות חזר לשחק בפלמוס, ששיחקה גם היא בליגה הספרדית הרביעית. לאחר מכן עבר לשחק באיביסה-אייביסה עד לפרישתו בגיל 38.

קריירה בינלאומית

לימה החל לשחק בנבחרת אנדורה בשנת 1997 והבקיע את שערו היחיד במדיה בשנת 2002. ב-10 ביוני 2009 ערך את משחקו האחרון בנבחרת, כששיחק במחצית הראשונה ולבש את סרט הקפטן בהפסד 6-0 לנבחרת אנגליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. במשך כל תקופתו בנבחרת אנדורה שיחק יחד עם אחיו הצעיר, אילדפונס לימה.