google/wiki40b huggingface dataset:
מיכל פרי

מיכל פרי, ילידת ירושלים, בוגרת מכון אבני לאמנות.
חיה ועבדה שנים רבות ברובע הסוהו בניו יורק (1990–2004).
ניהלה את גלריה קלארפלד-פרי לאמנות, ניו יורק (1990–1994).
ניהלה את המרכז הניו יורקי של מוזיאון האמנים הבינלאומי, ניו יורק (2000–2004).
הציגה מבחר תערוכות יחיד בגלריות ומוזיאונים: מוזיאון לאמנות בוקה-ראטון, בוקה-ראטון, פלורידה. מוזיאון האמנים הבינלאומי, לודז', פולין. גלריה קארטיו-טומפסון, בברלי-הילס, לוס-אנג'לס, קליפורניה. גראדק, מוזיאון לאמנות מודרנית, זאגרב, קרואטיה. גלריה מבט, תל אביב. גלריה קלארפלד-פרי, ניו יורק ועוד.
כמו כן עבודותיה הוצגו במבחר תערוכות קבוצתיות בארצות הברית אירופה וישראל: נוף אנושי, מוזיאון חיפה לאמנות. TerrorVision, Exit Art, ניו יורק. האדמה היא פרח, מוזיאון פולין לאמנות Bydgoszcz ArtOmi – residence program, Omi, ניו יורק. גלריה מבט, תל אביב. מוזיאון האמנים, פולין ועוד.
משנת 2004 מתגוררת בתל אביב ולסירוגין בניו יורק ועובדת בסטודיו בפלורנטין.
חנניה רייכמן

קורות חייו

רייכמן נולד באוקראינה. בנעוריו היה פעיל בתנועת "צעירי ציון". לאחר המהפכה הקומוניסטית עבר ליקטרינוסלב, שם המשיך את פעילותו הציונית במחתרת, עד שנעצר על ידי המשטרה החשאית של המשטר הבולשביקי. בשנת 1926 עלה רייכמן לארץ ישראל והשתקע בתל אביב. לפרנסתו עבד כשכיר בחברה לייצוא פרי הדר, ועסק גם בתרגום. החל מ-1945 זנח את כל שאר עיסוקיו, והתמסר לכתיבה הספרותית. 
במשך שנים היו לרייכמן שני מדורים שבועיים קבועים בעיתון "דבר". האחד: "פתגמים ומכתמים - מן הים הכללי, וטיפה משלי", עליו חתם בשמו, והשני: "מאוצר הבדיחה", עליו חתם בשם 'אבי אבשלום' (על שם בנו אבשלום). לעיתים נהג לחתום על יצירותיו בשם "רן" שהוא קיצור שמו. 
רוב ספריו הם אוספים של פתגמים ומכתמים ו"חרוזי לצון" שנדפסו ב"דבר", ב"דבר לילדים" ובשבועון המצויר "דבר השבוע". בשבועון זה פרסם רייכמן גם את "צברינו חמודים ועוקצנים". בני העליות השונות כינו את ילידי הארץ "סאברע" (צבר ביידיש) בתערובת של גנאי וקנאה, וכינוי זה זכה לכבוד ולהערכה גם בזכות  מדורו.
את עיקר פרסומו קנה רייכמן בזכות תרגום אוצר המשָלים הקלאסי משלי קרילוב של הסופר הרוסי איבן אנדרייביץ' קרילוב. אחד מתרגומיו הידועים של רייכמן הוא של השיר "אם" מאת רודיארד קיפלינג. השיר מופיע בספר תרגומיו "משירת העולם" שיצא ב-1942, ובו כ-250 יצירות שנכתבו ברוסית, אנגלית, צרפתית, גרמנית ויידיש. את כולן תרגם רייכמן משפת המקור.  
רייכמן עסק רבות בתרגומי כתבי ז'בוטינסקי. את תרגומיו החל עוד בימי ז'בוטינסקי, שכינה אותן "מצוינות". בשנת 1940 הוציא רייכמן חוברת בשם 'משירי נעוריו של זאב ז'בוטינסקי' בתרגומו, החוברת לא נועדה כלל למכירה, והודפסו ממנה 100 עותקים בלבד. בין תרגומיו של רייכמן בכתבי ז'בוטינסקי: הרומן "חמישתם" (יחד עם י"ה יבין), המחזה "נכר", וכן שני אוספי סיפורים של ז'בוטינסקי: "סיפורים" (1949) ו"אספרתקוס וסיפורים אחרים" (1958). כמו כן תרגם שירים ופזמונים של ז'בוטינסקי, בהם "עיר שלום" ו"בא אביב".  
כתיבתו התאפיינה בהומור קליל וסרקסטי, ובחתירה לשלמות במשקל, בחריזה ובחידודי הלשון. הסופר איתמר לוי כינה אותו "החרזן הלאומי". 
בתרגומיו השתדל רייכמן, לדבריו, להשתמש בשפה פשוטה, ונזהר משימוש במילים נדירות, אך נזהר גם מלנקוט שפת דיבור נמוכה או, כדבריו, "סלנג לועזי למחצה המשעשע נפש צעירינו כתחליף ללשון עממית".
לשונו המליצית אך הפשטנית לא עמדה במבחן הזמן. העברית התפתחה בקצב מואץ ביובל השנים ויותר שחלפו מאז, והתרחקה מאוד משפתו הגבוהה והנמלצת, אך מבוגרים לא מעטים שהתחנכו על ברכי ספריו ותרגומיו מתרפקים על סגנון כתיבה זה בנוסטלגיה.
בנו, המתמטיקאי ד"ר אבשלום רן, עיברת את שמו בהשתמשו בשם העט של אביו - רן. 
רייכמן היה בן 77 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
וילהלם, נסיך פרוסיה

ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-4 ביולי 1906 בפוטסדאם, לוילהלם, יורש העצר של גרמניה ולססיליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה.
בשנת 1916 קיבל וילהלם דרגת סגן בצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט המשמר ה-1. לאחר המהפכה הגרמנית גלה אביו להולנד, אולם וילהלם נשאר עם אמו ואחיו בפוטסדאם. וילהלם למד באוניברסיטאות קניגסברג, מינכן ובון, ובזמן שהותו באוניברסיטת בון התאהב בדורותיאה פון סלוויאטי. סבו לא אישר את נישואיו לדורותיאה, משום שמוצאה לא הלם את תנאי הנישואים של בית הוהנצולרן, אך למרות זאת החליט וילהלם להתחתן ובשל כך וויתר וילהלם על התואר ראש בית הוהנצולרן לאחיו לואיס פרדיננד, נסיך פרוסיה.
במהלך מלחמת העולם השנייה התגייס וילהלם לוורמאכט, נפצע במהלך המערכה על צרפת וכעבור שלושה ימים מת מפצעיו. בהלוויתו השתתפו כ-50,000 איש, דבר שהבהיר לחברי המפלגה הנאצית שעדיין יש למלוכנים תומכים רבים בגרמניה. בעקבות כך, היטלר הוציא צו שאוסר על נסיכים מבית הוהנצולרן לשרת בצבא.
עניי עירך קודמים

עניי עירך קודמים הוא כלל בהלכות צדקה לפיו יש להקדים ולסייע לעניים הקרובים אל האדם, לפני שמסייעים לעניי מקומות רחוקים.

מקורות הכלל

אף על פי שקיים חיוב לתת צדקה גם לעניים ממקומות רחוקים, וכמו שלמדו חז"ל מהפסוק "כִּי פָתֹחַ תִּפְתַּח אֶת יָדְךָ לוֹ": "אין לי אלא לעניי עירך, לעניי עיר אחרת מנין? תלמוד לומר פתח תפתח, מכל מקום", אם זאת דרשו חכמים שיש להקדים את עניי עירו לעניי עיר אחרת. וכך אמרו בתלמוד בבלי בשם רב יוסף: 
דתני רב יוסף "אִם כֶּסֶף תַּלְוֶה אֶת עַמִּי אֶת הֶעָנִי עִמָּךְ" עמי ונכרי - עמי קודם, עני ועשיר - עני קודם, ענייך ועניי עירך - ענייך קודמין, עניי עירך ועניי עיר אחרת - עניי עירך קודמין.
— תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ע"א, עמוד א'.
 לפי ברייתא זו סדרי הקדימה הם: סיוע לעני קודם לסיוע לעשיר. סיוע לעני קרוב משפחה קודם לסיוע לעני שאינו קרוב משפחה. סיוע לעני (שאינו קרוב משפחה) שדר בעירי קודם לסיוע לעני שכזה שדר בעיר אחרת.
גם בתנא דבי אליהו מופיע דירוג לגבי מתן צדקה: 
יש לו לאדם מזונות הרבה בתוך ביתו ובקש לעשות מהן צדקה כדי שיפרנס אחרים, כאי זה צד יעשה, יפרנס את אביו ואת אמו תחילה, ואם הותיר יפרנס את אחיו ואת אחותו, ואם הותיר יפרנס את בני ביתו, ואם הותיר יפרנס את בני משפחתו, ואם הותיר יפרנס את בני שכונתו, ואם הותיר יפרנס את בני מבוי, מיכן ואילך ירבה צדקה בישראל.
— תנא דבי אליהו רבה פרשה כה

פסיקת ההלכה

כלל זה נפסק להלכה בשולחן ערוך הן לגבי הלכות הלוואה והן לגבי הלכות צדקה. השולחן ערוך הוסיף על פי הספרי שעניי ארץ ישראל קודמים לעניי חוץ לארץ.
הרכבת התחתית של פיונגיאנג

סקירה כללית

בניית הרכבת התחתית החלה בשנת 1968, יש הטוענים כי הסיבה לכך הייתה קנאה בקוריאה הדרומית אשר החלה לקדם ברצינות תוכניות דומות לבניית רכבת תחתית בסיאול. במהלך הבניה בשנת 1971 קרתה תאונה חמורה כאשר עקב כשל תכנוני קרסה המנהרה העוברת מתחת לנהר טאדונג ועל פי דיווחים גרמה למותם של כמאה איש. עקב תאונה חמורה זו נזנח הניסיון לחבר בין שני חלקי העיר בעזרת הרכבת התחתית והיא עוברת רק מצד אחד של הנהר. הקו הראשון של הרכבת נחנך בשנת 1973 והקו השני נחנך בשלבים בין השנים 1975 ו-1978. בשנת 1987 הקו הוותיק הורחב בשתי תחנות נוספות ואלה הן התחנות היחידות שאליהן מותרת הכניסה לאזרחים זרים, כמובן שבליווי נציגי המפלגה. במהלך הביקורים השונים נצפו אותם פרצופים של נוסעים ברכבות וכן אותם מספרי רכבת, מה שאומר שייתכן וכל החשיפות לתקשורת היו מבוימות בידי השלטון. בנוסף למערכת הקווים אשר ידועה לעיתונאים הזרים, ישנן עדויות כי קיימים קווים נוספים לשימוש צבאי בלבד בדומה למטרו 2 המוסקבאי.
נסיעה אחת ברכבת עולה כ-5 וון צפון קוריאני השקולים לכעשרים אגורות, מה שעושה אותה לרכבת התחתית הזולה בעולם.

עומק המסלול ושמות התחנות

בתחנות הפתוחות לזרים ניכרת השקעה רבה בעיצוב והן כוללות נברשות מפוארות, ציורי קיר ומזכירות באופן כללי את תחנות הרכבת התחתית של מוסקבה. על שאר תחנות הרכבת התחתית המידע מועט ונראה שהן אפלות הרבה יותר מהתחנות הפתוחות לזרים משיקולי חיסכון באנרגיה. כל תחנות הרכבת התחתית בנויות בעומק רב מתחת לאדמה, לעיתים יותר מ-100 מטרים, מה שהופך אותה לרכבת התחתית העמוקה בעולם. ייתכן כי הסיבה לעומק יוצא דופן זה היא הכוונה לחבר באמצעותה בין מתקנים צבאיים הממוקמים בבירת קוריאה הצפונית, מה שמחייב חסינות מפני הפצצות. סיבה אפשרית נוספת היא כוונת המתכננים, שהרכבת תעבור מתחת לנהר טאידונג העמוק (תוכנית שלא יצאה אל הפועל).
השמות של תחנות הרכבת התחתית לא משקפים את מיקומם הגאוגרפי; הן נקראות על שם מושגים בתורת הג'וצ'ה, שהומצאה על ידי השליט הראשון של קוריאה הצפונית, קים איל-סונג, ועומדת בלב שיטת המשטר במדינה; יוצאת דופן היא התחנה הממוקמת ליד שער הניצחון של פיונגיאנג ונקראת בהתאם "קאיסון" (ניצחון).

ציוד נייד

לאחר חנוכת הרכבת, הציוד הנייד הורכב ממערכים מסוג DK4 אשר נבנו בסין, אם כי המשטר הצפון קוריאני טוען שהם יוצרו בארצו. בשנת 1998 חלק מרכבות אלה הוחזרו לסין ושירתו תקופה קצרה ברכבת התחתית של בייג'ינג. במקום הרכבות הסיניות רכשה קוריאה הצפונית מגרמניה מערכים משומשים אשר שירתו ברכבת התחתית של מזרח ברלין. כתב של ה-BBC אשר הצליח בשנת 2000 לבקר בעיר ללא ליווי נציגי השלטון טען שראה בשירות "קרונות מזרח גרמניים ישנים אשר עדיין היו מכוסים בגרפיטי גרמני". בכל קרון מופיעים דיוקניהם של קים איל סונג וקים ג'ונג איל.
דנילו מדינה

נעוריו ותחילת דרכו

מדינה נולד במחוז סן חואן, שבאזור דרום מערב המדינה. הוא הבכור מבין שמונה אחים שנולדו לחואן פבלו מדינה ואמיליה סאנצ'ס.
כשהיה בן 18 היה יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטת סן חואן.
בשנת 1990, מדינה נבחר כחבר בוועדה המדינית של מפלגת השחרור הדומיניקנית (PLD) יחד עם לאונל פרננדס וחואן תמיסטוקלס מונטאס.
הוא כיהן בתור נשיא בית הנבחרים בין השנים 1994-1995 ולאחר מכן שימש כמזכיר המדינה בין השנים 1996-1999 ובין השנים 2004-2006.
כנשיא בית הנבחרים בקונגרס הלאומי (1990-1994), הוא היה דמות מפתח במשא ומתן בקונגרס שהוביל לפתרון של המבוי הסתום הפוליטי של שנת 1994.
דנילו מדינה נחשב אסטרטג פוליטי המוביל את מפלגתו. ככזה, הוא היה אחד מהמוחות שעשו את הקמפיין לנשיאות של הנשיא פרננדס.
הוא מונה למזכיר המדינה בשנת 1996 והיה אחד מהעוזרים הקרובים ביותר של הנשיא.

הניסיונות להיבחר לנשיא

בשנת 2000, הנשיא, לאונל פרננדס, לא יכל לרוץ עקב איסור חוקתי על בחירתו מחדש, ומדינה היה המועמד לנשיאות של PLD.
הוא סיים שני, רחוק מאוד ממועמד האופוזיציה, איפוליטו מחיה של המפלגה הדומיניקנית המהפכנית (PRD).
כשהנשיא פרננדס נענה לכהונה שנייה בשנת 2004, דנילו מדינה מונה פעם נוספת למזכיר המדינה (שווה ערך לרמטכ"ל) ונחשב שני בפיקוד על המוסדות הצבאיים של המדינה.
בבחירות 2008, דנילו מדינה נחשב למתחרה העיקרי לנשיא פרננדס, בבחירות המוקדמות של מפלגת השלטון, PLD. הוא התפטר מהתפקיד ב -8 בנובמבר 2006 על מנת להציע את עצמו לראשות PLD נגד הנשיא פרננדס.
לאחר הפעלת קמפיין תחת סיסמאות "עכשיו זה הזמן" ו- "הטוב ביותר עבור כולם" דנילו מדינה הובס בסופו של דבר על ידי הנשיא לאונל פרננדס בבחירות הפנימיות של מפלגת PLD.
לאחר התבוסה, דנילו מדינה ותומכיו שמרו על פרופיל נמוך. בתקופה זו הוא נחשב למועמד בעל הסבירות הגבוהה ביותר למועמדות PLD בבחירות של 2012 לנשיאות הדומיניקנית.
דנילו מדינה נבחר לנשיא הרפובליקה הדומיניקנית בבחירות של 2012, שהסתיימו בבוקר ה-21 במאי, עם 51.24% מהקולות.
פטריית תה

פטריית התה, הידועה גם בשם קוֹמְבּוּצָ'ה, היא צורת חיים סימביוטית הבנויה ממארג סימביוטי של שמרים ובקטריות. היא גדלה כקרום עבה, הדומה בצורתו לכובע פטרייה או לצורת חביתה על פני שטח התה.
פטריית התה משמשת מזה מאות שנים להפיכת תה ממותק למשקה חמצמץ ולעיתים תוסס בשם "קומבוצ'ה" או ] "קוואס" (אין קשר למשקה קוואס, הדומה בטעמו וצבעו, אך מופק בדרך אחרת). מנהג זה נפוץ במזרח הרחוק במשך לפחות אלפיים שנה, וכן במזרח אירופה במשך המאות האחרונות. פטריית התה הובאה גם לישראל עם העולים מחבר המדינות ומגדלים אותה לשימוש ביתי, אף כי המשקה אינו נפוץ או מקובל במיוחד.
המסורות של העמים המגדלים את הפטרייה מייחסות למשקה סגולות בריאותיות.

טענות בדבר יתרונות בריאותיים

לקומבוצ'ה מיוחסות סגולות רפואיות רבות, ביניהן: היכולת לרפא מגוון מחלות כגון איידס, סרטן וסוכרת, חיזוק המערכת החיסונית, הגברת החשק המיני והיפוך התהליך של הלבנת השיער. עם זאת, אין כל ראיות שתומכות בהשפעות מסוג זה על בני אדם.
בסקירה מדעית משנת 2003, מתאר פרופסור אדזארד ארנסט את הקומבוצ'ה כדוגמה קיצונית לתרופה לא קונבנציונלית, בגלל הפער הגדול שבין המגוון הרחב והלא-סביר של יתרונות בריאותיים המיוחסים לה, ללא כל ראיות שיתמכו בהם, לבין פוטנציאל הנזק שטמון בהכנתה. ארנסט סיכם בכך שרשימת היתרונות הלא מבוססת אינה גוברת על הסיכונים הידועים, ושאין להמליץ על קומבוצ'ה לשימוש רפואי.

תופעות לוואי שליליות

]
דיווחים על תופעות לוואי שליליות שנגרמות מצריכת קומבוצ'ה הם נדירים למדי, אולם אין זה ברור אם זה נובע מנדירות התופעות, או מכך שלא מדווחים עליהן. החברה האמריקאית לסרטן טוענת כי "תופעות לוואי חמורות ואף כמה מיתות נקשרו בשתיית תה קומבוצ'ה."
בין תופעות הלוואי המקושרות לשתיית קומבוצ'ה נמצאות חמצת מטבולית ורעילות גבוהה של הכבד והכליות. ייתכן שהסיבה לתופעות הללו היא החומציות הגבוהה של התה, ולכן יש להזהר מהתססת יתר. סיבה אפשרית נוספת היא זיהום בקטריאלי או פטרייתי במהלך הכנת המשקה.
עקב תופעות הלוואי האפשריות, המשקה אינו מומלץ לאנשים עם מערכת חיסונית חלשה, לנשים בהריון או מניקות, ולילדים מתחת לגיל 4.
גויקו קצ'אר

קריירת מועדונים

קצ'אר גדל בנוער של וויבודינה נובי סאד הסרבית, ובעונת 2004/05 החל לתפוס מקום קבוע בקבוצה הבוגרת. את עונת 2007/08 החל קצ'אר בסערה, כאשר הבקיע 11 שערים בחצי עונה, יותר מכמות השערים שהבקיע עד לאותה עונה בקבוצה. בפגרת החורף של אותה עונה נרכש על ידי הרטה ברלין מהבונדסליגה תמורת שלושה מיליון אירו, והפך לשחקן היקר ביותר בתולדות וויבודינה נובי סאד. קצ'אר, שהצטרף לחברו לנבחרת סרביה, מרקו פנטליץ', לא הצליח לשחזר במחצית העונה השנייה את יכולתו מתחילת העונה, והבקיע רק שער אחד נוסף, על אף שהיה שחקן הרכב קבוע בהרטה ברלין. קצ'אר נשאר במועדון שתי עונות נוספות, בהן הבקיע במצטבר תשעה שערי ליגה, ועזב את הרטה ברלין בתום עונת 2009/10. 
באוגוסט 2010 חתם קצ'אר בהמבורג. את הבכורה ערך באוגוסט 2010 כאשר החליף בניצחון 2-1 על שאלקה 04 בבונדסליגה את אלג'רו אלייה. בשנת 2014 הושאל לחצי עונה לסרזו אוסקה מליגת העל היפנית. בעונת 2014/15 התמודדה המבורג במאבקי התחתית ועמדה לרדת אל הבונדסליגה השנייה לראשונה בתולדות המועדון. קצ'אר הבקיע מספר שערים חשובים בשלבי ההכרעה של העונה, והצליח לסדר לקבוצה מקום במבחני הירידה במקום לרדת באופן ישיר. המבורג ניצחה במבחנים אלו בצורה דרמטית את קרלסרוהה ונשארה בבונדסליגה.
בקיץ 2016 חתם קצ'אר באאוגסבורג מהבונדסליגה.

קריירה בינלאומית

קצ'אר החל לשחק בנבחרת סרביה בשנת 2007, והשתתף עמה באולימפיאדת בייג'ינג (2008), ממנה הודחה סרביה בשלב הבתים. גויקו קצ'אר אינו הנציג היחידי ממשפחת קצ'אר שהשתתף באולימפיאדה. דודו, סלובודאן קצ'אר, זכה במדליית זהב באיגרוף במשקל כבד באולימפיאדת מוסקבה (1980) כנציג יוגוסלביה. דוד אחר שלו, טאדייה קצ'אר, זכה גם כן באיגרוף במדליית כסף באולימפיאדת מונטריאול (1976) כנציג יוגוסלביה. 
בספטמבר 2008 הבקיע קצ'אר חמישייה בניצחון 8-0 של נבחרת סרביה בכדורגל עד גיל 21 על מקבילתה ההונגרית, במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2009. בטורניר עצמו, קצ'אר הבקיע בהפסד 3-1 לנבחרת שוודיה את שערה היחיד של סרביה בטורניר, שהסתיים בהדחתה של סרביה בשלב הבתים עם שתי נקודות. 
בשנת 2010 נכלל קצ'אר בסגל הסרבי למונדיאל 2010, בו הודחה סרביה בשלב הבתים. קצ'אר שותף במשחק אחד באותו מונדיאל, כאשר החליף בדקה ה-70 את מילוש נינקוביץ' בניצחון המפתיע של סרביה 1-0 על נבחרת גרמניה, שלא הספיק לסרבים כדי לעלות. 
קצ'אר השתתף עם נבחרת סרביה במוקדמות יורו 2012, אליו כשלה הנבחרת לעלות. לאחר מוקדמות אלה, קצ'אר לא זומן יותר, והופעתו האחרונה במדים הלאומיים נערכה בשנת 2012.
אברהם עץ-הדר

אברהם אבא עץ-הדר (שֶיינבאום) (1910 – 8 בדצמבר 1996) היה ממייסדי הש"י (שירות הידיעות, המודיעין הצבאי של ההגנה), אבי קשר היונים והיונאות בשירות "ההגנה".

תולדות חייו

שיינבאום נולד בירושלים. אבי-אבי-סבו, ר' מאיר בן רבי יצחק שיינבאום, צעד ברגל מבוהמיה (צ'כיה) לארץ ישראל. 
בשנת 1927 הצטרף ל"הגנה", ושנתיים לאחר מכן סיים קורס מפקדים. ב-1930 היה אחראי על מחלקת קשרים בחי"ש ירושלים (נערים ונערות שהעבירו מסרים מוצפנים). 
עיסוקו בצפנים הוביל אותו להקמת מחלקת הצופן של הש"י, במקביל היה מפקד העיר העתיקה.
עץ-הדר האמין ביונאות כאמצעי קשר איכותי, למד את הנושא, הדריך בני נוער ופרסם מאמרים בעיתונות החקלאית של היישוב. בשנת 1938 החל לעניין את ראשי ההגנה ביונאות, אך לא זכה לתגובה אוהדת. על מנת לשכנע את ראשי הארגון שילח יחד עם ישראל גלילי ב-7 ביוני 1939 יונה מראש בית ההסתדרות בתל אביב לירושלים.
בעזרת אליעזר לבנה הצליח להגיע לדוד בן-גוריון, שהסכים להקציב לנושא 75 לא"י. עץ-הדר נסע לבלגיה, גייס כספים נוספים מיהודי המקום ורכש 144 יונים מזן משובח. עם שובו הקים את מק"י (מחלקת קשר יונים). את השובך הראשון הקים בשכונת רחביה, בחצר ביתה של רחל ינאית בן-צבי, לאחר מכן הקים שובכים בשכונת תל ארזה, בתל אביב, בגבעת ברנר, בקריית חיים, בכפר מנחם, ביגור, בגדרה ובמקומות נוספים.
על מנת להשיג אישור משלטונות המנדט לגידול יוני דואר, עיסוק בעל השלכות צבאיות אפשריות, סיפק עץ-הדר לבריטים יונים עבור בסיסי הצבא בארץ ישראל ובמצרים.
לאחר קום המדינה עבד במחלקת הקליטה של משרד החינוך והיה יועץ חינוכי בצה"ל.
בשנות ה-70 שב עץ הדר לתודעה הציבורית, כאשר ערך מאבק ציבורי בכת המדיטציה הטרנסצנדנטלית. הוא פרסם ספר בנושא ומכתבים למערכות העיתונים והתעמת עם נציגת הכת בתוכנית הטלוויזיה "עלי כותרת".
אשתו, תמר עץ-הדר (1914–2006), הייתה מורה למתמטיקה, מפתחת מתודות להוראת המתמטיקה לתלמידי בית הספר היסודי.
גיסו (בעלה של אחותו דינה) שרגא פייבל קלעי (1901–1964) היה גם הוא מורה למתמטיקה ולפיזיקה, מפקח ומנהל המחלקה לבחינות במשרד החינוך, מחבר ועורך ספרי לימוד ומתרגם ספרי מדע פופולרי.
חרבתא אל-מצבאח

היסטוריה

הכפר שוכן על שלוש גבעות. הגבעה המערבית היא הכפר הישן שקיים מהתקופה הרומית והביזנטית. שתי הגבעות המזרחיות נבנו מאוחר יותר, החל מהמאה ה-18.

התקופה העותמאנית

בשלטון העות'מאנים בארץ ישראל שמו של הכפר היה "ח'רבתא אל בני סבא".

בתקופת המנדט הבריטי

במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בח'רבת'א בני חרית אוכלוסייה של 369 תושבים, כולם מוסלמים,במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-488 תושבים ששכנו ב-121 בתים. 
בשנת 1945, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל, אוכלוסיית הכפר מנתה 600 תושבים, שהיו בבעלותם  4,438 דונם, על פי סקר קרקעות ואוכלוסין רשמי. מתוך מספר זה 1,026 דונם, היו של מטעים וחקלאות שלחין  השקיה, 2,133 של גידולי דגנים, ו-25 דונם היו קרקע בנויה.
בעקבות מלחמת השחרור ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עבר הכפר לשלטון ירדני.
המסגד הראשי בכפר נבנה בשנת 1965 על חורבות כנסייה עתיקה שנחרבה.

לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. חלק מתושבי הכפר הם פליטים משלושת כפרי לטרון (עמואס, בית נובא ויאלו) שהרס צה"ל במלחמת ששת הימים. 
בשנות ה-80, חלק מאדמות הכפר הופקעו לצורך בניית כביש 443. התושבים עתרו לבג"ץ נגד המפקד הצבאי שהפקיע את האדמות, ובתשובה לעתירה, טענו המשיבים מטעם המדינה כי מטרתה של תוכנית הדרכים היא לשרת את צורכי האזור, והיא תשרת את אוכלוסיית הכפרים המקומיים לאורך התוואי. המשיבים הדגישו, כי מערכת הדרכים ביהודה ובשומרון היא מיושנת, ואין היא יכולה לשאת עוד את הכמות הרבה של מכוניות הנעות עליה. בג"ץ קיבל את עמדת המדינה וכתב: 
"בנסיבות אלה מוסמך ממשל צבאי להשקיע השקעות יסוד ולבצע תכנונים ארוכי טווח לטובתה של האוכלוסייה המקומית... אין כל פגם בהכנתה של תוכנית הכבישים הארצית: צורכי התחבורה של האוכלוסייה המקומית גברו והלכו; את מצב הכבישים אין להקפיא. על-כן מוסמך היה הממשל הצבאי להכין תוכנית דרכים שתיקח בחשבון את ההתפתחויות בהווה ובעתיד... אין בעצם העובדה, כי תכנון זה נעשה בשיתוף פעולה עם ישראל, כדי לפסול תוכנית זו, ובלבד שהיא נעשתה למען האוכלוסייה המקומית."
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B.
בעקבות האינתיפאדה השנייה נחסמו דרכי הגישה מכפר לכביש 443, ונאסר על התושבים הפלסטינים השימוש בכביש.
תושבי האזור הגישו  עתירה לבג"ץ, ובה נטען שהחסימה וההגבלות אינן חוקיות, בין השאר, כיוון שהכביש נסלל חלקית על אדמות שהופקעו בהבטחה שישמשו את תושבי האזור
הפורט התשיעי

היסטוריה

בשנת 1902 החלה בנייתו של הפורט התשיעי. העבודות הסתיימו ערב פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
משנת 1924 שימש המקום כבית הסוהר העירוני.
בשנים 1940-1941, במהלך הכיבוש הסובייטי, שימש הפורט כבית מעצר של הנ.ק.וו.ד, שפעל לעצור מי שנחשד בעמדות אנטי-קומוניסטיות. רבים מהם הועברו מזרחה למחנות עבודה בתוככי ברית המועצות.

אתר ההנצחה

כיום פועלים שני מוזיאונים במקום. האחד, הממוקם בתאי הכליאה במצודה עצמה, עוסק בכיבוש הנאצי בקובנה ובו כמה חדרי הנצחה ליהודים שנספו במקום וכן לחסידי אומות עולם מליטא, והשני מוקדש לליטא תחת הכיבוש הסובייטי לפני ואחרי מלחמת העולם השנייה. כמו כן, ישנו אתר הנצחה הממוקם על קבר האחים של רבבות הנספים במקום.
בפתח האתר מונומנט הנצחה מרשים של האמנים אלפונסאס וינצנטאס אמברזיונאס (Alfonsas Vincentas Ambraziūnas) וגדימינאס באראוויקאס (Gediminas Baravykas).
רודי אדמונדס

סיפור ההצלה

אדמונס שירת ברגימנט חיל הרגלים מספר 422 של צבא ארצות הברית. ב-17 בדצמבר 1944, במהלך הקרב על הבליטה, נשבה אדמונדס על ידי הנאצים ביחד עם, בין היתר, שני חיילים יהודים, והושם בסטאלג IXA שממוקם על-יד העיר זיגנהיים שבגרמניה. מאחר שדרגתו הייתה הגבוהה בקרב חבריו, הוא מונה על ידי הנאצים כאחראי על צריפי השבויים של החיילים האמריקאים שאינם קצינים, שהכילו מעל ל-1,000 חיילים אמריקאים, ביניהם כמאתיים חיילים יהודים.
ב-27 בינואר 1945 קראו הנאצים לכל החיילים היהודים להתכנס למחרת בבוקר במגרש המסדרים, ככל הנראה על מנת לרצחם. כששמע זאת אדמונדס, הוא הורה לכל חייליו להתייצב, באומרו "לא נעשה זאת, כולנו נתייצב" ("We are not doing that, we are all falling out"). כך למחרת התייצבו כל החיילים, יהודים ולא-יהודים, במגרש המסדרים. כאשר המפקד הגרמני, מייג'ור זיגמן (Major Siegmann), ראה מה עשה אדמונדס, אמר לו כי "לא ייתכן שכולכם יהודים". על כך ענה אדמונדס, על פי עדותו של פאול שטרן (Paul Stern), "כולנו יהודים" ("We are all Jews"). אז שלף הגרמני את אקדחו, הצמידו לראשו של אדמונדס ואמר לו שזוהי ההזדמנות האחרונה שלו, וכי אם לא יורה לחייליו היהודים לצעוד קדימה, יירה בו. על כך השיב לו אדמונדס את שמו, דרגתו ומספרו האישי, בהתאם לאמנת ז'נבה. ואז אמר אדמונדס, על פי שטרן, שאומר שגם לאחר שבעים שנה המילים עוד מצלצלות באוזניו:
אם אתה יורה בי, אתה תצטרך לירות בכולנו כי אנחנו יודעים את זהותך ואתה תוכרז כפושע מלחמה כשננצח את המלחמה הזו.

If you are going to shoot, you are going to have to shoot all of us because we know who you are and you'll be tried for war crimes when we win this war
— על פי עדותו של שטרן, יד ושם
לאחר כ-100 ימים בשבי, ובעקבות תום המלחמה באירופה, אדמונדס ויתר השבויים במחנה שוחררו.

הנצחה

על פי אתר האינטרנט של יד ושם, אדמונדס הוא החייל האמריקאי הראשון שהוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם, ותאריך הכרתו הרשמית הוא 10 בפברואר 2015. כמו כן, מצוין כי הוא הציל את שני חייליו היהודים, פאול שטרן וטנר לסטר, שהעידו שניהם בתהליך הכרתו. את התעודה קיבל בנו, הכומר כריס אדמונדס, שהשתתף בסמינר של בית הספר הבינלאומי להוראת השואה למנהיגי דת נוצרים.
פטרנודון

בתרבות

הפטרנודון הופיע בכל סרטי פארק היורה למעט בסרט הראשון (לא נראה גם בשני הספרים). הוא מתואר כיצור גדול ותוקפני שיכול לתפוס אנשים ולהמריא כשהם אחוזים תחתיו.
אך ליוצרי הסרט היו כמה טעויות: לפטרנודון לא היו שיניים, קרומי כנפיו לא היו מכוסי עור אלא בשריר, זנבו מוצג בתנוחה שגויה והוא לא היה מסוגל לנחות על ענפים או לתפוס טרף ברגליו מאחר שלא היו לו אצבעות אחוריות, והוא גם לא נהג לקנן.
הפטרנודון הופיע בעוד כמה סרטים חשובים כמו קינג קונג והסדרות בראשית ובראשית: עולם חדש. פרטי פטרנודון נראים גם בסרטיו של נייג'ל מארוון: נרדף בידי דינוזאורים ומפלצות ים.
בנוסף הפטרנודון הוא המאובן הלאומי של קנזס לצד הטילוזאורוס.
רות איילון

ביוגרפיה

נולדה בחיפה והתאמנה בקבוצת הפועל ירושלים.
במכביה השלישית שנערכה בשנת 1950 זכתה איילון במדליית זהב בריצת 80 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 13.8 שניות.
בתחרות שנערכה ב-21 בספטמבר 1953 קבעה איילון בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם לאה זמרי, דלית קליינמן ואיה שמוקלר שיא ישראלי חדש של 53.9 שניות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכתה איילון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 13.5 שניות, אחרי לאה זמרי (12.8 שניות) ומדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 27.7 שניות, אחרי איירין לדרמן מבריטניה (26.7 שניות) ורודה אייבל מדרום אפריקה (27.3 שניות).

חייה האישיים

רות נישאה לעורך דין דוד איילון (הרשלר), אתלט מצטיין ומאמן אתלטיקה, אלוף ושיאן הפועל בזריקת דיסקוס ובהדיפת כדור ברזל. אחד מילדיהם הוא ניצב שחר איילון, גם הוא אתלט בעברו.
נפטרה ב-11 באוקטובר 2018.
גל איתן

קריירה

איתן גדל בקבוצת הילדים של מכבי ראש העין, ולאחר מכן בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב, אותה הוביל לזכייה בגביע המדינה בכדורסל מול היריבה העירונית מכבי תל אביב בעונת 2004/05. באותה עונה ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים מול אליצור אשקלון ב-09/05/2005, למספר דקות בלבד.
בעונת 2005/06 שיחק בקבוצת הבוגרים 6 משחקים בליגת העל והקבוצה ירדה לליגה השנייה. בעונה שלאחר מכן המשיך בליגה הלאומית.
בעונת 2007/08 שיחק בעולה החדשה ללאומית אליצור יבנה, שסיימה במקום החמישי ונעצרה רק ברבע גמר הפלייאוף על ידי מכבי חיפה.
בעונת 2008/2009, שיחק איתן במכבי אשדוד מהלאומית. באותה עונה שיחק כרכז שני ביחד עם דורי אסף, בסה"כ שיחק כ-25 דקות בממוצע בהם רשם כ-10 נקודות ו2.5 אסיסטים, הקבוצה סיימה במקום השני ונעצרה רק ברבע גמר הפלייאוף.
בעונת 2009/10 חתם בהפועל אוסישקין שהוקמה שנתיים קודם בליגה האחרונה, וכבר העפילה לליגה הארצית. איתן שיחק בקבוצה ארבע עונות רצופות. שכללו העפלה עד לליגת העל, ועוד עונה אחת בליגת העל שבה שימש בעיקר כשחקן מחליף שעולה ומשנה את מהלך המשחק.
בתחילת עונת 2013/14 חזר למכבי אשדוד ונפצע במניסקוס במשחקי ההכנה. באוגוסט 2014 חתם במכבי קריית גת.
בתחילת עונת 2015/2016 עבר איתן לעירוני רמת גן, ובקיץ 2016 עבר למכבי רחובות.
בקיץ 2017 עבר איתן לשחק באליצור נתניה מהליגה הארצית.