google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי פינלנד–שוודיה

היסטוריה

בשנת 1154 ניצח אריק התשיעי, מלך שוודיה את פינלנד ואת תושביה הפגאניים ברובם, והביא להשתלטות שוודית על הארץ, שארכה קרוב ל-700 שנים. במהלך התקופה חלחלו התרבות והשפה השוודית לאזור, במה שדחק את השפה הפינית לשימוש המעמדות הנמוכים. במהלך המאה ה-18 הפכה פינלנד לזירת התגוששות בין האימפריה הרוסית לבין שוודיה על השליטה בצפון אירופה, תוך שהפינים משלמים את מחיר המאבק בדמות רעב ומגיפות. בשנת 1809 כבש אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה את פינלנד משוודיה במהלך המלחמה הפינית וסיפח אותה לאימפריה הרוסית בתור "הדוכסות הגדולה של פינלנד". במהלך 109 שנות הכיבוש הרוסי נתחזק מעמדה של השפה הפינית, עד כי בשנת 1892 שבה ותפסה את מקומה כשפה הרשמית (לצד שוודית). ב-6 בדצמבר 1917, זמן קצר אחרי מהפכת אוקטובר שהתרחשה ברוסיה והביאה לקץ שלטון הצארים, הכריזה פינלנד על עצמאותה.
בשנת 1918 ידעה פינלנד מלחמת אזרחים קצרה, שעתידה הייתה לקבוע את הצביון שתקבל המדינה החדשה. המלחמה התנהלה בין "הלבנים", שהיו ברובם בורגנים עירוניים, ליברליים ומשכילים, לבין "האדומים", האיכרים הכפריים, הפועלים והקומוניסטים. סיוע מערבי הביא לניצחון הלבנים, ובתקופה שבין המלחמות הייתה פינלנד לדמוקרטיה בדלנית הדוגלת בנייטרליות. באביב 1939 פנתה ברית המועצות לפינלנד בדרישה למסור לידיה שטחים בדרום המדינה, בהם עיר הנמל האנקו הסמוכה להלסינקי, בטענה כי הדבר הכרחי לצורך הגנה על העיר הסובייטית לנינגרד. משסירבה פינלנד למתן דריסת-רגל סובייטית בשטחה, פלשה ברית המועצות לפינלנד ב-30 בנובמבר 1939 ופתחה במלחמת החורף.
הצבא הפיני הקטן אך המיומן בלוחמת שלג התגונן היטב והסב אבדות כבדות לסובייטים, תוך שהוא מסתייע באקלים ובתנאי הקרקע הביצתיים של מזרח פינלנד. במהלך המלחמה השתתף קורפוס המתנדבים השוודי לצד צבא פינלנד, וסייע לו בלחימה נגד כוחות הצבא האדום. אולם בתום 100 ימי לחימה הכריעה העדיפות המספרית את הכף לזכותו של הצבא האדום, והפינים ביקשו הפסקת אש. בהסכם שנחתם באביב 1940 העבירה פינלנד לברית המועצות את המצר היבשתי קרליה (השייך לרוסיה עד היום). כעבור שנה נפתח סיבוב נוסף במלחמה, בו הפינים הצטרפו לגרמניה הנאצית במהלכיה בחזית המזרחית, תוך שהם נמנעים מלהכריז מלחמה על שאר בעלות הברית, ופלשו לברית המועצות בכוונה להחזיר את השטחים שאיבדו במלחמה הראשונה. במהלך המלחמה נשלחו כ-70,000 ילדים שפונו מאזורי הלחימה לשוודיה, שם שהו עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה סייעה פינלנד לשוודיה להשתקם מנזקי המלחמה, ובשנת 1995 הצטרפו השתיים לאיחוד האירופי. ישנה מסורת בין המדינות שראשי שתי המדינות עורכים את ביקורם הראשון בחו"ל במדינה השכנה, אולם בשנת 2014 ערך ראש ממשלת פינלנד אלכסנדר סטוב את ביקורו הראשון באסטוניה.

יחסים דיפלומטיים

פינלנד מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם ו-21 שגרירויות בבורלנג, בורוס, אסקילסטונה, גטבורג, יבלה, האלמסטד, הפארנדה, קרלשמן, קרלסקוגה, קרלסטד, לנדסקרונה, לולאו, מאלמה, נורשפינג, אוסקרשאמן, סגודקסואל, טרולהטן, אומאו, אופסלה, ויסבי ווסטרוס, ואילו שוודיה מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי, ו-16 קונסוליות כבוד ביואנסואו, יובסקילה, קוקולה, קוטקה, קופיו, לאהטי, לאפנראנטה, מרייהאמן, מיקלי, אואולו, פורי, ראספורי, רובניימי, טורניו, טורקו וואסה.
בלדי

היסטוריה

בלדי החלה את דרכה בשנת 1916 כאטליז משפחתי בשוק הכרמל בתל אביב. מקור השם "בלדי" הוא מסב המשפחה, אשר יצא בתחילת דרכו של העסק המשפחתי לרכוש סחורה בירושלים עבור העסק והיה חוזר רק בשעות הלילה המאוחרות. לשאלה היכן היה במשך כל הזמן הזה, היה עונה כי הלך ל"בלד" (עיר בערבית), ומכן נולד שמו של העסק. 
בלדי עסקה בייצור מוצרי בשר עוד בהיותה אטליז מקומי, כאשר עיקר הייצור היה של קבבים והמבורגרים. בשנת 1987 נפתח המפעל המרכזי של בלדי, ובצמוד לו חנות המפעל באזור התעשייה בבת ים, ובשנת 2007 הועברה פעילות הייצור לאזור התעשייה שח"ק בעמק יזרעאל.

פעילות החברה

בלדי פועלת בישראל וכל מכירותיה הן עבור השוק המקומי. עיקר פעילותה של הקבוצה היא יבוא, יצור ושיווק מוצרי בשר בקר, צאן, עופות, דגים, ירקות ופירות קפואים.
משרדי החברה ממוקמים באזור התעשייה באר טוביה, בו שוכן גם מרכז הפעילות הלוגיסטית. בנוסף, נמצא באזור התעשייה שח"ק שבעמק יזרעאל מפעל ייצור הבשר, המייצר ומספק מוצרי בשר ועוף, על חלקיהם השונים, המותאמים לשוק הקמעונאי ולשוק המוסדי.
לבלדי שיתופי פעולה בינלאומיים עם משחטות עגלי בקר בארגנטינה, אורוגוואי, ברזיל, פולין וצרפת. החברה רוכשת את עגלי הבקר בארץ גידולם ומייבאת אותם לאחר שחיטה בארץ הגידול. בשר צאן מייבאת החברה בבלעדיות מארגון מגדלי הכבשים האוסטרלי, ממנו היא רוכשת את הבשר שמגיע לארץ קפוא. 
פעילותה הקמעונאית של בלדי כוללת גם הפעלה ישירה של שתי חנויות המותג, בבת ים וברחובות. עם לקוחות החברה נמנים משרד הביטחון, רשתות השיווק הגדולות, בתי מלון, אולמות אירועים ומסעדות.
ג'ונתן כהן

ביוגרפיה

כהן נולד בפאלו אלטו שבקליפורניה. הוא בוגר אוניברסיטת ג'ורג'טאון, אוניברסיטת פרינסטון והאוניברסיטה העברית בירושלים. כהן כיהן בתפקידים דיפלומטיים שונים המייצגים את ארצות הברית החל מ-1986, עת הצטרף אל מוסד שירות החוץ. הוא כיהן כסגן ראש המשלחת הדיפלומטית של ארצות הברית בניקוסיה בירת קפריסין בשנים 2008–2011. לאחר מכן, בשנים 2011–2013 היה ציר-יועץ לעניינים פוליטיים בשגרירות ארצות הברית בפריז שבצרפת, וכיהן גם כסגן ראש המשלחת הדיפלומטית בשגרירות ארצות הברית בבגדאד שבעיראק בשנים 2013–2016.
כהן מילא תפקידים רבים בשגרירויות ובקונסוליות האמריקאיות בבנגקוק שבתאילנד, בירושלים שבישראל, בווינה שבאוסטריה, בסטוקהולם שבשוודיה, באנקרה שבטורקיה וברומא שבאיטליה. באוגוסט 2016 הוא הועלה לתפקיד סגן עוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית לעניינים אירופיים ואירואסיינים, ובפרט עסק בענייני קפריסין, טורקיה ויוון. במהלך כהונתו כסגן עוזר מזכיר המדינה, נפגש כהן עם הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול ברתולומאיוס מקונסטנטינופול וטען בפני הוועדה לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (Commission on Security and Cooperation in Europe) כי על ארצות הברית לשתף פעולה עם טורקיה במטרה להגביל את ההשפעות של איראן ורוסיה באזור.
ב-13 בפברואר 2018 החליט הנשיא דונלד טראמפ באורח רשמי למנות את כהן לסגן שגריר ארצות הברית באו"ם. מינויו של כהן אושר פה אחד על ידי הסנאט ב-24 במאי. הוא הושבע לתפקידו ב-8 ביוני 2018. מאז 1 בינואר 2019 הוא שגריר ארצות הברית באו"ם בפועל, וב-11 באפריל 2019 נבחר בידי הנשיא טראמפ לכהן כשגריר ארצות הברית במצרים, בכפוף לאישור הסנאט.
יעקב רילסקי

ביוגרפיה

רילסקי נולד באלכסנדרובקה, מחוז מזרח קזחסטן. הוא החל להתאמן בשנת 1950 במהלך שרות בצבא. היה חבר בנבחרת ברית המועצות בשנים 1953 - 1966. 
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה רילסקי במדליית ארד בתחרות חרב קבוצתי לאחר ניצחון על צרפת בקרב על מדליית הארד. הנבחרת הפסידה לפולין (9-7) ולהונגריה (9-7). חברו לנבחרת היה גם דוד טישלר אף הוא יהודי. בתחרות האישית הוא לא הצליח לעלות לשלב השני.

אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בפילדלפיה, ארצות הברית בשנת 1958 זכה רילסקי במדליית זהב בתחרות חרב אישי, לפני דוד טישלר ויז'י טוורדוקנס מפולין.
באולימפיאדת רומא (1960) סיים רילסקי במקום חמישי בתחרות חרב קבוצתי וסיים במקום שמיני בתחרות חרב אישי (שביעי סיים דוד טישלר).
באליפות העולם שנערכה בטורינו בשנת 1961 זכה רילסקי במדליית זהב בתחרות חרב אישי לפני אמיל אוחירה ווויצ'ך זבלוקי שניהם מפולין.
באליפות העולם שנערכה בגדנסק בשנת 1963 זכה רילסקי במדליית זהב בתחרות חרב אישי לפני יז'י פבלובסקי‎ מפולין וולדימירו קלרזה מאיטליה.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה רילסקי במדליית זהב בתחרות חרב קבוצתי במדליית כסף זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה פולין. שותף לזכייה היה הסייף היהודי מארק רקיטה. הוא סיים במקום רביעי בתחרות האישית.
Oral Fixation Tour (אלבום)

רקע

באמצע סיבוב ההופעות "Oral Fixation Tour", שאקירה הוציאה את האלבום, ובמהרה זכה האלבום להצלחה ולאהדה רבה. האלבום הצליח למכור כמויות רבות של עותקים, להיכנס למצעדים רבים, ולקבל ביקורות טובות. האלבום כולל שלל גרסאות, רצועות, רמיקסים וכולי. לאלבום צורפו כל השירים של הזמרת מתוך אלבומי האולפן השישי והשביעי שלה; Oral Fixation, Vol. 2, ו-Fijación Oral, Vol. 1. שני אלבומים אלו הפכו במהרה לאלבומים המצליחים ביותר של הזמרת ביחד עם אלבום אולפנה החמישי, Laundry Service.
מיונגדונג

היסטוריה

מיונגדונג ידועה עוד מתקופת שושלת ג'וסון כשנקראה מיונגריאבאנג והייתה בעיקר שכונת מגורים. תחת הכיבוש היפני שונה שמה ל מיונגצ'יג'ונג או ביפנית -מייג'י-צ'ו והפכה לאזור מסחר, בהשפעת צמיחת המסחר בשכונה השכנה, צ'ונגמורו. אחרי החזרת העצמאות, בשנת 1946 הוכרזה כשכונה בפני עצמה.
אחרי מלחמת קוריאה ובשנות ה-1960 שגשגה השכונה מבחינה כלכלית והענף הפיננסי מנמדאימון-רו ומיולג'ירו התחילו להתרחב  אל תחומה. שופצו בתים רבים ונבנו בניינים גבוהים. נפתחו בה חנויות כל-בו רבות, מרכזי קניות, בתי מלון, מסעדות, חנויות יוקרתיות ובוטיקים והאזור עם הרחוב בעל אותו שם הפכו בשנות ה-1970 למכה של הצעירים ושל האנשים האופנתיים. 
בנוסף להיותו אזור מסחר ופיננסי, הפכה מיונגדונג, כולל הקתדרלה שלה לאתר פופולרי להפגנות ומחאות פוליטיות במיוחד בשנים 1980-1990 הסוערות. 
במרץ 2000 הוכרזה מיונגדונג לאזור לקידום התיירות והיה לאחת התחנות בסיור הרשמי של העיר הנועד לתיירים.

אפיונים

המרכז הפיננסי של סיאול מתחלק בימנו בין מיונגדונג ל-יאוידו, שבה נמצאת הבורסה של קוריאה. עם החברות החשובות לביטוח, לשירותים פיננסים, השקעות שיש להן המושב במרכזי במיונגדונג ניתן למנות סיטי בנק, קבוצת SK, בנק קוקמין, Korea Exchange Bank,Lone Star Funds, החברה הבנקאית סומיטומו מיצוי, AIG קוריאה, חאנה בנק, HSBC. לא רחוק נמצא גם בנק קוריאה.
בשכונה נמצא הבניין של שגרירות סין לשעבר שנפתחה לראשונה ב-4 בינואר 1949, וננטש ב-2002 לטובת מושב חדש בשכונת היוג'ה-דונג. במקום נמצא מרכז לתרבות סינית ובית ספר יסודי סיני ומסביב - ה"צ'יינה טאון" של סיאול עם חנויות, מסעדות ובתי קולנוע סינים, המשרד הראשי של YWCA, אולם אונסק"ו, תיאטרון מיונגדונג וקתדרלת מיונגדונג, הקתדרלה הרומית-קתולית הוותיקה בקוריאה.  
פרט לשעות המוקדמות של הבוקר והשעות המאוחרות לפריקת הסחורות, הרחוב הראשי ורוב הרחובות הם מדרחוב.

קניות

בשכונה בולטיות חנויות יוקרתיות המוכרות בקמעונאות במחירים ממוצעים עד גבוהים, שלוחות של מותגים בינלאומיים כולל לקוסט, פולו רלף לורן, פורוור 21, בולגרי ולואי וויטון, וכן מותגים קוריאנים בתחום הקוסמטיקה  כמו Skin Food,Nature Republic,Missha ,The Face Shop . קיימים גם מרכזי קניות וחנויות כלבו כמו "לוטה", "שינסראי", "מיליורה", "אם פלאזה" ואחרים. המקום מושך צעירים ותיירים רבים.
באוגוסט 2012 כחלק מתוכנית ההתפשטות שלה לסין, בתוך חנות הכלבו "לוטה"  בעיר טיאנז'ין בארץ זו שחזור דגם  של הרחוב מיונגדונג  עם הסניפים של Missha, The Face Shop and Skin Food.

תחבורה

את מיונגדונג משרתת בדרום תחנת הרכבת התחתית מיונגדונג ובצפון תחנת הרכבת התחתית יולג'ירו 1-גא.
The Verve

היסטוריה

הלהקה נוסדה בוינסטנלי סיקס פורם קולג', על ידי סולן הלהקה ריצ'רד אשקרופט, הגיטריסט ניק מקייב, הבסיסט סיימון ג'ונס והמתופף פטר סולסברי. סיימון טונג הצטרף ללהקה בשלב מאוחר יותר.
בתחילת דרכה, הלהקה הושפעה רבות מזרם הרוק הפסיכדלי, זרמי הספייס-רוק והשואו-גייזינג. הלהקה הוציאה מספר תקליטי שדרים באמצע שנת 1990, וכן שני תקליטים אשר זכו לביקורות אוהדות ביותר. הלהקה התמודדה בהמשך הדרך עם שינוי שמה ותחלופת אנשי הצוות, פרידות, בעיות בריאות של חלק מחבריה, שימוש בסמים ואף מספר תביעות משפטיות, וכן התפרקה לתקופה קצרה לאחר אלבומם השני. ההצלחה המסחרית של הלהקה הגיעה ב-1997 עם צאת אלבומה השלישי Urban Hymns והסינגל הראשון מאלבום זה, "Bitter Sweet Symphony", אשר הפך ללהיט עולמי. מתוך האלבום יצאו גם הסינגלים "The Drugs Don't Work" (אשר היה לשירם הראשון שהגיע למקום הראשון במצעדים בבריטניה), "Lucky Man" ו-"Sonnet".
הלהקה התפרקה בפעם השנייה באפריל 1999, עקב מחלוקות פנימיות שהובילו לעזיבתו של מקייב. ההרכב המקורי של הלהקה התאחד כעבור כ-8 שנים, ביוני 2007, ויצא למסע הופעות לקראת סוף אותה שנה. באוגוסט 2008 הוציאה הלהקה את האלבום Forth, ממנו בלט הסינגל "Love Is Noise". אולם הלהקה התפרקה בפעם השלישית זמן קצר לאחר מכן.
הלהקה הצליחה לצבור לעצמה לאורך השנים מוניטין רב, ונחשבת עד היום כאחת מהלהקות המשפיעות ביותר ברוק האלטרנטיבי הבריטי בעשור בו פעלה.
פייטרו השני, רוזן סבויה

ביוגרפיה

פייטרו נולד בשנת 1203 בסוסה, לטומאסו הראשון, רוזן סבויה ולמרגריט מז'נבה, בתם של גיום הראשון, רוזן ז'נבה ובאטריצ'ה דה פאוצ'יני. בצעירותו יועד פייטרו לכמורה, אולם הוא מאס בחיים הללו והעדיף את החיים הפוליטיים.
בשנת 1233 מת אביו טומאסו הראשון, רוזן סבויה, ואחיו אמדאו הרביעי, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו. אולם טומאסו ואחיו דרשו גם הם חלק בנחלות, ובשל כך נערך כנס משפחתי על ידי אחיו גוליילמו מסבויה ביולי 1234 בטירת שיון, ובו הוחלט שאמדאו יהיה שליט כל בנחלות, אולם טומאסו ואחיו קיבלו שליטה מסוימת בחלק מהנחלות, ופייטרו קיבל שטחים באזור ז'נבה.
נסיונותיו של פייטרו להרחיב את שטחיו, גרמו לו לסכסוך עם דודו גיום השני, רוזן ז'נבה, ובשנת 1236 הוא נפל בשבי של בן דודו ראול, רוזן ז'נבה. בשנת 1237 הסתיים הסכסוך, לאחר שהכריח אחיו אמדאו הרביעי, רוזן סבויה את גיום השני, רוזן ז'נבה לשלם 20,000 מרקים ולמסור את טירת ארלוד. בשנת 1240 נבחר אחיו של פייטרו - פיליפו לבישוף לוזאן, לאחר שהתמודד נגד ז'אן דה קוסוני, שנתמך על ידי ז'נבה, ובעקבות כך גייס פייטרו 6000 חיילים, אולם לבסוף נפתר הסכסוך בדרכי שלום.
במהלך השנים השתלט פייטרו על שטחים נרחבים השוכנים כיום במערב שווייץ, ואף שיפץ באופן משמעותי את טירת שיון.
בשנת 1236 התחתנה אחייניתו אלינור מפרובאנס עם הנרי השלישי, מלך אנגליה, ובשנת 1240 הזמין הנרי השלישי את פייטרו לאנגליה. ב-5 בינואר 1241 קיבל פייטרו את התואר "רוזן ריצ'מונד", ובשנת 1246 העניק לו הנרי השלישי קרקע בין רחוב הסטרנד לנהר התמזה. בשנת 1263 הקים פייטרו את ארמון סבוי, ומאוחר יותר הוריש אותו פייטרו לאחייניתו המלכה. בשנת 1381 נהרס הארמון במהלך מרד האיכרים האנגלי, וכיום שוכנים שם תיאטרון סבוי ומלון סבוי.
בשנת 1241 שלח הנרי השלישי לגייס תמיכה לצורך פלישה לפואטו, ואכן פייטרו השיג את תמיכתם של איג הרביעי, דוכס בורגונדי, תאובאלד הראשון, מלך נווארה, אחיו אמדאו הרביעי, רוזן סבויה וגיסו רמון ברנגר הרביעי, רוזן פרובאנס. פייטרו נשלח לסייר בפואטו, וכמעט נפל שם בשבי.
בשנת 1246 סייע פייטרו לסימון החמישי דה מונפור במהלך מלחמת הברונים השנייה, אולם לאחר מכן עזב את אנגליה וחזר לאיטליה.
בשנת 1253 מת אחיו אמדאו הרביעי, רוזן סבויה, ובנו בוניפאצ'יו, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1263 מת בוניפאצ'יו, ופייטרו תפס את השלטון ברוזנות סבויה, למרות שהיו בנים לאחיו טומאסו השני, רוזן סבויה, מה שגרם לסכסוך עמם.
פייטרו החל להקים ברוזנות טירות עגולות וכיכרות, וייעל את הניהול הפיננסי ברוזנות. בשנת 1266 הסתכסך פייטרו עם רודולף הרביעי, רוזן הבסבורג והלה כבש את חלק מנחלותיו, אולם פייטרו גייס צבא וכבש בחזרה את נחלותיו.
ב-15 במאי 1268 מת פייטרו בפייר-שאטל, ואחיו פיליפו הראשון, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו.
ארמים

הָאֲרַמִּים (בארמית: ܐܪ̈ܡܝܐ‎) היו עם שמי נוודי אשר חי באזורי סוריה ועיראק של היום. האזור שיושב בארמים מעולם לא היווה אימפריה או מסגרת מדינית לכלל הארמים והם היו מפוצלים למספר ממלכות, אך למרות זאת התרבות הארמית הצליחה להשפיע על עמים אחרים ששכנו באזור כמו האשורים, הבבלים והיהודים בתהליך שנקרא "ארמיזציה".

היסטוריה

מקורם של הארמים לוט בערפל. האיזכור הראשון של השם "ארם" הוא באסטלה של נרם סין המתוארכת לשנת 2250 לפנה"ס לערך. באסטלה זו השם "ארם" מופיע כשם מקום ולא כשם של עם, מה שמקשה על היסטוריונים לקבוע אם אכן אלו הארמים. האזכורים הבאים ל"ארם" הם בהירוגליפים במארי (1900 לפנה"ס) ובאוגרית (1300 לפנה"ס).
בתנ"ך מוזכר שהארמים כבר התיישבו באזור סוריה של היום דבר המתוארך למאה ה-14 לפנה"ס לערך ושלטו על שטחים בצפון ארץ כנען.
במכתבי אל-עמארנה מוזכר העם Ahlamû (שפירושו משוטטים/נודדים) שמזוהה עם הארמים (יותר מאוחר בהילוגריפים מוזכר כ-Ahlamû-Aramaeans), נכתב שם כי עם זה התיישב בניפור, אשור ודילמון. המלך האשורי שלמנאסר הראשון (המאה ה-13 לפנה"ס) הזכיר שהארמים התיישבו באזור אל-ג'זירה, צפונית לנהר הפרת בסוריה.
שלמנאסר הראשון מלך אשור מזכיר שהביס את ממלכת מיתני ואת בעלי בריתה הארמים והחתים. במהלך המאות הבאות הארמים השתלטו על האזור שבין בבל לבין חתושש שבאנטוליה דבר שאיים על אשור, שני הצדדים נלחמו והארמים הפסידו. במהלך המאה ה-12 לפנה"ס הארמים היו ידועים בשם "ארמו" ו"ארימי". בסביבות שנת 1200 לפני הספירה  נפלה האימפריה החתית בעקבות פלישת גויי הים. שבטים ארמים שמקורם ממערב לפרת חצו אותו והתיישבו בצפון-סוריה וייסדו ממלכות עצמאיות קטנות שמילאו את החלל שנוצר בעקבות נפילת האימפריה החתית. אחת הממלכות שהוקמו הייתה ממלכת בית בח'ינאי (Bit Bahiani) על שם המלך בחיאנו (Bachianu) שייסד את השושלת. מרכז ממלכתו הייתה בגוזן שבשנת 808 לפנה"ס הפכה לפחווה אשורית, זאת הייתה אחת הערים אליה תושבי ממלכת ישראל בגלות אשור. ממלכה נוספת הייתה חדתה היא נכבשה על ידי שלמנאסר השלישי במאה ה-9 לפנה"ס והפכה לפחווה אשורית.
במהלך המאה ה-11 וה-10 לפנה"ס הארמים שבסוריה נלחמו ללא הרף בבני ישראל, מלחמות בהן הישראלים ניצחו, החולשה של הארמים כנגד ישראל היא גם בגלל הלחימה כנגד הממלכות החתיות החדשות שבאנטוליה שהצליחה לגרום להם לסגת מזרחית לנהר העאסי. במהלך המאות ה-10 וה-9 בגלל הלחץ מהלבנט ומאנטוליה, הארמים החלו להגר מזרחה למסופוטמיה (וכך כנראה קיבלה את שמה העברי "ארם-נהריים").

זהות ארמית בעת המודרנית


בעת המודרנית יש קבוצות מזרח-תיכוניות, בעיקר נוצרים המשתייכים לכנסייה הסורית אורתודוקסית, ההכנסייה הסורית הקתולית, והכנסייה המארונית, הממשיכים גם בעת החדשה להזדהות כארמים (בארמית: ܐܪ̈ܡܝܐ‎, בערבית: آراميون‎), צאצאיו של העם הארמי העתיק.

בישראל

ב-16 בספטמבר 2014 הכיר משרד הפנים הישראלי בלאום הארמי כאחד מהלאומים הרשמיים בישראל. ההחלטה באה בעקבות מסע ארוך שניהלו שאדי ח'לול, סרן במילואים, יו"ר העמותה הארמית נוצרית, בתמיכת פורום גיוס העדה הנוצרית, להכרה בנוצרים דוברי-הערבית בישראל כעם נפרד, ארמי, ולהבדילם מהלאום הערבי שאליו היו משוייכים עד כה. משמעות ההחלטה היא שכל הנוצרים בישראל, לא רק כ-13 אלף בני כנסיות אלה אלא גם כ-160 אלף המשתייכים לכנסיות השונות בישראל כולל הנוצרים-הלטינים, הנוצרים-היוונים-אורותודוקסים, הנוצרים-המלכיתים והנוצרים-האורתודוקסים, אשר היו רשומים עד עתה כ"ערבים", יוכלו להירשם מעתה במרשם האוכלוסין של משרד הפנים כ"בני הלאום הארמי". באוקטובר 2014 נרשם בנו של ח'לול כאזרח הישראלי הראשון הנושא את ה"לאום הארמי".
נובליום

היסטוריה

ב-1957 טענה קבוצת מדענים ממוסד נובל לפיזיקה בסטוקהולם, שיצרו את יסוד 102 על ידי הפצצת ²⁴⁴Cm ביוני ¹³C במאיץ חלקיקים. מההפצצה נוצר איזוטופ בעל זמן מחצית חיים של כ-10 דקות.
ב-1958, קבוצת מדענים אחרת שכללה את אלברט גרסיו, גלן סיבורג, טורבון סיקלנד, גון ר. וולטרון שעבדו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ניסתה לאמת את התגלית של מעבדת "נובל", והצליחו ליצור ²⁴⁵No בעל זמן מחצית חיים של כ-3 שניות על ידי הפצצת ²⁴⁶Cm ב-¹²C.
לאחר מכן, קבוצת מדענים שלישית שעבדה במוסד למחקר גרעיני שברוסיה לא הצליחה להפיק איזוטופ נובליום בעל זמן מחצית חיים של כ-10 דקות, אך הצליחו לאשר את התגלית של קבוצת המדענים מברקלי.
הקרדיט לגילוי הנובליום ניתן לקבוצת המדענים בברקלי, שהחליטו להמשיך לשמור על שם היסוד כפי שנקרא בתחילה (נובליום).

הפניות

המעבדה הלאומית של לוס אלמוס
נובליום מפי האתר
אלסקן מלמוט

היסטוריה של הגזע

כלבים אלה ליוו את שבטי האינואיט והאינדיאנים באזור הארקטי, הם חיו אתם, שמרו עליהם מפני זאבי ודובי הקוטב, יצאו עמם לציד ולמרעה, כל זאת עוד לפני בניית מזחלת הכלבים הראשונה. אצל האינואיטים משבט המאלימוט באזור נהר הקוטציביו שבאלסקה, התפתח גזע כלבים אופייני הנקרא על שמם. השימוש בכלבים לגרירה התפתח עקב הצורך בסחיבת סירות האומיאק לאורך החוף, ולאחר מכן ככלי תחבורה יבשתי, קבוע, אשר החליף את השימוש המסורתי באיילי הצפון. החזקת כלבים באזור ארקטי זה היוותה כמעט עניין של מותרות כמות המזון הייתה מועטה והחזקת כמות גדולה של כלבים (בדומה לשבטי אינואיט באזורים אחרים) הייתה בלתי אפשרית. עיקר עבודתם של כלבי שבט המאלימוט הייתה סחיבת סירות האומיאק הכבדות מצייד הליוויתנים וגרירת אוהלי העור הכבדים במהלך נדודיהם. בשל עובדות היסטוריות אלו התפתחו אצל בני השבט כלבים גדולים יותר וחסונים יותר מקרוביהם בסיביר, בעלי צריכת מזון מועטה ביחס לגודלם ומשקלם, סיבולת וכושר גופני גבוהה שאפשרה להם לגרור את המזחלות הכבדות וקשר חם וקרוב יותר עם בני השבט בשל מספר הכלבים המועט שהחזיק השבט וחשיבות כל כלב וכלב להמשך קיומו של השבט.
הגזע הובא לתודעה בעת הנהירה ההמונית לאלסקה בעקבות הזהב שהתגלה שם בשנת 1896 .מחפשי הזהב גילו במהרה את כלבי המלאמוט החזקים אשר שימשו אותם לעבודותיהם השונות, מחירם של כלבי המלאמוט עלה וכמות הכלבים שהייתה בנמצא קטנה, בשל כך החל יבוא של גזעים שונים לאזור כגון סן ברנרד, ניופאונדלנד, מסטיפים למיניהם ועוד, גזעים אלו אשר התאימו פחות לעבודה באקלים זה עורבבו עם כלבי המלאמוט המקומיים ובמרוצת הזמן נעלמו תכונות עירוב אלו עקב דומיננטיות טיפוס ה "שפיץ".
בשנת 1935 הוכר הגזע על ידי ההתאחדות.

אופי ועבודות

כלב שנוטה לגלות אומץ וביטחון עצמי, מאוד נאמן וזהו כלב משפחה ברמה גבוהה, אך זהו לא כלב שמירה אידיאלי, 
רמת הקושי של אילוף אלסקן מלמוט היא נמוכה-בינונית, חשוב להתחיל לאלף בגיל מוקדם אחרת הוא יתפתח ככלב עצמאי מדי. האלסקן מלמוט לא נוטה להיות תוקפני ומאיים אך רצוי שבעלים בעלי ניסיון יאלפו אותו כדי שיצא כלב נעים ונוח, 
היות שמדובר בכלב עבודה רצוי לתפעל את הכלב בכל דרך אפשרית לרבות רכבות כלבים .
בעקבות אופיו הפעיל, קיבל שבחים רבים ככלב ספורט, החברותיות של המלמוט גבוהה מאוד והוא כלב בעל אופי נוח.
כריסטיאן וירט

חלקו בשואה

וירט נחשב למומחה רצח בגזים, אחד מאנשי "מבצע אותנסיה", ומאנשי המפתח ב"מבצע ריינהרד". לאחר תחילת ההשמדה בטרבלינקה ביולי 1942, התמנה כריסטיאן וירט למפקח הראשי על שלושת המחנות שנכללו במבצע ריינהרד - טרבלינקה, סוביבור ובלז'ץ.
בעת שהותו במחנה בלז'ץ, ניסה וירט למצוא את השיטה היעילה והמהירה ביותר לטיפול במשלוחי היהודים, מהגעתם למחנה ועד רציחתם וקבורתם. לשם כך הוא ביצע המתות ניסיוניות. הוא פיתח עקרונות שעל פיהם בוצע תהליך ההשמדה, אורגן מבנה המחנה ונקבעו הפעולות השונות אשר נכפו על המובאים, מזמן ירידתם מהקרונות ועד השמדתם. 
כל הפעולות התבצעו במהירות רבה כדי שהמגורשים לא יספיקו להתבונן ולתפוס את המתרחש, וכדי לשתק את תגובותיהם ובכך להכשיל ניסיונות בריחה או התנגדות. המהירות גם נועדה להעלות את כושר ההרג של המחנה ובכך איפשרה לקלוט ולהשמיד יותר משלוחים ביום אחד. 
היהודים יועדו לבצע את כל העבודות הפיזיות הקשורות לתהליך ההשמדה: הרחקת הגוויות מתאי הגזים וקבורתן, עקירת שיני הזהב, איסוף בגדיהם וחפציהם של הנרצחים ומיונם. לשם כך, מכל משלוח נבחרו עשרות או מאות צעירים יהודים חסונים אשר ביצעו את העבודות הללו למשך מספר ימים ואחר כך נרצחו. קבוצה אחרת של אסירים יהודים (אנשי מקצוע) הושארה בחיים בכל מחנה כדי לספק שירותים שונים לאנשי הסגל הגרמנים והאוקראינים (נגרות, סנדלרות, חייטות ועוד). קבוצה זו הוחזקה בנפרד מן היהודים אשר נשלפו מן המשלוחים לשם העבודה הפיזית במסגרת מכונת ההשמדה. 
שלושת מחנות "מבצע ריינהרד" היו בעלי מבנה דומה. המיומנות והניסיון שנצברו בעת הקמת בלז'ץ וסוביבור, בנוגע לאופן הבנייה בכלל ולביצוע תהליך ההשמדה בפרט, נוצלו לשם תכנונו, הקמתו והפעלתו היעילה של מחנה טרבלינקה. שיטת ההרג שפיתח כריסטיאן וירט איפשרה את רציחתם של רבבות יהודים מדי יום בשלושת מחנות "מבצע ריינהרד".
ב-3 בנובמבר 1943 התבצעה על פי פקודת וירט "אקציית ארנטפסט" (בגרמנית: Aktion Erntefest, "מבצע חג הקציר") שהיוותה את אחת הרציחות האיומות ביותר בשואה, במסגרתו נרצחו כל היהודים שנותרו במחוז לובלין ובגטו לובלין, וכן כל עובדי הכפייה במחנות. כ-43,000 יהודים נרצחו בטבח והוא היווה את סיומו של מבצע ריינהרד.

סופו

לאחר סגירתם של שלושת מחנות המוות בשלהי 1943 הועברו אנשי הצוות שלהם לאזור טריאסטה בגבול איטליה - סלובניה כדי להילחם בפרטיזנים ולהשמיד את יהודי האזור. וירט נהרג במאי 1944 ממארב של פרטיזנים.
רובה (עיר)

ספורט

רובה מפורסמת כאתר הסיום של מרוץ האופניים המפורסם פריז - רובה. המרוץ, שכינויו הוא "הגיהנום של הצפון", נחשב כמרוץ החד-יומי הקלאסי הפופולרי ביותר בקרב חובבי ספורט זה. המרוץ, שנערך לראשונה ב-1896, מוזנק מקומפיין הסמוכה לפריז ואורכו מעל 250 קילומטרים. המרוץ מפורסם בעיקר בזכות קטעי אבני מרצפות המשובצים במסלולו ומקשים על הרוכבים. סיומו של המרוץ הוא בוולודרום שברובה.

מוזיאונים וגלריות לאמנות

המוזיאון לאמנות ולתעשייה אנדרה דיליז'ה (Musée d'Art et d'Industrie André Diligent), הוא מוזיאון שנבנה בין 1922 ל-1937. הוא שוכן בבריכה ישנה בסגנון אר דקו, ומכאן כינויו "הבריכה" (La Piscine).
זבזדה (ערוץ)

היסטוריה

הערוץ נחנך לראשונה כאולפן הרדיו והטלוויזיה המרכזי של משרד ההגנה הרוסי ביולי 1992.
ב-17 ביולי 2000 קיבל האולפן רישיון לשידור טלוויזיוני, והוא החל לשדר בספטמבר 2001.
הערוץ החל לשדר באופן עצמאי ב-20 בפברואר 2005 כערוץ "זבזדה", כשהוא מתמקד בשידורי תוכניות בתחום הצבאי. תחילה, הערוץ שידר רק בשעות היום. ברם, מ-16 במאי 2005 הוא משדר 24 שעות ללא הפסקה. 
בשנת 2009 זכה הערוץ למעמד של ערוץ פדרלי, והוא משדר לכל תחומי הפדרציה הרוסית.
צומת דרכים (אלבום)

הפקה

בשנת 1986 עבר כהן מניהולו האישי של האמרגן שלמה צח, שטיפל בו מתחילת הדרך, לניהולו של המפיק סביון צבר. כמו כן, עבר כהן מחברת תקליטים "הד ארצי" לטובת חברה חדשה בתחום - "בן מוש הפקות".
התוצאות לא איחרו לבוא ובשנת 1987 הוציא יזהר כהן את אלבומו השלישי "צומת דרכים", כאשר הוא מלחין את רוב השירים בעצמו וקובי אשרת אחראי על ההפקה המוזיקלית.
השירים היותר בולטים באלבום היו: "ערב ניגונים", "שיר למענךְ", "בוא ניפגש", "שחרר קצת את החבל" (שנה שנתיים), "מרינה" (שכתב יואב גינאי על פי מנגינה של שיר ספרדי) ושיר הנושא שהגיע למקום ה-19 בשנת תשמ"ז (1987).
"בן מוש הפקות" עבדו בעיקר עם אמנים בעלי קו מוזיקלי יותר מזרחי/ים-תיכוני, מה שלא הפריע לאלבום הזה לצאת פופ לכל דבר, אפילו עם קצת "נגיעות" לטיניות.
נחל נחשונים

נַחַל נַחְשׁוֹנִים הנו כינויו של אחד מיובלי נחל מזור הזורם דרך יער נחשונים מצפון לעיר אלעד ומדרום ומזרח לקיבוץ נחשונים, הנחל הוא נחל אכזב וחלק מאגן הניקוז של הירקון, לאחר גשם קיימת בנחל זרימה יפה.
.

מהלך הנחל

תחילתו של הנחל בהדום השומרון וסופו באפיק נחל מזור במרזבה המזרחית.
יובליו העליונים של הנחל מצויים בשכונות הצפוניות של העיר אלעד, לאחר יציאתו מתחומי העיר ממשיך אפיק הנחל בגיא שבין קיבוץ נחשונים לאלעד, באזור זה זורם הנחל בתוך יער נחשונים, עם יציאתו מתחומי ההר מתרחב ערוץ הנחל והוא זורם בשדות שבמרזבה המזרחית עד פגישתו עם נחל מזור.

חי וצומח בנחל

מרבית חלקו העליון של הנחל הוא בתחום העיר אלעד, לפני בניית העיר הייתה במקום בתה של 
סירה קוצנית ושפע גאופיטים.
חלקו המרכזי של הנחל זורם ביער נחשונים שהוא יער אורנים נטוע בידי אדם ובו שרידים מפותחים של חורש ים תיכוני ובניהם עצי חרוב, אלה, קידה שעירה, עירית ורקפות.
חלקו התחתון של הנחל זורם בשדות המרזבה המזרחית, לאורכו של הנחל שדרת אקליפטוסים וכן ברכות חמצון המהוות אתר חריפה לעופות מים.

ארכאולוגיה ושרידי אדם

האזור שבו נמצא הנחל שימש דורות רבים לאספקת חומרי בניין לערי מישור החוף, לאורכו של הנחל מחצבה נטושה, כבשן סיד מרשים ושרידים אחרים לפעילות החציבה שהתנהלה באזור.

חשיבות אקולוגית

הנחל והיער שסביבו מהווים מסדרון אקולוגי בין שמורת נחל שילה והדום השומרון לבין מישור החוף ואגן הירקון, בנוסף הם מהווים ריאה ירוקה לעיר אלעד הבנויה בצפיפות
סביב אזור זה התנהל בשנים האחרונות מאבק בין התומכים בשימורו לבין רשויות העיר אלעד ומשרד הפנים התומכים בהרחבת העיר בשטחים אלו.