google/wiki40b huggingface dataset:
המדונה מסטלינגרד

המדונה מסטלינגרד (בגרמנית: Stalingradmadonna) הוא רישום פחם של מרים, אם ישו, שרשם רופא צבאי גרמני בתקופת קרב סטלינגרד ב-1942.
הרישום המקורי נמצא בכנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם בברלין. העתקים שלו נמצאים בקתדרלה של קובנטרי בבריטניה ובקתדרלת קאזאן בוולגוגרד ברוסיה כאות פיוס בין המדינות שנלחמו זו בזו במלחמת העולם השנייה ובין הערים שסבלו מהרס רב במלחמה זו.
קורט רויבר (Kurt Reuber) נולד בקאסל ב-26 במאי 1908. הוא למד תאולוגיה והוסמך ככומר פרוטסטנטי. כאשר חשב על הקשר בין הנפש והגוף החל ללמוד רפואה. בנוסף לכך פיתח את תחביב הציור והתמחה בעיקר ברישומים.
הוא גויס לורמכט עם פרוץ המלחה ככירורג צבאי, תחילה בבלקן ולאחר מכן בחזית הרוסית, שם מצא את עצמו לכוד ב"כיס" עם לוחמי הארמייה השישית בסטלינגרד. בכל תקופת שירותו בצבא המשיך לצייר. בתנאים קשים הוא נטל עפרון פחם וצייר את "המדונה מסטליגרד". זמן קצר לפני הכניעה הצליח להעביר ציורים ומכתבים למשפחתו בעזרת מפקדו שנפצע ופונה במטוס האחרון שהמריא מה"כיס".
ב-2 בפברואר 1943 נכנעו הגרמנים בסטלינגרד ורויבר הלך לשבי ביחד עם 90.000 חיילים מהם שרדו רק 6.000. הוא מת מטיפוס במחנה שבויים ב-20 בינואר 1944.
הרישום מראה את מרים, אם ישו, עטופה בגלימה המכסה את ראשה ואת ראשו של ישו בנה. בצד ימין כתוב: Licht (אור), Leben (חיים), Liebe (אהבה). בצד שמאל כתוב: Weihnachten im Kessel 1942 (חג המולד ב"כיס" 1942). למטה כתוב: Festung Stalingrad (מבצר סטלינגרד).
נשיא גרמניה קרל קרסטנס שכנע את משפחתו של רויבר לתרום את הרישום לכנסיית הזיכרון על שם קייזר וילהלם והוא נקבע שם בטקס ב-אוגוסט 1983 ומהווה סמל מפורסם המדגים את נוראות המלחמות וקורא לפיוס ולשלום.
20 אירו-סנט

20 אירו סנט הוא מטבע האירו בעל העריך הרביעי בגודלו במחזור. הוא עשוי מסגסוגת מסוג זהב נורדי. צד הנושא של המטבע הוא בעל עיצוב ייחודי לכל מדינה המנפיקה אותו, ועל כן נקרא גם הצד הלאומי, צד הערך הוא משותף ונושא עיצוב של מפת אירופה יחד עם העריך.

מידות

קוטרו של המטבע הוא 22.25 מ"מ עוביו 2.14 מ"מ ומשקלו 5.74 גרם.

צד הערך

בצד המשותף של המטבע מוטבעת מפת אירופה ועל גביה עריך המטבע באלפבית לטיני. בצדה הימני של הטבעת החיצונית מוטבעים 12 כוכבים, המסמלים את 12 הכוכבים בדגל האיחוד האירופי, והם מצומדים ומחוברים בקווים. מימין מופיעים ראשי התיבות של האמן של האמן שעיצב את צד הערך של המטבע, לוק לואיקס. עד שנת 2007 הוטבעה על הצד המשותף מפה שכללה את מדינות האיחוד האירופי בלבד, אולם בעקבות הצטרפותן של 10 מדינות נוספות לאיחוד הורחבה המפה לאירופה כולה.

שוליים

השולים של המטבע בעלי שבעה חריצים אשר משמשים לזיהוי המטבע על ידי לקויי ראייה. סוג זה של החריצים נקרא שושן ספרדי.
יוסף אוליצקי

יוסף אוֹלִיצקי (4 בדצמבר 1918, א' בטבת תרע"ט - מאי 2015) היה עיתונאי ועורך ישראלי.

ביוגרפיה

אוליצקי נולד לחיים ולמוסיה לבית לויצקי בנוה צדק. בעקבות מאורעות תרפ"א עברה משפחתו לתל אביב, שם נמנו הוריו על מייסדי שכונת נורדיה. הוא למד בתלמוד תורה, ובגיל 13 יצא לעבודה, אז גם היה לפעיל בתנועת הנוער העובד. בהמשך היה למדריך בהבחרות הסוציאליסטית, חבר ועד ומזכיר הסניף של התנועה בתל אביב. בימי המרד הערבי הגדול שירת כנוטר בבן שמן וביערות הכרמל. לאחר מכן עבד כשליח במרכז מפא"י, ובשנים 1945-1947 היה עוזרו של לוי אשכול במועצת פועלי תל אביב יפו. באותה תקופה ערך עיתון יומי של מועצת פועלי תל אביב, "יומן המועצה", ניהל את מחלקת 'ספרות ועיתונות' של מפא"י והפיץ את בטאונה המחתרתי, "אשנב".
אוליצקי השתתף בקורס מפקדי כיתות של "ההגנה" שנערך בחלקו בחולדה ובחלקו בכפר מנחם. בתחילת מלחמת העצמאות היה השליש של ישראל שחורי, שפיקד על הגנת דרום תל אביב. בהמשך המלחמה היה כתב צבאי ודיווח בין השאר על מבצע נחשון, כיבוש שדה התעופה בלוד, כיבוש חיפה ומבצע יפתח. 
לאחר המלחמה פרסם את הספר "ממאורעות למלחמה", שהיה לרב-מכר. מאז ערך וכתב ספרים רבים בנושאי ביטחון ועבודה. בשנות החמישים למד במשך שלוש שנים היסטוריה כללית ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
משנת 1949 היה חבר מערכת בעיתון "דבר". הוא כתב את 'טור העבודה והעובד' וחתם בכינויים שונים, בהם: 'אבנר', 'יוסף', 'י. בן-חיים' ו-י.א. בשנת 1956 ערך את המדור "מפועל לפועל" בקול ישראל. במשך כ-20 שנה ערך אוליצקי פרסומים שונים של ההסתדרות הכללית וקיבל משכורת של עורך ראשי. בין השאר היה עורך הביטאון 'בהסתדרות'. אולם לאחר שלא הורשה לפרסם מאמר זיכרון על לוי אשכול שכלל פתקים אישיים שלו, פרש אוליצקי מתפקידו ופרסם חוברת עצמאית בשם "דפי בית ברנר".
בשנת תש"ל-1970 ייסד וערך את כתב העת להיסטוריה "קורות" ("ירחון לידיעת העבר") עד 1978.
אוליצקי היה נשוי ללאה (לייקה) לבית טנץ עד למותה ב-2011 ואב לשלוש בנות: ליאורה, נילי ואורנה.
נפטר במאי 2015, ונקבר בתל מונד.
ריף אוריינטלי

ריף אוריינטלי הוא ריף המופיע בקטעים מוזיקליים רבים העוסקים בתרבות המזרח הרחוק, בסין, ביפן, ובשאר מדינות וארצות הנמצאות באזור המזרח הרחוק. הריף הנ"ל ידוע גם בשמות "מלודיה סינית", "הלחן האסיאתי", "Chinese Girl" וכדומה.
כיום, לא ידוע אם מקורו האמיתי של הריף הוא באזור המזרח הרחוק, או המצאה מערבית, שנועדה לייצג את המזרח הרחוק. היצירה מנוגנת בסולם הפנטטוני, סולם אופייני למוזיקה אוריינטלית.

שימושים במוזיקה פופולרית

הריף האוריינטלי כלול במספר רב של קטעים מוזיקליים מוערכים. הקטע המפורסם ביותר, קרוב לוודאי, בו משתמשים בריף האוריינטלי, הוא "Kung Fu Fightning" שנכתב על ידי קארל דאגלס. בנוסף, הריף מנוגן בשירים מוכרים אחרים, כגון "A passage to Bangkok" של להקת Rush ומנגינה הפותחת את השיר "סיני או יפני" של להקת הפסולייה של דייזי.
תצפית עבר

עלילה

בעתיד, האדם המציא מכונה שמאפשר לראות אירועים שהתרחשו בעבר ("תצפית עבר"). טאג'ירי היא חוקרת "תצפית עבר", המתמחה בקולוניזציה של האיים הקאריביים ובחייו של כריסטופר קולומבוס. יום אחד היא מגלה שהמכונה מאפשרת לשלוח הודעות לעבר. טאג'ירי, בעלה חוסיין וביתם דיקו, ממונים לאחראים על מיזם שליחת ההודעות לעבר. טאג'ירי והחוקרים מגלים שתוכניתו המקורית של קולומבוס הייתה לשחרר את ארץ הקודש מהכיבוש המוסלמי, ורק בעקבות התערבות מהעתיד הוא החליף את מטרתו לחציית האוקיינוס האטלנטי כדי להגיע להודו. החוקרים מבינים שבקו הזמן המקורי, שבה קולומבוס פנה לירושלים, האימפריה של הטלקסקלה פלשה לאירופה, שיעבדה אותה, והביאה אליה את מנהג קורבן האדם. כדי למנוע את הזוועה, גורמים מקו הזמן המקורי שלחו הודעה לקולומבוס אשר הסיטה אותו לגלות את אמריקה לפני שהאימפריות המקומיות יוכלו לצבור כוח מספק כדי לשעבד את אירופה. פתרון זה אמנם מנע את שעבודה של אירופה אבל גרם להרס רב בקרב הילידים שבאמריקה.
טאג'ירי וציוותה מחליטים שעליהם לשנות את ההיסטוריה כך שאף אחת מהזוועות לא תתרחש. הם שולחים שלושה נוסעים בזמן לאמריקה. שניים מגיעים זמן רב לפני הגעת קולומבוס לאמריקה. הם משתמשים בווירוסים מהונדסים גנטית כדי לפתח בקרב האמריקאים חסינות למחלות העולם הישן, שגרמו למוות כה רב, ועמלים לחזק את החברות הקאריביות לקראת בואו של קולומבוס, בין השאר על ידי הפצה של דת כמו נוצרית ועל ידי ביטול קורבן האדם. כשקולומבוס מגיע לקאריביים, הנוסעים בזמן מטביעים את ספינתו כך שלא יוכל לעזוב. נטוש בעולם החדש, קולומבוס לומד לכבד את דרכיהם של המקומיים, והאימפריות של העולם הישן והחדש נפגשות כשהן שוות זו לזו בכוחן.
האפילוג מתאר את העתיד שנבנה כך כאוטופיה, ומתאר כיצד ארכאולוגיים בקו הזמן החדש מוצאים הודעה מהצוות של טאג'ירי המתאר את ההתערבות.

ספרים נספים בסדרה

קארד כתב באתר האינטרנט שלו, שהוא מתכנן שני ספרים נוספים בסדרה. "תצפית עבר: המבול", ו"תצפית עבר: גן עדן".
ניסן דוד קיוואק

תולדותיו ופעילותו

נולד בארצות הברית לאריה קיוואק, חסיד סטריקוב, ולרבקה מנוחה. למד בישיבת "תפארת ירושלים" של הרב משה פינשטיין, וישיבת "תורה ודעת", שם קיבל היתר הוראה.
בגיל 19 עלה לישראל ולמד בישיבת מיר. נשוי לבתו של הרב נחמן ישראל יגלניק, חתנו של רבי בנימין זאב חשין.
בשנת 1985-תשמ"ה, התחיל למסור שיעור על הספר ליקוטי מוהר"ן, בתחילה בבית המדרש הגדול של חסידי ברסלב במאה שערים, ולאחר מכן בבית מדרשו הפרטי, ברחוב מנחם משיב בירושלים. בשיעור משתתפים גם בעלי תשובה. הוא מוסר שיעור נוסף ביידיש ביום חמישי. הרב קיוואק הקים גם את "המרכז לחסידי ברסלב" ("הל"ב"), המוציא לאור גיליון שבועי בשם "עלה לתרופה".
בשנים האחרונות פתחו תלמידיו בית כנסת נוסף בבית שמש.
לאחר שחרורו של הרב אליעזר ברלנד מהכלא נפגש עמו הרב קיוואק מספר פעמים. מאוחר יותר אמר שצריך להוקיע את מעשיו של הרב ברלנד.
זליג סוסקין

ביוגרפיה

סוסקין נולד ליחזקאל ורחל בכפר צ'ורבש בחצי האי קרים שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה).
עם סיום בית הספר התיכון למד במכון החקלאי הגבוה בברלין והוסמך שם כאגרונום. הוא המשיך בלימודים אקדמיים באוניברסיטת רוסטוק וסיים שם דוקטורט בפילוסופיה. במהלך לימודיו היה חבר אגודת הסטודנטים הציונים שייסדו שמריהו לוין וליאו מוצקין. טרם עלייתו ארצה נמנה עם מייסדי "המרכז הציוני" ברוסיה ומייסדי "קרן היסוד".
בשנת 1896 עלה סוסקין לארץ ישראל בשליחות חובבי ציון, לשם ניהול העבודה החקלאית בקרב מייסדי באר טוביה (שכונתה אז "קסטינה", על שם הכפר הערבי השכן). כעבור שנתיים עבר לנהל את נטיעות האקליפטוסים בביצות חדרה וניהל את הכשרת הקרקע לנטיעת הפרדס בגן שמואל.
ב-1898 התלווה אל בנימין זאב הרצל בעת ביקורו בארץ ישראל, ובעקבות זאת נרתם לעריכת מחקרים לבדיקת האפשרויות לחקלאות באזורים שונים בארץ. ב-1903 השתתף בקונגרס הציוני השישי, שם נבחר לוועדה לחקר ארץ ישראל, יחד עם אוטו ורבורג ופרנץ אופנהיימר. במסגרת זו השתתף במשלחת לאל עריש שחקרה את האזור לבקשת הרצל. חלק ממחקריו החקלאיים נערכו בשיתוף פעולה עם אהרן אהרנסון, שעמו ייסד בשנת 1900 משרד לייעוץ והדרכה בתחום החקלאות והמטעים.
בעקבות מינויו למנהל מחלקת ההתיישבות בקק"ל, בשנת 1918, החל לבחון יישום מודל חקלאי שהכיר בעת סיוריו באירופה. על פי מודל זה תיכנן לבסס חקלאות אינטנסיבית על חלקות אדמה קטנות, בהן יקוימו רפת, לול וגידולי ירק. שיטה זו ניסה ליישם באזור בנימינה והצלחת השיטה אירעה עם הקמת נהריה, בשנת 1934. שיטתו אומצה על ידי זאב ז'בוטינסקי, ובעקבות תמיכתו הפך לפעיל בתנועה הרויזיוניסטית. מלבד זאת הגה את שיטת ההידרופוניקה לגידול צמחים על מים.
בשנת תשי"ח זכה בפרס ישראל למדעי הטבע (חקלאות).
סוסקין נפטר בשנת 1959 בבית החולים הדסה שבתל אביב והובא למנוחות בבית העלמין בנהריה.
העיר נהריה קראה רחוב על שמו.
הספרייה הדיגיטלית של קטר

הספרייה הדיגיטלית של קטר (Qatar Digital Library - QDL) היא ספרייה דיגיטלית דו-לשונית פרי יוזמה משותפת של קרן קטר, הספרייה הלאומית של קטר והספרייה הבריטית. הספרייה הוקמה באוקטובר 2014 ומכילה את האוסף המקוון הגדול ביותר של נתונים היסטוריים אודות מדינות המפרץ הפרסי. עד סוף 2018 מתוכנן לסרוק למעלה ממיליון מסמכים היסטוריים נוספים.
הספרייה מכילה 500,000 דפים השיכים לספרייה הבריטית, ובהם מספר רב של צילומים, מפות ורישומים. מתוכם 475,000 מתוארכים למאתיים השנים המסתיימות במחצית המאה העשרים ומקורם במשרד התיעוד ההודי ( India Office Records and Private Papers ) בו נשמרים מסמכים של חברת הודו המזרחית הבריטית. בנוסף נגישים 25,000 כתבי-יד ערביים מימי הביניים בנושאים מדעיים.
בתום המיזם המשותף האחריות לספרייה תימסר לידיה הבלעדיות של הספרייה הלאומית הקטרית (QNL).
Cheek to Cheek Tour

רקע

בנט אישר כי הוא וגאגא יקדמו את האלבום "Cheek to Cheek" בשנת 2015 עם סבב הופעות בשם "Cheek to Cheek Tour". לדבריו, "גאגא עייפה מלהופיע במקומות ענקיים, והיא רוצה להופיע עם הסבב במקומות קטנים יותר במשך שלושה-ארבעה ימים לפחות, או במשך שלושה-שישה שבועות". בנט הסביר גם שהוא רגיל לנגן באולמות מוזיקה אקוסטיים ובתיאטראות בחוץ, ולכן גאגא אמרה, "אני לא מעוניינת לנגן ל-45,000 איש בלילה". בנט, "כך שמיקומה של גאגא ימצא בכול שלושה או ארבעה ימים, או שלושה או ארבעה שבועות, במקום אחד בכל פעם, ככה היא רוצה לעבוד איתי". הסבב החל בתאריך ה-30 בדצמבר 2014 והסתיים ב-1 באוגוסט 2015 עם כ-15.3 מיליון דולר של הכנסות מ-36 הופעות ומעל ל-176,267 כרטיסים שמכר. כ-28 מההופעות התרחשו באמריקה הצפונית ו-8 באירופה.

אלבום DVD

לסיבוב הופעות יצא גם DVD בשם "!Tony Bennett and Lady Gaga: Cheek to Cheek Live", שקיבל מועמדות לטקס פרסי האמי ה-67 אך לא זכה. הוא נכנס למספר מצעדי DVD ברחבי העולם בהם הגיע לעשרת המובילים באיטליה, בצרפת, בבריטניה, באוסטריה ובאוסטרליה, ולמקום הראשון בבלגיה (ולוניה) ובמצעד ה-DVD של בילבורד בארצות הברית.
אוריאל בן-עמי

אוריאל בן-עמי (נולד ב-21 בספטמבר 1955) הוא איש תקשורת, עיתונאי, סופר, מנחה ומו"ל. בעל חברת אור-מדיה תקשורת לייעוץ ומיזמי תקשורת.

ביוגרפיה

אוריאל בן-עמי נולד וגדל במושב העובדים נהלל, למשפחה עובדת אדמה ממייסדי המושב. החל לעסוק בעיתונות עוד בילדותו ככתב בעיתוני הילדים והנוער הארץ שלנו ומעריב לנוער.
שירת בצה"ל ככתב צבאי בעיתון במחנה, לאחר שנפצע באימוני ההכשרה במסלול לוחם נח"ל. במסגרת תפקידו ככתב צבאי נשלח מטעם עיתון במחנה לקורס קצינים ולאחריו פרסם סדרת מאמרים ייחודית "קורס קצינים - מבט מבפנים".
בוגר תואר ראשון בפילוסופיה ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. שימש רכז הנהגת צופי ירושלים ובמקביל החל לעבוד ברשות השידור, כעורך-שדר בקול ישראל בתוכניות דוקומנטריות ובעריכת תחקירים לטלוויזיה הישראלית (בטרם נקראה הערוץ הראשון).
ב-1983 ערך כתבות תחקיר בעיתון כותרת ראשית.
ב-1984 הצטרף למערכת דבר והיה כתב העיתון ביהודה ושומרון בעת חשיפת המחתרת היהודית. סיקר את משפט המחתרת ואת האינתיפאדה הראשונה, החל מ-1987 בפרסום מאמרים, כתבות תחקיר ומגזין בדבר השבוע.
ב-1988 הצטרף לעיתון על המשמר ככתב העיתון ביהודה ושומרון, ועסק בו ביחסי המתנחלים, הפלסטינים, צה"ל והמשטרה. פרסם מאמרים, כתבות וטור אישי שבועי בשם "נפצים", ובו רשמים מסיוריו בשטחים. במקביל הצטרף לצוות מקימי עיתון ירושלים, הראשון ברשת ידיעות תקשורת, בייסודו של אדם ברוך, ובו פרסם כתבות תחקיר ודיוקן של ראשי המתנחלים.
ב-1990 ראה אור ספרו שאגה אחרונה במטולה בהוצאת משרד הביטחון, על בני הדור השני למייסדי ארגון השומר. בספר הובאו גילויים ועדויות על פרשיות שזכו להד ציבורי נרחב, ובהן נקמת דמו של אלכסנדר זייד על ידי יצחק חנקין, וכן עדותו של חנקין בנוגע לרצח ארלוזורוב.
שירת כקצין היסטוריה במילואים. בשנת 1991, בעת שירותו במילואים במהלך מלחמת המפרץ הראשונה, סיקר ותיעד את פעילות דובר צה"ל תא"ל נחמן שי ויחידת דובר צה"ל. לאחר המלחמה מונה ליועץ מומחה במשרד הביטחון וחוקר בכיר במחלקה להיסטוריה של צה"ל, וחקר את יחסי צה"ל והתקשורת במלחמת המפרץ, בשילוב ראיונות עם מפקדי צה"ל, עורכי העיתונים והעיתונאים והשדרים הבכירים בעת המלחמה. עקב חילוקי דעות מקצועיים, נגנז מחקרו.
ב-1992 הקים את חברת התקשורת אור-מדיה, העוסקת בייעוץ ואסטרטגיה תקשורתית, הוצאה לאור, ייזום וניהול פרויקטים בהסברה, תחקיר ותיעוד, ליווי מנהלים בכירים וארגונים באירועי תקשורת. החל משנה זו החל ללמד במוסדות שונים להשכלה גבוהה, ובהם האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת חיפה, המכללה האקדמית ספיר והמכללה האקדמית נתניה. בתחומי הוראתו עוסק בכתיבה ועריכה עיתונאית, דוברות ומיתוג ארגוני, אסטרטגיה תקשורתית ותקשורת בינאישית.
ב-2016 פרסם את ספר שיריו "מנהלל ועד בכלל – רטרוספקטיבה", על יחסיו עם מקום הולדתו והשפעותיו עליו. הספר יצא בהוצאת אור-מדיה, לאחר קמפיין מימון המונים מוצלח באתר הדסטארט.
מ.ב. גלאט עוף למהדרין

חברת מ.ב. גלאט עוף למהדרין בע"מ נוסדה בשנת 1993 והיא עוסקת ביצור ושיווק מוצרי מזון בתחום הבשר והעוף, הדגים והירקות הקפואים.

היסטוריה

החברה החלה את דרכה כמשחטת עופות אשר נועד לתת מענה לציבור החרדי שהלך וגדל באותה תקופה. המשחטה נבנתה על פי הוראות הרב מאיר ברנדסדורפר, אשר היה אחראי על השחיטה בגוף הכשרות "העדה החרדית". הרב ברנדסורפר, שהיה מחמיר גדול, תיכנן את המשחטה באופן שיוכלו לקיים את חומרותיו בנוחות. כך למשל סודר סרט נע שמסתובב לפני הבודקים, שיוכלו לבדוק ביישוב הדעת כל עוף, ולא כנהוג במשחטות אחרות שלכל בודק יש ארון בו מניחים את כל העופות המחכים לבדיקה. כשנתיים לאחר מכן הקימה החברה בצמוד למשחטה, מפעל למוצרים בתחום עיבוד בשר, עוף והודו. עם התפתחות המפעל תוך זמן קצר לאחר מכן, הקימה החברה בשנת 1997 מפעל לנקניקים ופסטרמות וחברת זוגלובק החלה להפיץ את המוצרים תחת המותג "כל טוב" ברחבי הארץ. ב-2007 הקימה מ.ב גלאט משחטה על שטח של 10 דונם בצמוד למפעל היצור.

אחזקות נוספות

בשנת 2000 הקימה החברה מפעל חדש לעיבוד מוצרי דגים (גפילטע פיש) בשם "דג דלישס" שנה לאחר מכן רכשה את חברת "הדג המיוחד" ואיחדה אותה תחת אותה קורת גג. בשנת 2010 התאחדה דג דלישס עם חברת אקסטרה פוד שהייתה מאוד דומיננטית בשוק הדגים המעוקרים והחברה שינתה את שמה ל"דג טעים". כיום היא חולשת על רוב שוק הדגים המעובדים בארץ עם המותגים "קלאסי דג", "דג דלישס" ו"הדג המיוחד".
בנוסף החברה משווקת תחת המותג "גלאט פרוסט" ירקות קפואים מתוצרת סנפרוסט מקבוצת תנובה וירקות קפואים ביבוא מחו"ל.

תחרות

עד לשנת 2008 לא הייתה תחרות ממשית לחברה במגזר החרדי אשר דורש את ההשגחה של העדה החרדית מפני שהבד"ץ נמנע בטענה שאין מספיק ביקוש למוצרי העוף והבשר מעבר למה שגלאט עוף מסוגל לייצר. אבל בשנת 2008 עקב הביקוש ההולך וגובר הופעל לחץ רב מטעם וועד הכשרות שרצה לפתוח את השוק לתחרות כפי שיש במוצרי הבסיס האחרים שבהם אין הגבלה על חברות וכל מי שעומד בקריטריונים מקבל השגחה מטעמה אבל וועד השחיטה של הבד"ץ לא היה מעוניין מחשש שהדבר עלול לפגוע בשוחטים. קריטריון נוסף שיש בוועד השחיטה אומר כאשר משחטה מעוניינת לקבל את ההשגחה של וועד השחיטה מטעם הבד"ץ, היא חייבת לייעד משחטה שתשמש בבלעדיות את הבד"ץ ולא תשמש השגחות אחרות ולכן אין משחטה שתעמוד בזה מלבד חברת גלאט עוף שמקיימת את התנאי הזה כבר שנים ארוכות. בסופו של דבר לאחר מחלוקת ודיון בבית הדין של הבד"ץ, וועד השחיטה נכנעו ללחץ והם החלו לתת את ההשגחה גם לחברת הידורים מקבוצת נטו מלינדה.
בשנת 2011 הרב דוד שווימער מראשי וועד הכשרות ורב המשחטה של חברת מ.ב גלאט עוף, יצא נגד חברת הידורים וקרא לציבור שלא לרכוש את העופות שנשחטים במפעל בטענה שהם אינם כשרים. הבד"ץ אילצו אותו שיחזור מדבריו וביקשו שישמש רב בשתי המשחטות אך הוא סירב ופוטר מתפקידו.
כיום מ.ב גלאט עוף מהדרין בע"מ היא חברה פרטית המפעילה משחטה, מפעל יצור למוצרי נקניק, מוצרי עוף ובשר מוכנים לאכילה, מעובדים, מפעל לדגים ומרכז הפצה באזור תעשייה עטרות מצפון לירושלים. החברה מעסיקה כ-300 עובדים ולחברה מערך הפצה עצמאי.

כשרות

החברה מיצרת ומשווקת את כל מוצריה תחת ההשגחה של הבד"ץ העדה החרדית.
אלי ברוד

אודות

נולד כבן יחיד ברובע הברונקס בניו יורק לזוג הורים יהודים שהיגרו מליטא. אביו היה צבע ואמו תופרת שמלות. כשהיה בן 6 עברה משפחתו לדטריוט. ברוד למד בבית ספר ציבורי ובשנת 1951 סיים את לימודיו בתיכון Detroit Central High School ואחר כך למד באוניברסיטת המדינה של מישיגן חשבונאות וכלכלה. בשנת 1954, כשהוא בן 21, נישא לאשתו אידית. הוא עבד תקופה של שנתיים כרואה חשבון ואחר כך פתח יחד עם שותף, דונלד קופמן, חברה לבניית בתים, בשם Kaufman and Broad Home Corporation. בשנת 1971 רכש את חברת הביטוח Sun Life Insurance Company of America, חברת ביטוח קטנה שפעלה בבולטימור. הוא שינה את שמה ל-SunAmerica ובשנת 1999 מכר אותה לענק הביטוח AIG בעבור 18 מיליארד דולר.

פעילות נדבנית

ברוד תורם כספים למטרות שונות במשך שנים רבות. הוא היה מהתומכים העיקריים בהקמת המוזיאון לאומנות עכשווית בלוס אנג'לס ושימש היושב ראש שלו בין השנים 79-84. ברוד הוביל את מסע ההתרמה בעבור הקמת אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני בלוס אנג'לס, מעונה של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס ואחד מאולמות הקונצרטים המפוארים בעולם. הוא תרם כסף רב למטרות מחקר ביו-רפואית והקים את המכון המשותף לאוניברסיטאות הרווארד ו-MIT, מכון ברוד למחקר גנומי.
ברוד תומך כספית באמנים והוא אחד מאספני האמנות הגדולים בארצות הברית. בין השאר הוא רכש יצירות של האמנים הבאים: אנדי וורהול, דייוויד סמית, דמיאן הירסט, סינדי שרמן, אדוארד רושה, ג'ף קונס, רוי ליכטנשטיין, רוברט ראושנברג, ג'ספר ג'ונס וג'ון באלדסארי.
בשנת 2010 הצטרף ברוד למיזם התחייבות הנתינה שהוקם על ידי וורן באפט וביל גייטס ובו הוא מתחייב לתרום את מירב הונו למטרות צדקה.
של אסקילדסן

של אסקילדסן (בנורווגית - Kjell Askildsen; נולד ב-30 בספטמבר 1929) הוא סופר נורווגי הידוע בכתיבתו המינימליסטית בז'אנר הסיפור הקצר.
אסקילדסן נולד במנדל אשר בדרום נורווגיה. בשנת 1953 פרסם את ספרו הראשון, קובץ סיפורים קצרים בשם "Heretter følger jeg deg helt hjem" (מעתה אלווה אותך כל הדרך הביתה) עורר סערה בשל הביטויים המיניים שהופיעו בו. לאחר מכן המשיך אסקילדסן בכתיבת נובלות, אך משנת 1982 התרכז בכתיבת סיפורים קצרים. 
בשנת 1987 פרסם את קובץ הסיפורים "En plutselig frigjørende tanke" (מחשבה פתאומית משחררת) שהביא להכרה עולמית בכשרונו. בשנת 1983 פרסם את ספרו "רשימותיו האחרונות של תומאס פ' למען הכלל", שזכה בפרס המבקרים הנורווגי לספרות. בשנת 2006 בחר צוות מבקרי ספרות של העיתון הנפוץ דגבלאדט בקובץ סיפורים זה כספר הפרוזה הטוב ביותר שנכתב בנורווגיה ב-25 השנים האחרונות.
כתביו תורגמו לשפות רבות. "רשימותיו האחרונות של תומאס פ' למען הכלל" תורגם לעברית על ידי דנה כספי ויצא לאור בהוצאת "סמטאות" בשנת 2011. תרגומה של כספי זכה בפרס שרת התרבות לספרות בשנה זו. במרץ 2014 יצא לאור בעברית אוסף סיפורים קצרים של אסקילדסן - "נוף גדול שומם" - אשר תורגם לעברית על ידי שירה חפר, ויצא בהוצאת זיקית.
לאוניד ויכמן

ביוגרפיה

נולד בעיר הומל. ב-1937 סיים בית הספר של ג'נקוי. התגייס לצי הסובייטי בשנת 1939. בשנת 1941 סיים את המכללה הימית הכספית בעיר בקו. עם תחילת מבצע ברברוסה כלויטננט משנה השתתף בהגנה על אודסה ובהגנה על פרקופ ברגימנט הראשון של שייטת בפיקודו של יאקוב אוסיפוב במסגרת ארמיית החוף. בהמשך נלחם מול כוחות ורמאכט בסמוך למפעל ברום ליד הכפר אישון כחלק מחטיבה מס' 7 של שייטת בגדוד השלישי. כנראה, כי השתייך לרג'ימנט 1331 שהגן באוגדה מס' 421 על קו סבלי-קאראגאץ'-לסניצ'סטבו טרם יחידתו כותרה. לאחר שהצליח להימלט מן הכיתור, הצטרף לפרטיזנים אחרי שמפקדם של הפרטיזנים דאז פאבל מאקארוב עשה לקבוצת חיילי השייטת עליה פיקד מבחן כניסה.
נהיה סגן מפקד למפקד החטיבה מס' 1 פיודור פדורנקו (לפי מקורות אחרים: מפקד יחידת פרטיזנים מס' 1 בסקטור מס' 1 של החלוקה המנהלתית לפרטיזנים טרם הכיבוש(שכלל נפת סטארוקרימסק והעיר סודאק)) וכאשר פוצלה החטיבה מס' 6 ב-1 בפברואר 1944 נהיה מפקד לחטיבה מס' 7. החטיבה נלחמה באיחוד הדרומי של פרטיזני קרים בפיקודו של מיכאיל מקדונסקי וקומיסר מוסטפא סלימוב. ב15 באפריל 1944 ניצלו על ידי חטיבתו מחיסול ארמונות אלופקה וליוואדיה ומחסני יין במסנדרה. הדבר התרחש בעקבות התקפת החטיבה שבוצעה על כוחות וורמאכט מן המעבר בדרך התחתונה של דרום חצי האי באזור יאלטה וחסימתם עד להגעת כוחות הצבא האדום.
לאחר המלחמה עבר או הוגלה לאזור קולימה בצפון מזרח ברית המועצות שם עסק במערכת אספקה ביישוב יאגודנויה וב-1956 עבר בעצמו ליחידה המחוזית של מנהלת האספקה במגדן שם עסק בהבאת מוצרי צריכה לתושבי הצפון של ברית המועצות.
מן סוף שנות ה-70 התגורר במוסקבה. עסק בקולנוע חובבני.

משפחתו

היה נשוי לאסיה שנפטרה ב-1967 ולהם בת ילנה.
כתריאל פישל טכורש

הרב כתריאל פישל טְכורְֹש (בפולנית: Kazryel Fiszel Tchorz, נכתב גם: טכוזש; י"א בתשרי ה'תרנ"ז, 18 בספטמבר 1896 - כ"ח באלול ה'תשל"ט, 20 בספטמבר 1979) היה ממייסדי חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי ותקופה מסוימת עמד בראשו.

ביוגרפיה

נולד בניישאווה  שבפולין לאלכסנדר-סנדר גדליה טכורש שהיה למדן בתורה, חסיד וציוני. בנעוריו עבר לסלופצא ואחר כך לולוצלאווק, בה למד בישיבתו של הרב יהודה לייב קובלסקי ובגיל 17 הוסמך בה לרבנות. מגיל צעיר היה פעיל במזרחי.
היה בין מייסדי חדר של המזרחי בולוצלאווק בשנת תרע"ח (1918), ואף ניהל את החדר. חדר זה התייחד בתוכנית לימודים תורנית מוגברת שכלל שעות לימוד רבות יותר מאשר בתי ספר אחרים של המזרחי, ומשקל גדול יותר למקצועות הקודש. הרב טכורש אף הציע את התוכנית בפני חברי המזרחי כדגם לאימוץ בבתי ספר אחרים. 
היה בין מייסדי צעירי מזרחי בפולין ובשנת 1921 נבחר לוועד המרכזי הזמני של הארגון. היה נוסע ברחבי פולין במטרה לעשות נפשות למזרחי. הוא הוזמן לכהן כרב בטומשוב לובלסק אבל סירב לתפקיד מכיוון שהתכוון לעלות לארץ ישראל. 
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל ונתמנה לרב שכונת שפירא ולאחראי על הכשרות מטעם רבנות תל אביב. בנוסף היה יו"ר ועד שכונת שפירא וחבר בוועד של השכונות העבריות ביפו. בתקופה זאת התמודד הוועד עם בעיות הביטחון של השכונות העבריות בשטח יפו ועם הבעיות המוניציפליות של שכונות יהודיות בעירייה ערבית. כרב השכונה נאבק נגד הכנסת בשר מהשחיטה נבדלת לשכונה, מאבק שהביא אף למעצרו.
טכורש היה גם פעיל בתנועת הפועל המזרחי. בוועידה השביעית, בשנת 1935, היה מראשי סיעת אל המקור הימנית. בשנים 1937-1939 נמנה עם הוועד הראשי המצומצם של המזרחי.  לקראת הוועידה השמינית נמנה עם הסיעה המרכזית והיה חבר נשיאות הוועידה. הוא היה מנהל המרכז לתרבות ואחר כך כראש המחלקה לענייני דת וכראש חבר הרבנים של הפועל המזרחי, אותו הקים בקיץ 1948, אב תש"ח. בתפקידו זה היה עורך רבעון "שבילין". 
משנת 1934 היה חבר במועצה המורחבת של הרבנות הראשית לישראל ובשנת 1965 נבחר לכהן במועצת הרבנות הראשית. פרסם מאמרים רבים בקובצי "התורה והמדינה" ובמות נוספות, והיה ממעצבי דרכה של הציונות הדתית בשאלות ציבוריות שעמדו על הפרק עם קום המדינה.
הרב טכורש היה ציר לקונגרסים הציוניים הי"ח-כ"ב והכ"ד וסגן חבר בוועד הפועל הציוני. כשבנו הוגלה לאריתריאה עקב היותו חבר האצ"ל, הוא שימש כראש ארגון הורי העצירים. 
הרב טכורש היה ממחדשי הרעיון של ירחי כלה.   
בשנת 1976 זכה בתואר יקיר העיר תל אביב-יפו. בשנת 1967 קיבל פרס הרב קוק לספרות תורנית.
יעקב מלכה

יעקב מלכה (נולד בשנת 1941 בקזבלנקה, מרוקו). הוא צייר ישראלי.
מלכה עלה לישראל בשנת 1956 במסגרת עליית הנוער. ציור ורישום הם תחומי עיסוק שליוו אותו מאז ילדותו. את השכלתו רכש בפריז באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר, על ידי מלגה שקיבל מראש מחלקת עליית הנוער משה קול. בהמשך השתלם אצל מרסל ינקו ואביגדור סטימצקי. בשנת 1971 השתלם בטכניקות גרפיות בניו יורק. יצירותיו נמצאות באוספים שונים בישראל, ארצות הברית, אנגליה, צרפת וגרמניה.
לאחר תקופה של עבודה בגרפיקה חזר מלכה לצייר ולערוך תערוכות. עבודותיו החדשות משקפות שינוי בתפיסה ובהסתכלות על הסובב אותו בתחומים שונים. ביו שאר עבודותיו, אייר מלכה את ההגדה של פסח, עבודה שנדפסה במהדורות רבות.
אלברט סויסה

אלברט סויסה (נולד ב-1959 בקזבלנקה) הוא סופר, עיתונאי, אוצר אמנות ומסעדן ישראלי, ספר הבכורים שלו, "עקוד", זיכה אותו בפרס ברנשטיין לשנת 1991.

ביוגרפיה

סויסה עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1963 וגר בשכונת עיר גנים בירושלים. הוא למד בישיבה ואחר כך נסע לפריז ללמוד פנטומימה.
בשנת 1990 ראה ספרו "עקוד" אור בהוצאת הספריה החדשה. לספר שלושה חלקים, שכל אחד מתמקד בנער אחר מהשכונה. כולם ילדים של משפחות מרוקאיות שעלו והתיישבו בעיר גנים. הספר מתאר את החיים באחת השכונות המוחלשות ביותר בירושלים המערבית, בזרם תודעה שמשרבב יחד שפה מליצית וסלנג של עולים. הספר זיכה את סויסה בפרס ברנשטיין לשנת 1991. 
בשנות ה-90 וראשית שנות ה-2000 היה כתב ובעל טור בעיתון "כל העיר". באותה תקופה הקים בית קפה בשם "זיגמונד" בשכונת רחביה בירושלים שאותו הוא מנהל כיום.
בשנת 2000 פגש את המחזאית יוספה אבן-שושן ולזוג נולד בן.