google/wiki40b huggingface dataset:
מלאדן קרסטאיץ'

קריירת מועדונים

קרסטאיץ' נולד בזניצה לאב סרבי ואם בוסנית, ושיחק בילדותו במועדון כדורגל מעירו זניצה. עקב מלחמת בוסניה עקרה משפחתו של קרסטאיץ' לסרביה, שם שיחק קרסטאיץ' במועדונים המקומיים FK סנטה ו-OFK קיקינדה, שם הציג יכולת טובה. משפחתו של קרסטאיץ' ידועה כמשפחה אוהדת פרטיזן, וזה היה שיקול למעבר שלו בשנת 1996 לפרטיזן בלגרד, שם הפגין יכולת טובה מאוד והיה לאחד הבלמים הקשוחים בליגה. החל מעונת 1997/98 היה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, עמה זכה בקדנציה זו בשלוש אליפויות ליגת העל הסרבית, ובגביע הסרבי בעונת 1997/98. בתום עונת 1999/00 עזב קרסטאיץ' את פרטיזן בלגרד, ועבר לורדר ברמן מהבונדסליגה.
קרסטאיץ' הפך במהרה לאחד הבלמים המוערכים בבונדסליגה, כאשר השתלב בהגנה של ורדר ברמן, ובעונת 2003/04 היה חלק מחוליית הגנה שכללה את פול סטלטרי, ולריאן איסמאל ואומיט דבאלה. בעונה זו ורדר ברמן זכתה בדאבל מקומי, כאשר הקבוצה ספגה 38 שערי ליגה וסיימה עם שש נקודות יותר מסגניתה באיירן מינכן. בגמר הגביע הגרמני ניצחה ורדר ברמן את אלמניה אאכן בתוצאה 3-2, במשחק בו קרסטאיץ' שיחק 90 דקות. בתום עונה זו, עזב קרסטאיץ' את ורדר ברמן לטובת שאלקה 04, ביחד עם חברו לקבוצה אאילטון, לאחר שצבר 112 הופעות ליגה, בהן הבקיע 11 שערים.
החל מעונת 2004/05 שיחק קרסטאיץ' בשאלקה 04, והעביר במועדון חמש עונות, בכולן היה שחקן מפתח בהרכב הקבוצה. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2004/05, סייע קרסטאיץ' לשאלקה לסיים במקום השני בבונדסליגה, על אף שהקבוצה ספגה 46 שערים, כמות גבוהה משמעותית מיריבותיה לצמרת, וזכה עם הקבוצה בגביע הליגה הגרמנית. בזכות המקום השני בליגה, שאלקה וקרסטאיץ' השתתפו בליגת האלופות, ממנה הודחו בשלב הבתים כשסיימו במקום השלישי, והמשיכו לגביע אופ"א, שם הודחה הקבוצה בחצי הגמר על ידי סביליה, שהמשיכה עד לזכייה. גם בעונת 2006/07 סיימה שאלקה במקום השני, מרחק שתי נקודות מהאלופה שטוטגרט, כשהפעם קרסטאיץ' וחוליית ההגנה, שכללה את השוער מנואל נוייר, הבלם דאריו רודריגס וצמד הברזילאים מרסלו בורדון וראפיניה, ספגו 32 שערים בלבד. הישג זה הקנה לשאלקה ולקרסטאיץ' השתתפות בליגת האלופות בעונת 2007/08, שם נעצרו ברבע הגמר על ידי ברצלונה. בתום אותה עונה סיימו שאלקה וקרסטאיץ' במקום השלישי בבונדסליגה, והמשיכו לגביע אופ"א בעונת 2008/09. זו הייתה עונתו האחרונה של קרסטאיץ' בקבוצה, בה מונה לקפטן. עונה זו הסתיימה בכישלון חרוץ הן בבונדסליגה, שם סיימו שאלקה וקרסטאיץ' במקום השמיני, והן בגביע אופ"א, ממנו הודחה שאלקה מהמקום האחרון בשלב הבתים. בתום עונה זו, עזב קרסטאיץ' את שאלקה לאחר חמש עונות, בהן צבר 131 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
בקיץ 2009 חתם קרסטאיץ' בפרטיזן בלגרד, המועדון בו עלה לגדולות, ושיחק בו שתי עונות נוספות, בהן שימש קפטן, והוסיף למאזנו שתי אליפויות נוספות, וזכייה נוספת בגביע הסרבי. בתום עונת 2010/11 פרש קרסטאיץ' ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

קרסטאיץ' החל לשחק בנבחרת סרביה ומונטנגרו בשנת 1999. במוקדמות מונדיאל 2006 הנהיג קרסטאיץ' רביעיית הגנה איכותית במיוחד שכונתה "הרביעייה המפורסמת". הרביעייה כללה את איביצה דראגוטינוביץ', נמניה וידיץ' וגוראן גברנצ'יץ', וספגה שער אחד בלבד לאורך כל המוקדמות. במונדיאל 2006 עצמו, קרסה רביעייה זו וספגה עשרה שערים, מתוכם שישה מול נבחרת ארגנטינה, וסיימה את הטורניר עם אפס נקודות ואכזבה גדולה. קרסטאיץ' המשיך לשחק במדי נבחרת סרביה לאחר שנפרדה ממונטנגרו, גם במוקדמות יורו 2008, ופרש מהנבחרת עם הכישלון להעפיל לטורניר, לאחר שצבר 59 הופעות והבקיע שני שערים.

קריירת אימון

באוקטובר 2017 מונה קרסטאיץ' למאמן נבחרת סרביה ויאמן אותה במונדיאל 2018.
מיכל בן-נפתלי

קורות חייה

מיכל בן-נפתלי נולדה וגדלה בתל אביב. למדה לתואר הראשון בחוגים להיסטוריה ולפילוסופיה ולתואר שני בחוג להיסטוריה, שניהם באוניברסיטה העברית. התזה שלה לתואר השני, "הגשרים בין אתמול ומחר: ההרמנויטיקה של בחטין וגדמר מעמדת פוקו" (1990), נכתבה בהדרכת פרופ' גבריאל מוצקין. בשנים 1992–1995 עשתה דוקטורט בפילוסופיה צרפתית בת-זמננו באוניברסיטת אוקספורד בנושא "משחק הדמעות: ליוטאר, דרידה, לוינס והגות 'בעקבות אושוויץ'" (1995) בהדרכתם של אלן מונטיפיורי ורוברט סמית. התגוררה בפריז בשנים 1999–2004. שימשה כמרצה לאורך השנים בקמרה אובסקורה, עלמא, האוניברסיטה העברית, המדרשה לאמנויות. מלמדת בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב. היא חברה במכון תל אביב לפסיכואנליזה בת-זמננו.
בין השנים 2006–2014 ערכה את סדרת הספרים "הצרפתים" בהוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרה להגות צרפתית בת-זמננו. היא פרסמה מאמרים רבים, תרגמה, בין היתר, מכתבי ז'אק דרידה, מוריס בלאנשו וז'וליה קריסטבה, חיברה מבואות ואחריות דבר לספרים מתורגמים, קטלוגים ומסות על אמנות על מיכל היימן, מיכל נאמן, טל שוחט, גדעון גכטמן, איה בן רון, בן בז'רנו ואחרים.
פרסמה שישה ספרים. תרגום ספרה הראשון לאנגלית, "כרוניקה של פרידה", ראה אור בפורדהם יוניברסיטי פרס ב-2015.
בשנת 2014 ערכה סדרה חדשה בהוצאת רסלינג בשם "בדיעבד", סדרה לאסתטיקה עברית.
המסה "על הצער" פרי עטה היא זוכת פרס המסה הטובה של עיתון "הארץ" (2008). בן נפתלי היא זוכת פרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת תשע"ז. ספרה "המורה" זיכה אותה בפרס ספיר לשנת 2016.
מיכל בן-נפתלי מתגוררת לסירוגין בתל אביב ועם בת זוגה בחיפה.
שומת מע"מ

הליכי שומת מע"מ (או שומת מע"מ תשומות) נקבעו בסעיף 77 לחוק מס ערך מוסף התשל"ו – 1975, וקובעים כי נציג רשות המיסים רשאי להוציא לנישום שומה הנקבעת בעקבות ביקורת על ספרי הנישום ומשנתגלו סטיות מהוראות חוק מע"מ ותקנותיו.
סטיות כאמור יכולות לנבוע מהגשת דו"ח שאיננו מלא או איננו נכון או איננו נתמך במסמכים או פנקסי חשבון כפי שנקבע. 
השומה תארך בתוך חמש שנים ממועד הגשת הדו"ח, ואם הורשע הנישום במסירת ידיעות כוזבות בדו"ח (חשבוניות פיקטיביות) או מעשה אחר שיש בו כוונה להתחמק ממס, תוך עשר שנים ממועד הגשת הדו"ח.
הודעת השומה תפרט את נימוקיי השומה וייתכן שתיקבע בהסכמה עם הנישום.

ערעור על החלטת השומה

החולק על קביעת השומה רשאי לערער על השומה במכתב מנומק תוך 30 יום לאחר המצאת השומה. אם הגיעו נציג הרשות והנישום להסכמה, תתוקן השומה בהתאם, ובמידה ולא, תצא החלטת הרשות תוך שנה עליה יכול הנישום לערער לבית המשפט המחוזי.
אם לא יצאה החלטת הרשות בעניין הערעור בתוך שנה ממועד ההגשה, יראו בערעור כאילו התקבל.
בהיעדר הגשת דו"ח תקופתי, יקבע המס שעל הנישום לשלם בהתאם להיקף עסקאות הנישום, ובהיעדר נתונים, באופן משוער. על קביעה זו אין לערער או להשיג. אם טוען הנישום שאינו בגדר חייב במס, יראו בקביעה זו כשומה לעניין השגה וערעור.
אנדי מקנב

שירותו הצבאי

מקנב נולד וגדל בעיירה ברמנדזי.  הוא התגייס לצבא הבריטי בשנת 1976 והוא בן 17. מקנב שובץ לחיל הרגלים ועבר הכשרה כלוחם. לאחר מכן נשלח לרגימנט המעילים הירוקים המלכותי בשנת 1984 עבר את מבדקי הקבלה ליחידת ה-SAS והשלים את מסלול ההכשרה. במלחמת המפרץ פיקד על פטרול בעומק עיראק. הכוח התגלה, ניהל קרב עם כוחות הצבא העיראקי, ונמלט. לאחר מרדף בן יומיים, במהלכו נהרגו שלושה מאנשיו, נלכדו ארבעה מאנשי הכוח ונלקחו בשבי. הלוחם השמיני, קולין ארמסטרונג (שמאוחר יותר הפך לסופר תחת שם העט כריס ראיין), נמלט לסוריה במסע רגלי בן 320 קילומטרים, שם מצא מקלט בשגרירות בריטניה בדמשק. חצי שנה לאחר שחרורו מן השבי שב מקנב לשורות היחידה בשנת 1993 פרש מן השירות.

קריירה ספרותית

שמו האמיתי של מקנב הוא סטיבן בילי מיטצ'ל. הוא בדה את השם "אנדי מקנב" (Andy McNab) בעת כתיבת ספרו הראשון- בראוו שתיים אפס ומאז הוא משתמש בו כשם עט. כאשר מקנב מופיע בטלוויזיה פניו מוצלים על מנת שלא ניתן יהיה לגלות את זהותו. יש הטוענים שפניו המוצלים הם אמצעי ליצירת הילה מסתורית סביבו ולא מסיבות ביטחוניות גרידא.
ספרו הראשון הביא למקנב תהילה, הצלחה ופרסום רב, אך ישנם רבים המשמיצים אותו ואת אי הדיוקים בספרו. לטענתם, מקנב הפריז רבות בעובדות כביכול שמסר בספרו. טענתו של מקנב שהחוליה שאותה הנהיג גרמה בין 200 ל-250 אבידות לאויב במהלך משימתם מפוקפקת במיוחד. לאור מגוון העדויות, הראיות, ההצהרות ודוחות ה-SAS הרשמיים, סביר מאוד להניח שהחוליה גרמה ללא יותר ממספר הרוגים בקרב כוחות האויב אם בכלל. מספר אירועים אשר דווחו בספרו נתגלו כבדותות על ידי מקור אמין כחברו של מקנב לחוליה, פטר רטקליף (Peter Ratcliffe).
למרות העובדה שאמינותו של בראוו שתיים אפס כדו"ח לגיטימי ועובדתי אודות המלחמה מוטלת בספק, הצלחתו של אנדי מקנב כסופר, יועץ טכני ואייקון תרבותי לא התערערה.
"פעולה מיידית", הוא ספרו השני של אנדי מקנב, בו הוא מגולל את סיפור חייו.
עיקר הספר עוסק בחיים הצבאיים של מקנב- הגיבוש ל-SAS, אותו בקושי עבר, תקופת השירות באירלנד ולאחר מכן עזרה למדינות הנחשלות שבדרום ומרכז אמריקה.
קבוצת הספרים השנייה, אותה כתב מקנב, עוסקת בגיבור דמיוני- סוכן בריטי בשם ניק סטון.
סטון נשלח למשימות שונות מטעם השירות החשאי הבריטי, אשר מעמידות את חייו בסכנה כל פעם מחדש.
שמעון גנס

שמעון גנס (גן) (1907, תרס"ז, וילנה – י"ג באב תשכ"ז, 19 באוגוסט 1967, תל אביב) היה סופר ועיתונאי ישראלי יליד ליטא.

ביוגרפיה

שמעון גנס נולד בשנת 1907 בעיר וילנה, בן לשמואל וחנה גנס. קיבל חינוך יהודי מסורתי, ולאחר מלחמת העולם הראשונה, בנערותו, עבר לקובנה. שם סיים את לימודיו בסמינר למורים עבריים של "תרבות", והמשיך ללמוד באוניברסיטת קובנה.
בקובנה היה גנס חבר בחבורת המשוררים העבריים "פֶּתַח", שייסדו דו-שבועון ספרותי בשם זה, יחד עם לאה גולדברג, א. ד. שפירא (לימים שפיר), ארי גלזמן (שנספה בשואה), ישראל קפלן ונתן גרינבלאט (לימים גורן).
בשנת 1935 (תרצ"ה), בטרם סיים את לימודיו האקדמיים, עלה גנס לארץ ישראל. אליו התלוותה לאה גולדברג, שלשם קבלת סרטיפיקט נישאה לו נישואים פיקטיביים. לימים הציגה עצמה לאה גולדברג כמה וכמה פעמים כגרושתו.
בארץ המשיך בחבורת "יחדיו" ובכתב העת שלה, "טורים", השתתף בבמות ספרותיות נוספות כמו "כתובים". ואולם, בארץ לא עלה בידו של גנס, שהיה טיפוס נוגה ונחבא אל הכלים, למצוא את מקומו מבחינה ספרותית ולממש את כישוריו.
גנס התפרנס כעיתונאי בעיתונים "הארץ", "על המשמר" והאמץ", ובעשר השנים האחרונות לחייו ב"דבר" ו"אומר".
כתב ביקורות קולנוע ותיאטרון ופיליטונים על התרחשויות בשדה התרבות.
בשנת 1940 פרסם ספר סאטירי קצר בשם "היטלר קורא בתנ"ך" (תל אביב: קו מג'ינו, ת"ש).
כן תרגם מרוסית ספר לבני הנעורים מאת טייס חיל האוויר הסובייטי גיבור ברית המועצות גנרל מיכאיל וודופיאנוב (Водопьянов) בשם "טייסי הקוטב" (מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1942).
במשך ארבע השנים האחרונות לחייו סבל גנס ממחלה ממושכת, ולא היה פעיל כלל. נפטר בתל אביב בגיל 60.
נקבר בבית העלמין הדרום בחולון. עורך העיתון דבר, יהודה גוטהלף, שהיה מקורב לו, ספד לו.
היה נשוי לאריקה חייבי ואב לנעמי.
גדי פורטנוי

ביוגרפיה

ב-1999 בגיל 14, החל לביים, לצלם, לערוך ולהגיש את המגזין העירוני של העיר ראש העין לערוץ הקהילתי. ב-2001 הפיק והגיש ברדיו האינטרנטי "WFM" רדיו שהוקם בשיתוף מעריב לנוער. בקיץ 2003 התגייס ליחידת ההסרטה של המשטרה הצבאית בה שירת כצלם צבאי עד לשחרורו ב-2006. ב-2008 החל לעבוד בשידורי קשת ובמקביל החל לכתוב ולהופיע בערבי קומדיה של דומינו גרוס והחל לביים, לערוך ולהשתתף יחד עם חברי הקבוצה, ביניהם - טל טירנגל ויורן דוידי (חברי ההרכב תירס סקסואל) סרטונים וקליפים קומיים לרשת.
בשנת 2012 ביים, ערך והשתתף בסדרה דירה 17 ששודרה כחלק מתוכנית המערכונים מצב כפית ב-Yes Comedy.
בתחילת 2014 עלתה בערוץ 2 תוכנית הלייט נייט "לילה תירס" בהגשת הצמד תירס סקסואל בה גדי ביים וערך את כל קטעי החוץ והמערכונים.
לאחר סיום התוכנית החל גדי לביים ולערוך קטעי חוץ לתוכניות טלוויזיה שונות - "תוכנית קיציס" ששודרה בשידורי קשת, "הכל אבוד" שהוגשה על ידי הקומיקאי טל פרידמן ושודרה ב-ערוץ 10, ביים וערך את כל מערכוני החוץ לתוכנית "זה המצב" - תוכנית מערכונים ששודרה ברשת, ביים וערך את הסדרה הקומית "אחמד ואחמד" בהשתתפות דובדבני וקובץ' עבור קומדי סנטרל ישראל. ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית "עד כאן" המשודרת בתאגיד השידור כאן. ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית "מחר שבת" עם צביקה הדר, ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית היום בלילה עם גורי אלפי ביים את כל קטעי החוץ בתוכנית "מתחת לעור" ששודרה בחינוכית. ביים וערך את הסדרה "סחילנד" ששודרה בערוץ טדי בפרטנר TV. היה במאי עריכות ועורך בתוכנית אנחנו במפה ששודרה בהוט. ביים את תעודות הזהות של הכרישים לתוכנית הכרישים בקשת. ביים, ערך והשתתף יחד עם יוצרים נוספים בתוכנית "טלוויזיה מהעתיד" המשודרת ברשת.
במקביל לעבודתו כבמאי גדי גם שיחק דמויות שונות במערכונים בתוכניות טלוויזיה קומיות, ביניהן - ארץ נהדרת, צחוק מעבודה, דובדבני וקובץ', ניצה ולחם ושיחק בקליפים ופרסומות.
ב-2017 החל לביים ולערוך פרסומות ביניהן פרסומות לדומינו'ס פיצה, קפה טורקי, ויטבתה. בשנת 2019 ביים בין היתר, מספר פרסומות למקדונלד'ס.
מס חברות

מס חברות הוא מס המוטל על ידי המדינה על רווחיהן של ישויות משפטיות מסוימות, בעיקר חברות שהן ישויות משפטיות עצמאיות ונפרדות מבעלי מניותיהן. את המס ניתן להטיל ברמת המדינה או ברמה נמוכה יותר.
בדומה למס המוטל על יחידים, גם חברות חייבות במס. ככלל, המס מוטל על רווחי החברה. כללי המס משתנים בין מדינה למדינה בהתאם למשטרי המס אותן מאמצות המדינות. ההכנסות הממוסות על ידי מס החברות משתנות גם הן ממדינה למדינה. (למשל, חלק מהמדינות פוטרות ממס חברות הכנסות שמקורן ברווחי הון, ואחרות אינן).
המס מוטל בלא קשר עם המס המוטל על בעליה של החברה כיחידים. לפי עיקרון זה נוצר מס כפול על הרווח - מס ראשון על רווחי החברה, ומס נוסף על החלק ברווח המחולק כדיבידנד לבעלי המניות, הנגבה בעת החלוקה. בדומה לדרך גביית המס מן הנישום העצמאי, גם החברה משלמת תחילה כמקדמות ולאחר מכן משלימה אותן או מקבלת זיכוי על פי "שומה" סופית.
חברות בינלאומיות המעוניינות להתרחב ולהקים מרכזים במדינות נוספות, מבצעות לעיתים השוואה בין המדינות באשר לגובה מס החברות. על כן, מדינות נוהגות להפחית את מס החברות כדי לשפר את האטרקטיביות שלהן בעיני משקיעים זרים.

חישוב וגבייה

חישוב המס מתבצע על ידי מכפלה של שיעור המס בהכנסה החייבת במס. תחילה מחושב הרווח החשבונאי על פי כללי חשבונאות מקובלים. הרווח החשבונאי עובר התאמות על פי חוקי המס החלים על החברה ומתקבלת הכנסה חייבת במס. הכנסה חייבת במס מוכפלת בשיעור המס ומתקבל המס שעל החברה לשלם.
גביית המס נקבעת בתקנות המסדירות את עיתוי תשלום המס (הפער בין עיתוי היווצרות החיוב לתשלום המס בפועל). מאחר שהדוחות החשבונאיים מופקים בסוף כל תקופה חשבונאית (לרוב שנה, חצי שנה או רבעון), חישוב המס מתבצע לתקופה מסוימת אולם חוקי המס מסדירים הסדרי גבייה במהלך השנה. במהלך התקופה משולמים מיסים בשיעור שנקבע מראש, כאשר בתום התקופה רשויות המס בוחנות אם הייתה גביית יתר/חסר ורשויות המס קובעות אם יוחזר התשלום העודף ששולם או שתדרש השלמה של המס החסר.

מיסוי דו-שלבי

המס מוטל בלא קשר למס המוטל על בעליה של החברה כיחידים.
לפי עיקרון זה נוצר מיסוי דו-שלבי על הרווח:
1) בשלב הראשון ממוסים מיסי החברה במס חברות
2) בעת חלוקת הרווחים הנותרים לבעלי המניות כדיווידנד, נגבה מס דיווידנד
מאחר שהחברה יכולה לבחור מתי לחלק דיווידנדים, יש באפשרותה לדחות את מס הדיווידנדים למועד כרצונה.

פקודת מס הכנסה

גביית מס החברות בישראל נעשית מכוח פקודת מס הכנסה. חלק ז' של הפקודה עוסק ב-"שיעורי המס" וקובע בין-השאר את שיעור מס החברות (סעיף 126 לפקודת מס הכנסה).
אקווה קלאודיה

אקווה קלאודיה (בלטינית: Aqua Claudia) היא אמת מים שפעלה ברומא בעת העתיקה. עבודות הקמת האמה החלו על ידי הקיסר קליגולה בשנת 38. האמה הושלמה בתקופת שלטונו של הקיסר קלאודיוס, בשנת 52 או, לפי סברה אחרת, בשנת 47,, נחנכה ב-1 באוגוסט באותה שנה, ונקראת על שמו.
מקורותיה של אמת המים במעיינות קארולאוס וקורטיוס, שהיו ממוקמים ליד אבן המיל ה-38 של ויה סובלאקנסיס.
האמה פעלה במשך 10 שנים, ולאחר מכן נסתמה. בשנת 71 שוקמה האמה על ידי הקיסר אספסיאנוס, ובשנת 81 שופצה על ידי הקיסר טיטוס. הקיסר נירון בנה אמת משנה בשם "אקוס נרוניאני" על מנת להוביל מים לרבעים נוספים של רומא. עם בניית חומת אורליאנוס שולבה האמה בחומה.
אורכה של האמה היה 69 ק"מ (מרביתם מתחת לפני הקרקע), והספקה היה 191,190 מ"ק מים מידי יממה.
נריין-מאר

היסטוריה

בטרם הקמת העיר בתחילת המאה ה-20, התקיים הכפר בלושצ'ליה. בשנת 1929 הוחל בבניית בית חרושת לעיבוד עצים ולידו הוקם יישוב עירוני לעובדי בית החרושת שנקרא על שמו של פליקס דזרז'ינסקי. ב-1931 לעיר הועבר המרכז האדמיניסטרטיבי של גליל ניינץ האוטונומי. ב-1933 שם היישוב שונה לנריין-מאר (העיר האדומה), בשפת הניינץ נריינה (אדום), מאר (עיר). ב-1935 היישוב נהפך לעיר. משנה זו העיר החלה להיבנות לפי תוכנית אדריכלית אחידה של רחובות ישרים ומקבילים, וכן בתים בגובה שתי קומות. ב-2002 בעיר נרשמה קהילה יהודית.
ויליאם אונרו

ראשית דרכו והשכלתו

אונרו נולד בעיר ויניפג אשר בפרובינציית מניטובה בקנדה. הוא השלים תואר ראשון (B.Sc) באוניברסיטת מניטובה ב-1967, ובהמשך גם תואר מוסמך באמנות (M.A) בשנת 1969 וכן דוקטורט בשנת 1971 באוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי בהנחיית ג'ון וילר.

תחומי מחקר

אונרו ביצע תרומה משמעותית להבנת תחומי הכבידה, חורים שחורים, קוסמולוגיה ושדות קוונטים במרחבים עקומים בנוסף לגילוי אפקט אונרו. בנוסף לכך, אונרו תרם לביסוס תורת הקוונטים בתחומים שונים כגון דה-קוהרנטיות קוונטית, ושאלת הזמן במכניקה קוונטית. כמו כן, הוא תרם להבנת משמעות החוסר מקומיות בתחום הקוונטים, ובאופן ספציפי את העובדה שחוסר המקומיות הקוונטית לא נובע ממשפט בל אלא שמכניקה קוונטית הי תאוריה מקומית בפני עצמה. אונרו הוא גם אחד המבקרים הגדולים של ניסוי אפשאר. אונרו עוסק גם במוזיקה ומלמד את פיזיקת המוזיקה.
מקס ריכטר

ביוגרפיה

ריכטר נולד בגרמניה בשנת 1966 ועבר עם משפחתו לבריטניה בגיל צעיר. למד קומפוזיציה ופסנתר באוניברסיטת אדינבורו, באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון ואצל המלחין האיטלקי הנודע לוצ'אנו בריו בפירנצה.
עם סיום לימודיו, יסד ביחד עם שותפים הרכב מוזיקלי קלאסי בשם Piano Circus וניגן בו במשך 10 שנים. ההרכב זכה להצלחה ופרסם חמישה אלבומים בחברת תקליטים הבריטית דקה, בהם ניגנו יצירות של מלחינים קלאסים בני-זמננו כמו ארוו פרט, פיליפ גלאס, בריאן אינו, מייקל ניימן, ג'וליה וולף וסטיב רייך.
לאחר שנים של נגינה בהרכב התפנה ריכטר לקריירת סולו והוציא ארבעה אלבומי סולו: Memoryhouse בשנת 2002, The Blue Notebooks בשנת 2004, Songs From Before בשנת 2006, 24 Postcards in Full Colour בשנת 2008 ו-Infra בשנת 2010.
בשנת 2005 הפיק את האלבום Lookaftering לזמרת האנגליה ואשטי בוניאן.
בשנת 2007 כתב את הפסקול לסרט הישראלי ואלס עם באשיר של הבמאי ארי פולמן, ובשנת 2008 זכה בפרס האקדמי לקולנוע האירופי לפסקול מקורי שכתב לסרט. ריכטר גם הלחין את הסרט "כנס העתידנים" של פולמן.
בשנת 2012 הוא יצר פסקול לסרט "ספרד" של אניה סלומונוביץ.
בשנת 2014 הלחין את הפסקול של הסדרה "הנותרים" (the leftovers).
בשנת 2015, שחרר את האלבום המאוד שאפתני SLEEP, המבוסס על קונספט של שנת לילה, ועל כן אורכו הוא כ- 8.5 שעות. האלבום כולל קטעים שברובם ארוכים (20–30 דקות) ומתבסס על הלחנה מינימליסטית לפסנתר, כלי קשת (כינור, ויולה וצ'לו), קולות ווקליים (סופרנו) וסנת'יסייזרים. הביקורות שיבחו את האלבום מאוד ואת ריכטר על הלחנתו. ריכטר תיאר את האלבום כ- "שיר ערש באורך 8 שעות". בנוסף לאלבום, שוחרר גרסה קצרה יותר של האלבום, From SLEEP, הנותנת טעימה באור של שעה מקטעים שונים ב- SLEEP המקורי.
בשנת 2016, הלחין מקס ריכטר את הפסקול לסרט המדע בדיוני "מורגן" של הבמאי לוק סקוט, בנו של רידלי סקוט.
יישוב ספר

בישראל, יישוב ספר הוא יישוב ששר האוצר הכריז עליו, באישור ועדת הכספים של הכנסת, כיישוב שתושביו ובעלי העסקים שבו זכאים לפיצוי מהמדינה גם בשל נזקי מלחמה עקיפים שנגרמו להם. לפי סעיף 35 לחוק מס רכוש וקרן פיצויים, התשכ"א-1961, נזק עקיף מוגדר כהפסד, מניעת רווחים או מניעת אפשרות לנצל נכסים, כתוצאה מפעולות מלחמתיות של צה"ל או של צבאות אויב או מפעולות איבה אחרות נגד ישראל. זאת, להבדיל מפיצויים בשל נזק מלחמה ישיר שנגרם לנכס, להם זכאים כל אדם או עסק, אף אם הם אינם גרים ביישוב ספר. את הקריטריונים לזכאות לפיצויים בגין נזק עקיף, קבע שר האוצר בתקנות.

הכרזות מיוחדות

במהלך מלחמת לבנון השנייה, שבה נגרמו נזקים עקיפים רבים לתושבי יישובים שלא הוגדרו כיישובי ספר, נקבעה הוראת שעה מיוחדת, שקבעה הסדר שונה לגבי אותם יישובים (באזור שכונה "אזור הגבלה"), והיא מבוססת על הסכם שנחתם בין הממשלה, ההסתדרות ולשכת התיאום של הארגונים הכלכליים. לפי ההסדר, נזקים שנגרמו לענפי החקלאות והתיירות באזור ההגבלה יפוצו בדומה למקביליהם ביישובי הספר. לעומת זאת, לגבי ענפי התעשייה, המסחר והשירותים נקבע הסדר שונה, לפיו הפיצוי יתבסס על 132.5% משכר העובדים, ולא על פי הערכת שמאי. לתושבי יישובי הספר ניתנה האפשרות לבחור בין שני ההסדרים, כאשר הפיצוי המבוסס על שכר העובדים ניתן באופן מיידי, והפיצוי על פי הערכת שמאי ניתן בהליך ממושך יותר. גופים מסחריים שונים באזור ההגבלה עתרו לבג"ץ נגד חלוקה זו, וטענו כי מדובר בפגיעה בשוויון, ואולם בג"ץ דחה עתירה זו. בעתירה אחרת, טענה החברה המפעילה את גני חוגה, כי אף היא מופלית לרעה, משום שלא הוגדרה כלל באזור ההגבלה, אף שנגרמו לה נזקים. אף עתירה זו נדחתה. עתירה נוספת הוגשה על ידי תושבי יישובים ערבים הסמוכים לגבול הצפון - ערב אל עראמשה, ג'יש, פסוטה ומעיליא - בטענה שאי הכרזתם כיישובי ספר על אף קרבתם לגבול מהווה אפליה. בעקבות עתירתם הוכנסו היישובים לרשימת יישובי הספר, והעתירה נמחקה.
ביוני 2007 הוכרזו יישובי עוטף עזה כיישובי ספר. ההכרזה נקבעה בתחילה עד סוף אוגוסט, אך הוארכה מאוחר יותר עד 29 בפברואר 2008. עקב עתירה שהוגשה לבג"ץ בעניין זה, הודיעה המדינה כי בכוונתה להאריך הכרזה זו עד סוף 2008.
בתקנות שהותקנו בעקבות מבצע עופרת יצוקה נקבעו כל היישובים שמרחקם מרצועת עזה אינו עולה על 40 ק"מ (בהתאם למפה שבתקנות) כיישובי ספר, לתקופת המבצע (27 בדצמבר 2008 - 19 בינואר 2009).
לאחר מבצע "צוק-איתן" שר האוצר החליט להשתמש בסמכותו מכוח סעיף 35 לחוק מס רכוש וקרן פיצויים, התשכ"א-1961, ולקבוע כי שדרות המצויה במרחק של 0-7 ק"מ מרצועת עזה, ואשר טרם הוכרזה כיישוב ספר, תהיה יישוב ספר קבוע, וזאת החל  מה 1 ביולי 2014 ותהיה תקפה למבצע "צוק איתן".
פרנצ'סקו צ'ילאה

ביוגרפיה

צ'ילאה נמשך למוזיקה מאז ששמע בגיל ארבע את האופרה "נורמה" של בליני. הוא למד בקונסבטוריון בנאפולי ולקראת סיום לימודיו חיבר את האופרה "ג'ינה" שזכתה להצלחה. בעקבות הצלחה זו חיבר את האופרה LA TILDA בסגנון אופרות ה-וריזמו.
ב-1897 כתב את האופרה "הארלזיינית" לפי מחזה של אלפונס דודה (למחזה זה כתב ז'ורז' ביזה את המוזיקה המפורסמת שלו "הנערה מארל"). את התפקיד הראשי שר הטנור הצעיר אנריקו קארוזו. האופרה לא זכתה בהצלחה אולם צ'ילאה לא התייאש ובשנת 1902 חיבר את האופרה המפורסמת ביותר שלו "אדריאנה לקוברר" עם קארוזו בתפקיד הגברי הראשי. האופרה מבוססת על חייה של השחקנית הצרפתיה אדריאנה לקוברר (1692–1730) שמתה בנסיבות מסתוריות, כנראה על ידי הרעלה בידי אחת מהידידות של מאהבה. העלילה "הותאמה" למדיום האופראי. האופרה זכתה בהצלחה עצומה ולמעשה זו היצירה היחידה של צ'ילאה המבוצעת עד ימינו. זמרות רבות שרו את התפקיד הראשי כמו רנאטה טבאלדי ומונסראט קאבאייה.
בשנת 1907 העלה את האופרה האחרונה שלו "גלוריה" בניצוחו של ארתורו טוסקניני. האופרה לא זכתה להצלחה וצ'ילאה הפסיק לחבר אופרות. הוא התרכז בהלחנת מוזיקה קאמרית והוראה בקונסבטוריונים של פאלרמו ונאפולי. הסונאטה שלו לפסנתר וצ'לו, יצירה רומנטית בסגנון המזכיר את בראהמס, עדיין נשמעת מדי פעם בקונצרטים. בשנת 1950 נפטר בגיל 84 בעיר וארזה.
פירמידת מוזיאון הלובר

עיצוב ובנייה

בשנת 1984 הזמין נשיא צרפת פרנסואה מיטראן את הקמת המבנה, שתוכנן על ידי האדריכל איי אם פיי ונבנה על ידי חברת ניקולט שארטרנד קנול (Nicolet Chartrand Knoll Ltd) ממונטריאול וחברת רייס פרנסיס ריצ'י (Rice Francis Ritchie) מפריז.
המבנה, שנבנה כולו מחלקי זכוכית, מגיע לגובה של 21.6 מטר, וצלעות בסיסו המרובע באורך 35 מטר. המבנה מורכב מ-603 מעוינים ו-70 משולשים. 
הפירמידה והלובי התת-קרקעי שמתחתיה נבנו בשל הקושי שנוצר בכניסה הראשית המקורית של הלובר להתמודד עם המספר הגדול של המבקרים מדי יום. ייחודו של המבנה הוא בכך שהמבקרים נכנסים דרך הפירמידה ויורדים ללובי מרווח ואז עולים שוב לתוך המבנים העיקריים של המוזיאון.
מספר מוזיאונים אחרים בעולם העתיקו את הקונספט של המבנה, בהם מוזיאון המדע והתעשייה בשיקגו.

מחלוקת

מבנה הפירמידה עורר מחלוקת ניכרת מכיוון שאנשים רבים חשו כי המבנה המודרני-עתידני נראה לא מתאים למוזיאון הלובר ולאדריכלות הקלאסית שבסביבתו. המלעיזים אף ייחסו את ההחלטה על בניית המבנה כחלק מ"שגעון פרעוני" של מיטראן. אולם אחרים שיבחו את המיזוג המוצלח של סגנונות אדריכליים מנוגדים, כמיזוג של ישן וחדש, קלאסי עם אולטרה-מודרני.
הפירמידה העיקרית היא הגדולה מתוך מספר פירמידות זכוכית שנבנו בסמוך למוזיאון, בהן פירמידה הפוכה המשמשת צוהר לקניון התת-קרקעי שנמצא מול המוזיאון. 
ראש עיריית פריז בעת הבנייה, ז'אק שיראק, אף ביקש למתוח כבלים שידמו את מראה הפירמידה, כך שהציבור יוכל לחוות את דעתו על השינוי המוצע לפני שתתחיל הבנייה בפועל.