google/wiki40b huggingface dataset:
ג'יימס פוקנר

ביוגרפיה

תפקיד הבכורה של פוקנר בקולנוע היה בשנת 1972 בסרט "הוואלס הגדול" כשגילם את יוזף שטראוס. סרטים נוספים בהם השתתף היו "אלבינו" (Whispering Death), ‏"Minder on the Orient Express", ‏"Zulu Dawn" בו גילם את דמותו של טיינמות' מלוויל , וכן בשני סרטי ברידג'ט ג'ונס גילם את הדוד ג'פרי. ב-1976 גילם את אגריפס הראשון בסדרת הדרמה של ה-BBC "אני, קלאודיוס", וב-1981 גילם את דמותו של אלדוס האקסלי בסרט "Priest of Love".
ב-1988 השתתף בעיבוד לספר "כלבם של בני בסקרוויל" בו גילם את סטייפלטון לצידו של ג'רמי ברט כשרלוק הולמס. ב-1991 שיחק בתפקיד אלכס מאיר, מנהל תחנת כח גרעינית בלארקסוקן, בעיבוד ל-"Devices and Desires" מסדרת ספר אדם דלגליש של פ.ד. ג'יימס. בסרט היטמן שיחק בתפקיד הסוכן סמית'. בסדרת הטלוויזיה "קובינגטון קרוס", בהפקה בריטית/אמריקאית, גילם את ברון ג'ון מולנס. הוא דיבב את סוורוס סנייפ במשחקי הווידאו של הארי פוטר. בסרט "סוכן סמוי קודי בנקס 2" כיכב בתפקיד לורד קנוורת'.
ב-2008 גילם את הקרדינל רהדס (Rhades) במותחן הגרמני "Bibelkode". הוא גילם את דמותו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי (פרנצ'סקו דלה רוברה) בסדרת הדרמה "הסודות של דה וינצ'י". ב-2014 השתתף בעונה החמישית של סדרת הדרמה התקופתית עטורת השבחים "אחוזת דאונטון" בתפקיד לורד דניאל סינדרבי.
ארון טבייט

קורות חיים

טבייט נולד בעיר מידלטאון שבניו יורק להוריו פוזי וסטנלי טבייט, ויש לו אח אחד צעיר ממנו. שם המשפחה שלו הוא שם נורווגי.
הוא סיים את לימודיו בתיכון מידלטאון בשנת 2011, שם היה פעיל בתיאטרון ובספורט. הוא שיחק גולף, כדורגל וכדורסל ובמקביל הופיע בכל אחת מארבע ההופעות שהפיק תיאטרון בית הספר. 
טבייט דחה הצעות מבתי ספר לעסקים כדי ללמוד ביצועים קוליים ב"מכללת איתקה", החלטה שהוריו עודדו אותו לקבל.

קריירת משחק

בשנת 2006 הופיע טבייט במחזמר המצליח "היירספריי" בתפקיד הנער לינק לארקין.
ב-2007 שיחק לראשונה בסרט, "עיר רפאים" בתפקיד קטן.
ב-2008 שיחק במחזמר "מרשעת" בתור הנסיך פיירו.
ב-2009 התפרסם בסדרה "אחת שיודעת" בתפקיד טריפ ואן דר בילט, בן דודו של הסטודנט נייט ארצ'יבלד (צ'ייס קרופורד) והשתתף במחזמר "כמעט נורמלי".
ב-2010 שיחק בדרמה העצמאית "יללה" בתפקיד המשורר פיטר אורלובסקי, שותפו לחיים של אלן גינסברג (ג'יימס פרנקו).
ב-2011 שיחק בתפקיד הנוכל פרנק ויליאם אביגנייל במחזמר "תפוס אותי אם תוכל".
ב-2012 הוא גילם את אנז'ולרא בעיבוד הקולנועי למחזמר "עלובי החיים".
הוא כיכב בסדרת הטלוויזיה "גרייסלנד" בתפקיד סוכן ה-FBI מייק וורן. הסדרה רצה למשך שלוש עונות, בין 2013 ל-2015.
החל מקיץ 2019 משחק בתפקיד הראשי מחזמר מולן רוז' בברודוויי בתפקיד האמן כריסטיאן.
הרקולס: המסעות המופלאים

עלילה

לסדרה קדמו חמישה סרטי טלוויזיה מצליחים אשר בעקבותיהם נעשתה סדרת המשך זו במטרה לגולל את מעלליהם של הרקולס (קווין סורבו) וחברו איאולאוס (מייקל הרסט).
דמותו של הרקולס נמצאת בעולם המיתולוגי של אלי יוון העתיקה, פרקי הסדרה מתמקדים בהרקולס המנסה להתגבר על מות משפחתו תוך כדי הריגת שליחי אמו החורגת, הרה, אשת זאוס ומלכת האלים, אשר הרגה את משפחתו עקב קנאה לזאוס (מלך האלים), בעלה ואביו של הרקולס, לאחר שבגד בה והוליד את הרקולס מבת-אנוש. עם זאת, רבים הפרקים המתמקדים בעזרתו של הרקולס לזולת, מלחמותיו נגד מפלצות, ונגד האלים בעלי הרוע, ובנוסף מסעותיו הרבים אל מעבר ליוון עצמה. משפט המפתח של סדרה זו הוא: "הדבר היחידי אשר עולה על כוחו הפיזי והעצום של הרקולס הוא טוב לבו", ואכן הרקולס מוצג בה כקדוש נודד העוזר לנדכאים בכל מקום בו הוא עובר.
פאי סטייק וכליות

פאי סטייק וכליות (באנגלית: Steak and kidney pie) הוא אחד המאכלים המסמלים את המטבח הבריטי. פאי זה ממולא בתערובת של בשר בקר, וכן כליות של שור, כבש או חזיר. הפאי נאפה בתנור, ומוגש עם רוטב חום העשוי מרוטב ווסטרשייר.
אכילת פאי הייתה נפוצה באנגליה כבר החל מהמאה ה-15 ואף קודם לכן. השימוש בבשר בקר בפאי מקורו בראשית המאה ה-19, לאחר המהפכה התעשייתית והליכי העיור שפקדו את אנגליה. החלפת חלק מהבשר הקצוץ בבשר כליות של חזיר נועד כדי להוזיל את עלויות המנה ולהגדילה (בשר הכליות היה זול יותר), וכן לשנות את טעמה ולגוון אותה.

פודינג סטייק וכליות

גרסה אחרת של מאכל זה, הנפוצה אף היא במטבח הבריטי היא פודינג סטייק וכליות (באנגלית: Steak and kidney pudding). מאכל זה עשוי מאותם מרכיבים, אולם מדובר בפודינג המאודה ברוטב העשוי בעיקר משומן. בניגוד לאפייה הקצרה יחסית של הפאי, להכנת הפודינג יש לאדות את המרכיבים מספר שעות רב.
Big in Japan

רקע

שם השיר בא מן הביטוי "Big in Japan" ששימש לתיאור להקות מערביות שזוכות להצלחה גדולה ביפן, אך מקבלות תשומת לב מעטה בארצות מוצאן. ב-1986 טען גולד כי הוא קנה אלבום של להקה בריטית לא ידועה שנקרא "Big in Japan". גולד הסביר כי כוונת הביטוי היא ש"אם אינך זוכה להכרה מהסביבה הקרובה, אתה יכול להצליח במקום אחר. יפן מספיק רחוקה. הביטוי הזה מתאים לסיפור על זוג האוהבים בשיר שמנסה להיגמל מהירואין, ומדמיין כמה נפלא יהיה לאהוב מבלי שיצטרכו את הסם. לכן השתמשתי בו בפזמון של השיר".
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי דיטר מאייר. במשך השנים הוציאה הלהקה גרסאות נוספות לשיר, ואמנים אחרים הוציאו אף הם גרסאות כיסוי לשיר, בהם להקת גואנו אפס בשנת 2000.
יואנס זונאראס

יואנס זונאראס (ביוונית:  Ιωάννης Ζωναράς, בלטינית: Ioannes Zonaras) היה היסטוריון ומחבר קנונים ביזנטי, שחי משלהי המאה ה-11 עד אמצע המאה ה-12.
זונאראס שירת כמפקד המשמר והמזכיר האישי של הקיסר אלקסיוס הראשון קומננוס, ועם מותו פרש לחיי נזירות אל אַיִיָה גְלִיקֶרִיָה (Αγία Γλυκερία, כיום Incirli Adasi), שם בילה את שארית ימיו בכתיבת ספרים. 
חיבורו החשוב ביותר, "תמצית ההיסטוריה" (Επιτομή Ιστορίων) בשמונה-עשר ספרים, מקיף את קורות העתים מבריאת העולם עד מות הקיסר אלקסיוס (1118). החלק העוסק בהיסטוריה הקדומה מבוסס במידה רבה על יוסף בן מתתיהו; לכתיבת ההיסטוריה של רומא הסתמך בעיקר על דיו קאסיוס, שעשרים הספרים הראשונים של חיבורו אינם ידועים ממקום אחר. ניקטאס אקומינאטוס (Nicetas Acominatus) המשיך את חיבורו ההיסטורי של זונאראס מן המקום בו נפסק. 
חיבורים תאולוגיים שונים יוחסו לזונאראס – פירושים על האיגרות הקנוניות של האבות ועל הפואמות של גרגוריוס מנאזיאנזוס; חיי הקדושים; ומסה על הקנונים האפוסטוליים – ואין כל סיבה להטיל ספק כי אומנם הוא שכתבם. ברם, הלקסיקון שהגיע לידינו ונושא את שמו נכתב קרוב לוודאי על ידי מישהו בשם אנטוניוס מונקוס.
יחד - העמותה לחייל הבודד

יחד - העמותה לחייל הבודד היא עמותה למען חיילים בודדים בישראל, התומכת בחיילים בעת גיוסם לצה"ל, בתקופת השירות הצבאי ולאחר שחרורם מהשירות.
העמותה הוקמה בשנת 2004 תחת השם "ישראלים בכחול ולבן", במטרה לתמוך ולסייע לחיילי צה"ל. עם השנים, התפתח בסיס הפעילות של העמותה בחיפה, בדגש על חיילים המתגוררים בצפון. בשנת 2009 נרשמה עמותת יחד. בצה"ל משרתים כ-5,000 חיילים בודדים. מתנדבי העמותה פועלים בשיתוף עם צה"ל, במטרה לסייע לכל צורכי החיילים, מעבר לצורכי הצבא.
פעילות העמותה כוללת אספקת אוכל לחיילים לסופי שבוע ולחגים על בסיס קבוע, איסוף ריהוט וציוד חשמלי מתורמים והעברתם אל בתי החיילים, סיוע במקרים בהם חיילים נקלעים לקשיים כלכליים, תמיכה במקרים של קשיי התנהלות מול מוסדות ואף השתתפות באירועים חגיגיים בהם טקסי השבעה ואירועים אליהם מוזמנים בני משפחות של חיילים.
יו"ר העמותה - עמי מורג.
מנכ"לית העמותה - חנה שביט.
מרכז העמותה נמצא ברחוב נורדאו 12 בחיפה, ובו משרדי העמותה ומועדון לחיילים.
דייוויד קלדר (שחקן)

ביוגרפיה

קלדר נולד בפורטסמות' שבהמפשייר. הוא למד משחק בבית הספר של תיאטרון בריסטול אולד ויק. תפקידיו הבולטים ביותר בטלוויזיה הם פקד בילוש ג'ורג' רזניק בסדרת הדרמה "Widows", ונייתן ספרינג בדרמת המדע בדיוני "Star Cops". ב-1989 הופיע בעיבוד טלוויזיוני לרומן "Nice Work" מאת דייוויד לודג'. ב-2012 גילם את קפטן אדוארד סמית' במיני-סדרה של ITV "טיטניק". בשנים 2005 ו-2006 שיחק בתפקיד השוטר ג'ורג' דיקסון בעיבוד רדיופוני של סדרת הטלוויזיה הוותיקה "Dixon of Dock Green" של ה-BBC.
עוד בטלוויזיה הופיע בסדרות: "המקצוענים", "אויב על סף ביתי", "Minder", "ברז'ראק", "The New Statesman", "בין השורות", "ברמוול", "המפצח", "דיאל ופסקו", "בקצב הלב", "Sleepers", "ספוקס", "רציחות במידסומר", "הנוכלים", "להעיר את המתים", "המלך והגרושה", " A Touch of Frost", "בדם קר", "Burn Up", ו"הודיני". הוא גילם את הרולד הרדמן, יו"ר מנצ'סטר יונייטד ב-1958 כשהתרחש האסון האווירי במינכן, בדרמה "יונייטד" ששודרה ב-BBC באפריל 2011. ב-2013 הופיע בסדרה "האנשים הלא נכונים" בתפקיד מר ריד.
ב-1999 שיחק קלדר בתפקיד סר רוברט קינג בסרט "העולם אינו מספיק" מסדרת סרטי ג'יימס בונד. תפקידים נוספים שלו בקולנוע כוללים את "שעות גנובות" (1982), "מותו של עתונאי" (1986), "חברות מאמריקה" (1991), "פנים משקרות" (1996), "סיפורי פיות" (1997), "The King Is Alive" (מ-2000), "הבושם" (2006), "המומיה 3" (2008), והסרט "Rush" (מ-2013).
ב-1979 הופיע קלדר בסרט לשירות הציבור בתפקיד קצין למניעת פשעים, ששואל אנשים לחשוב איך יכנסו לביתם אם יאבדו את המפתחות. הסרט נועד לעודד אנשים לדאוג לאבטחת בתיהם. בפברואר 2010 שיחק קלדר בתפקיד סטיוארט בל בסרט הטלוויזיה "On Expenses".
באוקטובר 2012 שיחק קלדר בתפקיד גאס במחזה "המדריך להומוסקסואל אינטליגנטי לקפיטליזם וסוציאליזם עם מפתח לכתבי הקודש" מאת טוני קושנר בתיאטרון המפסטד.
באוקטובר 2016 הופיע בתפקיד מר בראף במיני-סדרה של ה-BBC, עיבוד לרומן "אבן הירח" מאת וילקי קולינס. באוקטובר 2017 החל לגלם את התפקיד הראשי במחזה "יוליוס קיסר" שהועלה בתיאטרון ברידג'.
קובינה

היסטוריה

ההתיישבות באזור החלה בשנת 1882 כאשר מספר מתיישבים הקימו עיירה קטנה. 9 שנים לאחר מכן, בשנת 1901 העיירה הפכה רשמית לעיר.
התושבים היו בעיקר חקלאים אשר גידלו תפוזים ואשכוליות. בשנת 1909 קובינה הייתה ספקית התפוזים השלישית בעולם.
אחרי מלחמת העולם השנייה חל שינוי בתושבים ורובם עזבו את החקלאות. קובינה קיבלה אופי יותר עירוני כאשר התחילו להתיישב בה משפחות צעירות. כיום רוב תושביה עובדים בלוס אנג'לס.

גאוגרפיה

קובינה שוכנת בעמק סן גבריאל לצלו של רכס הרי סן גבריאל, שוכנת 35 ק"מ מזרחית ללוס אנג'לס. היא נחשבת לפרבר של לוס אנג'לס וחלק גדול מתושביה עובדים בעיר הגדולה.
היא גובלת בווסט קובינה בדרום ובדרום-מערב, אירבינדייל, וינסנט ובולדווין פארק במערב, אזוסה וגלנדורה בצפון, סן דימס במזרח ופומונה בדרום-מזרח.
שטחה של קובינה הוא 18.1 ק"מ רבועים.
ריי צ'ארלס

ביוגרפיה

ריי צ'ארלס נולד באולבני שבג'ורג'יה ועבר בילדותו לפלורידה. בגיל 5 הוא החל בהדרגה לאבד את ראייתו, ועד גיל 7 הוא התעוור לחלוטין. בפלורידה הוא למד בבית הספר סנט אוגוסטין לחרשים ועיוורים, בו למד לראשונה לנגן על פסנתר. לאחר מכן עבר לסיאטל, שם החל להתפרסם כמוזיקאי.
במהלך שנות ה-50 הצליח במצעדי ה"רית'ם אנ' בלוז" בארצות הברית עם להיטים רבים כמו
"Baby Let Me Hold Your Hand" "I Got a Woman" ו-"This Little Girl of Mine". לקראת סוף העשור ובתחילת שנות ה-60 דרך כוכבו גם בקרב קהל אוהבי הפופ עם השירים "What`d I Say" ו-"Hit the Road Jack". לקראת סוף שנות ה-60 גיוון את סגנונו והחל להקליט שירי רוק אנד רול אך לא זנח את הפופ. מאז הוציא עשרות תקליטים מגוונים ומצליחים, ובהם שירים שחיבר בעצמו וביצועים שלו לשירים של אחרים. ריי צ'ארלס המשיך להופיע גם בשנות ה-80 וה-90, עד למותו ב-2004. 
ריי צ'ארלס תרם גם לתעשיית הקולנוע. להיטיו נשמעו בסרטי קולנוע כגון ג'ורג'יה והוא גם הופיע בסרטים אחדים. הוא הופיע בסרטים מסוגת הקומדיה, כשהוא משחק את עצמו. הבולט בסרטים אלה היה האחים בלוז (1980). בסרטים אלה מימש ריי צ'ארלס את אהבתו הגדולה לספר בדיחות על עיוורונו והוא נראה בהם כשהוא יורה באקדח, נוהג באוטובוס וכיוצא בזה. בשנת 2004 יצא הסרט הביוגרפי 'ריי', בכיכובו של ג'יימי פוקס, שזכה בפרס אוסקר על גילומו של צ'ארלס. 
צ'ארלס גם פעל למען המאבק בגזענות כשסרב להופיע באולם בג'ורג'יה שבו הייתה הפרדת גזעים, ולא הותר לצופים השחורים להיכנס לאולם עם אלו הלבנים. מספר שנים לאחר מכן הוקירה אותו מדינת ג'ורג'יה כשהפכה את השיר (שנכתב על ידי ביקס ביידרבק והוגי קרמייקל וזכה לתהילה בביצוע ריי צ'ארלס), "ג'ורג'יה בלבי" (Georgia on my mind) להמנונה הרשמי.
לצד הצלחותיו של ריי צ'ארלס הוא נודע גם בהסתבכויות שונות. הסתבכויות אלה כללו התמכרות לסמים ובגידות באשתו.
ביוני 2004 נפטר צ'ארלס בביתו שבבוורלי הילס, לוס אנג'לס, לאחר מאבק במחלת כבד.

דיסקוגרפיה

לריי צ'ארלס ראו אור 55 אלבומי סטודיו, 7 אלבומי הופעות חיות ו־127 סינגלים (חדשירים).
כמו כן יצאו במהלך השנים אלבומי אוספים רבים, לפני ואחרי מותו.
הדיסקוגרפיה (ללא אוספים וסינגלים):
לקוואנט (אי)

גילוי ומיפוי האי

האי נסקר לראשונה באופן חלקי על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897 - 1899). 
משלחת זו קרא לקצהו הצפוני של האי "כף קייזר" (Cape Kaiser). 
האי נסקר וצולם על ידי משלחות סקר בריטיות בין השנים 1955 - 1958.

מקור השם

המשלחת הבלגית קרא לאי "האי קייזר".
סקר שטחי חסות איי פוקלנד (אחת המשלחות הבריטיות) נתנה לאי את שמו הנוכחי. 
האי נקרא על שמו של ז'ורז' לקוואנט, מגלה ארצות בלגי, שהיה סגן מפקד המשלחת האנטארקטי הבלגית, והיה הסוקר האחראי על הסקר הראשון של מצר ז'ארלש.
הנה אני בא

הנה אני בא הוא פזמון שביצעה להקת הדג נחש. השיר נכתב והולחן על ידי חבריה ויצא לאור בשנת 2006, כחלק מאלבום האולפן הרביעי של הלהקה, בעזרת הג'אם.

רקע

הדג נחש החלה את פעילותה כלהקה בירושלים. במשך הזה עזבו כל חבריה את העיר, מלבד סולן הלהקה שאנן סטריט.
השיר נכלל באלבומה של הלהקה בעזרת הג'אם. הוא הגיע למקום השני במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת התשס"ו (2006) של גלגלצ ולמקום ה-20 במצעד השנתי של רשת ג'. גרסה נוספת לשיר יצאה בשיתוף פעולה עם תוכנית הטלוויזיה ארץ נהדרת, והוקדשה לבחירות לכנסת השבע עשרה.
כשנתיים לאחר הוצאת השיר, שולבו קטעים ממנו בסרט אל תתעסקו עם הזוהן, לצד קטעים אחרים משירים של הלהקה. כן שולב השיר בטריילר של הסרט. "הנה אני בא" הפך לשיר המזוהה עם הסרט, וצופים בארצות הברית למדו לצעוק את השורה "הנה אני בא" בעברית ברגעים המתאימים].

תוכן השיר

בשיר מתח בין שני קצוות: המעבר בין ירושלים שהיא העיר בה גדל הדובר, המאופיינת באווירה דתית ורגועה, לעומת תל אביב המאופיינת באווירה ליברלית ותוססת.
בבית הראשון של השיר משבח הדובר את עירו ירושלים. בהמשך הבית הוא מזכיר חסרונות של העיר ותהליך הדרדרות שעברה. הוא מתאר אותה כ"אפור, משעמם ואין ים". במשך שלוש שנים הוא מתלבט אם לעזוב אותה, עד שלבסוף הוא מחליט לעבור לתל אביב.
הדובר נהנה מיתרונותיה של תל אביב. הוא משבח את הנהנתנות שבה, אך כעבור זמן לא רב הוא מחליט לחזור בחזרה לירושלים, ומציין בין חסרונות העיר תל אביב גורמים כגון רעש, לחות ועלות שכר הדירה בעיר. לאחר שלוש שנים של התחבטויות הוא מחליט לחזור לירושלים.
בבית השני מהלל הדובר את העיר ירושלים, המכונה על ידו "כפר". הרוגע והשקט בעיר מיטיבים עימו. עם זאת, בסוף השיר הדובר מחליט לעזוב שוב את ירושלים לעבר תל אביב.
וילינגטון אורטיס

קריירת משחק

אורטיס נולד בטומקו שבקולומביה. כבר בגיל צעיר הרשים ביכולותיו הטכניות ומהירותו, שהביאו אותו כבר בגיל 17 ללבוש את מדי הנבחרת של מחוז נריניו. הוא התגלה על ידי פליקס אסקוטה, אבל תחילת דרכו לא הייתה פשוטה והוא נכשל כאשר נבחן בדפורטיבו פריירה ובאמריקה קאלי. בגיל 19 הוא הגיע לקבוצת הנוער של מיונאריוס ושם החל לבלוט. הוא כיפר על גובהו הנמוך (1.69 מטר) בזריזות שלו, בראיית המשחק, בשליטה בכדור וכן בכיבוש שערים.

מיונאריוס

אורטיס ערך את הבכורה שלו בקבוצה בינואר 1972 במשחק ידידות מול הקבוצה הברזילאית, אינטרנסיונל וכבש את שער הניצחון. אורטיס הוליך את מיונאריוס לשני תוארי אליפות ב-1972 וב-1978 וכן לסגנות בשנים 1973 ו-1975. היה חלק משלישיית ההתקפה שזכתה לכינוי "BOM", ביחד עם חיימה מורון ואלחנדרו ברנד. אורטיס שיחק עם הקבוצה בארבעה טורנירי קופה ליברטדורס: 1973, 1974, 1976 ו-1979 כאשר בשניים הראשונים הוליך את הקבוצה לחצי הגמר, הישגה הטוב ביותר עד היום. 
בגלל יכולותיו הטכניות וזריזותו, היווה מטרה לשומריו שפגעו בו לא פעם על מנת לעצור אותו ולעיתים אף הרחיקו לכת. זכורה בעיקר פגיעה אחת בו בשנת 1979 על ידי אנטוניו פלסיוס, שנכנס בו בחוזקה וגרם לו להיעדר זמן רב מהמגרשים, עד כי לא היה בטוח שאורטיס יוכל לחזור ולשחק.

דפורטיבו קאלי

בסוף 1979 עבר לדפורטיבו קאלי בהעברה בסך ההעברה היה 13 מיליון פסו, שנחשבה ליקרה ביותר בתולדות הליגה. סכום. אורטיס אף דחה הצעות מברצלונה וולנסיה כדי להצטרף לקאלי. בעונת 1980 סיים כמבקיע המצטיין של הקבוצה עם 17 שערים, אך לא הצליח להוביל את הקבוצה לאליפות. בעונה שאחר כן השתתף אורטיס עם הקבוצה בגביע ליברטדורס וזכור במיוחד בזכות הצטיינותו במשחק החוץ מול קבוצת ריבר פלייט הארגנטינאית, בו כבש שער והוביל את קבוצתו לניצחון בתוצאה 1-2 על קבוצה שכללה כמה שחקנים שהיו שותפים לזכייתה של ארגנטינה במונדיאל 1978.

אמריקה קאלי

אורטיס עבר לשורות אמריקה קאלי ב-1983 וערך את הבכורה במשחק ידידות בפברואר של אותה שנה מול בוקה ג'וניורס. את אמריקה הוליך לארבע אליפויות רצופות בשנים 1983-1986. כמו כן, הוליך את אמריקה, שהייתה באותן שנים אחת הקבוצות הטובות ביבשת דרום אמריקה, לשלושה גמרים רצופים בגביע הליברטדורס, אשר בכולם הפסידה. אורטיס פרש ממשחק פעיל בשנת 1988 במדי אמריקה ושנה מאוחר יותר, אירגן לו המועדון משחק פרידה מול קבוצת נסיונל האורוגוואית, אז מחזיקת הגביע הביניבשתי.

נבחרת לאומית

אורטיס שיחק במדי הנבחרת הלאומית במסגרת במוקדמות מונדיאל 1974, 1978, 1982 ו-1986, אולם מעולם לא כה להעפיל למונדיאל. אורטיס שיחק גם בטורניר הקופה אמריקה בשנים 1978 ו-1979. בטורניר הראשון כבש שערים בסיבוב הראשון מול אקוודור ובחצי הגמר מול אורוגוואי, אך במשחק הגמר מול פרו הפסידה קולומביה במשחק השלישי והמכריע. אורטיס שיחק גם בנבחרת שהשתתפה באולימפיאדה ב-1972.
משחקו האחרון בנבחרת היה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986, ב-3 בנובמבר 1985 מול פרגוואי במשחק שנערך בקאלי. קולומביה ניצחה 1-2 ואורטיס כבש את אחד השערים.
אורטיס רשם בסך הכול 49 הופעות במדי נבחרת קולומביה בהן כבש 12 שערים.

קריירת אימון

לאחר פרישתו הקדיש אורטיס את עצמו לאימון של ילדים ונוער. תחילה במחלקת הנוער של מיונאריוס ואחר כך עם נבחרת קולומביה עד גיל 17, איתה זכה במדליית הזהב במשחקים הדרום אמריקאיים. אחר כך הוליך את הנוער של אמריקה קאלי זכייה בתארים, בהם אליפות הליגה השלישית ב-1996.
DST

משימות ומבצעים ידועים

יכולתו של הארגון להוות כחומה בצורה לאיומים חיצוניים הועמדה במבחן במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה (1954-1962) כאשר נאבק ב-ORAF – הארגון להתנגדות צרפתית-אלג'ירית.
ב-3 בדצמבר 1973 סוכני DST התחזו לשרברבים ונתפסו כשהם מנסים להתקין מכשירי ציתות במשרדי העיתון Canard Enchaine, השערורייה שפרצה בעקבות המקרה הביאה להתפטרותו המאולצת של משרד הפנים הצרפתי, ריימון מרסלין.
אחת מהמשימות המוצלחות ביותר שלו הייתה גיוסו של קצין ביון רוסי בכיר בתקופת המלחמה הקרה, קצין מודיעין מההירארכיה של הקג"ב או הגר"ו (המודיעין הצבאי), הקצין העריק סיפק לצרפתים מידע רב ערך לפני שנעצר בתחילת שנות ה-80 והוצא להורג.
סופו של מילטון לוי

תקציר העלילה

מילטון לוי (אושיק לוי) הוא פועל במפעל מתכת שעובד קשה לכלכל את משפחתו ומסתבך בהלוואות לשוק האפור. על רקע מצבו הוא רב כל הזמן עם אשתו דינה (אהובה קרן).
דני (דב גליקמן) הוא חברו הקרוב של מילטון. הוא חזר מארצות הברית ארצה לאחר חמש שנים לאחר שעסק בעסקים מפוקפקים. גם לו חייב מילטון כסף. הוא גר כעת בדירתה של חברתו תרזה (רחל דיין) שהייתה בעבר חברתו של מילטון. תרזה רוצה להיות זמרת ומופיעה לפני האמרגן ג'קי (ניסן נתיב), אך הוא לא מתרשם ממנה.
משפחתו של מילטון כוללת גם את גיסו אברם (יעקב אשכנזי) הנשוי לאחותו רבקה (יהודית מילוא), את הוריו הגרושים לאה (לילית נגר) ואביו (אבנר חזקיהו) ודודו זכי (יוסף שילוח). האב הוא מתווך נדל"ן כושל שמבקש ממילטון לחתום לו כערב על עסקותיו והדוד זכי הוא חולה סרטן ומכור לתרופות.
כולם מצפים למותה של הסבתא כדי לחלוק את ביתה ורכושה.
מזכירת המפעל מאשה (רבקה גור) מוסרת למילטון מכתב פיטורין ומצבו מתחיל להידרדר. דני לוחץ עליו כל הזמן "לעשות מכה", ומילטון מסכים לבסוף. דני מתחיל לצרוך סמים עוזב את תרזה ומנהל יחסים עם רבקה, דבר שמביא לסכסוך קשה בין השניים ומילטון חוזר לתרזה.
רבקה מודיעה לדני שלסבתא החולה יש כסף בבית ודני פורץ לביתה, אך לא מוצא דבר. זה מוציא את מילטון מדעתו והוא הולך לחפש את דני ולומר לו מה שהוא חושב עליו, אך דני מקדים אותו, יורה והורג אותו.
תפילת השל"ה

מקור התפילה

מקובל לכנות תפילה זו כתפילת "השל"ה", על אף שהשל"ה כתב שם שתפילה זו אינה פרי יצירתו, אלא של "אחד המדקדקים הדבקים בהשם".
השל"ה לא פירט מיהו אותו מדקדק שחיבר תפילה זו, וישנם השערות שונות בדבר זהותו. יש שכתבו שמחבר התפילה הוא רבי שבתי סופר (מפרמישלאן), שכן אף בסדורו (סידור הרש"ס), נמצאה תפילה זו. אחרים דחו טענה זו, משום שנראה שתפילה זו נוספה בסידורו מאוחר יותר בעקבות דברי השל"ה.
אחרים כתבו שמקור התפילה הוא מהמקובל רבי בנימין הלוי, שלדעתם אף חיבר את ספר חמדת ימים.

זמן ואופן אמירת התפילה

הקדמון שחיבר התפילה לא פירט בדבריו זמן המועיל לאומרה, אך השל"ה שהביאה כתב "וליבי אומר שעת רצון לתפילה זו בערב ראש חודש סיון, הוא החודש שבו ניתנה התורה, ואז נקראים בנים לה' אלוקינו".
עוד כתב השל"ה "וראוי ליישב בתענית ביום ההוא הוא ואשתו, ויתעוררו בתשובה ויתקנו כול ענייני הבית איסור והיתר וטומאה וטהרה וכל העניינים, ויתנו צדקה לעניים הגונים. ואם אפשר לבעל להתענות אז הפסקה מה טוב ומה נעים, ועל כל פנים יהיה תענית גמור ככל דיני תענית צבור".

אמירתה בשבת

בפוסקים נחלקו בדין אמירת תפילה זו כשחל ערב ר"ח סיון בשבת, מאחר שאסור לבקש על צרכיו בשבת. יש שכתבו לאסור מטעם זה לאומרה בשבת. ויש שכתבו להתיר וטעמם הוא משום שבקשת צרכים רוחניים לא נאסרה בשבת. אחרים כתבו להקדים לאומרה בערב שבת.
ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה

ביוגרפיה

נולד בברצלונה לפרנסיס וקורליינה ויווס פונס סיסיליה, הוסמך ככומר ב-1973, מונה כעוזר בישוף ברצלונה ב-1993, כסגן בישוף אורז'יי ב-2001 וכבישוף אורז'יי בשנת 2003. במרץ 2011 הוכתר ויווס אי סיסילה כארכיבישוף בתוארו האישי.

כבישוף

ז'ואן הוכתר לבישוף אורגל בידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. ז'ואן נושא בתואר בישוף אורז'יי מאז שנת 2003, ובתוקף כך מכהן כאחד משני הנסיכים המכהנים ביחד כראשי המדינה של אנדורה.
הפרדס של עקיבא

תקציר

זהו סיפורה של רחל. בת עשירים בתקופה שלאחר חורבן בית המקדש השני, כאשר היהדות מנסה לגבש את עצמה לחיים ללא מקדש ועבודת קורבנות אלא באמצעות לימוד התורה ופירושה. רחל, ביתו של כלבא שבוע, איש אמיד התומך כלכלית במוסדות לימוד התורה מיעד אותה לתלמיד חכם בשם ישמעאל, אולם רחל עצמה מעדיפה את אחד מעובדיו בשם עקיבא - בוּר בן למשפחת גרים. היא נישאת לו בחשאי ובעקבות כך מנושלת מבית אביה.
רחל מפצירה בבעלה שיצא וילמד ויהיה לרבי, ולאחר זמן מה הוא נעתר לתחינותיה ומסרב לשוב לביתו עד שיגשים משאלה זו שלה. לאחר שנים ממושכות בהם רחל חיה בגפה ומפרנסת בכוחות עצמה את לימודי בעלה ואת ילדיהם, חוזר עקיבא לאחר שהוסמך לרב כאחד האנשים המשפיעים ביותר ביהודה.
הספר ממשיך ומתאר את הוויכוחים הפנימיים אצל החכמים וכן את יחסיהם עם הנצרנים. רבי עקיבא ממשיך בהשפעתו וכן בדבקותו בתורה ומצליח להגיע לפרדס ומצליח לצאת ממנו חי, בריא ושלם. חוויה קשה זו שעבר, גורמת לו לתמוך במורדים ובמנהיגם בר כוכבא.
אוגוסטה, מרקיזת באדן-באדן

ביוגרפיה

אוגוסטה נולדה ב-10 בנובמבר 1704 בארמון יוהניסבורג, ללודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן ולזיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג, בתם של יוליוס פרנץ, דוכס סקסוניה-לאוונבורג והדוויג מפפאלץ-זולצבאך. בשנת 1707 מת אביה, ואחיה לודוויג גאורג, מרקיז באדן-באדן עלה לשלטון במקומו, תוך שאמה משמשת כעוצרת בשמו. אמה הייתה פטרונה גדולה של האמנויות, והפכה את באדן-באדן למרכז תרבות ארכיטקטונית.
בהגיעה לפירקה, אמה חיפשה חתן עבורה, והועלו שתי הצעות; הצעה אחת הייתה לחתנה עם אלכסנדר פרדיננד, נסיך טורן וטקסיס, בנו של אנזלם פרנץ, נסיך טורן וטקסיס השני, ואילו ההצעה השנייה הייתה לחתנה עם לואי, דוכס אורליאן, בנו של פיליפ השני, דוכס אורליאן. אוגוסטה העדיפה את ההצעה הגרמנית, בעוד אמה העדיפה את ההצעה הצרפתית, על מנת לחזק את הקשר עם צרפת, ואכן ב-18 ביוני 1724 התחתנה אוגוסטה עם לואי, דוכס אורליאן, ונדונייתה נקבעה על סך 80,000 ליברות.
בשנת 1725 נולד בנה לואי פיליפ, דוכס שארטר, ובשנת 1726 נולדה בתה לואיז מארי ד'אורליאן. 3 ימים לאחר לידת בתה, ב-8 באוגוסט 1726 מתה אוגוסטה בפאלה רויאל, פריז, והיא בת 22 שנים בלבד.
יצחק אורן

יצחק אורן (נאדל) (1918 - 27 במרץ 2007) היה סופר עברי, מתרגם ועורך.

תולדות חייו

אורן (נאדל במקור) נולד בעיר אולן אודה, בירת הרפובליקה הבוריאט מונגולית שבסיביר, ברית המועצות לשעבר. אביו היה מורה לשפה העברית, והוא גדל בבית עברי וציוני. בשנת 1924 השתקעה משפחתו בעיר חרבין, בירת מנצ'וריה שבסין.
בשנת 1936 עלה אורן לארץ ישראל, השתקע בירושלים והתפרנס מעבודות פקידות שונות, עבודות תרגום ועריכה. הוא למד באוניברסיטה העברית ספרות, פילוסופיה והיסטוריה. יותר מאוחר הצטרף לאצ"ל וסלל דרכים עבור הצבא הבריטי בימי מלחמת העולם השנייה. בעת שעבד בבסיס של הצבא הבריטי ברפיח, כתב אורן את סיפורו הראשון, "אי שם", וחתם עליו בשם י. אורן. מאז אימץ שם זה במקום השם נאדל.
עם קום המדינה התגייס אורן לצה"ל ושירת במלחמת העצמאות. הוא עסק בפרסומים, וערך את הביטאון "המגן", ולימים היה לעורך כתבי מבקר המדינה. בין השאר גם ערך את המהדורה הרוסית של "אנציקלופדיה יודאיקה".
אורן פרסם חלק מסיפוריו בכתבי העת "קשת", "מולד" ואחרים. כמתרגם תרגם חלק מיצירותיו של זאב ז'בוטינסקי.
במהלך שנות יצירתו זכה אורן בפרס ראש הממשלה ליצירה, פרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר, פרס נשיא המדינה לספרות ופרס ניומן לספרות לשנת תשמ"ט (1988-1989).
ב-27 במרץ 2007 נפטר אורן בירושלים בגיל 89.