google/wiki40b huggingface dataset:
מא כ'בר

מא כבר (כ' רפויה) (תרגום: מה עניין, כלומר מה שונה) הוא קטע בהגדה של פסח הנאמר בקרב יהודי תימן על ידי ילד צעיר. תוכנו הוא קיצור ההגדה בשפה יהודית-תימנית, על מנת שמשתתפי הסדר שאינם דוברי עברית יוכלו להבין ולקיים את מצוות ההגדה.
ישנו נוסח מא כ'בר נוסף, ארוך יותר, בשם "מא כ'בר אלכבירה", שלא נאמר לרוב ורק יחידים אמרו אותו. נוסח זה נאמר על ידי אחד הבנים הגדולים יותר.

רקע הלכתי והיסטורי

ההגדה של פסח היא יישומה של מצוות סיפור יציאת מצרים. לשם קיום המצווה, יש להבין את הנאמר, אולם לא תמיד הבינו כלל המסובים (ובפרט הנשים) את לשון הקודש שבה כתובה ההגדה.
ברבות מההגדות הקדומות בתימן פתרו את הבעיה על ידי הוספת פירוש נרחב בערבית להגדה. יתרונו של פתרון זה הוא הצמידות לנוסח ההגדה. חסרונו לעומת זאת, הוא בכך שמי שאינם מסוגלים לעקוב אחר אמירת ההגדה, כמו למשל ילדים, התקשו בהפקת תועלת מפירושה.

התפתחות הנוסח

ההגדה הראשונה שבה הופיע נוסח הבסיס של מא כ'בר נכתבה בשנת ה'תנ"ד. תוכנו של הנוסח הוא פשוט: יצאו אבותינו ממצרים, ששם היו משועבדים, וה' הציל אותם. הנוסח נערך על פי הפירושים בהגדות המוקדמות יותר. כך פתר הסופר את בעיית הקשב, מכיוון שהילדים מקבלים את הסבר ההגדה במרוכז במקום טיפין טיפין.
תוספות מאוחרות יותר כללו גם את עשר המכות ועוד.

האגדה על הזקנה

כהרחבה למכת בכורות, נוסף במא כ'בר סיפור על זקנה, שבליל המכה נכנס כלב לביתה ואכל את האליל שלה שהיה עשוי מבצק. עקב כך צעקה הזקנה בלילה. מקור הסיפור במדרש הגדול, שם נאמר: 
אמרו בשעה שאמר משה והיתה צעקה גדולה בכל ארץ מצרים יצתה זקינה אחת לקראתו אמרה לו נביא של שקר אתה, זקינה שאין לה לא אב ולא אם ולא אח ולא אחות ולא בן ולא בת על מי תצעק, אמר לה העבודה תקדום צעקתך לצעקתם, אמרו בן אחד היה לה ומת ועשתה דיוקני דליש בדמות בנה ובכל יום ויום אחר שאוכלת ושותה היתה עומדת ומרקדת לפניו. באותה הלילה באו הכלבים ושמטוהו, והיתה בוכה וצועקת ומייללת עליו לקיים מה שנ׳ והיתה צעקה גדולה בכל ארץ מצרים
— (מדרש הגדול שמות, פרק יא פסוק ו)
ג'יזל בונדשן

ביוגרפיה

בונדשן נולדה במדינת ריו גראנדי דו סול שבברזיל, אחת משש בנות, כולל אחות תאומה, למשפחה ממוצא גרמני. בהיותה בת 14 נשלחה על ידי אמה, יחד עם שתיים מאחיותיה, לקורס דוגמנות מקומי במטרה לשפר את יציבתה לקראת טקס התבגרות מסורתי. סיום הקורס היה בטיול לסאו פאולו, בעת שהותה במרכז קניות מקומי איתר אותה צייד כשרונות של סוכנות דוגמנות ועוד באותו יום צולמה לבוק. בונדשן נרשמה לתחרות היופי "מראה השנה של סוכנות עלית", הגיעה למקום השני בברזיל ולאחת מהעשיריה הראשונה בתחרות הבינלאומית באיביזה שבספרד. לאחר הצלחתה בתחרות עברה להתגורר בסאו פאולו והחלה בקריירה מקצוענית.
במהלך הקריירה שלה עיטרה ג'יזל שערי מגזיני אופנה מובילים יותר מכל דוגמנית אחרת בהיסטוריה, כבר ביולי 1999 כיכבה בשער של המגזין "ווג" תחת כותרת העורך "שובה של הדוגמנית הסקסית". עוד באותה שנה הופיעה פעמיים נוספות בשער המגזין ונבחרה לדוגמנית השנה של ווג/VH1. הופעתה על שער מגזין ווג במרץ 2008 יחד עם הכדורסלן לברון ג'יימס, בתמונה שצולמה על ידי אנני ליבוביץ' עוררה סערה, שכן היו שראו בצילום הנצחה של סטריאוטיפ גזעני, בו מוצג לברון כקינג קונג.
בשנת 2000 הייתה לדוגמנית הרביעית בהיסטוריה שתמונתה התנוססה בשער המגזין רולינג סטון ומאז הופיעה גם על שערי מגזינים יוקרתיים, לאו דווקא בתחום האופנה, כגון טיים, פורבס, וניטי פייר וניוזוויק. 
בכתבה שהופיעה באוגוסט 2008 בעיתון הדיילי ניוז דורגה בונדשן במקום הרביעי מבין האישים המשפיעים ביותר על עולם האופנה. 
ב-5 באוגוסט 2016 צעדה בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו באצטדיון המרקנה.

קמפיינים וחסויות

בונדשן שימשה כדוגמנית הבית של מספר חברות, מותגי על ומעצבי אופנה כגון דולצ'ה וגבאנה, כריסטיאן דיור, ורסצ'ה, פולו ראלף לורן, זארה, לואי ויטון וויקטוריה'ס סיקרט עימה סיימה את ההתקשרות ב-2007. 
בשנת 2002 חתמה ג'יזל על חוזה לקידום חברת Blackglama (קונצרן בתעשיית הפרווה שמשווק פרוות מחורפנים), במהלך תצוגת אופנה מתוקשרת של ויקטוריה'ס סיקרט, נקטעה הופעתה של ג'יזל על ידי 4 נשים חברות ארגון נגד שימוש בפרוות שעלו למסלול עם שלטים בגנותה. מאוחר יותר תקפה ג'יזל את ארגון PETA שהלוגו שלו התנוסס על השלטים, אך גם הודיעה כי בתור אוהבת חיות, החלטתה לייצג את Blackglama הייתה מוטעית. 
ב-2006 חתמה ג'יזל על חוזה ארוך-טווח עם חברת אפל במטרה לקדם את מכירות המקינטוש והיא השתתפה גם בפרסומת של דיסני וניוואה. ב-2007 חתמה על חוזה עם קונצרן פרוקטר אנד גמבל לקידום המותג פנטן. על פי פרסומים סירבה לקבל את שכרה בדולרים אלא דרשה תשלום באירו, זאת על רקע היחלשות הדולר בעולם. ב-2014 חתמה על חוזה ארוך טווח לשמש כפרזנטורית של חברת ביגוד הספורט אנדר ארמור בדומה לבעלה.
ג'יזל היא בעלת מותג אופנה מצליח לסנדלים בשם "איפנמה" על שם השכונה הברזילאית באותו שם. היא הופיעה בשני סרטי קולנוע, "השטן לובשת פראדה" מ-2006 ובתפקיד מרכזי כשודדת בנקים בסרט "טקסי בניו יורק" מ-2004.
ב-2015 הודיעה כי תפרוש מדוגמנות בתצוגות אופנה באפריל אותה שנה ותתמקד בפרויקטים מיוחדים ובמשפחתה.

חיים אישיים

בפברואר 2009 נישאה ג'יזל לכוכב הפוטבול האמריקאי טום בריידי, איתו ניהלה מערכת יחסים מאז סוף 2006, לזוג שני ילדים. קודם לכן ניהלה מערכות יחסים מתוקשרות עם לאונרדו דיקפריו וקלי סלייטר.
Shock Treatment

תקציר העלילה

קריין מציג בפני הצופים את מנהל אולפני הטלוויזיה - פארלי פלייבורס. בעוד פארלי מביט על אולפן הטלוויזיה שלו - שעכשיו מעוצב כמו מיקרוקוסמוס של העיר של דנטון - האולפן מתמלא בהתמדה בקהל צופים - תושבי דנטון לשעבר, אשר שמחים למלא את תפקידם החדש כחברים בקהל האולפן של שידורי טלוויזיה חיים במשך 24 שעות ביממה ("Overture"). יוצא הדופן בחגיגה זו הוא בראד מייג'ורס (קליף דה יאנג), שלמרות התעקשותה של אשתו ג'נט (ג'סיקה הארפר) שהכל יהיה בסדר, הוא אמביוולנטי לגבי השינוי שעובר על עיר הולדתם ("Denton, U.S.A").
בראד וג'נט נבחרים לשמש כמתמודדים בתוכנית "מבוך הנישואים", שעשועון שמטרתו היחידה, ככל הנראה, היא לגרום לאנשים להתאשפז ב-"Dentonvale", בית משוגעים מקומי של דנטון. ג'נט מקבלת את ההזדמנות לאשפז את בראד על ידי המנחה העיוור של התוכנית, אוסטרי בשם ברט שניק (בארי המפריס), שמבטיח לה שהחוויה תשפר את הנישואין שלהם ("Bitchin' in the Kitchen").
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

הפקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תגובות

למרות הציפייה שהייתה טרם הפצת של הסרט (בין השאר, כתוצאה ממסע פרסום בטלוויזיה שכלל תוכנית מיוחדת בשם The Rocky Horror Treatment), הסרט היה הן כישלון ביקורתי והן כישלון מסחרי, כאשר הופץ לראשונה כ-"סרט חצות" בלבד, בליל כל הקדושים בשנת 1981. בפועל, הסרט מעולם לא זכה להפצה כלל ארצית בבתי הקולנוע של ארצות הברית. בסופו של דבר, התברר כי עם התקציב הגדול של הסרט, והכישלון שלו בקופות, סרט זה הפך לכישלון גדול עוד יותר מאשר "מופע הקולנוע של רוקי" כאשר זה הופץ לראשונה בבתי הקולנוע, בשנת 1975. עם זאת, במהלך השנים הסרט זכה להפוך להיות סרט פולחן בעבור קבוצת צופים נאמנה. הסרט זכה לדירוג של 40% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על חמש חוות דעת.

צפייה ביתית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
מריה קנטקוזינו

מריה קנטקוזינו (ברומנית: Maria Cantacuzino;‏ 1822 - אוגוסט 1898) הייתה אשת החברה הגבוהה בנסיכות מולדובה ומודל של כמה ציירים ידועים.

ביוגרפיה

מריה קנטקוזינו נולדה באחוזת הורודניצ'ן (Horodniceni), באזור סוצ'אבה, בנסיכות מולדובה. היא הייתה השביעית מבין 18 הילדים של הלוגופט הגדול ניקולאה קאנטה (Nicolae Canta). האב, שהיה משכיל וידע שפות זרות (קרא את הומרוס במקור), השגיח בכישוריה האמנותיים וטיפח אותם. באפריל 1834 הופיעה בפני קהל באירועים לכבוד פאבל קיסליוב, המושל שעמד לעזוב. בגיל 16, בלחץ האם, הושאה לבן של בעל אחוזה שכנה, אך במהרה התגרשה מבעלה ונישאה לבן משפחתה, הנסיך אלכסנדרו קנטקוזינו-קנאזול (Alexandru (Alecu) Cantacuzino Kneazul), חדרן של הצאר הרוסי, מקורב של אלכסנדרו יואן קוזה וחבר של וסילה אלכסנדרי. מריה קנטקוזינו, לצד אחותו של אלכסנדרי ועוד כמה גבירות נכבדות, היו העילית הנשית הבולטת בחיי הרוח והחברה ביאשי.
וסילה אלכסנדרי התאהב במריה קנטקוזינו. הוא ליווה אותה, בשנת 1850 עד צ'רנוביץ (את יתרת הנסיעה עשתה בליווי אחיו של וסילה אלכסנדרי, ינקו), בנסיעתה על פני אירופה אל איי דרום צרפת, שם קיוותה להבריא ממחלתה (כנראה שחפת). ב-1852 כתב אלכסנדרי את שיר האגדה "Mărioara Florioara" ("מריוארה פלוריוארה"), שפורסם ב-1853 והוקדש למריה קנטקוזינו.
בצרפת הצטרפה מריה קנטקוזינו לניקולאה בלצ'סקו, שגם הוא חלה בשחפת ושניהם נסעו לאיי דרום צרפת, לאקלים שהתאים יותר למחלתם. מצבו של בלצ'סקו היה קשה יותר ומריה, שהתגוררה איתו, סייעה בידו על ידי כך שכתבה, לפי הכתבתו, פרקים בספרו: "ההיסטוריה של הרומנים תחת שלטונו של מיהאי האמיץ". בלצ'סקו ניסה לשוב לנסיכות ולאכיה בעזרת דרכון עותמאני, שהשיג בפריז, אך שלטונות ולאכיה לא נתנו לו להיכנס והוא נסע לאיטליה, שם מת.
לזוג אלכסנדרו ומריה קנטקוזינו היה בית בפריז והם השתלבו בחברה הגבוהה ובחברה האינטלקטואלית, כשהם מופיעים יחד לאירועים. בביתם התארחו אמנים רבים, בהם גם ויקטור הוגו, שהיה אסיר תודה למריה קנטקוזינו על סיוע שהגישה לו כשנמלט מצרפת בגלל עמדתו נגד נפוליאון השלישי. גם תאודור שסריו (Théodore Chassériau), תאופיל גוטייה, ז'ול מישלה וארנסט רנן היו בין באים ביתם.
מריה דגמנה לתאודור שסריו ובין השניים התפתחו קשרים מעבר לכך. מאוחר יותר, בסביבתו של הצייר, הכירה מריה צייר נוסף, פייר פובי דה שאבאן והחלה לדגמן גם עבורו ולמעשה הייתה הדוגמנית הראשית שלו. בציור שבו שלומית בת הרודיאס תובעת את ראשו של יוחנן המטביל מהורדוס, דגמנה מריה את שלומית ואת הורדוס דגמן אנטול פראנס. מריה עודדה את דה שוואן, שבאותה תקופה טרם זכה להצלחה, ובנוסף להיותה דוגמניתו הייתה גם ליועצת שלו בנושאים אומנותיים ובהמשך התפתחו ביניהם גם יחסים רומנטיים.
לאחר שבעלה נסע ליאשי מריה נשארה לבדה בבית הפריזאי ולאחר מות שסריו, בגבור בדידותה היא עברה אל הסטודיו של דה שאבאן. לאחר מות בעלה, ב-1884, מריה ודה שוואן נישאו. מריה ליוותה את עשייתו של דה שוואן עד מותה במשך כארבעים שנה ועל כך אמר עליה דה שוואן:
"Ce que je suis et ce que j'ai fait c'est a elle que je dois.‏"
חודשיים אחר מותה של מריה, נפטר גם דה שוואן.
סימון (סרט)

תקציר העלילה

ויקטור טרנסקי (בגילומו של אל פאצ'ינו) הוא במאי שבמהלך צילומי סרט שלו נגמר לו התקציב. כוכבת הסרט שלו, ניקולה אנדרס (וינונה ריידר) לא מוכנה להתמודד עם הקשיים החדשים ופורשת מהצילומים. טרנסקי מבין שבלעדיה הוא לא יוכל להשלים את הסרט בזמן ומקבל את הצעת חברו האנק אלאנו (אליאס קוטס) ליצור דמות וירטואלית שתחליף את הכוכבת שפרשה. על תוכנת Simulation One הם יוצרים דמות ומשם התוכנה גוזרים את שמה: "סימוֹן".
סימון (רייצ'ל רוברטס) משולבת בסרט שהופך להצלחה אדירה וכולם מתחילים לחפש את הכוכבת החדשה.
טרנסקי מספר לעיתונאים ולמעריצים הנלהבים כי סימון בעלת אופי מתבודד ומבקשת את פרטיותה, מה שרק מעצים את רצון המדיה לראיין ולפגוש אותה. הוא מסכים בסופו של דבר לראיונות רק מול מסך מחשב כשהוא גם מדבב אותה באותה תוכנה שהופכת את קולו לקול של אישה.
סימון, ש"לא מוכנה להופיע עם שחקנים אחרים אלא רק לבדה" עולה לדרגת סופרסטאר ואף זוכה בשני פרסי אוסקר, אותם מקבל עבורה הסוכן שלה, טרנסקי עצמו. השמעות לפיהן טרנסקי מתעלל בכוכבת, סוגר אותה בביתה ולא מאפשר לה לצאת מתחילות להשפיע על הבמאי שמחליט למחוק את הדמות ולזרוק את קובצי המחשב בהם היא קיימת לים. הוא מספר שהיא חלתה בווירוס נדיר ומתה, אך המעריצים מתקשים לקבל את רוע הגזירה והמשטרה עוצרת אותו בחשד לרצח.
בתו וגרושתו מצליחות לחדור לחדר העבודה הסודי של טרנסקי, מוצאות את המחשב ומחזירות את סימון לחיים. סימון שוב מתראיינת לטלוויזיה, יחד עם טרנסקי והכיסוי שלהם לפרשה היא שהיא הייתה בהריון וטרנסקי "קנה" לה זמן במהלך הפרשה כדי שהיא תוכל להתבודד. לצידם "תינוק" דיגיטלי. בעקבות הדברים הוא משוחרר מתחנת המעצר וממשיך, יחד עם ביתו וגרושתו בהפעלת סימון וכנראה גם דמויות חדשות.

ביקורות

הסרט זכה לתגובות מעורבות של הקהל והמבקרים. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל את הציון 51% מתוך 156 ביקורות.
באתר Metacritic קיבל הסרט את הציון 49 מתוך 38 ביקורות, כשרוב המבקרים התקשו להחליט אם הם אוהבים את הסרט או לא.
בסוף השבוע הראשון שלו באקרנים העשיר הסרט את קופתו ב-3,813,463 דולר ודורג במקום ה-9. בסך הכול רשם הסרט הכנסות בסך $19,576,023 בעולם.
דן בר"ג

ביוגרפיה

בר"ג נולד בלונדון בשנת 1935. הוריו, ד"ר גרשון וגרד בר"ג היו שניהם רופאים, שהיו בדרכם מברלין, שם עבדו ולמדו, לישראל. בארץ שניהם היו לפסיכואנלטיקאים בכירים. בנעוריו השתתף בחפירות ארכאולוגיות בתל חצור בפיקוחו של יגאל ידין. הוא שירת בצה"ל כקצין בחיל המודיעין. לאחר שחרורו בשנת 1956 החל ללמוד ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית. הוא השלים תואר דוקטורט בשנת 1970, בנושא כלי זכוכית בארץ ישראל, והחל ללמד באוניברסיטה. הוא הועלה לדרגת מרצה בכיר ב-1973 ולפרופסור חבר בשנת 1978. בשנת 1985 הוא התקבל כפרופסור מן המניין בחוג לארכאולוגיה, ובשנת 2003 יצא לגמלאות. בר"ג הלך לעולמו ב-20 בנובמבר 2009, בן 74 היה במותו. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
שורה של מחקרים שפרסם הקנו לו שם עולמי במחקר תעשיות הזכוכית העתיקה. כמו כן הוא עסק בחקר האמנות היהודית העתיקה ואף בנומיסמטיקה יהודית וארץ-ישראלית. הוא עמד בראש משלחת החפירות שחשפה את בית הכנסת בעין גדי, אשר שימש את הקהילה המקומית עד שלהי התקופה הביזנטית.
בר"ג היה נשיאה של החברה הנומיסמטית וערך את כתב העת של החברה "Israel Numismatic Journal". בשנת 2006 הוענק לו פרס קינדלר ע"ש אריה קינדלר, מטעם "החברה הנומיסמטית לישראל" שמעניק פרס שנתי על שם אחד ממייסדיו עבור תרומה ייחודית למחקר הנומיסמטיקה (מטבעות) והמטרולוגיה (מידות ומשקלות).
היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

שלטונו

ב-6 בינואר 1099 הכתיר אותו אביו למלך גרמניה באאכן, במקומו של אחיו הגדול קונרד שמרד באביו. בעת הכתרתו הוא נשבע לא להתערב בענייני ניהול האימפריה הרומית הקדושה, עליה מלך עדיין אביו. בשנת 1104 פנו אליו תומכי האפיפיור מסקסוניה ובוואריה שנאבקו באביו ושכנעו אותו למרוד בו. הוא שוחרר משבועתו על ידי האפיפיור פסקל השני שהחרים את היינריך הרביעי ואצילי המורדים נשבעו לו אמונים במיינץ בשנת 1105. עם מות אביו באוגוסט 1106 הוא הזמין את האפיפיור לגרמניה על מנת שיכתיר אותו לקיסר, אולם העמיד תנאי אחד לסמכותו של האפיפיור בגרמניה: שהקיסר יהיה אחראי בלעדית למינוי ולהדחת בישופים, בניגוד לדרישת הכנסייה ב"תכתיב האפיפיורי". האפיפיור דחה את התנאי ולא הסכים לבוא לגרמניה ולהכיר בשלטונו.
היינריך יצא בינתיים למסעות כיבוש וחיזוק מעמד האימפריה. בשנת 1108 נלחם בהונגריה ובשנת 1109 נלחם בפולין, אך הפסיד בשתי הפעמים. בשנת 1110 הצליח לכפות את שלטון האימפריה בבוהמיה והתארס שם למתילדה הקיסרית, בתו של הנרי הראשון, מלך אנגליה.
היינריך הבין שללא תמיכת הבישופים והנסיכים שצידדו בכנסייה הוא לא יוכל לשלוט באופן מלא ולכן נסע בשנת 1110 לרומא. הוא הגיע להסכמה עם האפיפיור שהוא יוותר על סמכות המינוי של הבישופים בתמורה לכך שהכנסייה תחזיר לקיסרות את כל האדמות שהוענקו לה, ונראה היה שהאפיפיור עומד להכתירו. אך הבישופים והנסיכים שהחזיקו באדמות אלה, סירבו לוותר עליהן ובתגובה חזר בו היינריך מהסכמתו, ולכן לא הסכים האפיפיור להכתירו. היינריך ניצל את כוחו הצבאי העדיף ואסר את האפיפיור ועוד ששה עשר חשמנים. הוא הכריח את האפיפיור להכתיר אותו ב-13 באפריל 1111 בבזיליקת פטרוס הקדוש. לאחר מכן שחרר את האפיפיור וחזר לשפייר, שם נקבר זמנית אביו, וארגן לו מסע הלויה מפואר. הוא נאלץ לדכא מרידות שפרצו בראשות לותאר, דוכס סקסוניה ב-1112 וב-1113. בשנת 1114, לאחר שנישא למתילדה, התקוממו נגדו תושבי קלן ולאחר שהצטרפו אליהם לותאר השלישי ודוכסים נוספים, הם הביסו את צבאו בשנת 1115.
כבר לאחר הכתרתו בכוח, נשמעו טענות ברומא ובקרב מתנגדיו על אי חוקיות שלטונו. במשך השנים התגברו הטענות והוא נודה על ידי בישופים שונים, למרות שהאפיפיור לא נתן להם את הסכמתו לכך. בשנת 1116 כבר חזר בו האפיפיור מההסכם שנחתם בכוח, והיינריך חצה את האלפים ונסע לרומא שוב במטרה ליישר את ההדורים עם הכנסייה. כשהוא התקרב לרומא, ברח האפיפיור והיינריך נאלץ לשחד כמה חשמנים כדי שיצדדו בו. אחד מהם, מוריציוס בורדינוס, לימים האנטי-אפיפיור גרגוריוס השמיני, הכתיר אותו בפעם השנייה ברומא. בינואר 1118 מת פסקל השני ובמקומו מונה גלסיוס השני. היינריך ששהה בצפון איטליה שב על עקבותיו לרומא, אך גם האפיפיור החדש ברח ממנה לפני שהגיע. בתגובה, מינה היינריך את תומכו בורדינוס לאפיפיור (או אנטי-אפיפיור, לשיטת הכנסייה) וחזר לגרמניה.
יורשו של גלסיוס השני, קליקסטוס השני הציע לדון איתו מחדש במינוי הבישופים. בתחילה נתקל המשא ומתן בקשיים, אולם היינריך הבין שכדי לשמור על יציבות שלטונית עליו לעשות ויתורים. בשנת 1122 נחתם הסכם וורמס לפיו הכנסייה היא זו שממנה את הבישופים, אך לקיסר יש את הזכות להיות נוכח בבחירה, ולהיות הקול המכריע במקרה של חוסר הכרעה. האפיפיור ביטל גם את נידויו של היינריך. הסכם זה סיים למעשה את המאבק הממושך בין הכנסייה והאימפריה.
בשנתיים הבאות הוא ניהל מסע לחיזוק שלטונו בהולנד ונאבק שוב בלותאר השלישי. ב-23 במאי 1125 מת היינריך באוטרכט בה נקבר ליבו בקתדרלת אוטרכט, ושאר גופו נקבר בשפייר. היינריך מת ללא ילדים חוקיים, וירש אותו מתנגדו, לותאר השלישי.
נתרן אזיד

אזיד הנתרן (נוסחה כימית: NaN₃) היא תרכובת אי-אורגנית רעילה ביותר המתקיימת כמוצק גבישי חסר ריח. טמפרטורת הרתיחה שלה היא 300 מעלות צלזיוס בקירוב. 
בהמסתו במים מתרחשת הידרוליזה איטית לגז רעיל מאוד, אזיד המימן (HN₃), שנוצר כאשר אזיד הנתרן מגיב עם חומצה חזקה. הוא עשוי להגיב גם עם יונים של מתכות כבדות כגון נחושת, כסף או עופרת ליצירת אזידי המתכת שאינם יציבים, מסונתזים בקלות, ומאוד נפיצים.

טיפול

הרעלת אזיד הנתרן מטופלת בטיפול רפואי תומך בתנאי בית חולים. לא קיים נוגדן ספציפי להרעלה באזיד הנתרן. הדבר החשוב ביותר לקורבן ההרעלה הוא לחפש טיפול רפואי מוקדם ככל האפשר.
ישיבת תושיה

היסטוריה

הישיבה נוסדה בתשכ"ו על ידי הרב יעקב פרידמן והרב נחום לסמן במושב כפר מימון-תושיה. בעקבות חילוקי דעות עם תושבי המקום בעניין אמירת קריאת ההלל ביום העצמאות ועוד, עקרה הישיבה שנתיים אחר כך למשכנה הנוכחי. השם "תושיה" נותר גם לאחר המעבר.
הישיבה נפתחה לאחר שישיבת "תפארת נתניה" נסגרה ותלמידיה ברובם פנו לישיבת תפארת ציון. הרב פרידמן החליט לפתוח ישיבה בקו של תפארת נתניה, עבור בוגרי ישיבות תיכוניות וחוזרים בתשובה. הישיבה הייתה רשומה בוועד הישיבות כישיבת בת של ישיבת מרכז הרב שבה למד הרב פרידמן. בישיבה היו עשרות בודדות של בחורים, ללא סדרים ושיעורים מסודרים. פנו אליה גם בחורים שלא הסתדרו במקום לימודיהם הקודם. הר"מים היו הרב ברוך הקשר והרב דן סגל, ששימש גם כמשגיח. לפעמים היו מגיעים לשבות בישיבה הרב משה שפירא והרב צבי פרידמן (שהיה ראש ישיבת תפארת נתניה).
בשנת תשל"ג צורף לצוות הרב אביעזר פילץ כמשיב. תקופה קצרה לאחר מכן החליטו הר"מים לבסס את הישיבה ופתחו שיעור א' מסודר, כשהרב פילץ מסר בו שיעורים. בהמשך הפך הרב פילץ לראש הישיבה הדומיננטי. הרב פילץ שינה את אופייה של הישיבה והחלו ללמוד בה יותר צעירים ליטאיים. נכון ל-2016 לומדים בה כ-900 בחורים.

מאפיינים

הישיבה מתאפיינת בהתמדה, הקפדה בענייני הלכה וצניעות ובאווירה של הסתפקות במועט.
בשנים הראשונות לקיומה לא כיהן בישיבה משגיח, והיא הייתה בנויה בעיקר על משטר עצמי, עם כללי התנהגות המיושמים בעזרת האווירה החברתית במקום. בתקופה זו, נהג הרב דן סגל, למסור בישיבה שיחה מדי שבועיים, בימי שהותו בארץ. בהמשך מונה הרב דניאל ארנפרוינד, חתנו של הרב דב יפה, למשגיח בישיבה. בסעודה שלישית מועברת שיחה על ידי ראש הישיבה או אחד הר"מים.
לפי כללי הישיבה אין לקיים חתונות אלא בימי שני וחמישי, וכן לא בתחילת "זמן" ולא בסופו. ב"זמן קיץ" ישנם כעשרה ימים בלבד שבהם מותר להתחתן. תלמידים צעירים אינם מורשים לנסוע לחתונות, אלא אם יש להם קשר מיוחד עם החתן (כגון חברותא או שהם חברים לחדר). שמיעת מוזיקה אסורה כמעט באופן מוחלט.
דרך הלימוד של הישיבה היא עיונית במיוחד. הספק הלימוד בישיבה בסדרי העיון מועט במיוחד והוא נע סביב דף גמרא אחד לחודש, בסדרי הצהרים והערב גם הם אופי הלימוד מתון ויסודי במיוחד.
מבנה חדרי הפנימייה עשוי באופן שדלתות החדרים לא יהיו מכוונות זו מול זו, כדי למנוע בילוי קבוצות בחורים בסמוך לחדרי הפנימייה.
את שיבוץ תלמידי הישיבה בחדרי הפנימייה קובעים המשגיח וראש הישיבה, תוך הקפדה שבחדר יהיו תלמידים משיעורים מגוונים.
הישיבה מתאפיינת בהתרחקות מחדשנות. לפי כללי התנהגות שקובע הרב פילץ.
קופרודוקציה

קופרודוקציה היא, במובנה הרחב, יצירה משותפת. שיתוף פעולה בין אנשים, חברות, מדינות וכדומה.
המילה קופרודוקציה היא הלחם בסיסים של המילים קוֹ ופרודוקציה (בלטינית: "יחד" ו"ייצור").
לרוב, מונח זה נפוץ בהפקות סרטים שהן שיתוף פעולה בין כמה מדינות. לדוגמה, ישראל וצרפת חתמו על הסכם שיתוף פעולה קולנועי ולכן חלק ניכר מהסרטים הישראלים הם קופרודוקציה ישראלית-צרפתית. 
בתחום הפוליטיקה ניתן למצוא קופרודוקציות כדוגמת הפרלמנט האירופאי או מועצת הביטחון של האו"ם כאשר מדינות מתאחדות לשם השגת כוח רב יותר והישגים רבים יותר. קופרודוקציות בתחום הכלכלה ניתן לראות באיחודן של שתי חברות, לחברה אחת, כדוגמת שטראוס עלית ויפאורה-תבורי. 
משימות חלל רבות מבוצעות על ידי קופרודוקציות, כשהבולטת שבהן היא תחנת החלל הבינלאומית, שם מתקיימות קופרודוקציות בין נאס"א לסוכנות החלל הפדרלית של רוסיה ולמדינות רבות אחרות, ובהן ישראל.
קיריל מוסקלנקו

ביוגרפיה

מוסקלנקו נולד ב-11 במאי 1902 בכפר בפלך יקטרינוסלב, שהשתייכה לאימפריה הרוסית, למשפחת איכר אוקראינים. בשנת 1920 התגיסס מוסקלנקו לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים הרוסית. בשנת 1935 מונה למפקד חטיבת הטנקים ה-23, ובשנת 1936 מונה לקצין מטה בקורפוס הממוכן ה-45. בשנת 1939 מונה למפקד הארטילריה של דיוויזיית הרובאים ה-51, ולחם עמה במהלך מלחמת החורף.
במאי 1941 מונה מוסקלנקו למפקד חטיבת הנ"ט ה-1, ולחם עמה במהלך מבצע ברברוסה בגזרה הדרומית, ובכלל זה בקרב ברודי ובקרב קייב. לאחר מכן לחם עם חטיבתו בקרב על מוסקבה, ובפברואר 1942 מונה למפקד קורפוס הפרשים ה-6. במרץ 1942 מונה למפקד הארמייה ה-38, וביוני אותה שנה מונה למפקד ארמיית הטנקים הראשונה. באוגוסט 1942 מונה מוסקלנקו למפקד ארמיית המשמר הראשונה, ולחם עמה במבצע אורנוס ובמבצע סטורן קטן. באוקטובר 1942 מונה מוסקלנקו למפקד הארמייה ה-40, ולחם עמה בקרב חרקוב השלישי, בקרב קורסק ובקרב דנייפר. באוקטובר 1943 מונה שוב למפקד הארמייה ה-38, ולחם עמה במבצע דנייפר-קרפטי ובמבצע לבוב-סנדומייז'. לאחר מכן לחמה הארמייה שבפיקודו בקרבות בקרפטים, המורביה, ובקרב על פראג.
לאחר המלחמה מילא מוסקלנקו תפקידים שונים, ובשנת 1953 מונה למפקד המחוז הצבאי מוסקבה. ב-25 ביולי 1953 שיתף מוסקלנקו פעולה עם חרושצ'וב וז'וקוב, והביאו למעצרו של לברנטי בריה ולהוצאתו להורג. כמחווה לסיועו בתפיסת השלטון, הועלה מוסקלנקו ב-11 במרץ 1955 לדרגת מרשל ברית המועצות. בשנת 1960 מונה מוסקלנקו למפקד חיל הטילים האסטרטגיים של ברית המועצות, ובשנת 1962 מונה למפקח הכללי של משרד ההגנה. בשנת 1983 פרש מוסקלנקו לביתו, וב-17 ביוני 1985 מת בביתו שבמוסקבה, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
גושה קוצנקו

ביוגרפיה

גושה קוצנקו נולד בזפורוז'יה, ברית המועצות (כיום באוקראינה) במאי 1967 לגאורגי פאבלוביץ' קוצנקו, שעבד במשרד הממשלתי לתעשיית הרדיו ולסבטלנה ואסילייבנה קוצנקו שעבדה כטכנאית רנטגן בבית החולים המקומי. סבתו מצד האב הייתה זמרת אופרה.
מאוחר יותר משפחתו עברה ללבוב, שם סיים את בית הספר מס' 56 בעיר והתקבל ללימודים בטכניון של לבוב (בשמו הפולני "פוליטכניקה לבובסקה"), אך לא הספיק להשלים את לימודיו וגויס לצבא הסובייטי.
ב-1988 עבר למוסקבה ולמד במכון הממלכתי של מוסקבה לאלקטרוניקה, טכנולוגיית רדיו ומכשור אוטומטי. שנתיים לאחר מכן למד בבית הספר-סטודיו של התיאטרון המוסקבאי האומנותי אותו סיים ב-1992. עבד בתיאטרון ע"ש מוססובייט ושיחק מאז בעשרות סרטי קולנוע רוסיים ובסרטים זרים בודדים.
בשנים האחרונות הצטרף כחבר מפלגת השלטון ברוסיה.

חייו האישיים

בת מנשואיו הקודמים למריה מיכאילובנה פורושינה, שמה פולינה קוצנקו (ילידת 1996). בשנים 2001-2009 היה נשוי לדוגמנית אירינה מיכאילובנה סקריניצ'נקו.
קוצנקו היה סולן להקת הרוק בראנינה-97 (Баранина-97) וב-2004 הקים את להקת "Гоша Куценко & Anatomy of Soul" (גושה קוצנקו ואנטומיית הנשמה). ב-2010 הוציא את הדיסק הראשון שלו: «Май Ворлд» ("עולמי", באנגלית בתעתיק רוסי).
גושה הוא אוהד מושבע של להקת מיוז.
מטריצת תמורה

בתורת המטריצות, מטריצת תמורה היא מטריצה ריבועית בינארית שמכילה בדיוק אחדה אחת בכל שורה ובכל עמודה ואפסים בכל המקומות האחרים. כל מטריצה P כזאת מייצגת תמורה של m איברים, וכאשר מכפילים אותה במטריצה אחרת A, גורמת לערבוב השורות (בכפל מלפני, כלומר PA) או העמודות (בכפל מאחרי, כלומר AP) של המטריצה A.
כיוון שבמטריצת תמורה יש בדיוק אחדה אחת בכל שורה או עמודה, ניתן להיעזר בדימוי מתחום השחמט כדי להבין איך היא נראית; אוסף מטריצות התמורות נמצא בהתאמה חד-חד ערכית עם אוסף ההעמדות של m צריחים על לוח בגודל m X m  כך שאף אחד לא יאיים על השני, כאשר מיקומי הצריחים מתאימים למיקומי האחדות במטריצות התמורה. מקומבינטוריקה עולה שיש !m מטריצות תמורה, כגודל החבורה הסימטרית Sₘ.
אברהם יונה יבנין

אברהם יונה יֶבנין (מהרא"י; בכתיב יידי: יעוונין; בכתב לועזי: Jewnin; תקע"ג, 1813, פַּאריץ', פלך מינסק, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – י"א בסיוון תר"ח, 12 ביוני 1848, גרודנה) היה חוקר תלמוד, נחשב לאחד מגדולי למדני גרודנה בזמנו.

ביוגרפיה

נולד בשנת 1813 בעיירה פַּאריץ' (ברוסית: Паричи) שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית, ברוסיה הלבנה (כיום במחוז הומל בבלארוס). בהמשך עבר לעיר גרודנה, שם חי כל שארית חייו. חרף מותו המוקדם (נפטר ב-1848, בגיל 35) נודע כלמדן מופלג.
חיבר הגהות לרמב"ם בשם "נימוקי מהרא"י", שנדפסו במהדורת ורשה 1882 של משנה תורה, וחידושים לספר המצוות לרמב"ם, שחלקם ראו אור במסגרת ספר הפירושים לספר המצוות "מחשבת משה" (וילנה, 1866). כן חיבר חיבורים על סדרי המשנה ועל התלמוד.
ליבנין היו ארבעה בנים: הרב נתן נטע והרב שמואל, שניהם מחברי ספרים ידועים. בן שלישי, הרב בצלאל, היגר לארצות הברית והטיף שם ליהודים לשמור על דתם וזהותם ובן רביעי, אריה לייב מביאליסטוק.
רגינה ברזילי

ביוגרפיה

ברזילי קיבלה תואר ראשון (1993) ושני (1998) מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ודוקטורט מאוניברסיטת קולומביה (2003). החל מ-2003 היא חברת סגל ב-MIT וכיום פרופסורית בבית הספר להנדסה ולמדעי המחשב.
במסגרת מחקרה בבלשנות חישובית היא מפתחת שיטות למידת מכונה לעיבוד שפה טבעית.
בשנת 2017 זכתה במלגת מקארתור על עבודתה.