google/wiki40b huggingface dataset:
סמדר הרצפלד

סמדר הרצפלד (נולדה ב-1952) היא סופרת ומשוררת ישראלית.

ביוגרפיה

סמדר הרצפלד נולדה בשנת 1952 בתל אביב, בת להורים יוצאי רוסיה שיצאו בשאלה. למדה בגימנסיה הרצליה ובתיכון עירוני ה'. שירתה בנח"ל, ובמסגרתו הקימה שבט צופים בשכונת מצוקה בירושלים. 
למדה מדעי היהדות ולימודי דתות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1978 יצא לאור בהוצאת עקד ספרה הראשון, "תאוגרמה". בסוף שנות ה-80 עבדה במוסד לילדים חירשים ששימש השראה לרומן "אלוהים זה לא אני - מסע אל העולם שמאחורי השלט: מעון לילדים חרשים" (הוצאת כרמל, 1992). הספר זיכה אותה בפרס של הקרן לירושלים לשנת 1992. ספר שיריה השני, "שושנֵי דוּמָה" (ספרית פועלים, 1992), זיכה אותה בפרס הרי הרשון. ב-1994 יצא לאור הרומן "אינתא עומרי" (הוצאת ידיעות אחרונות), שעוסק בסיפור אהבה בין יהודייה לערבי. עקב נושאו ספגה הרצפלד ביקורת עזה. בשנת 2001 יצא לאור בהוצאת כתר ספרה "תחת שמי מקסיקו", שבו שתי נובלות: "תחת שמי מקסיקו" ו"ישו השחור". יצירותיה פורסמו בכתבי-עת, בהם "אפס שתיים", "חדרים", ו"גג". היא מפרסמת סיפורים קצרים שלה באתר האינטרנט שלה.
עוסקת בהוראת כתיבה יוצרת במכון כרם. ב-2014 הקימה עם המשורר בנימין שבילי את הוצאת הספרים "62 הוצאה לאור", שבמסגרתה יצא לאור בשנת 2014 ספרה "אני גיטל" - רומן שמסופר בגוף ראשון מפי יהודייה בת המאה ה-18.  
מתגוררת בירושלים. הייתה נשואה פעמיים והיא אם לשני בנים שנולדו בווייטנאם, שאותם אימצה.
אל-ים אניות

היסטוריה

בשנת 1948 פרצה בארץ ישראל מלחמת העצמאות וספינותיהן של חברות ספנות רבות הפסיקו להגיע לנמלי ישראל. המטענים שהיו עליהן נפרקו בנמלים שונים מסביב לים התיכון, וכדי להביא אותן ליעדן הסופי הוקם קו הספנות ישראל אמריקה. שש הספינות בצי פעלו בניהולן המשותף של חברת הספנות הישראלית צים, בנק דיסקונט  שבבעלות משפחת רקנאטי, וארגונים יהודיים שפעלו בארצות הברית.
השותפות פורקה לאחר כמה שנים, וב-1953 החלה לפעול חברת הספנות אל-ים שבראשה עמדו האחים רפאל ויעקב רקנאטי. רפאל יצא להקים את קו הספנות החדש המחבר בין ישראל לארצות הברית, ואחיו הצעיר יעקב למד הנדסת אניות באוניברסיטת מישיגן. אחרי פירוק השותפות מונה יעקב למנהל הקו, ומילא את תפקיד המנהל הכללי של החברה עד לפטירתו בשנת 1997.
בבעלותה של חברת אל-ים היו שלוש אוניות שנותרו בידיה לאחר הפסקת פעילותו של קו ישראל - אמריקה המקורי. אלה הובילו בשלוש השנים הראשונות בעיקר מטענים בתפזורת כמו מלט, פחם וגרעינים (חיטה, אורז, תירס, סויה ועוד). בתקופה הזו אל-ים התבססה כלכלית, עברה לרווח והתפרסמה כחברה הפועלת ביעילות ובדייקנות.
במסגרת הסכם השילומים שנחתם בין מדינת ישראל לגרמניה המערבית נהנו חברות ישראליות מהאפשרות לבנות אוניות חדשות במספנות גרמניות. אל-ים ניצלה את ההזדמנות להגדיל את צי האוניות שלה, והזמינה ארבע אוניות משא להובלה ולשינוע של מטענים ייעודיים (מטענים ייעודיים - אוניה שיעדה נקבע על פי המטען שבה ולא מפליגה על קו קבוע) - "הר כרמל", "הר כנען", "הר גלבוע" ו"הר תבור". 
בשנת 1961 נבנו אניות קרור מהמתקדמות בתחומן - "הר גלעד" ו"הר רמון" ואוניית תפזורת "הר סיני". אלה היו אוניות גדולות לזמנן, בעלות קיבולת של מעל 15 אלף טון - פי שניים מגודלן הממוצע של אוניות משא באותה התקופה. היו מי שחשבו שחברת אל-ים הסתכנה בהזמנה שכזו], שכן כלי שיט גדולים כל כך שאינם פעילים מספיק עלולים לגרום לחברה להפסדים כבדים. אבל התברר שההחלטה הייתה מוצלחת: הצי החדיש הוביל כמות גדלה והולכת של סחורות מסוגים שונים, ואל-ים הפכה מתחרה לחברת צים הוותיקה. במשך שנים רבות הובילה אל-ים 50% מיבוא הגרעינים לישראל.
בשנת 1963 התווספו לצי של אל-ים האוניות "תל אביב" ו"ערד" (31.5 אלף טון כל אחת) וב-1966 האוניות "הר מירון" ו"הר קסטל" (50 אלף טון כל אחת). ראשי החברה אימצו את החידושים האחרונים בענף הספנות העולמי ויישמו אותם במהירות ובקפדנות. החל משנות ה-70 פעלה החברה  בעיקר בשוק הבינלאומי מאחר שצמחה מעבר לצורכי מדינת ישראל בהובלת סחורות, ובכך תרמה למשק הכנסות במטבע חוץ. בשנת 1983 צרפה החברה לצייה את האנייה "לאון" שהובילה פחם לתחנת הכוח החדשה בחדרה. החברה המשיכה להתרחב בשנים הבאות, וצייה כלל גם מכליות גדולות שהובילו חלק חשוב מיבוא הנפט הגולמי למדינת ישראל.
עד שנות התשעים של המאה העשרים המשיכה אל-ים לפעול בהצלחה בזירה העולמית. במשך עשור זה הצי שלה צומצם בהדרגה, ובראשית שנות ה-2000 נמכרו האניות האחרונות  של החברה, והיא חדלה מפעילות.
עגור אמריקאי

מאפיינים

תוחלת חייו כ-22 עד 24 שנה בטבע. גובהו עד 140 ס"מ, ומוטת כנפיו מגיעה עד שני מטרים. צבעו לבן, קצות כנפיו שחורים ופניו אדומים. הוא ניזון מדגים קטנים, מצפרדעים, וכן ממיני יצורים קטנים. הוא ניזון גם מחיטה, מזרעים ומצמחי מים.
בית הגידול של העגור האמריקאי הוא בטייגה ובמוסקג (Muskeg). כנרמז משמו, העגור האמריקאי חי ברחבי צפון אמריקה ומקנן בצפון אמריקה ובסיביר. הוא חורף באזור שבין דרום קנדה ועד צפון מקסיקו. העגורים נודדים דרומה בחורף וחוזרים צפונה לפני בוא האביב. מחזור הרבייה של העגור ארוך למדי. הנקבה מטילה שתי ביצים, בדרך כלל בסוף אפריל ועד אמצע מאי. רוחב הביצים כ-6.5 סנטימטרים, אורכן כ-10 סנטימטרים, משקלן כ-190 גרמים וצבען כצבע זית עם פסים חומים. הדגירה אורכת בין 27 ל-36 ימים. העופות מונוגמיים, כלומר הם חיים ביחד עם בן או בת זוג יחידים במשך כל חייהם. שני ההורים שותפים בבניית הקן, בדגירה ובטיפול בצאצאים. הצאצאים הם אפרוחים - עיניהם פקוחות, והם לומדים לשחות ולרוץ רק דקות אחדות לאחר בקיעתם. כעבור עשרה שבועות העגורים הצעירים מסוגלים לעוף. עד גיל שישה או שמונה חודשים הם מקבלים את מזונם מהוריהם.
העגור האמריקאי הוא אחד ממיני העופות הנדירים ביותר באמריקה הצפונית. ב-1941 נמנו 21 פרטים בלבד, ובסוף שנות ה-60 של המאה העשרים נמנו 50 פרטים בבר ו-18 בשבייה. רבים מהעגורים מתים בנדידה כתוצאה ממזג אוויר סוער, אחרים נופלים קורבן לציידים. בנוסף לכך בני אדם ביראו את מקומות המחיה של העגורים. העגור האמריקאי הוכרז כמין הנתון בסכנת הכחדה רק ב-1971, ורק משנות השבעים החלו מאמצים ממשלתיים לשימור המין, אשר כללו חקיקה המלווה בהטלת קנסות על ציידי העגורים. למרות זאת המין עודנו נמצא על סף הכחדה. נכון לאפריל 2007 נמנו 340 פרטים בבר, ו-145 בשבייה.
כלל זייצב

בכימיה אורגנית, כלל זייצב הוא כלל אצבע המתאר את הרגיוסלקטיביות האופיינית לתגובות אלימינציה באלקאנים. כלל זייצב קרוי על שמו של הכימאי אלכסנדר מיכיאלוביץ זייצב, אשר אפיין לראשונה ב-1875 פרמטרים מבניים שונים המשפיעים על תגובות אלימינציה. על פי כלל זייצב, במהלך תגובת אלימינציה של אלקיל הלידים, קשרים כפולים נוטים להיווצר בין הפחמנים המותמרים יותר, זאת בשל יציבות תרמודינמית רבה יותר של קשרים כפולים מותמרים ביחס לקשרים כפולים שאינם מותמרים.

הסבר כימי

פחמן המעורב בקשר כפול אחד הוא פחמן בהכלאת sp2, לעומת פחמן עם ארבעה קשרים בהכלאה sp3. פחמן בהכלאת sp2 עני באלקטרונים, לכן הוא קבוצה מושכת אלקטרונים. לעומתו, פחמן בהכלאת sp3 הוא קבוצה דוחפת (דוחה) אלקטרונים, מאחר שיש סביבו ענן אלקטרונים גדול, הודות למספר הכימי שלו. אי לכך, הפחמן של הקשר הכפול ״יעדיף״ בסביבתו כמה שיותר קבוצות דוחפות אלקטרונים, וזה יושג על ידי מספר מקסימלי של פחמני sp3, דהיינו יתקבל בעדיפות התוצר המותמר יותר. כתוצאה מהפרעות סטריות ומגורמים אחרים, ישנם יוצאי דופן לכלל זה.
וויאג'ר 1

היסטוריה

וויאג'ר 1 נבנתה כדי לחקור את מערכת השמש החיצונית, ולצאת מתחום מערכת השמש כמו פיוניר 10 שקדמה לה. במקביל לשיגורה שולחה גם הגשושית וויאג'ר 2 שדומה לה במרבית המרכיבים.
אחת ממשימותיה של הגשושית הייתה לצלם מקרוב את טבעות שבתאי ואתרים על כוכב הלכת צדק ביניהם הכתם האדום, עננים, ירחים וכן הרי געש פעילים. הגשושית ניצלה באמצעות הטכניקה של מקלעת כבידתית את כוח המשיכה העצום של שני כוכבי הלכת הללו, שהם המסיביים ביותר במערכת השמש, כדי לקבל תנופה כזו שבאמצעותה תגיע למהירות מילוט שתוציא אותה מתחום מערכת השמש (פלנטרי גראנד טור).
בדומה לוויאג'ר 2, וויאג'ר 1 נושאת עמה תקליט זהב המכיל קטעי צלילים המתארים את המין האנושי ואת כדור הארץ בקצרה, למקרה שאת הגשושית יפגוש חוצן תבוני. על התקליט חרוטות הוראות על בסיס בינארי לשימוש בתקליט. כיוון שיחלפו עשרות אלפי שנים לפני שתגיע וויאג'ר 1 למערכת כוכב אחרת, התקליט הוא יותר בגדר מחווה סמלית של המין האנושי מאשר ניסיון רציני ליצירת קשר.
בדצמבר 2012, הגיעה וויאג'ר 1 לשולי מערכת השמש, במרחק של 123.620 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ (כ-18,493,288,775 ק"מ) והפכה לעצם מעשה ידי אדם המרוחק ביותר מכדור הארץ. במהלך שנת 2011 קלטה הגשושית בחיישנייה חלקיקים בעוצמה גבוהה ממקור מחוץ למערכת השמש. בנוסף, נמדדה הכפלה של השדה המגנטי של השמש (ההליוספירה) שכפי הנראה נגרמת מ'דחיסה' של השדה המגנטי על ידי שדה מגנטי מכוכבים אחרים. על בסיס נתונים אלו העריכו מדענים שתוך כמה חודשים עד שנים תצא וויאג'ר ממערכת השמש.
בתחילת 2012 הפחיתו מפעילי הגשושית את הטמפרטורה של הספקטרומטר אולטרה סגול שלה כדי להאריך את זמן יכולת שיגור הנתונים שלה. ככל הנראה תמשיך הגשושית לשגר נתונים עד שנת 2025. בספטמבר 2013 הודיעה נאס"א כי "וויאג'ר 1" הגיעה להליופאוזה, שהיא קצה הגבול המגנטי של מערכת השמש, וכך, לראשונה בתולדות האנושות, הגיע חפץ מעשה ידי אדם אל מעבר למערכת השמש. עד לנובמבר 2018 עת וויאג'ר 2 השיגה את היעד הזה, היא הייתה היחידה לעשות כן.
ב-28 בנובמבר 2017 הופעלו מנועי תמרון קטנים של החללית, שמטרתם לאפשר לה להתכוונן במרחב, לאחר שהיו רדומים במשך 37 שנים. המהלך נעשה לאחר שהובחנה התדרדרות במערכת הראשית של מנועי התמרון של החללית, ונועדה להאריך משך חייה.

עתיד המשימה

הגשושית אינה מכוונת לעבר כוכב מסוים. בתחילת המאה ה-25 צפויה הגשושית להיכנס אל עננת אורט, אבל ייקח לה עוד כ-30,000 שנים עד שתצא מתחומה. בעוד כ-40,000 שנה הגשושית תחלוף במרחק של 1.6 שנות אור מכוכב גליזה 445.
כיכר מנז'

כיכר מנז' (ברוסית: Манежная площадь) אחת הכיכרות הגדולות ביותר במרכז מוסקבה. ממוקמת ליד הקרמלין וגן אלכסנדר. לצד הכיכר נמצא בניין התערכות "מנז'".
הכיכר מהווה חלק חיוני של מרכז העיר מוסקבה, המחבר את הכיכר האדומה (המשתרעת מאחורי שער התחייה מיד מדרום) עם רחוב טברסקיה עורק התנועה הראשי. הכיכר נבנתה בשנות ה-30 של המאה ה-20. בשנות ה-90 המאה ה-20 מתחת לכיכר נבנה מרכז מסחרי ובמרכזה הוצבה מזרקה.
סוסנובי בור

היסטוריה

העיר סוסנובי בור הוקמה ב-10 בדצמבר 1958 על פי החלטת ועדת ההוצאה לפועל של מחוז לנינגרד (לימים ממשלת מחוז לנינגרד) שהחליטה על הקמת יישוב פועלים. בשנת 1961 מתחיל לפעול מפעל "ראדון" לסילוק פסולת גרעינית והפך לאתר הגדול מסוגו בעולם. שנה לאחר מכן מוקם המכון למחקר מדעי טכנולוגי על שם אלכסנדרוב.
בשנת 1966 החלה בניית תחנת הכוח הגרעינית לנינגרד, כשהיישוב משמש ברובו את עובדי תחנת הכוח הגרעינית . ב-19 באפריל 1973 נשיאות הסובייט העליון מעניקה לסוסנובי בור מעמד של עיר בעלת חשיבות מחוזית. ב-23 בדצמבר 1973 בתחנת הכוח הגרעינית מתחיל לפעול הכור הראשון מתוך ארבעה.
ב-12 בנובמבר 1974 ועדת ההוצאה לפועל במחוז לנינגרד מחליטה על איחוד חבלים עירוניים שונים בשטחים הסובבים את העיר. ב-1981 מתחיל לפעול הכור הרביעי של תחנת הכוח הגרעינית ועוצמת תחנת הכוח מגיע להספק של 4 מיליארד קווט"ש והייתה לאחת מתחנות הכוח האטומיות הגדולות בעולם. 
בשנת 1996 נערכות לראשונה הבחירות הישירות לראשות העיר.
בשנת 2002 תחנת הכוח הגרעינית מגיעה להספק של 600 מיליארד קווט"ש, מה שהפך אותה לאחת מתחנות הכוח הגרעיניות הגדולות באירופה.
ב-1 בינואר 2006, ממשלת מחוז לנינגרד מחליטה על הקמת המחוז המוניציפלי של סוסנובי בור (Сосновоборский городской округ) כשהעיר מהווה למרכז האדמיניסטרטיבי שלו.
ב-30 באוגוסט 2007 הונחה אבן פינה לתחנת הכוח הגרעינית החדשה תחנת הכוח הגרעינית לנינגרד 2.

גאוגרפיה

העיר סוסנובי בור שוכנת ממערב לעיר סנקט פטרבורג, בשפך קופור הנשפך למפרץ הפיני, על כביש 41А-007.

כלכלה ותחבורה

רוב כלכלת העיר נשענת על פיתוחה של תחנת הכוח הגרעינית לנינגרד שבתחומי העיר ומופעלת על ידי חברת רוסאנרגואטום, חברת בת של תאגיד רוסאטום. בעיר פועל גם מכון המחקר המדעי הטכנולוגי על שם אנטולי אלכסנדרוב המהווה למכון מחקר בתחום האנרגיה הגרעינית. בעיר פועלים מספר מפעלים חקלאיים ותעשייתיים ומכון מחקר מדעי לרכיבים אופטיים ואלקטרוניים (НИИ ОЭП). בנוסף פועלים בעיר סניפים של כל הבנקים הגדולים ברוסיה כדוגמת סברבנק, VTB, גזפרום בנק, אלפא-בנק ואחרים.
בתחומי העיר פועלת תחנת הרכבת "קאלישצ'ה" (Калище) ממנה יוצאות רכבות אל העיר סנקט פטרבורג, עד 2009 שירתה גם יעדים ביערות טייגה. סמוך לתחנת הרכבת ישנו גם מסוף אוטובוסים. נוסף לתחנה זו פועלת גם תחנה נוספת המכונה תחנת הקילומטר השמונים  המשרתת קו רכבות בודד מהעיר סוסנובי בור אל סנקט פטרבורג.

ספורט

מועדון הספורט הגדול ביותר בעיר הוא קבוצת הכדורעף דינמו מחוז לנינגרד, שהוקמה בשנת 2004 ומתמודדת בליגת העל הרוסית בכדורעף.
אוטו הראשון, דוכס שוואביה ובוואריה

ביוגרפיה

אוטו נולד בשנת 954, לליאודולף, דוכס שוואביה, בנו של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאידה משוואביה, בתו של הרמן הראשון, דוכס שוואביה.
בשנת 957 מת אביו ליאודולף, דוכס שוואביה, גדל אוטו בחצר סבו אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה יחד עם דודו אוטו.
בשנת 973 מת בורכארד השלישי, דוכס שוואביה, ואוטו מונה על ידי סבו לדוכס שוואביה. בשנת 976 מרד היינריך השני, דוכס בוואריה בדודו אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך מסר לו דודו גם את דוכסות בוואריה.
בשנת 980 ליווה אוטו את דודו לאיטליה, ולחם עמו בביזנטים ובערבים בסיציליה. ב-14 ביולי 982 ספגו הכוחות הקיסריים תבוסה בקרב סטילו, וב-1 בנובמבר אותה שנה מת אוטו כתוצאה ממלריה. לאחר מותו מסר דודו את דוכסות שוואביה לקונרד הראשון, דוכס שוואביה, ואת דוכסות בוואריה להיינריך השלישי, דוכס בוואריה.
גשרי נתיבות

מיקומם

הגשר הראשון יחצה את רחוב שדרות ירושלים (מכיכר הארבעה) דרך יער קק"ל, לכיוון השכונה העתידית "מעלות הנחל".
הגשר השני יחצה את רחוב שדרות ויצמן דרך יער קק"ל, לכיוון השכונה העתידית "רמות יורם".
הגשר השלישי יחצה את רחוב חיים נחמן ביאליק ואת רחוב יצחק שמיר דרך יער קק"ל, לכיוון השכונה העתידית "מעלות הנחל".
הגשר הרביעי יחבר בין השכונה העתידית ״רמות יורם״ לשכונה העתידית ״מעלות הנחל״
הגשר החמישי יחצה את רחוב נווה דקלים דרך יער קק״ל ויתחבר לשכונה העתידית ״מעלות הנחל״

סיום עבודה צפוי

זמן הסיום הצפוי לגשר הראשון (שדרות ירושלים) הוא 2017.
סיום העבודה של שני הגשרים האחרים צפוי בשנים 2018–2020.
שעמום

שעמום הוא רגש שלילי שקיים אצל מרבית היונקים ונובע מחוסר עניין בגירויים הפיזיים והרגשיים באותו רגע. 
זהו רגש מכאיב, אשר מתעורר באדם כאשר אין לו עניין בעולמו הפנימי והחיצוני. בהתאם לכך, השעמום הוא מצב של אדישות או אפתיה החודר לתודעה כאשר האדם חש כי אין שום דבר מעניין או משמעותי לעשות. הביטוי החיצוני לשעמום הוא בדרך כלל ירידה בתנועתיות ולעיתים בהייה בעצם מסוים.
השעמום מלווה לעיתים קרובות בתחושת דיכאון ובחוסר אנרגיה ויוזמה.

גורמים

השעמום פחות מושפע מגורמים חיצוניים כמו מידת ההיכרות עם גירוי מסוים, הוא תלוי יותר באיכות האינטראקציה בין האדם לסביבה.
שעמום מתרחש במצב שבו יכולת האדם עולה על דרישת הפעילות שבה הוא עוסק.
נפילות קשב קצרות יכולות להוביל לשעמום
והוא יכול להיווצר גם מחדגוניות בפעילות ובגירויים.
נראה שקיימים גם הבדלים בין אישיים בנוגע לנטייה לשעמום. עד גיל ההתבגרות ילדים מסוימים מפתחים מבנים של קשב ופעילות המאפשרים להם להיות נרגשים ומעורבים בפעילויותיהם, בעוד שאחרים מפתחים הרגלים של חוסר מעורבות המובילים לדפוסים של חשיבה והתנהגות המאופיינים על ידי שעמום ואפתיה.

חשיבות

השערה מקובלת היא שתפקידה האבולוציוני של תחושת השעמום היא יצירת דחף להכרת הסביבה, לשיפור התנאים המאפשרים הישרדות ולמניעת סטגנציה. פסיכולוגים וחוקרים טוענים כי שעמום מאפשר לאדם לחפש ולגלות מה מעניין אותו ומהנה עבורו, ובכך מתאפשר גם פיתוח של דמיון ויצירתיות, תחושת אוטונומיה, ויכולת להסתמכות עצמית.
הנאה יכולה להפוך לשעמום אם האדם לא יחפש אתגרים חדשים. מכאן שכדי לשמור על ההנאה ולהימנע משעמום האדם מוכרח להתפתח.

סכנות

השעמום נחשב לאחד המצבים הפחות רצויים עבור חיי היום יום.
שעמום קיצוני וממושך מהווה איום על שפיות הדעת. 
הפסיכיאטר ויקטור פרנקל טוען שהאדם המודרני שיש בידו את האמצעים, אך איבד את התכלית, סובל מתחושת עקרות וחוסר משמעות שהוא מכנה בשם "ריק קיומי", שהסימפטום הראשי שלה הוא השעמום.
אנשים משועממים נוטים לחוש חוסר סיפוק, פסיביות, בדידות, עצבות והערכה עצמית נמוכה.

הימנעות משעמום

הסבירות להיווצרות של שעמום פוחתת ככל שלאדם יש יותר אפשרויות לעבד מחשבות, רגשות וזיכרונות באופן פעיל ותכליתי.
בהתאם לכך, חינוך לפנאי יכול לעזור לאדם לנצל את זמנו כך שיוכל להימנע מתחושת שעמום במסגרת חייו האישיים.
שרבוט יכול לשמש להפגת שעמום.
גדעון (ההגנה)

גדעון הייתה יחידת הקשר הכללית של "ההגנה" בתקופת המנדט הבריטי, הייתה אמונה על קיום קשר הרדיו בין הארץ לחוץ לארץ, באמצעות אוניות או מתחנות ביבשה. הקשרים-אלחוטאים של "ההגנה" נקראו בשמם המחתרתי - "גדעונים".
חולות חלוצה

גבולות

גבולות השטח הגאוגרפי של חולות חלוצה הוא רצועת עזה והיישובים היישובים כרם שלום וגבולות בצפון, כביש 211 בדרום באמצע פתחת ניצנה, גבול ישראל מצרים במערב וכביש 222 במזרח. שטח האזור מצוין כ-1090 קמ"ר, באתר המשרד להגנת הסביבה.

התיישבות

במאי 2001 ממשלת ישראל הסכימה על הצעת ההחלטה, שהביא לממשלה שר התשתיות אביגדור ליברמן, בגיבוי ראש הממשלה, אריאל שרון, על תוכנית להקמת 5 יישובים בחולות חלוצה. מטרת ההחלטה הייתה למנוע מסירת השטח במסגרת הסכם לחילופי שטחים כחלק מהסדר הקבע עם הפלסטינים. זאת לאחר שעלתה אפשרות שהאזור ישמש כחלק ממדינה פלסטינית עתידית, במסגרת חילופי שטחים, ותיתן מענה לצפיפות האוכלוסין ברצועת עזה. הצעה כזו נכללה, לדוגמה, ביוזמת ז'נבה, וגם אהוד ברק תמך ברעיון זה בהיותו ראש הממשלה, בשנת 2000. 
מיד הוחל בתכנון שלושה יישובים, שלומית, ניצנית וחלוצית והוקמה ועדת היגוי.  
במקביל, בשנת 2002, אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובניה רמת נגב את הכרזתה של שמורת טבע בחולות חלוצה על מנת למנוע בנייה שתפגע בשטחי הטבע שבהם נמצאים בעלי חיים וצמחים מוגנים. בין המתנגדים לפיתוח השטח היה ארגון חיים וסביבה שטען כי הקמת יישובים חדשים לא רק תפגע בטבע , אלא גם תחליש יישובים קיימים בפריפריה, על ידי הפניית תקציבים לפיתוח חדש על חשבון השקעה ביישובים קיימים. 
בינואר 2003, החלו העבודות על הקמת היישוב באר מילכה בדרום חולות חלוצה כחלק מפיתוח פיתחת ניצנה, וביוני 2006 אוכלס.
בינואר 2005 אישרה הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה אשכול את התוכניות להקמת שלומית, בה בשלב הראשון 1,500 יחידות דיור וחלוצית 4, שתוכנן, בשלב ראשון, ל-300 יחידות דיור, שבחלקן נחלות חקלאיות. בפברואר 2005 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה הפקידה תוכנית מפורטת לישוב שלומית, בה רק 500 יחידות דיור ואת התוכנית להקמת שני יישובים: חלוצית 4 וחלוצית 1 (שקיבלו אחר כך את השמות בני נצרים ונווה) שנועדו למפוני רצועת עזה לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות.
בן פלאט

ביוגרפיה

פלאט נולד למשפחה יהודית בלוס אנג'לס, הרביעי מחמישה ילדים. אביו מארק פלאט הוא מפיק קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, שאחראי בין היתר על הפקות כמו לא רק בלונדינית, אל תוך היער, לה לה לנד ומרשעת.
פלאט למד בבית ספר לאומנויות, ובהמשך נרשם לאוניברסיטת קולומביה בניו יורק. הוא פרש מהלימודים לאחר שישה שבועות, כדי להשתתף במחזמר ספר המורמונים.  
פלאט יצא מהארון בפני משפחתו כשהיה בן 12.

קריירה

פלאט התחיל את הקריירה בתיאטרון, והופיע על במות ברודוויי בהפקות של ספר המורמונים (2012-2013) ואוון הנסן היקר (2015-2017). פלאט זכה בפרס הטוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר על תפקידו באוון הנסן היקר. הוא כיכב גם בסרטים הוליוודיים, ביניהם פיץ' פרפקט (2012), פיץ' פרפקט 2 (2015), ריקי והפלאש (2015), מנהל את העיר הזאת (2019), והורים תחת השפעה (2019).
פלאט חתום בחברת התקליטים אלטנטיק רקורדס מאז 2017, והוציא את אלבום הסטודיו הראשון שלו, Sing to Me Instead, במרץ 2019.
ב-27 בספטמבר 2019 תעלה סדרת טלוויזיה קומית בכיכובו בשם "הפוליטיקאי". פלאט ישחק את התפקיד הראשי, וכן גם מתפקד כמפיק הראשי לצד ריאן מרפי. הסדרה תעלה בנטפליקס.
טריו ג'ובראן

טריו ג'ובראן (בערבית: الثلاثي جبران) היא שלישית עוד פלסטינית המורכבת משלישיית האחים הנגנים סמיר, ויסאם ועדנאן ג'ובראן, ילידי נצרת.
האחים ג'ובראן הם בני משפחה בעלת מסורת מוזיקלית ארוכה. כיום מתגוררים האחים ברמאללה ופועלים מפריז.
בנגינת הטריו ישנו שילוב של מסורות נגינה עתיקים, לצד שילוב של השפעות מג'אז, בלוז ופלמנקו. הטריו הופיע בארץ בחיפה ובמרכז תרבות מחמוד דרויש בנצרת.
פתאנים

תאוריה על מוצא הפתאנים מעשרת השבטים

ישנה תאוריה המסתמכת על מסורת של הפתאנים עצמם כי מוצאם הוא מעשרת השבטים. הפתאנים מייחסים עצמם לצאצאי ממלכת ישראל שהוגלו על ידי אשור, לפי המסורת שלהם בית המלוכה שלהם מיוחס לשאול בן קיש, והם מונים 45 דורות מאברהם אבינו לקיש אביו של שאול. בנוסף ישנם שבטים באפגניסטן ששמם מזכיר במידה מסוימת את שמות שבטי ישראל, והם טוענים כי הם צאצאי גולי אשור. נוסף על כך, יש בקרב הפתאנים מסורות רבות דומות או זהות למסורות של יהודים, כמו שפיכת הדם וכיסויו אחר שחיטה, קבירת ציפורניים, שבירת זכוכית בחתונה, שמות ישראליים (כמו ישראל, ראובן ועוד) ועוד.  מספר שבטים פתאנים שחיים בדאשטי יאהוד ("המדבר היהודי" שנזכר עוד במקורות קדומים כך) שבין פקיסטן לאפגניסטן טוענים כי מוצאם היהודי נתמך גם בשמות הגאוגרפיים באזור, כמו הרי סולאיימאן שלדברם נקרא על שם שלמה המלך ושם המדבר היהודי עצמו, או שמות השבטים עצמם: "יוסופזאי" (לטענתם "צאצאי יוסף"), "אפרידי" (לכאורה "צאצאי אפרים") ואפילו שבט שאין שמו מעיד על קשר עברי והוא ה"חאתאק" שמייחס לעצמו מוצא זר בעוד שמסורות אחרות קושרות אותו עם הפתאנים שטוענים למוצא עברי עתיק.
דווח בכמה אתרים ובלוגים שבינואר 2010, מימנה ממשלת ישראל  מחקר גנאלוגי בראשותה של ד"ר שאנז עלי מ"המכון ההודי הלאומי למחקר אימונוהמטולוגי" שבמומבאי (Indian National Institute of Immunohaematology), במטרה לבדוק את טענת הפתאנים מאפגניסטן ופקיסטן להיותם צאצאי ממלכת ישראל, ובייחוד צאצאי שבט אפרים כפי שהם טוענים להקרא בשם: "אפרידי פשטון". לשם כך נלקחו דגימות מפתאנים המכונים אפרידי פתאנים החיים במאליבאד (שנמצאת בלאקנאו שבמחוז אוטר פרדש שבהודו) שאותה תכננו לבדוק באמצעות השוואה לדנ"א של יהודים מישראל. אולם, לא נמצא בשום מקום מאמר אקדמי בנושא, וכן הפרופ' מהטכניון שבמעבדתו היה אמור להתבצע המחקר לפי אותם אתרים ובלוגים, מספר ששאנז עלי אכן עבדה איתו במעבדה, אך לא על המחקר הזה. ייתכן שהמחקר מעולם לא יצא לדרך או הופסק באמצע.
חוקר לתעלומת עשרת השבטים בשם ד"ר נברס ג'אאט אאפרידי שמשתייך לקבוצה האתנית "אפרידי פשטון" טוען כי בילדותו נהג דודו לספר לו כי הוא ובני משפחתו הם צאצאים של "באני איסראיל", כלומר: בני ישראל, ולכן כיום מסתובב אאפרידי בעולם במחקרו אחר תעלומת עשרת השבטים.
במחקרים גנטיים שנערכו במרוצת השנים נתגלה כי הפתאנים הם בעלי הפלוגרופ R1 והפלוגרופ Q וקשר גנטי עם תושבי צפון ומערב הודו וטאג'יקים ולא קשורים אל העם היהודי ששייך ברובו להפלוגרופ J1 והפלוגרופ J2.]
Helicobacter pylori

תפוצת החיידק

החיידק נמצא ב-95%-100% מהחולים עם כיב בתריסריון, וב-75%-85% מהחולים עם כיב קיבה. חשוב לציין שרק 15% מנשאי החיידק יפתחו כיב פפטי, והשאר ייוותרו ללא תסמינים. מחקרים מן השנים האחרונות מצביעים על כך שפגיעתו של ההליקובקטר פילורי היא תוצאה של הפרשת רעלני תאים. קיימים למעלה מ־17 גזעים של הליקובקטר פילורי הנבדלים ביניהם בהפרשת הרעלנים.
ארגון הבריאות העולמי קבע שהליקובקטר פילורי נחשב כיום כחיידק השכיח ביותר בעולם בגרימת זיהומים באדם. 
מעריכים כי כחצי מאוכלוסיית העולם נגועה בחיידק זה, חלוקה ששונה בין ארצות רווחה לארצות מתפתחות; תפוצתו היא בין 60%-50% בארצות הרווחה, ואילו בארצות מתפתחות היא מגיעה עד 90%. התפוצה רבה יותר בשכבות בעלות רקע סוציו-אקונומי נמוך. במקרים רבים הוא עובר בין בני אותה משפחה. ההידבקות בחיידק היא כבר בילדות, לרוב לפני גיל עשר. ההדבקה נעשית על ידי העברתו בצורה ישירה מאדם לאדם באמצעות מגע פומי (אוראלי) עם רוק או צואה. עיקר פגיעתו היא בגיל מבוגר (60-50 ומעלה). מיני הליקובקטר נוספים נמצאו ביונקים, כגון קופים, חיות מחמד וחיות משק. חלקם גורמים לתופעות הדומות לאלו הקיימות באדם.

אבחון וטיפול

קיימות ארבע בדיקות לזיהוי הימצאותו של החיידק. הראשונה היא באמצעות תבחין נשיפה, שבו נוטל הנבדק איזוטופ UREA - C13, איזוטופ יציב לא-רדיואקטיבי: במקרה שהחיידק קיים, האיזוטופ מתפרק בקיבה, ומתקבלים בנשיפה תוצרי פירוק: אמוניה ופחמן דו-חמצני. בדיקה זו קלה, מהירה ונוחה לנבדק. אפשרות שנייה, שאף היא קלה ומהירה, היא בדיקת נוגדנים בדם לחיידק זה. רמת נוגדנים גבוהה מצביעה על הדבקה פעילה של החיידק. בבדיקת צואה ניתן לגלות, ב-94% מהמקרים, חלבונים הקשורים לחיידק. בדיקה נוספת שנחשבת למהימנה ביותר היא ביופסיה הנלקחת במהלך בדיקת גסטרוסקופיה. לדגימה מוסיפים אוראה, ואם נמצא החיידק, מתקבלת שוב אמוניה. בדיקה זו חודרנית, וקשה מהבדיקות הקודמות, שכן היא מחייבת נתינת סם הרגעה ועלולה לגרום לכאבי גרון בימים שלאחר הבדיקה.
מכיוון שהחיידק עמיד יחסית לאנטיביוטיקה, מטפלים בו בשילוב של שני תכשירי אנטיביוטיקה ואף שלושה, ביחד עם תכשיר נוגד חומציות.

גילוי החיידק

את החיידק גילו בארי מרשל ורובין וורן, רופא ופיזיולוג אוסטרלים. הם גידלו ב-1982 תרבית של החיידק והעלו את ההשערה כי הוא קשור לאולקוס ולסרטן הקיבה. השערתם לא זכתה לאמונה של הקהילייה המדעית, עד שב-1984 שתה מרשל צלחת פטרי מלאה בחיידק ופיתח במהרה תסמינים של דלקת רפידת הקיבה, שנעלמו לאחר שטופל באנטיביוטיקה. מחלתו והבראתו, לאחר נטילת תרבית חיידקים שמקורם בחולה, תאמו לאקסיומות של קוך מבחינת הקשר בין הליקובקטר פילורי לבין דלקת רפידת הקיבה, אך לא בינו לבין כיב פפטי. תוצאות הניסוי התפרסמו במאמר ב-1984 שזכה לציטוטים רבים. בגין הגילוי זכו השניים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2005.