ג'רלד בול

שנים ראשונות וראשית הקריירה

בול נולד באונטריו למשפחה מבוססת, אך התרוששות המשפחה כתוצאה מהמשבר הכלכלי הגדול, מות אמו במהלך לידה והתדרדרותו של אביו כתוצאה מכך לאלכוהוליזם גרמו לכך שיישלח ללימודים במוסד ישועי. לאחר שבגר למד בקולג' שליד אוניברסיטת קווינס ובאוניברסיטת טורונטו, באחד המחזורים הראשונים של המחלקה להנדסת אווירונאוטיקה. לתזת המוסמך שלו הקים מנהרת רוח, במימון חיל האוויר הקנדי.
לאחר שסיים לימודים לתואר דוקטור, ב-1951 (בן 23 בלבד), צורף ל-CARDE (ראשי תיבות של "Canadian Armament and Research Development Establishment, מוסד קנדי לחימוש ומחקר), מוסד שנוסד יחד עם ממשלת בריטניה בתקופת מלחמת העולם השנייה כדי לפתח טכנולוגייה ארטילרית הרחק מאירופה. הוא לא נשאר ב-CARDE זמן רב והשקיע את זמנו בפיתוח שיטות איסוף נתוני ירי של כלי נשק לצורכי מחקר.
ב-1954 קיבל משרה באוניברסיטת לאוול בקויבק וערך מחקרים במנהרת רוח יחד עם צוות של סטודנטים. במהלך אותה תקופה ניסה ה-DRB (ראשי תיבות של Defence Research Board, מועצת מחקר ההגנה) לפתח טיל נגד טילים ובול הציע להשתמש בפגזי ארטילריה לצורך זה. אולם הכלי שתכנן בול לא היה מהיר מספיק. המימון של DRB קוצץ בעקבות ירידת המתח העולמי והיבחרה של ממשלה ליברלית בקנדה (קיצוץ שביטל גם את פיתוח המטוס העל-קולי אוורו קנדה CF-105 ארו, שהיה אמור להיות פרויקט הדגל של התעשייה האווירית הקנדית) ובול חזר ל-CARDE, שם פיתח אמצעי זיהוי מטרות על ידי מכ"ם ואינפרה-אדום, כאשר בחלק מהניסויים השתמש לדימוי המטרות בפגזים שנורו אל מנהרת רוח.
עם השיגור לחלל של הספוטניק על ידי ברית המועצות ב-1957 התעורר עניין עולמי במרוץ לחלל. בול הדליף לעיתונות סיפור, שלא היה לו כל ביסוס מציאותי, לפיו קנדה תעלה לווין למסלול תוך שימוש בתותח שיותקן בחרטום טיל רדסטון אמריקאי. ב-22 באפריל 1958 התפרסם הסיפור בהד תקשורתי גדול והביך את ראש ממשלת קנדה ג'ון דיפנבייקר. אחת מתוצאות ההדלפה שהפתיעו את בול הייתה חשיפתה לציבור של עבודתו ב-CARDE בזיהוי מטרות על ידי שידור של רשות השידור הקנדית.
בהמשך הסתכסך בול עם מנהליו ועזב את CARDE.

SRC - תאגיד חקר החלל

עם פירוק פרויקט HARP חזר בול לאחוזתו בגבול קוויבק וורמונט והקים את SRC (ראשי תיבות של Space Research Corporation - תאגיד חקר החלל). החברה ייצרה תותחים ופגזים, הלקוח הגדול הראשון של החברה הייתה מדינת ישראל אשר רכשה בעיקר פגזים לתותחים אמריקאים מ-1973 ואילך.
במסגרת החברה פיתח בול במחצית הראשונה של שנות השבעים את תותח ההוביצר GC-45 בעל קליבר של 155 מ"מ המסוגל לירות לטווח יעיל של כ-30 ק"מ בדיוק מטרה של 10 מטרים ולטווח של כ-40 ק"מ תוך איבוד מסוים של דיוק. ביחס לגדלו הסביר של התותח הוא הציע טווח ירי דמיוני. לשם ייצור התותח פנה בול לחברה בדרום אפריקה תוך הפרת האמברגו הבינלאומי שהוחל על מדינה זו. הוא נתפס ב-1980, הואשם, נידון לשנת מאסר והשתחרר לאחר שישה חודשים. לאחר שחרורו עזב את קנדה והשתקע בבריסל.
בדרום אפריקה הושלם פיתוח התותח והוא שימש לראשונה באופן מבצעי נגד כוחות קובה שהשתתפו במלחמת האזרחים באנגולה. עם פרוץ מלחמת איראן-עיראק מצא בול לקוח גדול וחשוב לתותח, שליט עיראק סדאם חוסיין. בין בול לחוסיין נוצר קשר שהתבסס על התלהבותו של חוסיין מחלומו של בול על הצבת לוויין בחלל ומהסכמתו לספק לו את כל האמצעים הדרושים כדי ליישם חלום זה.

מותו

ב-22 במרץ 1990 נורה בול חמש פעמים, פעמיים בראשו ושלוש פעמים בגבו מטווח קצר על ידי מתנקשים מקצועיים. ההנחה בעולם הייתה שבול חוסל על ידי המוסד. העיתונאי יוסי מלמן, שחיבר כמה ספרים על המוסד, סיפר ב-2012:
סיפור על יחידת "כידון" שלא ידוע, הוא חיסולו בבריסל של ד"ר ג'רלד בול, מדען קנדי אובססיבי, הוגה רעיון 'תותח העל', שהציע אותו לקנדה, ארצות הברית, אוסטריה, דרום אפריקה ואפילו ל'תעשייה הצבאית' בישראל. בסוף פנה לסדאם חוסיין, שמימן את הפרויקט. אנשי "כידון" הגיעו לבריסל, שכרו דירה בבניין שבו התגורר (הדירה הייתה על שם חברתו הבלגית). הם הציגו עצמם כמרוקאים. בול הוזהר בטלפון על ידי אלמונים לחדול מהעבודה בפרויקט של סדאם, אך כשלא שעה לאזהרות הגיעו אנשי 'החוליה', המתינו לו בחדר המדרגות והרגו אותו.
— מאיר דורון, ספר חדש מגולל את עלילות יחידת החיסול "כידון" של המוסד, באתר Israeli Life USA