google/wiki40b huggingface dataset:
סמארדו סמואלס

קריירה

סמואלס נולד בג'מייקה ב-1989 והיגר בגיל צעיר לארצות הברית. הוא החל לשחק כדורסל בתיכון בניו ג'רזי, והיה מדורג במקום ה-9 של כלל מדינת ניו יורק לשחקני תיכון. סמואלס הוביל את תיכונו, יחד עם טריסטן תומפסון, למאזן של 27-1 בעונת 2007/08 והשתתף במשחק האולסטאר כלל אמריקאי של שחקני התיכונים. ב-2008 החל סמואלס ללמוד באוניברסיטת לואיוויל ובמקביל שיחק בקבוצת הכדורסל של המכללה. בשתי עונותיו הראשונות הפך סמואלס לשחקן מפתח בקבוצת המכללה והיה המוביל של הקבוצה בנקודות וריבאונדים. לאחר עונתו השנייה בקולג', החליט סמואלס לא להמשיך במכללה ולהגיש את מועמדותו לדראפט ה-NBA של 2010.
סמואלס לא נבחר בדראפט, אך שיחק עבור שיקגו בולס בליגת הקיץ של ה-NBA, והעמיד ממוצע של 12.6 נקודות ו7.4 כדורים חוזרים למשחק. ב-17 באוגוסט 2010, חתם סמואלס על חוזה בקליבלנד קאבלירס לשלוש שנים, על סמך 2.3 מיליון דולר. ב-29 באוקטובר, קלע סמואלס 9 נקודות בהופעת הבכורה שלו ב-NBA נגד טורונטו ראפטורס. מאוחר יותר נשלח סמואלס לליגת הפיתוח של ה-NBA, אך הוחזר לקאבלירס אחרי שני משחקים. ב-2 במרץ 2011 פתח סמואלס לראשונה בחמישייה של הקאבלירס נגד סן אנטוניו ספרס ורשם שיאי קריירה עם 23 נקודות ו-10 כדורים חוזרים. בינואר 2013, שוחרר סמואלס מהקאבלירס ועבר לשחק בליגת הפיתוח עד שימצא קבוצה.
באפריל 2013 חתם סמואלס על חוזה לחודשיים בהפועל ירושלים, שהייתה קבוצתו הראשונה שאינה מיבשת אמריקה. סמואלס רשם ממוצעים של 9.8 נקודות ו-3 כדורים חוזרים למשחק בעונה הסדירה, ו13.8 נקודות ו4.6 כדורים חוזרים למשחק במהלך הפלייאוף. ב-25 ביולי חתם סמואלס באולימפיה מילאנו לשנתיים. בעונתו הראשונה רשם סמואלס ממוצעים של 9.5 נקודות ו3.5 כדורים חוזרים למשחק ביורוליג, והיה שותף לעלייתה של מילאנו לשלב ההצלבה של היורוליג, שם הפסידה למכבי תל אביב.
הילה רביב-צור

הילה רביב-צור (נולדה ב-17 בדצמבר 1978) היא שחקנית ישראלית.

קורות חייה

הילה רביב נולדה וגדלה בנתניה, הילדה האמצעית במשפחה בת שלוש אחיות. אמה היא מורה לתנ"ך ואביה היה טייס בחיל האוויר ואיש צבא קבע. החיבור שלה לבמה התחיל כשאמה שלחה אותה (בגיל 13–14) לאודישנים ללהקת מחול חבצלות נתניה ופעם בחודש הייתה מופיעה בהיכל התרבות של נתניה. בתיכון למדה במגמת תיאטרון. בצה"ל החלה כפקידת מבצעים, אחר-כך יצאה לקורס קצינות, אחריו שירתה בבית הספר לטיסה והשתחררה בדרגת סגן. למדה משחק בבית צבי בשנים 2000–2003. במסגרת בית צבי זכתה במלגות – עמוס גוטמן (2001), שרגא פרידמן (2001), זוהרה שאקוב (2002), מלגת ההנהלה (2003).לאחר סיום לימודיה בבית צבי שיחקה בהצגה "שד היער" בתיאטרון קרוב של ניקו ניתאי ואחר-כך שיחקה משנת 2004 בתיאטרון הקאמרי, שם שיחקה בהצגה "מילאנו" של שמואל הספרי. רביב-צור משחקת מ-2008 בתיאטרון יידישפיל והופיעה גם בקונצרטים ביידיש. בתחילת פעילותה היא לא ידעה יידיש ולכן נשלחה ללמוד את השפה באוניברסיטת תל אביב.
לאורך השנים הופיעה בהצגות ילדים שונות.
ב-2007 שיחקה הילה רביב-צור בסרט העצמאי באורך מלא "חירות הרחוב", בבימויו של משה רוזנטל. הסרט מספר על בחורה (רביב-צור), שיש לה כלב בשם רופוס ועל בחור חנון שמאוד רוצה להתחבב עליה, ומשום כך מציע לה לשמור על רופוס וכשהוא עושה זאת הוא מאבד אותו. מכאן הבחור ביחד עם שניים מחבריו יוצאים למסע בעקבות רופוס, עד שלבסוף הם מביאים אותו אליה מת. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סרטים עצמאיים בבריטניה.
רביב-צור זכתה במלגת סנו 2009 על ידי תיאטרון יידישפיל לשחקנית המבטיחה של השנה.
ב-2012 הצטלמה הילה רביב-צור לסרט הקולנוע החרדי "מלאכיות בלבן" בבימויה של טלי אברהמי.
היא בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה מהאוניברסיטה הפתוחה. עברה קורסי משחק מול מצלמה בהדרכת גלי זייד. ומשחק מול מצלמה בהדרכת ניב רז ואולי שטרנברג.
השתתפה בפרסומות רבות.
הילה רביב-צור נשואה לשחקן שרון צור ולהם שני ילדים.
מסגד המעיין

באומנות

הצייר ראובן רובין הרבה לצייר את עין כרם, וניתן לראות את המסגד בציורו "הדרך לעין כרם".
עמוס לוצאטו

פרופ' עמוס לוּצָאטוֹ (באיטלקית: Amos Luzzatto; נולד ב-3 ביוני 1928) הוא רופא יהודי איטלקי, סופר ומחבר מאמרים וחוקר עולמי נודע בנושא התרבות היהודית. כיהן כנשיא איגוד הקהילות היהודיות של איטליה.

קורות חייו

לוצאטו נולד ברומא, כנצר למשפחה יהודית איטלקית חשובה: סבו מצד אמו, דנטה לאטס (Dante Lattes), היה מנציגיה הבולטים של הקהילה היהודית האיטלקית במאה ה-20; הסבא-רבא-רבא של אביו, שמואל דוד לוצאטו (שד"ל), היה איש תנועת ההשכלה היהודית, מראשוני אנשי חכמת ישראל וראש בית המדרש לרבנים בעיר האיטלקית פדובה.
בבחרותו התגורר לוצאטו בירושלים, עד שנת 1946. במשך למעלה מארבעים שנה, עבד כמנתח במספר בתי חולים באיטליה. הוא שימש מרצה באוניברסיטה וכן מנהל מחלקה, והתמקד במחקריו במיוחד ביישומן של שיטות מתמטיות לצורכי מחקר רפואיים ולצרכים טיפוליים.
הוא נוהג להגדיר את עצמו כ"רופא - מומחה לתרבות היהודית". הדוקטרינה המרכזית בהשקפתו של לוצאטו היא הצורך בקיום זהות יהודית מודרנית, שלדידו סייעה בהתהוותה של הזהות היהודית הלאומית, לצד זו הדתית. כהמשך לדרכם של אנשי רוח כגון חיים נחמן ביאליק ואחד העם, הוא סבור שזהות לאומית זו צריכה להתפתח כהמשך לתולדותיו של העם היהודי, ומעודד את אלו שבוחרים לדגול בדרך זו, לשלוט, לצד העברית, בידיעת תנ"ך, ספרות תלמודית וכלל הספרות היהודית שנכתבה עד היום.
הוא תרגם לאיטלקית, והוסיף הערות, לספרי איוב (במהדורה שיצאה ב-1991) ושיר השירים (במהדורה שיצאה ב-1997). כן חיבר את הספרים "כיצד לקרוא מדרש" (1999; Leggere il Midrash), "מקומם של היהודים" (2003; Il posto degli ebrei) ו"נתיבי חיי ביהדות, במדע ובפוליטיקה" (2003; Una vita tra ebraismo, scienza e politica).
כמו כן, בספרים הבאים מופיעים מאמרים שכתב: "השמאל והשאלה היהודית" (1989; Sinistra e questione ebraica), "יהודים מודרניים" (1989; Ebrei moderni), "בנוסף לגטו" (1992; Oltre il Ghetto) ו"דברי הימים של יהודי איטליה, כרך 2" (1997; Annali Einaudi - Storia degli ebrei d'Italia, vol. II).
הוא לימד בקורס על הספרות היהודית והמדרש באוניברסיטת ונציה, במחלקת תולדות הדתות. באוניברסיטת רומא הוא מקיים קורס בנושא מדרש במחלקת תולדות הדתות, וכן מקיים סדנה על הדינמיקה של דעות קדומות, בפקולטה לחינוך.
כמו כן, משמש העורך הראשי של הירחון "Rassegna Mensile d’Israel" ("סקירה חודשית של ישראל").
בשנים 1998-2006 שימש נשיא איגוד הקהילות היהודיות של איטליה.
קיס

היסטוריה

להקת קיס הוקמה בשנת 1972 על ידי הזמר והגיטריסט פול סטנלי (סטנלי הארווי אייזן) והבסיסט יליד ישראל, ג'ין סימונס (חיים וייץ), שנולד בטירת כרמל, שצירפו אליהם את המתופף פיטר כריס והגיטריסט אייס פרלי כגיטריסט מוביל. בשנת 2008 יצאו קיס לסיבוב הופעות באירופה וארצות הברית כדי לחגוג 35 שנות יצירה. במהלך שנות פעילותה נחלה הלהקה הצלחה רבה ועד היום נמכרו ברחבי העולם למעלה מ-100 מיליון עותקים מאלבומיה.
ב-1983 הלהקה החליטה להסיר את האיפור, וב-18 בספטמבר באותה שנה הלהקה הופיעה לראשונה בMTV ללא האיפור הידוע שלה. עד שנת 1996, הלהקה הופיעה בלי איפור. בנוסף, גם הלהקה עברה שינוי מוזיקלי - הם התחילו ליצור גלאם מטאל בהשראת הלהקות הצעירות של שנות ה-80.
ב-1996 התאחדה הלהקה המקורית והם שבו להופיע עם איפור וחזרו לסגנון המוזיקלי המקורי שלהם.

מוזיקה וליריקה

קיס יצרה מוזיקת רוק'נרול שמחה, קלילה ופשוטה ושיריה הקליטים סחפו את ההמונים. קיס הייתה מהלהקות החלוצות של סגנון חדש שהחל להופיע באותן שנים: ההארד רוק. גם הליריקה של קיס הייתה פשוטה, בהתאם, והיא דיברה על אהבה לנשים, למסיבות ולרוק'נרול, כמו שמעידים שמות שירי הלהקה הידועים ביותר: Rock and Roll All Nite ("רוק'נרול כל הלילה"),
I Was Made for Loving You ("נוצרתי כדי לאהוב אותך"),
God Gave Rock N' Roll To You II ("אלוהים נתן את הרוק'נרול לכם II‏"),
Detroit Rock City ("דטרויט עיר הרוק"),
Shout It Out Loud ("צעק את זה בקול")
ו-Let Me Go Rock n' Roll ("תנו לי לעשות רוק'נרול").
בשנת 2004 גיטריסט להקת הגרוב מטאל פנטרה, דיימבאג דארל נורה למוות והוא נקבר בעיר הולדתו בארון קבורה שעליו מצוירות הדמויות של להקת קיס יחד עם אחת הגיטרות המפורסמות של אדי ואן היילן.

הופעה חיצונית

בדומה ללהקות הגלאם רוק משנות ה-70, קיס נודעה לא רק כיוצרת מוזיקה, אלא גם כדמות תרבותית. חברי הלהקה השקיעו בהופעתם החיצונית ובגימיקים: הם נהגו להופיע בגלימות שחורות ארוכות של ערפדים, וצבעו את פניהם בצבעים שאמורים לעורר פחד. כל הארבעה צבעו את פניהם בלבן, ומה שהבדיל ביניהם היה סימן שחור מסביב לעין, אשר היה שונה אצל כל אחד מהם. במשך שנים איש לא ראה את פניהם האמיתיות. עם רעיון האיפור כל חבר בלהקה עטף עצמו בדמות טיפוסית שבמקור לקוחה מקומיקס: המתופף הוא החתול, הגיטריסט הוא איש החלל, הסולן הוא ילד הכוכבים והבסיסט סימונס הפך להיות "השד" ("The Demon"), שירק בהופעות "דם" ואש.
המעריצים נוהגים להגיע להופעות כשפניהם צבועות כמו פניהם של חברי הלהקה. בהופעות, מסודרות מאות נורות על קיר הבמה מאחורה, בצורת הלוגו של הלהקה. הבסיסט סימונס נוהג לנשוך לעצמו את הלשון בהופעות, כביכול עד זוב דם, כאשר הדם מותז לאחר מכן על גופו. "טקס" זה הפך למעיין גימיק של הלהקה.
פיל סלוואי

עבודתו מחוץ למסגרת רדיוהד

בניגוד לחבריו ללהקה ת'ום יורק וג'וני גרינווד, פיל לא היה מעורב בפרויקטים רבים מלבד רדיוהד. אולם בשנים האחרונות הגביר את שיתוף הפעולה עם אמנים אחרים. זה שנים שהוא חבר מסור בארגון הצדקה הבריטי "השומרוניים", ארגון שנועד לעזור לאנשים במצוקה בעלי נטיות אובדניות. במרץ 2005 הופיע פיל עם הלהקה Dive Dive, ואף הופיע בסרט "הארי פוטר וגביע האש" כחבר בלהקת "האחיות המוזרות", יחד עם חברו לרדיוהד ג'וני גרינווד וזמר להקת פאלפ, ג'רוויס קוקר.
קרלו גינצבורג

קרלו גינצבורג (איטלקית: Carlo Ginzburg; נולד ב-15 באפריל 1939) הוא היסטוריון ומסאי איטלקי ממוצא יהודי, פרופסור להיסטוריה.

חייו

גינצבורג נולד בטורינו שבאיטליה. הוא בנם של הסופרים נטליה גינצבורג ולאונה גינצבורג. סבו היו ג'וזפה לוי, מדען יהודי-איטלקי, רופא ומומחה לאנטומיה. גינצבורג קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה של פיזה בשנת 1961. הוא לימד באוניברסיטת בולוניה ומאוחר יותר בין השנים 1988 עד 2006 לימד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם היה מופקד הקתדרה על שם פרנקלי מרפי ללימודי הרנסאנס. נכון ל-2007 הוא מלמד לימודים אירופיים ב"סקואולה נורמלה סופריורה, די פיזה". נבחר כחבר חוץ של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 1986, נבחר כחבר חוץ של האקדמיה הבריטית בשנת 2002.

הגותו

ספריו הראשונים של גינצבורג עסקו בתחום המינות באיטליה של המאה ה-16, והוא החיה את מחקר האינקוויזיציה, שהיה תחום זנוח בימיו. מאוחר יותר כתב על הצייר הפלורנטיני פיירו דלה פרנצ'סקה, חקר את הדמיון בין אמת משפטית לאמת היסטורית ובין ההיסטוריון לשופט, כתב על אנגליה, על שרלוק הולמס, וחקר את האומנות במאה העשרים.

הגבינה והתולעים

ספר ההיסטוריה שכתב, "הגבינה והתולעים: עולמו של טוחן בן המאה השש-עשרה" הפך לרב מכר. בספר זה עוסק גינצבורג במיקרו היסטוריה, שהוא סוג של מחקר היסטורי המפנה את המבט מקולקטיבים אל אנשים יחידים. בסיפרו "הגבינה והתולעים" שוטח הסופר בפני הקורא את מערכת האמונות והדעות של מנוקיו: איכר וטוחן צפון איטלקי אשר זכה בזכותו של גינצבורג להפוך להיות אחת הדמוית ההיסטוריות המפורסמות ביותר בנות תקופת הרנסאנס. מנוקיו נשפט על ידי האינקוויזציה. גינצבורג מנתח את תמליל המשפט ומנסה לדלות מתוכו את אופיה של התרבות העממית שבתוכה חיו מנוקיו ותושבי אירופה בני התקופה.

אקסטזות: פענוח השבת של המכשפות

גינצבורג ניסה לשחזר את הפולחנים שקיימו האיכרים על מנת להבטיח את פוריות שדותיהם. הוא גורס כי פולחן פוריות קדם נוצרי עתיק המשיך להתקיים באירופה לאורך כל ימי הביניים. פולחן זה הותקף בעת החדשה המוקדמת על ידי האינקוויזיציה, והוגדר על ידה ככישוף.
הזמן שנשאר

עלילה

רוֹמָן (מלוויל פּוּפּוֹ) הוא צלם אופנה מצליח בן 31, החי עם בן זוגו הצעיר סשה (כריסטיאן סנגוואלד). לאחר שהוא מתעלף באמצע יום עבודה, הוא מבקר אצל רופא וזה מודיע לו כי הוא חולה בסרטן סופני וכי נותרו לו כשלושה חודשים לחיות. רומן דוחה באופן נחרץ את הצעת הרופא לעבור טיפולי כימותרפיה שסיכויים לסייע לו להחלים הם קלושים.
מרגע קבלת הבשורה מחליט שלא להסגיר את המידע בדבר מותו המתקרב לסביבתו הקרובה ולמשפחתו. את ההכנות למותו הקרב הופך רומן למסע מבודד של פרידה אישית, ואת הקרובים אליו הוא מרחיק ממנו: בארוחת ערב עם משפחתו הוא מפגין רשעות כלפי אחותו הנמצאת במשבר, הוא מאלץ את אביו להתוודות על בגידותיו באשתו, והוא מסלק מחייו את בן זוגו הצעיר לאחר הפעלת אלימות מינית כלפיו. היחידה שאליה הוא מרגיש אמפתיה היא סבתו (ז'אן מורו) הנוטה למות גם היא, והיא היחידה אותה הוא משתף בסודו.
באחד הימים כאשר הוא חוזר מפריז, סועד רומן בדיינר. המלצרית פונה אליו בבקשה אישית ומספרת לו כי בעלה עקר, וכי הם מחפשים גבר צעיר שיכניס אותה להריון. הוא מסרב בתחילה, אך בהמשך חוזר בו ומציב כתנאי את השתתפות הבעל ביחסי המין. לאחר שהדבר נעשה נפגשים שוב השלושה אצל נוטריון, שם מצהיר רומן על רצונו להוריש את כל כספו ורכושו לילד שייוולד.
ברבורים

מאפיינים

הברבורים דומים לאווזים גם בהתנהגותם המשפחתית. שני בני הזוג קשורים זה לזה לכל ימי חייהם, והצעירים נשארים עם הוריהם עד לעונת הדגירה הבאה. הברבורים חיים בלהקות גדולות מבלי לאבד את ייחודם המשפחתי. שני בני הזוג בונים את הקן ומגדלים את האפרוחים. כמות הביצים בהטלה נע בין 3 ל-8 ביצים, עליהן דוגרת הנקבה במשך כ-5 שבועות, כשהזכר שומר עליה.
בעבר נחשבו הברבורים לעופות מאכל, אך כיום הם מוגנים מציד במדינות רבות. פלומת הברבור - כלומר הנוצות התחתיות והרכות שלו - משמשת לכרים ולריפוד. ("פוך"). הברבורים של חצי הכדור הצפוני הם בעלי פלומה לבנה, אך אלה הדרומיים מעוטרים בצבעים שונים.
הברבור אוכל מזון צמחוני מהמים (כ-4 ק"ג ביום), אולם ברבורים צעירים אוכלים גם תולעים וחסרי חוליות אחרים.

הברבור בתרבות

השם "ברבור" נזכר בתנ"ך: "וברברים אבסים" (מלכים א', ה', 3) כסוג מזון יוקרתי, אולם רבים מן המפרשים (למשל רש"י) המזהים אותו עם התרנגול. רבי סעדיה גאון תרגם את הברבור ל"אווז", וכך גם חוקרים בימינו כמו יהודה פליקס סבורים כמותו, שכן האווז שהיה ידוע באותו הזמן כבעל חיים שמפטמים ובגלל צבע נוצותיו הלבנות שככל הנראה מרומזים בשמו (ברי-לבן חלק);כמו כן מוזכר הברבור גם בזמירות שבת בנעימה "להתענג בתענוגים, ברבורים ושלָו ודגים" (מתוך הפיוט "מה ידידות"), כמעדן חגיגי ומיוחד.
בתרבויות אחרות הוא מוזכר כסמל לטוהר וליופי. האלה ההודית גאיטרי מתוארת כשהיא מלווה בברבור; ואילו בתרבות המערב האירופית מוזכר הברבור באגדה "ברווזון המכוער" כסמל ליצור יפהפה שהוא כליל השלמות.
בשפה היומיומית נזכר הביטוי "שירת הברבור" שמקורו באגדה על שיר מיוחד ששר הברבור לפני מותו - מטפורה למפעלו האחרון של אדם.
פרנק דרבונט

ביוגרפיה

דרבונט נולד במחנה פליטים במונטבילרד, צרפת. הוריו ברחו מהונגריה אחרי המרד ההונגרי של 1956. בעודו תינוק הוא והוריו עברו לארצות הברית, שם בילה את שארית שנותיו.
ב-1990 ביים את סרטו הראשון באורך מלא - סרט הטלוויזיה "נקבר חי". ב-1994 יצא לאקרנים הסרט שבזכותו התפרסם, חומות של תקווה, אותו הוא ביים וכתב. הסרט אף הביא אותו למועמדות לפרס האוסקר, עבור כתיבת התסריט. ב-1999, לאחר הפסקה של חמש שנים יצא אל האקרנים סרטו הבא, "גרין מייל". הסרט התקבל באהדה רבה. בגרין מייל תפקד דרבונט ככותב, מפיק ובמאי. סרט זה, כמו גם "חומות של תקווה" (1994) שקדם לו, מבוסס על ספר של סטיבן קינג. גם על סרט זה היה דרבונט מועמד לאוסקר (הפעם סרטו היה מועמד לסרט הטוב ביותר).
דרבונט שימש מפיק בפועל של סדרת הטלוויזיה "המתים המהלכים".
ארן: הממלכה האבודה

עלילה

עלילת הסרט מתחקה אחר הספר בעל אותו השם - הכרך השלישי של הטרילוגיה של מסעי הצלב, המשתרע על פני 1187-1205. 
ארן הוא מפקד חיל המצב הטמפלרי בעזה. הוא מצווה להצטרף לכוח טמפלרי ליירט את צבאו של צלאח א-דין. בשל יהירותו של ראש הטמפלרים החדש ג'רארד דה רידפור, הצלבנים מפסידים בקרב קרני חיטין. ארן נפצע, אבל צלאח א-דין מזהה אותו ומציל אותו ממוות. ארן מתעורר בדמשק כשפצעיו מטופלים; צלאח א-דין שולח אותו הביתה עם ידידותו בעודו מתכונן לכבוש את ירושלים . 
לססיליה מותר סוף סוף לעזוב את המנזר שבו היא חיה במשך עשרים שנה, על מנת לפגוש את בנה מגנוס בפעם הראשונה. עד מהרה היא שומעת על נפילת ירושלים ועל חורבן הטמפלרים והאמונה כי ארן מת, היא מחליטה להפוך לנזירה עד סוף ימי חייה והיא מקבלת הצעה לשרת את אבס משושלת פולקונג. ארן פוגש אותה, כשהיא עומדת להיכנס למנזר והם מתחתנים סוף סוף, בונים אחוזות ואחוזה בשם פורסוויק, שם ארן אוסף בעלי מלאכה מכל רחבי אירופה וארץ הקודש. ארן מוצג בפני בנו מגנוס, שנולד בהיעדרו; לאחר זמן קצר נולדה לו גם בת בשם אלדה, ופורסוויק צומחת במהירות. ארן לוקח צעירים ונערים להיות אבירים תחת הכשרתו. 
שש שנים לאחר מכן המלך קנוט הראשון של שוודיה מת ומשאיר את ילדיו כיורשים. המלך סוורקר השני נוטל לידיו את הכתר הדני ומנסה לרצוח את בניו של קנוט, אך מזימתו נמנעת על ידי התערבות של פולקונג אשר מרמה את סוורקר לחשוב שהוא סוכן כפול. כשהוא נאלץ להיכנס למלחמה, הראשונה ממה שיהיה סכסוך בן קרוב ל-600 שנה בין שוודיה לדנמרק, ארן מוביל את הפולקונג נגד כוחו של סוורקר בקרב לנה, בסיועם של אומנים ערבים ואיש הטמפלרים הנורווגי, הראלד. ארן מביס את חיל הפרשים הדני ויוצא לתקוף את המלך סוורקר אך הוא מיורט על ידי אבה סנסון, מנהיג הדנים; בדו-קרב המתהווה ארן הורג אותו, כשהוא סופג פצע קטלני בתמורה. פולקונג מנצח, אבל ארן מת מפצעיו עם שובו לפורסוויק. הסרט מסתיים באפילוג המבטא את השלמת איחודה של שוודיה לממלכה מאוחדת, דור אחר כך, בעזרתו של בירגר יארל, המזוהה כנכדו של ארן.

שפה

בנוסף לשוודית כשפה העיקרית של הסרט, נעשה שימוש במספר שפות נוספות בדיאלוג כדי להגביר את ההבדלים התרבותיים: נורווגית, דנית, אנגלית וערבית. 
אנגלית שימשה לייצג דוברי לטינית וצרפתית. חלק מהדיאלוג שאינו בשוודית נכתב בשוודית.

מוזיקה

פסקול הסרט והמוזיקה הולחנו על ידי טומאס קנטלינן. שיר הנושא בוצע על ידי מארי פרדריקסון, הסולנית הראשית של Roxette .
ויליאם טרנר (צייר)

ביוגרפיה

טרנר נולד בלונדון לאב שהיה יצרן פאות נוכריות ושהפך לספר. אמו סבלה ממחלת נפש אחרי מותה של אחותו הצעירה. בהיותו בן עשר שנים שלח אותו אביו להתגורר אצל דודו בעיירה ברנטפורד שממערב ללונדון, שם גילה את הציור. בגיל אחת עשרה כבר הספיק לצייר ציורים רבים, שאביו הציג בחלון הראווה של המספרה שלו. ב-1790 התקבל ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנויות, ובקיץ של אותה שנה הציג ציור בצבעי מים בתערוכת האקדמיה. ב-1796 הציג את ציורו הראשון בצבעי שמן, ומאז הוצגו ציוריו בתערוכות האקדמיה במשך כל ימי חייו.
ב-1798 התקבל טרנר כחבר האקדמיה המלכותית לאמנות. ב-1802 יצא למסע בשווייץ ובצרפת, ולמד במוזיאון הלובר בפריז. הוא הרבה לנסוע באירופה וביקר פעמים רבות באיטליה. טרנר לא נישא מעולם, אך הייתה לו פילגש, שרה דאנבי, שילדה לו שתי בנות. ב-1804 נפטרה אמו, אחרי שהתגוררה בבית מחסה לחולי נפש. אביו, שהתגורר אצלו במשך כשלושים שנה ועזר לו בעבודה בסטודיו שלו, נפטר ב-1829, והוא נתפס להתקפות של דיכאון.
טרנר הוא דוגמה לציור הרומנטי באנגליה הן בנושאים והן בטכניקה המיוחדת לו. הוא צייר נוף אנגלי טיפוסי, ועסק ברישומים של צמחייה ונופי נהר. עם השנים עבר לציור באורח חופשי וכתמי יותר, שנבע מטיוליו בחיק הטבע ומהתרשמותו ממזג האוויר באנגליה (גשום וערפילי). טרנר הושפע גם מהטכנולוגיה המתקדמת. ציוריו הרומנטיים עוסקים במאבקים בין כוחות הטבע, במרחבים אינסופיים ובקדמה הטכנולוגית, ומספר רב מציוריו התמקד בספינות מפרש ויקטוריאניות. הצבעים מתמזגים, האווירה מטושטשת, סערות בטבע, שריפות כמטפורה למצוקתו הנפשית של טרנר. הטכניקה שלו היא להשתמש בצבעי שמן על בד כבצבעי מים. הוא הפיק שקיפויות, מעברי צבע רכים. בעקבות הטשטוש הורחק מהאקדמיה. מיצירותיו: "שריפת בתי הפרלמנט", "ספינת העבדים".
טרנר נפטר בביתו בלונדון ב-1851, ובהתאם לצוואתו נקבר בקתדרלת סנט פול. בצוואתו הועיד את כספו לעזרה לאמנים עניים, והוריש את כל ציוריו לאומה הבריטית. עשרים שנה אחרי מותו העביר הפרלמנט הבריטי חוק שאיפשר להשאיל את תמונותיו למוזיאונים שמחוץ ללונדון.
בימינו נמצאות רוב יצירותיו בגלריית קלור שבמוזיאון טייט בריטניה.
ב-25 באפריל 2016, הודיע בנק אנגליה כי דיוקנו יונצח על גבי שטרות בשווי 20 ליש"ט.
פיאט S76 רקורד

היסטוריה

בשנת 1910 נבחן דגם ה-"פיאט S76 רקורד" על ידי נהג המרוצים "Felice Nazzaro"  אשר קבע שהדגם לא יציב.
הדגם השני נבחן על ידי נהג המירוצים "Pietro Bordino"  שהגיע למהירות של 187 קמ"ש.
בדצמבר 1913 הגיע נהג המרוצים "Arthur Duray"  למהירות של 213 קמ"ש.
ג'וזפה טורנאטורה

ביוגרפיה

טורנאטורה נולד בכפר בגריה ליד פאלרמו שבסיציליה, איטליה. גילה עניין בתיאטרון ומשחק מגיל 16. בהמשך החל להתעניין בקולנוע. סרטו הראשון היה סרט תיעודי בשם Le minoranze etniche in Sicilia (המיעוטים האתניים בסיציליה) אשר זכה בפרס בפסטיבל סאלרנו. לאחר מכן הועסק על ידי חברת הטלוויזיה הציבורית של איטליה RAI. סרטו הקולנועי הראשון באורך מלא - Il Camorrista - יצא לאקרנים בשנת 1985.
פרסומו העיקרי בא בעקבות הסרט סינמה פרדיסו העוסק בשובו של במאי סרטים מצליח לעיירת הולדתו בסיציליה להלוויית מורו וחברו, ובהעלאת הזכרונות על ילדותו ונעוריו באותה העיירה. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר וכן בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר. סרטיו הבאים לא הצליחו לשחזר הצלחה זו.
מדיאה (מחזה)

מדיאה (ביוונית: Mήδεια) היא טרגדיה יוונית קלאסית מאת אוריפידס. מיצירותיו המוקדמות (פורסמה בשנת 431 לפנה"ס בדיוניסיה, בתחרות הגיעה למקום האחרון משלושה). 
הטרגדיה מציגה את דמותה של מדיאה, נסיכה מזרחית שהתאהבה ביאסון, מנהיג מסע הארגונאוטים, וסייעה לו להשיג את גיזת הזהב. לשם כך שכנעה את בנות פוליפס כי רקחה עבורן שיקוי מצעיר, שאם ימשח בו אביהן לאחר הריגתו יזכה בנעורי נצח. בעקבות זאת רצחו בנות המלך את אביהן, ומדיאה ויאסון נמלטו. 
המחזה מתאר את מדיאה ביוון כאשר יאסון עזב אותה לטובת בתו של השליט המקומי, ממניעים תועלתניים. מדיאה מתבשרת כי עליה ועל ילדיה לצאת לגלות, מבקשת ארכה של יום ונענית.
היא שולחת לכלת יאסון במתנה שמלה שכאשר היא נלבשת, פורצת ממנה להבה המכלה את הכלה ואת אביה. כנקמה נוספת ביאסון היא רוצחת את ילדיהם, שאותם ילדה, ונמלטת באמצעות מרכבתו של הליוס, אל השמש, שהוא סבה. 
לאורך השנים נעשו מספר אדפטציות למחזה זה, ומדיאה הפכה לסמל לאישה נקמנית. פרט ל"מדיאה" של אוריפידס נכתבה גרסה נוספת של המחזה על ידי סנקה הרומי, שתורגמה לעברית על ידי רפאל אליעז. גרסה אחרת מופיעה בספר מטמורפוזות מאת אובידיוס.

תרגום לעברית

אַיסכילוֹס, סוֹפוֹקלֵס, אֶוריפּידֵס, טרגדיות נבחרות, בתרגום אהרן קמינקא. כרך א, תל אביב: דביר לעם, תשי"ב.
אוריפידס, מדיאה. בתרגום אהרן שבתאי  ירושלים: שוקן, 1983.
מדיאה, בתרגום שמעון בוזגלו, הוצאת אור-עם, 1999.
מדיאה, מיוונית עתיקה שמעון בוזגלו, ספרי עליית הגג/ידיעות ספרים, 2017
זרוע היבשה של משמרות המהפכה האסלאמית

היסטוריה

זרוע היבשה של משמרות המהפכה האסלאמית נוסד באופן רשמי ב-5 במאי 1979; מספר חודשים לאחר הקמת ארגון משמרות המהפכה. הרעיון הוצע על ידי מוחמד מונתאצרי. בתחילת הדרך הכוח היה פעל כמיליציה, הורכב מקבוצות קטנות בעלות יכולות שונות הפועלים במקומות שונים. במרץ 1979 הוקמה מפקדה ארצית. הוא הורכב מכוחות המוג'אהדין של ארגון המהפכה האסלאמית ופעל נגד ארגון הטרור מוג'אהדין ח'לק, מפלגת תודאה וארגון הטרור פאדי.
ייעודו המרכזי של זרוע היבשה הוא לעסוק בביטחון פנים ולייצא את המהפכה האיראנית. בשנים הראשונות לאחר הקמתו היה בנוסף אחראי על הגנה ומודיעין בתוך המדינה ומחוץ לה. ב-1979 מנה כ-10,000 חיילים. ב-1980 מנה כ-25,000 חיילים וב-1981 מנה כ-50,000 חיילים. ב-1986 גדל לכ-350,000 חיילים וחולק ליחידות "באטליון".
ב-2006 מחמד קאזאמי, תוך שהוא מכהן כראש זרוע היבשה, נהרג יחד עם 12 קצינים בכירים נוספים במטוס פלקון צבאי שהתרסק בצפון איראן מבלי שהיו ניצולים.
בשנת 2009 הבסיג', ארגון מתנדבים צבאי למחצה, המשמש כעתודה ומונה כ-10 מיליון אזרחים, יחד עם זרוע היבשה של משמרות המהפכה דכאו בכוח ובאלימות הפגנות לאחר הבחירות לנשיאות איראן, והחלו במעצרים של בכירים באופוזיציה. בהמשך הבסיג' הוכפף לזרוע היבשה והחל פועל תחת "בריגדת אימאם חוסיין" ו"בריגדת אימאם עלי" העוסקים באיומי פנים.
באוקטובר אותה שנה נהרג סגן מפקד הזרוע, יחד עם 20 בכירים נוספים, כשמחבל מתאבד פוצץ עצמו סמוך לרכב בו נסעו במחוז סיסטאן-בלוצ'יסטן בדרום-מזרח איראן.
בשנים 2005-2013 הגביר משמרות המהפכה האסלאמית את ההשפעה שלו במזרח התיכון במדינות כמו לבנון, עיראק וונצואלה.
ב-2015 פעלו כוחות הארגון במלחמת האזרחים בסוריה.
לוסרטן

פרמטרים למעקב

בזמן הטיפול בתרופה יש לעקוב אחרי לחץ הדם והדופק, רמות אלקטרוליטים בדם (אשלגן, נתרן, מגנזיום), רמות גלוקוז בדם, תפקוד כלייתי (קריאטינין בדם, אוריאה, קצב פינוי קריאטינין) וספירות דם.
טרנסגלוטמינאז

טרנסגלוטמינאז, המכונה "דבק בשר", משמש בתעשיית המזון לחיבור של נתחי בשר לקבלת מרקם אחיד. זהו שם שניתן למשפחת אנזימים המזרזים היווצרות של קשרים איזופפטידיים בין קבוצת אמינים חופשיים (למשל, חלבון או פפטיד ליזין) לבין קבוצת אציל, בסוף שייר של חלבון או של פפטיד גלוטמין; בתגובה המייצרת גם מולקולת אמוניה.
אנזים זה מסווג בתור EC.
טרנסגלוטמינאז תועד לראשונה בשנת 1959. פעילותו הביו-כימית המדויקת התגלתה במנגנון קרישת הדם, בחלבון פקטור XIII, ב-1968.

מנגנון פעולה

טרנסגלוטמינאז מייצר פולימרים של חלבונים בעלי קשרים רבים במיוחד ובלתי מסיסים. חשיבותם של פולימרים ביולוגיים אלה לאורגניזמים לא תסולא בפז, שכן הם מאפשרים לייצר חסמים ומבנים יציבים, כגון קרישי דם (פקטור XIII בקרישת דם), עור ושיער.
התגובה לאנזים נחשבת לבלתי הפיכה, ולכן כל שימוש רפואי בו חייב להיעשות תוך שימוש במנגנוני בקרה מקיפים.

שימוש בתעשיית המזון

טרנסגלוטמינאז מופק בתהליך של התססת בקטריות מסוג Streptomyces mobaraensis בכמויות מסחריות, או מדם בעלי חיים.
בתעשיית המזון המסחרית נעשה בו שימוש כדי לחבר חלבונים ולמעשה ניתן להשתמש בו כ"דבק", כדי לשפר מרקמים של מיני מזון עשירים בחלבון, כמו סורימי (תחליף בשר סרטן) או נקניקים. האנזים משמש גם בתהליכים נוספים, כמו ייצור בשר מעובד וקציצות דגים.

שימושים בבישול מולקולרי

טרנסגלוטמינאז הוא רכיב נפוץ גם במטבח המולקולרי, שם משתמשים בו בעיקר כדי לשלב מרקמים חדשים עם טעמים קיימים.
הסטון בלומנטל, שף בריטי מפורסם וממובילי הגסטרונומיה המולקולרית בעולם, הוא הראשון שהכניס את הטרנסגלוטמינאז למטבח המודרני; ווילי דופרסן, שף אמריקאי שעוסק גם הוא בגסטרונומיה מולקולרית, המציא בעזרתו "פסטה" שעשויה כמעט לגמרי מבשר חסילונים.
אישה באבטיח

אישה באבטיח הוא שיר ילדים מסוגת שירי איגיון, שכתבה נורית זרחי, הלחין שלמה גרוניך ושרה חוה אלברשטיין.

סיפור השיר

השיר מספר על אישה, שלמרבית ההפתעה וחוסר-ההיגיון שבכך, משתמשת באבטיח כביתה הפרטי.
האבטיח שימש אותה כבית לכל דבר, אך כשהעונה הגיעה לקיצה לא נותרה לה ברירה אלא לעבור לבית אחר.
האישה השקיעה זמן רב בחיפושים, והדבר היחיד שמצאה - גזר, היה הרבה פחות נוח ומרווח מביתה הקודם. הוא היה אמנם ארוך, אבל צר מדי. כדי שהגזר ישמש עבורה בית מגורים, כפי ששימש האבטיח, היה על האישה לבצע שינויים שונים. הבעיה הגדולה הייתה שהיא בקושי הצליחה להיכנס לתוכו.