צביון אבוט

תיאור

לצביון אבוט זוג קרניים מפותחות וארוכות ביחס למינים אחרים, ולהם מבנה אופייני ל"צביונים הענקיים": הקרן צומחת לכיוון מעלה בקו ישיר עם המצח ומתעגלת בעדינות לאחור כקשת, ודי נפוץ שהקרן תהיה ישרה לגמרי. מיקום הקרניים הוא במרכז המצח, סמוך לאוזניים ורחוק מן העיניים. הרווח בין הקרניים קטן יחסית, וזהה בין הבסיס לקצוות. למרות שגם קרניו בצורת חרוט (עבה בתחילה ודק בסוף), באופן יחסי הקרניים דקות לכל אורכן ללא עיבוי בולט בבסיס כפי שמצוי אצל צביונים קטנים יותר. הקרניים חלקות ברובן לבד מאי אלו חריצים קטנים בבסיס; הן מסתיימות בשפיץ חד או מעוגל. צבע הקרניים הוא אפרפר כסוף או חלודה בהיר. הן לזכרים והן לנקבות קרניים, ושל הזכרים עשויות להיות ארוכות במעט.
הפרווה של צביון אבוט קצרה ומבריקה, ומורכבת משערות צפופות וזיפיות. צבע הפרווה הכללי הוא חום שוקולד או ערמוני כהה, כשאזור הגב ופלג הגוף האחורי נוטים להיות כהים יותר או אפילו שחרחרים. הבטן והצלעות התחתונות נוטות לצבע חום חיוור יותר או עם גוון אדמדם. הצוואר לעומתן נוטה לגוון אפרפר צפחה או סגלגל, ולעיתים גוונים אלו נמצאים בכל חלקי הגוף. האזורים הבהירים העיקריים הם החזה, המפשעה והחלקים הפנימיים העליונים של הרגליים, שצבעם הוא אדמדם-צהבהב דהוי או כתום אפרסק; שאר חלקי הרגליים בצבע זהה לגוף או שחור. לפרטים מסוימים עשוית להיות על הגב - סמוך ממש לעוקץ הזנב - קווצות שיער אפורות המזכירות מאוד את הכתם הצהוב שיש לצביון צהוב-גב, מה שמעיד על קרבה גנטית רבה ביניהם. החלק העליון של הזנב שחרחר או זהה לצבע הגוף, והחלק התחתון לבנבן. הפרסות אפרפרות או שחרחרות. 
צבע ראשו של צביון אבוט אפרפר בהיר עם גוון סגלגל - לרוב משתנה בהתאם לצבע הצוואר ולעיתים קרובות בהיר במעט ממנו. סימוני הפנים של מין זה דלילים מאוד: יש כתם בצבע חום כהה בחלק הקדמי של המצח, "גבות" כתמתמות דהויות מעל העיניים, ולעיתים גם טבעת שחרחרה או אדמדמה סביב כל עין; שפתו התחתונה שחרחרה בניגוד לשפה העליונה שהיא לבנה עם נקודות חומות. סימן ההיכר הבולט ביותר אצל צביון אבוט היא ציצת השיער הנמצאת בחלק האחורי של המצח הארוכה ביותר מבין מיני הצביונים, ולעיתים בשל אורכה היא כבר נשמטת ונכפפת לאחור ונראית ככרבולת. ציצת השיער בולטת במיוחד על רקע הצבע האפרורי של הפנים בשל צבעה האדמדם ערמוני בוהק עד כתמתם או חום כהה. חלקה התחתון של הציצה עשוי להיות צהבהב. למרות שכאמור קרניו של צביון אבוט ארוכות יחסית לצביונים הקטנים, הן לרוב מוסתרות היטב בתוך הציצה הארוכה מלבד השפיצים, ולעיתים קרובות הן מכוסות לגמרי עד שניתן לטעות שהוא חסר קרניים. בין העיניים לחוטם יש בכל צד בלוטת ריח גדולה ובולטת מאוד שנראית כיבלת של חזיר הבר, ובמרכזה נמצא חריץ שחור שדרכו יוצא הנוזל לחוץ. צבע האוזניים בחלק החיצוני הוא אפרפר-שחרחר ובצד הפנימי הן בצבע חום בהיר עם טבעת לבנה וכתמתמה סביב הקצוות. 
לצביון אבוט מבנה גוף ארוך עגלגל ומוצק, עם צוואר עבה וקצר וראש גדול ומשולש. אוזניו קצרות יחסית ומעוגלות, עיניו בינוניות, וחוטמו גדול ורחב כשל בקר. רגליו קצרות באופן יחסי לגופו אך ארוכות יותר משל המינים הקטנים, והאחוריות גבוהות במעט מהקדמיות. בשל כך גופו נראה תמיד בתנוחה שפופה, הבולטת במיוחד בעת האכילה. הלוע שלו גדול, רחב ועגלגל בדומה לשאר צביוני הענק, ועצמות הלסת והמצח שלו בולטות. זנבו קצרצר ומסתיים בציצת שיער עגלגלה, ופרסותיו קצרות, רחבות וחדות. לא ידוע על הבדלים בולטים בממדי הגוף בין הזכרים לנקבות.
מידות הגוף של צביון אבוט:
גובה הכתפיים: 75-65 ס"מ.
אורך הראש והגוף: 140-100 ס"מ.
אורך הקרניים: 12-8 ס"מ.
אורך הזנב: 13-8 ס"מ.
משקל: 60-50 ק"ג.

תפוצה ובית גידול

צביון אבוט אנדמי למובלעות יער באזורים ההררים של טנזניה - בעיקר בשרשרת הרי ארק המזרחיים במרכז וכן בבלוקי-ההרים הגעשיים: הר קילימנג'רו בצפון טנזניה, והר רונגוואה וההר הדרומי ברכס קיפנג'רס בדרום טנזניה. הוא מצוי ב-7 אוכלוסיות מבודדות במחוזות הבאים: 3 בהרי אודזונגווה (מתוכם: 1 במערב-מרכז מחוז מורוגורו ו-2 בצפון מזרח ובמרכז-מזרח מחוז אירינג'ה), 1 בהרי אוסמבארה המערבים (צפון מערב מחוז טאנגה), 1 בהר רואנגווה ויער ליווינגסטון (בדרום מערב מחוז מביה), 1 בהר הדרומי (דרום מזרח מחוז נג'ומבה - סמוך לגבול עם מלאווי) ו-1 נוספת בהר קילימנג'רו (משתרעת על צפון מערב מחוז קילימנג'רו וצפון מזרח מחוז ארושה - סמוך לקניה). הצביון נעלם ככל הנראה מהרי אוסמבארה המזרחים (במחוז טאנגה), הרי אולוגורו והרי נגורו (במחוז מורוגורו) והרי פארה הצפונים (במחוז קילימנג'רו). 
בית גידולו של צביון אבוט הוא בעיקר יערות גשם-הררים ראשוניים וצפופים בגבהים של 1,300 עד 2,700 מטר מעל פני הים, אם כי הוא נמצא גם לעיתים בגבהים של עד 4,000 מטר בקילימנג'רו, ובאזורים נמוכים מ-300 מטר בהרי אודזונגווה. בדרך כלל בית גידול אופטימלי כולל גם כרי דשא, קרחות יער קטנות וביצות.למרות חיבתו ליערות ראשוניים עבותים הוא מצוי גם ביערות משניים, יערות במבוק, יערות שמופרעים על ידי פעילות אנושית, שולי יער, ולעיתים גם באזורי סבך גבוה ושטחי מרעה. מתצפיות עולה שצביון אבוט מעדיף בהרים מיוערים את המורדות הצפונים-מזרחים של ההר, ורצוי עם כיסוי קרקע נמוך של עשבים ושיחים (לא יותר מ-40 ס"מ). הטמפרטורות בתחומי מחייתו נמוכות במקצת מהאקלים של מזרח אפריקה בשל בית גידולו הגבוה, וכמות המשקעים הממוצעת היא 2,000-500 מילימטר לשנה.

איומים ושימור

צביון אבוט מסווג על ידי IUCN תחת קטגורית השימור "סכנת הכחדה" (EN), בשל מספר פרטים נמוך המוגבל לאוכלוסיות קטנות מבודדות ומפוצלות אחת מהשנייה, צפיפות אוכלוסייה שנמוכה ביותר אפילו בבתי גידול מתאימים במיוחד, היכחדותו על ידי ציד בהרי ארק המזרחים מאזורים מסוימים שבהם תועד בעבר כהרי אוסמבארה המזרחים, הרי נגורו, הרי אולוגורו והרי פארה הצפונים, וכן משום שהוא הופך לנדיר יותר ויותר משנה לשנה. מגמת אוכלוסייתו נמצאת כבר משנת 1988 בירידה. 
האיום העיקרי והחמור כיום על מין זה הוא תפיסה על ידי מלכודות שנפרסות בתוך היער - במיוחד בשבילי ההליכה הקבועים של הצביון, מה שעלול לגרום לירידת מספרים מהירה באותו אזור אפילו שלכאורה אין בו הפרעה אנושית כלל, ומלבד זאת גם לא ניתן לגלות את הצייד שפורש את המלכודות וחוזר אחת לכמה ימים. פרישת מלכודות מתרחשת ברמה נמוכה בעיקר בפארק הלאומי הרי אודזונגווה בגלל הגנה מסוימת שיש בו, ובאזורים אחרים כשמורת היערות התלולים באודזונגווה, ההר הדרומי ובהרי אוסמבארה המערבים תפישת במלכודות מתרחשת ברמות גבוהות יותר. צביוני אבוט מושפעים גם מאובדן בית גידול על ידי פלישת מטעים חקלאיים או יישובים לשטחי היער שלהם וכמובן בירוא יערות. 
בפארק הלאומי הרי אודזונגווה יש סיורים של פקחים נגד ציד בלתי חוקי, ובכל תחומי הפארק ניצול של בעלי חיים לכל סוגי המטרות אסור לחלוטין. עם זאת כאמור, צביוני אבוט עדיין נתפסים במלכודות שנפרסות באין רואים - בעיקר ביער מוואניהאנה שבתוך הפארק. בכל הפארקים והשמורות אין למעשה ניהול אמיתי, ויוצא מן הכלל הוא הר קילימנג'רו, שרוב היערות שסביבו נכללו לאחרונה בפארק הלאומי שבו יש רמת הגנה טובה ומסודרת היטב. ברכס קיפנג'רס הדרומי, ישנם ניסיונות להעסקת ציידים חסרי מקור תעסוקה אחר ביוזמות חינוך ושימור סביבתיים בתמורה להפסקת ציד, ויש בזה הצלחה מסוימת. עם זאת מוקדם מדי לקבוע האם יהיה לזה השפעה חיובית משמעותית על מספרי האוכלוסיות של צביוני אבוט, וגם אם כן, על מנת לישם זאת גם באתרים אחרים פעולות שימור אלו דורשות סכומי כסף נכבדים. 
ארגון השימור IUCN מציע לטנזניה מספר תוכניות שימור רציניות שישפרו את ההגנה של הצביונים: 1. לכלול בפארק הלאומי אודזונגווה מספר יערות גדולים סביב הפארק שאינם מוגנים כיום, ובפרט מדרון אודזונגווה, יער ליונדו ויער מאטונדו. 2. לכלול את הר רואנגווה שבדרום טנזניה בתוך הפארק הלאומי קיטולו הסמוך. 3. אכיפת חוק חמורה יותר באזורים שאינם מוגנים כראוי כהרי אוסמבארה, היערות הדרומיים והרי אולוגורו (בהנחה שהוא עוד לא נעלם משם). 4. לתת הגנה מספקת לחיבורי יער קריטיים בין האוכלוסיות כמו מסדרון בוג'ינג'גילה שמקשר בין הר רואנגווה ליער ליווינגסטון בפארק הלאומי קיטולו. 
אומדן האוכלוסייה העולמי לצביוני אבוט הוא ככל הנראה פחות מ-1,500 פרטים נכון לשנת 2008.