google/wiki40b huggingface dataset:
יוסף אחיטוב

יוסף (יוסקה) אחיטוב (5 בינואר 1933 - ט"ו בסיוון תשע"ב, 5 ביוני 2012) היה מורה, הוגה דעות ומחנך ציוני דתי, מחשובי אנשי הרוח של הקיבוץ הדתי.

קורות חיים

אחיטוב נולד כיוסף גוטפריד בשנת 1933 בחבל הסאר שבגרמניה ועלה כתינוק עם משפחתו לישראל. אביו בנה בעצמו צריף מעץ בחולון שבו התגוררה המשפחה. למד בבית חינוך לילדי עובדים של מפא"י ובבית ספר של הזרם הכללי ובמקביל בתלמוד תורה בבת ים. בתיכון התגורר בפתח תקווה, והצטרף ל"גרעין ז" של בני עקיבא, שם הכיר את אשתו לעתיד, יפה לבית זילברשיין. למד בישיבת קול תורה. בצבא שירת בנח"ל ובמסגרת זו הגיע לקיבוץ הדתי שדה אליהו ולאחר מכן לקיבוץ עין צורים, שם חי עד מותו. אחיטוב שימש שם בכמה תפקידים, לרבות מזכיר הקיבוץ והיה הדמות הדומיננטית בחיים הדתיים והאינטלקטואלים במקום. אחיו היה אברהם אחיטוב ששימש כראש השב"כ, יוסקה עיברת את שמו בעקבות אחיו שנאלץ לעשות זאת במסגרת תפקידו.
אחיטוב פרסם מאות מאמרים, בעיקר בנושאים הקשורים לציונות דתית. ספרו "על גבול התמורה", המכיל אוסף מאמרים, יצא בשנת 1995. הוא נחשב למתון בדעותיו הפוליטיות, הכלכליות והחברתיות.
בשנת 1966 השתתף אחיטוב במשלחת החשאית הראשונה שארגן אריה קרול לברית המועצות. המשלחת יצאה לדרכה לקראת ראש השנה תשכ"ז וחזרה לאחר כשלושה שבועות. מאז החל אחיטוב לשמור על קשר רצוף עם אסירי ציון ומשפחותיהם.
אחיטוב שימש עשרות שנים כמורה ומחנך. שימש כמחנך ומנהל בבית הספר התיכון בקבוצת יבנה. היה ממקימי ישיבת הקיבוץ הדתי בעין צורים, ולימד שם עד לסגירתה. נמנה עם צוות המרצים במרכז יעקב הרצוג, שימש כעמית מחקר במכון שלום הרטמן וכעמית בבית המדרש לצדק חברתי בבית מורשה. בעל תואר ראשון ושני במתמטיקה ומחשבת ישראל מהאוניברסיטה העברית. בשנת 2004 זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן על מפעל חייו.
אחיטוב נפטר ממחלה קשה בט"ו בסיוון ה'תשע"ב והובא לקבורה בעין-צורים. אב לשבעה ילדים, מתוכם שישה ביולוגיים.

הגותו

לדעת אחיטוב, הציונות הדתית עברה תהליכים מורכבים מאז הוקמה על ידי אישים כגון הרב יצחק יעקב ריינס ועד לימינו. תהליכים אלה כללו תזוזה הפוליטית ימינה (כדוגמת השינוי במפד"ל) והקצנה דתית שמתבטאת בין היתר בהתחזקות הזרם החרדי לאומי. לטענת אחיטוב הקשר בין שתי התופעות הוא ישיר.
אחיטוב מדגיש בכמה מכתביו את דאגתו מעליית קרנה של האידאולוגיה המשיחית מבית מדרשה של תנועת גוש אמונים, שהתפתחה על בסיס תורתו של הרב צבי יהודה קוק ותלמידיו. אידאולוגיה זו הפכה ליסוד מרכזי בציונות הדתית. לדברי אחיטוב בכתביו של הרב קוק האב ניתן למצוא יסודות הומניסטיים ואוניברסליים רבים, אשר נדחקו הצידה בידי הרואים עצמם כממשיכי דרכו.
אחיטוב עסק בנושא הצניעות כמושג הלכתי המשקף בין השאר אידאולוגיה דתית מודרנית ופוליטית, ובשאלה כיצד התפתח העיסוק הדתי והתרבותי סביב נושא זה ביהדות, ובמיוחד פריחת העיסוק בו בציונות הדתית בשנים האחרונות.
בשנת 1999 התפרסמו חילופי מכתבים בינו לבין הרב אביחי רונצקי, לימים הרב הצבאי הראשי, לאחר שבפסק הלכה בספרו של האחרון השתמע מדבריו כי מבחינה עקרונית ובאם הדבר אפשרי, יש להשתדל ולהתחמק מלטפל בגוי שנפצע בשבת. אחיטוב טען כי דברים אלה מביעים עמדה שאינה רואה ערך בחייהם של לא-יהודים, וכי יש לשאוף לכך שההלכה לא תסתור את המוסר האנושי הטבעי.
יואל פלדשו

ביוגרפיה

פלדשו נולד בקריית טבעון, בנם של מנחם ורות, למד בבסמ"ת והתגייס לצה"ל ב-1967. הוא סיים קורס טיס ושירת כ-26 שנים בחיל האוויר, בו נחשב לאחד מהטייסים המצטיינים ששירתו בחיל ולזכותו נרשמו 4 הפלות של מטוסי אויב. במלחמת יום הכיפורים לחם עם טייסת 69, טייסת F-4 פנטום, והשתתף בגיחות הפצצה רבות, ביום השני של המלחמה רשם הפלה של מיג 21 מצרי. ביולי 1976 היה אחד מחמשת הטייסים שנשלחו להביא את מטוסי ה-F-15 איגל הראשונים לחיל האוויר, יחד עם איתן בן-אליהו, בני צינקר, משה מלניק ושאול סיימון, והיה שותף להקמת טייסת 133. ב-27 ביוני 1979 השתתף בקרב האוויר הראשון של מטוסי F-15 ורשם את הפלתו השנייה כשיירט מיג 21 סורי באמצעות טיל פיתון 3. פיקד על טייסת תעופה ונבחר לעמוד בראש טייסת ה-F-15 השנייה, טייסת 106, עליה פיקד מיוני 1982 ועד יוני 1985. במלחמת לבנון הראשונה רשם שתי הפלות נוספות במהלך קרב אוויר נגד מטוסי מיג 23 סורים, שנערך ב-24 ביוני 1982. בשנים 1987 עד 1989 פיקד על בסיס חצור ואחר כך יצא ללימודי תואר שני במנהל עסקים ב-MIT. במהלך מלחמת המפרץ פיקד על להק המודיעין ואחר כך עמד בראש להק כוח האדם. את שירותו הצבאי סיים ב-1993. 
לאחר פרישתו מצה"ל שימש כמנכ"ל חברת אדיונטיק בתחום פיתוח לומדות מחשב, וב-1994 התמנה למנכ"ל יבואנית הרכבים צ'מפיון מוטורס. 
בספטמבר 1996 מונה למנכ"ל חברת אל על ועמד בראשה עד להתפטרותו בשנת 2000. בתקופתו באל על ניצח על תוכנית התייעלות מקיפה והחברה עברה מהפסד של 82 מיליון דולר ב-1996 לרווח של כ-16 מיליון דולר ב-1999. 
בפברואר 2001 הצטרף לקבוצת גנדן של נוחי דנקנר, מונה למנכ"ל גנדן טכנולוגיות והקים את חברת GS-3 שעסקה בתחום האבטחה התעופתית. במקביל שימש כדירקטור בחברות הקבוצה כגון נתור, יוניטל והשטיח המעופף. במאי 2003 מונה למנכ"ל שופרסל אך עזב את תפקידו לאחר חודשיים בלבד בעקבות חילוקי דעות עם יו"ר דירקטוריון החברה. בפברואר 2004 מונה למנכ"ל חברת נשר מפעלי מלט ישראליים. בספטמבר 2014 מונה על ידי שר התחבורה, ישראל כץ למנהל רשות התעופה האזרחית.
פלדשו בוגר תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת חיפה ו-MBA מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. הוא נשוי לסמדר, נכדתם של שושנה ואברהם האפט שהיו ממיסדי דגניה ב'. מרכז מירב לבריאות השד במרכז רפואי שיבא, נקרא על שם בתם שנפטרה בדמי ימיה מסרטן השד. פלדשו כיהן כחבר ועדת השופטים לבחירת זוכי פרס ישראל ב-2014.
טיבינגן

גאוגרפיה

העיר נמצאת 30 קילומטר דרומית לשטוטגרט, והיא שוכנת לגדות נהר הנקר, יובלו של הריין. יובלו של הנקר עצמו, האָמר (Ammer), עובר אף הוא בעיר. בשנת 2002 התגוררו בעיר כ-83,000 תושבים. שטחה גדול יחסית - 108 קמ"ר - וצפיפות האוכלוסייה בה נמוכה - כ-760 איש לקמ"ר.
טיבינגן היא אחת מערי האוניברסיטה המובהקות של גרמניה. אוניברסיטת טיבינגן נוסדה ב-1477, וכיום מהווים 25,000 הסטודנטים הלומדים בה כמעט שליש מתושבי העיר. בטיבינגן אווירה אקדמית עשירה, והעיר הפכה במשך השנים לחממה של דעות פוליטיות הנוטות שמאלה ושל מעורבות חברתית וסביבתית. זוהי אחת הערים הבודדות בגרמניה בהן ראש העיר משתייך למפלגת הירוקים ובהן מפלגה זו היא הגדולה ביותר במועצת העיר. ראש עיריית טיבינגן מאז ינואר 2007 הוא בוריס פאלמר (Boris Palmer), אשר כיהן לפני כן כחבר בפרלמנט של באדן-וירטמברג. פאלמר החליף את בירגיטה רוס-שרר (Birgitte Russ-Scherer), אשר כיהנה בתפקיד מטעם ה-SPD במשך שמונה שנים.
בטיבינגן שלושה מכוני מקס פלאנק: מכון לביולוגיה התפתחותית, מכון לקיברנטיקה ביולוגית ומכון למערכות אינטליגנטיות (לאחרון קיים סניף נוסף בשטוטגרט). זוכת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1995, כריסטיאנה ניסליין-פולהרד, מנהלת את אחת המחלקות במכון לביולוגיה התפתחותית.
קיימות ראיות כי בעידן האימפריה הרומית היה יישוב באתר של  טובינגן המודרנית, אך רק ב 1191 מוזכרת העיר לראשונה ברשומות בכתב. ככל שעבר הזמן, צברו הרוזנים של טובינגן בהדרגה כוח והשפעה. בסופו של דבר, הדוכס של ממלכת וירטמברג הכיר ביתרונותיה של העיר וקנה אותו בשנת 1495. מאז, העיר כמעט תמיד השתייכה בלב הממלכה ואחר כך בלב המדינה הפדרלית של וירטמברג.
טיבינגן מהווה עיר תיירותית ראשונה במעלה, ותיירים רבים פוקדים אותה מדי שנה, במיוחד בחודשי הקיץ. העיר העתיקה של טיבינגן היא מהגדולות והנאות שבערי גרמניה; היא נשתמרה בצורה טובה ולא נהרסה במלחמת העולם השנייה. בעיר העתיקה עשרות סמטאות צרות, מפותלות ומרוצפות אבן. שלושת האתרים החשובים ביותר בעיר העתיקה הם כנסיית גאורג הקדוש, הכנסייה הראשית של טובינגן; בית העירייה העתיק, אשר חזיתו מכוסה כולה בציורים נאים; וטירת הוהנטיבינגן (Hohentübingen), המוקפת חומה והנמצאת כ-50 מטרים מעל לפני העיר העתיקה. הטירה צנועה יחסית לטירות אחרות, כגון טירת היידלברג, וחלק מחדריה משמשים את אוניברסיטת טיבינגן - בטירה שוכנות המחלקה לארכאולוגיה והמכון לחקר ההיסטוריה של האמנות.
טיבינגן שוכנת בגבולו הצפוני של האזור הגאוגרפי המכונה היורה השוואבית (בגרמנית: Schwäbische Alb). מצפון לעיר שוכן יער גדול, שנבוך (Schönbuch). הגובה במרכז העיר הוא כ-350 מטרים מעל לגובה פני הים; השכונות הגבוהות ביותר של טיבינגן שוכנות כ-100 מטרים מעל לגובה מרכז העיר. על גבעות העיר פזורות נקודות תצפית רבות, מהן נשקף נוף מרהיב.
טיבינגן מהווה מרכז תחבורתי אזורי. בעיר ארבע תחנות רכבת; התחנה המרכזית גדולה יחסית לגודל העיר.
עיר גנים (שכונה)

היסטוריה

התוכנית להקמת השכונה בסמוך ל"בית מזמיל" הועלתה לראשונה בשנת 1951, במקור על פי דגם עיר גנים אנגלית (ניסיון לשילוב יתרונות הכפר עם יתרונות העיר במסגרת המרחב העירוני) ומכאן שם השכונה.
הקמת השכונה החלה בשנת 1954 על אדמות הקרן הקיימת לישראל ורשות הפיתוח שהיו לפני 1948 בבעלות תושבי הכפר הערבי אל-מאלחה, על ידי חברת הכשרת הישוב והחברה הכלכלית לירושלים. ב-1959 כבר גרו בשכונה 200 משפחות אך היא עדיין לא חוברה לחשמל.  בעיר גנים א, נבנו בתים צמודי קרקע בעלי שטחי גינה בסגנון עיר גנים ואילו בעיר גנים ב' וג' נבנו שיכונים על ידי חברת רסקו.

אופי השכונה

קריית מנחם ועיר גנים מהוות יחידה גאוגרפית אחת, המונה כ-15,000 איש. אוכלוסיית השכונה מגוונת וכוללת תושבים ותיקים, עולים חדשים מאתיופיה ומברית-המועצות, רובם מרקע סוציו אקונומי נמוך]. כיום נחשבת השכונה לאחת השכונות בעלות הרמה הסוציו-אקונומית הנמוכה ביותר בעיר], אך קיימים בה אזורים יקרים יותר (כגון עיר גנים א'), המציעים בתים צמודי קרקע ושטח אדמה הצופים לנוף נאה של הרי ירושלים. 
מאז תחילת המאה ה-21 עברו לשכונה משפחות דתיות וחרדיות רבות, אופי השכונה השתנה מחילוני מובהק לדתי חרדי. כל מוסדות החינוך החילונים בשכונה נסגרו והוחלפו במוסדות דתיים וחרדים. בית הספר התיכון ליד המכללה למינהל (ע"ש אברהם פולינסקי) שפעל בשכונה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 הפך לב"יס תיכון דתי "נעורים". הוקמו  שני תיכונים של רשת אמי"ת ובית ספר של חב"ד.
בשכונה מתנ"ס פעיל, משותף עם קריית מנחם וספרייה ציבורית.
כמו בשכנותיה, קריית מנחם וגבעת משואה, נמצא בשכונה ריכוז של רגמים מן המאה ה-8 לפנה"ס.
ארדל או'הנלן

ביוגרפיה

ארדל או'הנלון נולד בקריקמקרוס, לפוליטיקאי והרופא רורי או'הנלן . יש לו חמישה אחים ואחיות. בתוכנית הטלוויזיה "Who Do You Think You Are?" המתחקה אחרי שורשים משפחתיים התברר שסבו מצד אביו מייקל או'הנלון היה סטודנט לרפואה בקולג' האוניברסיטאי של דבלין. הוא הצטרף ל-IRA בתקופת מלחמת העצמאות האירית, והיה חבר בחוליה של מייקל קולינס שהתנקשו בחייהם של סוכני חרש בריטיים ב"יום ראשון העקוב מדם. עוד התגלה בתוכנית שמצד אמו הוא קרוב משפחה של המו"ל האירי פיטר פנלון קולייר.
או'הנלן למד בבלקרוק קולג' בדבלין וב-1987 סיים תואר בתקשורת מ-National Institute for Higher Education בדבלין.

קריירה

יחד עם קווין גילדאה ובארי מרפי, הקים או'הנלן "International Comedy Cellar" (מרתף הקומדיה הבינלאומי) בדבלין. כסטנדאפיסט זכה או'הנלן בתחרות הקני אמפייר למופע של שנת 1994. זמן מה הגיש את התוכנית "The Stand Up Show"
הוא צד את עינו של הבמאי גרהם ליינהן שליהק אותו לתפקיד האב דוגאל מגווייר בסדרה "האב טד" ששודרה מ-1995 עד 1998. ב-1995 זכה או'הנלן בפרס הקומדיה הבריטית לשחקן הקומי החדש על הופעתו בסדרה. הוא הופיע בדמות האב דוגאל גם ב-ident של ערוץ 4 ובתוכנית "קומיק ריליף" בערוץ BBC1. אחר כך הופיע בסרט הקומדיה הקצר "Flying Saucer Rock'n'Roll".
או'הנלן שיחק לצדן של אמה פילדינג ובת' גודארד בדרמה הקומית "Big Bad World" של רשת ITV, ששודרה במשך שתי עונות בקיץ 1999 ובחורף 2001. עוד הופיע בתפקיד משנה בסרט "שוליית הקצב" אבא של ג'ו, והשתתף בפרק של התוכנית "של מי השורה הזאת בכלל?".
בשנת 2000 החל או'הנלן לככב בסדרה "הגיבור שלי" בדמות גיבור-על נאיבי שהגיע מהכוכב אולטרון. הדמות מלהטטת בין אירועים של הצלת האנושות וחיים שקטים בפרוורים. הוא גילם את הדמות עד 2005 ואז הוחלף על ידי ג'יימס דרייפוס ששיחק בעונה השישית.
או'הנלן דיבב את הדמות הראשית בשלושה פרקי חג המולד של סדרת האנימציה "Robbie the Reindeer". ב-2005 הופיע בסיטקום "Blessed" של ערוץ BBC One שכתב בן אלטון. בסוף 2005 גילם את דמות הסקוטי התמהוני, קוקונט טאם, בסרט "The Adventures of Greyfriars Bobby". ברדיו הופיע או'הנלון בשנת 2011 בתוכנית "Quote... Unquote".
ב-2006 כתב והגיש את התוכנית "Leagues Apart" בערוץ RTE שבחנה את היריבויות הגדולות בין קבוצות הכדורגל באירופה, בהן רומא נגד לציו באיטליה, בין ברצלונה וריאל מדריד בספרד, וגלטאסראיי ופנרבחצ'ה בטורקיה. ב-2007 הגיש תוכנית נוספת בשם "So You Want To Be Taoiseach?", תוכנית פוליטית בה יעץ איך להיות טישך (ראש הממשלה) באירלנד.
ב-14 באפריל 2007 הופיע או'הנלן בפרק "Gridlock" בסדרה "דוקטור הו" בו גילם יצור בדמות חתול בשם תומאס קינקייד ברניגן. בעונה השלישית של הסדרה "סקינס" שיחק בתפקיד מורה של נעמי קמפבל (לילי לאבלס) שמנסה לנשק אותה. בהמשך היה במערכת יחסים עם אמה של נעמי (אוליביה קולמן). הוא משחק בתפקיד הראשי בקומדיה האירית "Val Falvey, TD" בערוץ RTÉ One.
בפברואר 2011 חזר או'הנלון להופיע בתיאטרון גייט בדבלין וכיכב במחזה "אלוהי הקטל" לצדה של מאורה טיירני. עוד באותה שנה השתתף בתוכנית הטלוויזיה "Argumental".
ב-1998 יצא לאור הרומן הראשון שכתב או'הנלן "The Talk of the Town" (פורסם בארצות הברית בשם "Knick Knack Paddy Whack"). הרומן הוא אודות נער בגיל העשרה בשם פטריק סקאלי וחבריו.
בפברואר 2015 השיק את הפסטיבל "Sky Cat Laughs Comedy Festival" שמתקיים בקיקני מ-28 במאי עד 1 ביוני. עוד ב-2015 שיחק בתפקיד פיטר החלבן בסיטקום "After Hours".

חיים אישיים

או'הנלון נשוי למלאני, ולבני הזוג שלושה ילדים: אמילי, רבקה ורד. הוא אוהד של מועדון הכדורגל לידס יונייטד.
ניטרציה

ניטרציה (Nitration) היא תגובה כימית בה מסתפח יון חנקתי (ניטרט, ⁻NO₃) או חנקיתי (ניטריט, ⁻NO₂) לתרכובת כלשהי. במקרים רבים מקורו של יון הניטרט או הניטריט בחומצה חנקתית (HNO₃) או בחומצה חנקיתית (HNO₂), בהתאמה.
ניטרציה חשובה בתעשיית חומרי הנפץ והדשנים. חומר הנפץ ניטרוצלולוזה, למשל, נוצר כתוצאה מניטרציה של תאית. הדשן אשלגן חנקתי (המשמש גם בתעשיית הפירוטכניקה) נוצר כתוצאה מניטרציה של אשלגן כלורי:
התוצרים הם אשלגן חנקתי ומימן כלורי (HCl).
פלאסה דה סיבלס

פלאסה דה סיבלס (בספרדית Plaza de Cibeles) היא כיכר מפורסמת ומרכזית במדריד, בירת ספרד, שהפכה במרוצת השנים לאחד מסמלי העיר.
קבוצות הכדורגל והכדורסל של ריאל מדריד  נוהגות לחגוג בכיכר זכייה בתארים.

מיקום הכיכר

כיכר סיבלס ממוקמת על הציר החוצה את מדריד מצפון לדרום. בדרומה יוצאת שדרת פראדו הנמשכת עד תחנת הרכבת אטוצ'ה ובצפונה יוצאת שדרת רקולטוס הנמשכת עד פלאסה דה קולון. ממזרח וממערב לכיכר מתפרש רחוב אלקלה, היוצא מפוארטה דל סול במערב ונמשך עד שער אלקלה במזרח.

מבנים מסביב לכיכר

בפינה הדרום-מזרחית של הכיכר ממוקם בניין 'ארמון התקשורת', שאכלס בעבר את מטה שרות הדואר הספרדי ומשמש כיום כבית העירייה של מדריד. בפינה הדרום-מערבית ממוקם מבנה בנק ספרד ומולו מטה הצבא הספרדי. בפינה הצפון-מזרחית של הכיכר נמצא 'בית אמריקה' (Casa de América), המשמש בעיקר לאירועי תרבות הקשורים לדרום אמריקה.

מזרקת סיבלס

מזרקת סיבלס הממוקמת במרכז הכיכר, מציגה את סיבלס (קיבלה), האלה האם בדת הפריגית, יושבת במרכבה הרתומה לשני אריות. המזרקה, שתוכננה על ידי ונטורה רודריגז, נבנתה בימיו של המלך קרלוס השלישי במשך חמש שנים, מ-1777 עד 1782. פסלה של האלה במרכבה עוצב על ידי פרנסיסקו גוטיירז והאריות הם פרי יצירתו של רוברטו מישל.
ישראל חבס

ישראל חבס (שבט תרכ"ח, 1868, אליטא, האימפריה הרוסית (כיום ליטא) - ח' באב ת"ש, 12 באוגוסט 1940, תל אביב) היה פעיל ציבור, מעסקני הציונות הדתית בסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים בארץ ישראל.

ביוגרפיה

חבס נולד באליטא שבליטא (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), בנו של הרב שמחה זיסל, ממשפחת "היסו"ד" ("יהודה ספרא ודיינא"), סוחר וחובב ציון ומעסקני היישוב הישן בירושלים וממנהלי מושב זקנים; ובתיה ממשפחת הרב חיים מוולוז'ין.
למד בחדרים ובישיבות איישישוק, וולוז'ין וסלבודקה, והושפע עמוקות מהרב נתן צבי פינקל ("הסבא מסלבודקה") והרב יצחק בלאזר. הוסמך לרבנות.
נישא לנחמה דבורה בת נחמן שלזינגר, ממשפחת הגר"א. באותה עת החל חבס לעסוק במסחר עורות. במקביל עסק חבס בפעילות ציונית נרחבת, רכש אדמות בארץ ישראל, והקים חברה להפצת השפה העברית. עם הקמת תנועת "המזרחי", בשנת ה'תרס"ב, ואף עמד בקשר עם הרב יצחק יעקב ריינס.
בשנת תרס"ז עלתה ארצה משפחת חבס, ובשנת תרע"א פתח בית מסחר בעורות, בשם "י. חבס ובניו". 
נפטר בתל אביב בשנת ת"ש.

פעילות ציבורית

חבס היה מעסקני "המזרחי", חבר ועד קהילת יהודי יפו ותל אביב במשך 25 שנה, מהן 13 שנה כיהן כסגן יושב ראש הוועד וממלא מקומו. כאחד משלושת חברי ועדה שנתמנתה מטעם ועד הקהלה לבחור ברב ראשי ראשון אחרי מלחמת העולם הראשונה, בחר ברב שלמה אהרונסון. סידר שיעורים והרצאות לנוער בעברית מטעם ועד בית-הכנסת הגדול ובמשך תקופה ארוכה היה מרצה בעצמו בכל שבת בבית-הכנסת הגדול בעניינים תורניים.
השתתף ביסוד ישיבת היכל התלמוד ומוסדות-תורה אחרים בתל אביב ובפעולה להחזקתם. היה מעורכי קובץ "התרבות הישראלית" יחד עם הסופר אז"ר, בשנת תרע"ג.
השתתף בגאולת חלק גדול של הקרקע לבנין המושבה בני ברק וברכישת האדמה לצורכי בית הקברות נחלת יצחק, שהייתה רשומה בתחילה על שמו.

עיתון היסוד

החל משנת תרצ"א ערך והוציא את השבועון החרדי הבלתי-מפלגתי "היסוד", העיתון הציג קו המקפיד על מסורת ישראל, מתוך מגמה לאומית ברורה. העיתון היה "בלתי מפלגתי", והעורך נקט בדרך עצמאית בלי להימשך אחרי מוסכמות שלא נראו לו. מאמרים רבים של הרב קוק ראו אור לראשונה ב"היסוד".
שלום ירושלמי

קריירה תקשורתית


ביולי-אוגוסט 1987 היה ירושלמי מעורב במגעים של משה עמירב עם בכיר אש"ף פייסל חוסייני, כחלק מפרשת עמירב, ואף נכח בפגישה אחת לפחות מתוך סדרת פגישות לקידום המגעים בין ישראל לפלסטינים שנערכה לפני האינתיפאדה הראשונה בידיעת ראש ממשלת ישראל יצחק שמיר.
במרץ 2009 סולק ירושלמי בכוח ממסיבת עיתונאים שערך משה קצב בקריית מלאכי, לאחר שהכחיש את טענת קצב כאילו הועבר מתפקידו מ"מעריב" בשל תלונתו של קצב על ירושלמי בפני עורך "מעריב".
בנובמבר 2010 ערך ירושלמי ריאיון עם ח"כ חיים אמסלם מש"ס שבו נטען כי אמסלם מתכוון להקים מפלגה חדשה ועצמאית שמצעה יכלול חינוך עם לימודי ליבה, השתלבות של חרדים בשוק העבודה ושירות בצה"ל. הריאיון עורר סערה פוליטית פנימית גדולה בש"ס.
ג'ורג' מרשל

ביוגרפיה

מרשל נולד למשפחה מן המעמד הבינוני ביוניונטאון, פנסילבניה. בשנת 1901 סיים את המכון הצבאי של וירג'יניה, והתגייס לצבא ארצות הברית. עד למלחמת העולם הראשונה שירת בבסיסים שונים בארצות הברית ובפיליפינים. במהלך המלחמה שירת כקצין מבצעים, והשתתף בקרבות בצרפת.
בין שתי מלחמות העולם עסק בתכנון מבצעים במטה צבא ארצות הברית, בילה שלוש שנים בסין, שירת בתפקידי פיקוד שונים, ובשנת 1938 מונה למפקד מחלקת תוכניות מלחמה במטה הכללי של צבא ארצות הברית בדרגת בריגדיר גנרל (מקביל לתת-אלוף בצה"ל). קידומו לדרגת גנרל ולתפקיד סגן מפקד המטה הכללי היה מהיר, וב-1 בספטמבר 1939 מונה לראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית, תפקיד בו החזיק עד סוף מלחמת העולם השנייה.
מרשל היה בעל תפקיד חשוב בהכנת צבא ארצות הברית למלחמה. לאחר שהצטרפה ארצות הברית למלחמה כתב מרשל את המסמך שיהווה את הבסיס לאסטרטגיה של כל מבצעי בעלות הברית באירופה, בחר בדוויט דייוויד אייזנהאור כמפקד כוחות בעלות הברית באירופה, תכנן ביחד עמו את "מבצע אוברלורד" הפלישה לנורמנדי, והיה בעל תפקיד חשוב בתיאום כל מבצעי בעלות הברית באירופה ובאוקיינוס השקט.
לאחר סיום המלחמה נשלח לסין על מנת לתאם שביתת נשק בין הצדדים הלוחמים, ולנסות להביא לממשלת קואליציה שתכלול את נציגי הלאומנים והקומוניסטים אשר לחמו במלחמת האזרחים הסינית. מאמציו נכשלו והוא שב לארצות הברית בינואר 1947. בפברואר 1947 הודיע על פרישתו מצבא ארצות הברית. עוד בטרם הודיע זאת, מונה למזכיר המדינה תחת הנשיא הארי טרומן.
בנאום שנשא ב-5 ביוני 1947 באוניברסיטת הרווארד הביע את נכונותה של ממשלת ארצות הברית לתרום לשיקומה של אירופה. תוכנית זו שנודעה כתוכנית מרשל סייעה בשיקומה של אירופה המערבית אשר לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה הרוסה לחלוטין, ורבות מן התשתיות החיוניות, מפעלי התעשייה והערים עצמן, היו לעיי חורבות. ביצועה של תוכנית זו הקנה לו את פרס נובל לשלום בשנת 1953.
לאחר הכרזתו של דוד בן-גוריון על הקמת מדינת ישראל היה מרשל בין המתנגדים התקיפים להכרתה של ארצות הברית במדינה החדשה. הוא טען בפני טרומן כי רצונו להכיר במדינה נובע ממרדף אחר הקול היהודי בבחירות. דעתו לא נתקבלה, וארצות הברית, ביחד עם ברית המועצות היו הראשונות להכיר במדינת ישראל.
ב-21 בינואר 1949 פרש מתפקיד מזכיר המדינה, ושימש זמן מה בתפקיד נשיא הצלב האדום האמריקני. בשנת 1950 קיבל את תפקיד שר ההגנה, אך פרש מן הפוליטיקה בשנת 1951 לאחר שהסנטור ג'וזף מקארתי רמז כי בהחלטותיו "סייע למרוץ הקומוניסטי לשליטה בעולם". תפקידו הציבורי האחרון היה היושב ראש של הוועדה האמריקנית למצבות קרב. מרשל מת ב-16 באוקטובר 1959.
ביולי 1960 נקרא על שמו מרכז טיסות החלל מרשל שהקימה נאס"א.
הופעה

הופעה, בתחום אמנויות הבמה, הוא אירוע שבו אמן (שחקן, זמר, רקדן וכדומה) או קבוצה של אמנים, מציגים יצירה (או יצירות) בפני קהל. בדרך כלל, האמנים עורכים חזרות קודם לכן. לאחר ההופעה, נהוג כי הקהל מביע את שביעות רצונו מההופעה, באמצעות מחיאות כפיים (אם כי נוהג זה הוא תלוי תרבות, ומשתנה ממקום למקום).
לפעמים הקו המפריד בין השחקן לבין הקהל עשוי להיות מטושטש, כמו למשל ביצירות שמשלבות "השתתפות קהל" שבהן צופים בקהל (חלקם או כולם) מעורבים בהפקה (לדוגמה: הופעה של קוסם, שמעלה לבמה מתנדב מהקהל).
הופעות תיאטרון מתקיימות, לרוב, אחת ליום, או במרווחים קבועים אחרים. הופעות יכולות להיות מוצגות בחללים המיועדים לכך (כמו אולם תיאטרון או קונצרט), או בחלל לא קונבנציונלי, כגון תחנת רכבת תחתית, ברחוב, או בבית מגורים של מישהו.

סוגות

דוגמאות לסוגות של הופעות:

הופעות חיות

בהופעות חיות (מוזיקה, תיאטרון, מחול, אופרה ועוד) מקובל להשתמש בציוד ובשירותים שונים, כגון: תפאורה, תאורה, הגברה, וידאו, אפקטים מיוחדים, תחבורה, תלבושות, איפור ועוד, על מנת לשכנע את היושבים בקהל שאין שום מקום אחר, בו היו מעדיפים להיות באותו הרגע. להופעות חיות יש היסטוריה ארוכה של שימוש בתאורה, הגברה, תלבושות ועוד, ולאורך השנים נעשו שימושים בטכניקות ובטכנולוגיות שונות, הקשורים והתלויים זה בזה, על מנת להעצים את האפקט של ההופעה החיה.
זכויות שמש

זכויות שמש היא הזכות לגישה ישירה לשמש והזכות לשימוש באנרגיית השמש הן בעלות חשיבות מרובה. זכויות אלו קובעות כיצד ניתן לנצל את אנרגיית השמש למאור, חימום, ולהפקת אנרגיה, והן בעלות חשיבות כלכלית מרובה.

זכויות שמש ומערכות סולאריות

כדי לנצל את אנרגיית השמש בתוך מרחב עירוני דרושה חשיפה מספקת לשמש עבור המערכות הסולארית של המבנים ועבור השטחים הפתוחים שביניהם לשיפור תנאי הנוחות בהם. יש למנוע מצב שהשגת גישה לשמש (solar access) תהיה תוצאה מקרית התלויה במציאות משתנה. 
גישה לשמש צריכה להיות מובנת כזכות לשמש (solar rights). תכנון סביבתי נכון חייב להבטיח מספר מינימלי של שעות חשיפה לקרני השמש של השטחים הפתוחים, של חלונות הבניין, ושל המשטחים עליהם ממוקמות מערכות סולאריות, על מנת שהן תהיינה יעילות. כדי לשפר את יעילותן שעות אלו חייבות להיות בזמן שבו קרני השמש ניצבות למישור הקולט ככל האפשר. עבור מערכות סולאריות רצוי לקחת חלון סולארי של 6 שעות שמש ישירה ליממה כתקופת חשיפה שימושית, בין השעות 9 בבוקר ועד שעה 3 אחה"צ. שעות מחוץ לטווח זה, בחודשי החורף, אינן נחשבות כיעילות לניצול על ידי המערכות הסולריות, מכיוון שקרני השמש בשעות הסמוכות לזריחה ולשקיעה הן בזווית נמוכה ועוצמתן קטנה מאוד כתוצאה מכך.

היסטוריה

דוגמאות של תכנון מגורי האדם המשקפות הבנה של תנועת ועוצמת השמש לשיפור תנאי הנוחות בנוסף לשימושה המובן מאליו כתאורה טבעית קיים במסורת של הארכיטקטורה בתרבויות רבות. הדוגמאות הקדומות ביותר מגיעות עד המאה ה-7 לפנה"ס בסין וביוון, שם נבנו הבתים כאשר החזית או החצר המשותפת פונה לדרום כדי להגדיל את החשיפה לאור וחום השמש. 
במאות 1-4 לספירה נבנו בתי מרחץ רומיים רבים כאשר פתחיהם פונים לדרום, ועד המאה ה-6 לספירה הפכה הבניה של חדר שמש (sun room) לנפוצה עד כדי כך שהקיסר יוסטיניאנוס הראשון חוקק חוק להבטחת זכויות שמש (solar rights) לתושבי הערים. 
גם הספרדים שכבשו את אמריקה אימצו את "החוקים האינדיאנים" (Leyes de Indias) שהכתיבו את כיווני הבניה של מבנים ואוריינטציית הרחובות בעיירות כדי לאפשר גישה ישירה לקרינת שמש.
בבריטניה של המאה ה-19 הגנו חוקים קדומים (Doctrine of Ancient light) על זכויות הגישה לשמש של בעלי הבתים.
ארגז

ארגז הוא מכל גדול שמשמש בדרך כלל להעברה או לאחסון של פריטים. על פי רוב הארגז עשוי מעץ, אך ישנם ארגזים גם מפלדה, אלומיניום ופלסטיק. ישנם ארגזים ייעודיים אשר מתוכננים עבור מוצרים ספציפיים. לעיתים קרובות ארגזים אלו מאפשרים גם שימוש חוזר. לדוגמה, "ארגזי בקבוקים" חלב, משקאות קלים.   

ארגזי עץ

לארגז עץ מבנה בעל יכולת של תמיכה עצמית מבנה. כדי שמיכל עץ יהיה ארגז כל שש פאותיו צריכות להתחבר באופן שמחזק את העמידות של הארגז.  בלשון הדיבור המונח ארגז עץ יכול להתייחס גם לקופסה מעץ. 

ארגזים אחרים

ארגזי חלב וארגזי בקבוקים הם סוג של אריזות לשימוש חוזר שנועדו לשלוח את הסחורה לחנויות ולהביא בחזרה את הבקבוקים הריקים ליצרן. על פי רוב ארגזים אלו מעוצבים מפלסטיק כדי לעמוד במספר רב של משלוחים מסוג זה. נעשה שימוש גם בארגזי פלסטיק.
תה אסאם

תה אסאם הוא תה שחור שנקרא על שם האזור בו הוא מיוצר בהודו. סוג תה זה ידוע בטעם הלתת והצבע הבהיר והחזק שלו. תה האסאם הפך להיות אזור ייצור התה השני לאחר סין והחל בייצור המוני של תה מקומי לאחר המחצית השנייה של המאה ה-19.

גאוגרפיה

צמח התה (קמיליה סיננסיס ואר אסאמיקה) גדל באזורים הנמוכים של אסאם, שלא כמו תה דרג'לינג או תה נילגיריס, שגדלים באזורים הגבוהים של המדינה.

היסטוריה

קיים טקסט רפואי בסנסקריט מהמאה ה-10 על תה אסאם בשם נידאנה שמזכיר עלים בשם שאמאפטרה שמכינים מהם שאמאפאני. זהו כנראה האזכור הראשון לתה בהודו.
לפני המסחור של התה באזור אסאם עלי התה שימשו אנשים לאחר תהליך עיבוד מועט. שיטה זו של שתיית תה נמשכת באזורים מבודדים ליד אסאם.

גילוי התה

מסופר שרוברט ברוס גילה את הצמח גדל בר בטבע. על פי סיפור אחר איש אצולה אסאמי בשם מאנירם דיואן הוביל את רוברט ברוס אל הצמח ב-1823. לפני מותו ב-1825, ברוס העביר את הידע שלו לאחיו צ'ארלס ששלח את זרעי הצמח חזרה לכלכותה ב-1831. ב-1833 הבריטים איבדו את בלעדיות הסחר עם סין ומועצת התה שלחה את המזכיר ג'ורג' גורדון לסין כדי ללמוד את שיטות גידול התה ולהקים שדות תה באסאם. הוא חזר עם ידע רב ופועלים מסין. התברר שהזן המקומי של צמח התה התאים לאקלים המקומי טוב יותר מהזן הסיני. ב-8 במאי 1838 נשלחו 160 ק"ג תה אסאם ללונדון ונמכרו בבית הודו בלונדון ב-10 בינואר 1839. חובבי התה התרשמו מטעמו וכך נולדה תעשיית תה האסאם. צ'ארלס ברוס ואחרים, ובהם מאנירם דיואן, החלו לפנות את הג'ונגל וליצור שטחים לגידול תה.
ב-26 בפברואר 1858 נתלה מאנירם דיואן, מגדל התה המקומי היחיד, על בסיס מכתב ששלח באשמת קשירת קשר והשתתפות במרד הפועלים ההודים נגד הבריטים.