google/wiki40b huggingface dataset:
מישל פרי

ביוגרפיה

פרי נולדה בגרנדה הילס, לוס אנג'לס שבקליפורניה.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה פרי בקרב שבע במקום 14 בתוצאה של 6.124 נקודות.

אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה פרי במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.66 שניות, לפני דלורין אניס-לונדון מג'מייקה (12.76 שניות) ובריג'יט פוסטר-הילטון אף היא מג'מייקה (12.76 שניות).
באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 הגנה פרי על תוארה לאחר שזכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.46 שניות, לפני פרדיטה פליסיאן מקנדה (12.49 שניות) ואניס-לונדון (12.50 שניות).
בשל היותה אלופת העולם היוצאת קיבלה פרי כרטיס חופשי לאליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009. אל התחרות היא הגיעה בכושר מאוד לא טוב וסיימה רק במקום 34 בתוצאה חלשה עבורה של 13.68 שניות.
אבי בלשניקוב

ביוגרפיה

בלשניקוב החל את דרכו הציבורית ב-1988 כשהחל לכהן כעוזרו הפרלמנטרי של חבר הכנסת שמעון שטרית. בשנות ה-90 של המאה ה-20 כיהן כיועץ פוליטי לשר האוצר, אברהם בייגה שוחט. לאחר שהוקמה ממשלת הליכוד בראשות בנימין נתניהו ב-1996, עבר לעבוד כראש לשכתו של השר לביטחון פנים, אביגדור קהלני. 
בשנת 1999 הצטרף לאשת העסקים וחברת הכנסת לשעבר, פנינה רוזנבלום, והתמודד עמה בבחירות לכנסת החמש עשרה כמספר 2 ברשימתה העצמאית לכנסת - "פנינה רוזנבלום". הרשימה לא נבחרה לכנסת.
באותה שנה עבר לעבוד עם השרה להגנת הסביבה, דליה איציק, כעוזרה הבכיר לעניין ביצוע חוק רשות השידור, שאיציק הופקדה לטפל בו כשרה הממונה על הרשות. מאז נחשב אחד ממקורביה של איציק. בשנת 2002 מונתה איציק לשרת התעשייה והמסחר בממשלת שרון הראשונה, ובלשניקוב עבר לשמש כיועץ בכיר וראש מטה השרה, אז שימש גם כחבר מִנהל מרכז ההשקעות. 
כשאיציק מונתה ליו"ר סיעת העבודה-מימד בכנסת ה-16, הוא עבר לעסקים פרטיים, שימש סמנכ"ל מכון היצוא הישראלי, והמשיך לייעץ לאיציק בעניינים פוליטיים.  
בלשניקוב כיהן בתפקידים ציבוריים שונים: חבר בדירקטוריון קרתא, חבר ברשות לפיתוח ירושלים, חבר במועצה לחילופי נוער צעירים ויו"ר הקרן לצער בעלי חיים.
בשנת 2005 שבה איציק לממשלה כשרת התקשורת ומינתה את בלשניקוב למנכ"ל משרד התקשורת כמינוי אישי שלה. לאחר פרישתה מן המשרד, נשאר בתפקידו תחת השר אברהם הירשזון. 
ב-7 ביוני 2006, לאחר מינוי דליה איציק ליו"ר הכנסת, מונה בלשניקוב למנכ"ל הכנסת, תפקיד שעל הקמתו החליטה איציק לאחר היבחרה, בהמלצת ועדת גלנור, שקבעה כבר בשנת 2000 שיש צורך בתפקיד. לצד איציק הנחיל קוד לבוש שאסר על הכניסה למשכן הכנסת במכנסי ג'ינס. בלשניקוב זכה בתביעת דיבה שהגיש נגד פרופ' גבריאל מוקד, שכינה אותו "פקיד עלוב ונבל".
ב-12 בפברואר 2007, מינתה איציק, שכיהנה כממלאת-מקום נשיא המדינה במשך כחצי שנה, את בלשניקוב למנכ"ל בית הנשיא בפועל במקומו של המנכ"ל משה גורל, שנאלץ לפרוש מתפקידו מטעמי בריאות. בלשינקוב שימש במקביל בשני התפקידים עד לבחירתו של שמעון פרס לנשיאות, ולאחר מכן החליפה אותו בתפקיד אפרת דובדבני.
לאחר הבחירות לכנסת השמונה עשרה הוחלף בלשניקוב בדן לנדאו ומונה על ידי מיכה לינדנשטראוס לשמש מנכ"ל משרד מבקר המדינה. חודשיים בלבד לאחר מינויו התפטר בלשניקוב מתפקידו.
ב-6 ביולי 2009 מונה לנציגו בישראל של איש העסקים היהודי-אמריקני רון לאודר. בלשניקוב מנהל את עסקיו של לאודר בישראל ובמדינות נוספות באירופה. ב-2012, לאחר כהונה בת כשנה וחצי כדירקטור בערוץ 10, מונה בלשניקוב ליושב ראש הערוץ.
בשנת 2013 מונה לדירקטור במרכז רפואי הדסה בירושלים, ונבחר לכהן כממלא מקום יו"ר מועצת המנהלים של המרכז הרפואי. בתקופת כהונתו נחתמה תוכנית ההבראה של בית החולים. הוא שימש בתפקיד זה כשנתיים.
החל משנת 2014 הוא מכהן גם כיו"ר מועצת המנהלים של חברת "הגיחון", שהיא תאגיד המים והביוב הגדול בישראל. בראשית 2016 מונה גם ליו"ר מועצת המנהלים של חברת מבט"י - מפעלי טיהור שפכים ירושלים - שהיא חברה בת של חברת הגיחון העוסקת בהפעלת מפעלי טיהור שפכים בירושלים וסביבתה.
משנת 2014 מכהן בדירקטוריון הטכניון בחיפה, וממשיך לכהן כיו״ר מועצת המנהלים של החברות הכלכליות של בתי החולים של הדסה. 
מאז ינואר 2018 מכהן בלשניקוב גם כיושב ראש הדירקטוריון של המסלול האקדמי-המכללה למינהל.
בשנת 2018 מונה על ידי שר החינוך נפתלי בנט לחבר ועדת פרס ישראל למפעל חיים, אשר החליטה על זהות חתני וכלות הפרס לשנה זו.

חיים אישיים

מתגורר בירושלים, אלמן ולו ארבעה ילדים.
הגנת אי שפיות

בשנת 1994 תוקן חוק העונשין ונחקק סעיף 34ח לפיו: "לא יישא אדם באחריות פלילית למעשה שעשה אם, בשעת המעשה, בשל מחלה שפגעה ברוחו או בשל ליקוי בכושרו השכלי, היה חסר יכולת של ממש – (1) להבין את אשר הוא עושה או את הפסול שבמעשהו; או (2) להימנע מעשיית המעשה".
הגנת אי שפיות במשפט הפלילי היא אחת מדרכי ההגנה האפשריות לנאשם בכך שיטען כי אין להטיל עליו אשמה פלילית בגין הפרת החוק כיוון שהיה בלתי שפוי בעת שביצע את הפשע שבו הוא מואשם.
כאשר מתקבלת הגנת אי שפיות, עשוי הנאשם שלא לעמוד לדין או שלא להיענש, אלא להישלח לטיפול נפשי באשפוז או לטיפול מרפאתי. אף על פי שכיום ייתכן שהוא כשיר לעמוד לדין, נקודת הזמן העומדת לבחינה היא שעת ביצוע המעשה הפלילי. זאת משום שבבסיס הדין הפלילי צריכה לעמוד בחירתו של אדם אם לבצע מעשה או אם לאו. אם אדם פועל מתוך דחף לאו בר כיבוש - הרי שלא הייתה לו בחירה ולכן לא ראוי שנטיל עליו אחריות פלילית. ואולם, בכל מקרה אין מדובר בזיכוי הנאשם אלא בהכרזה עליו כ"לאו בר עונשין".
חוק טיפול בחולי נפש מסדיר את תנאי האשפוז הפלילי של נאשמים שנקבע לגביהם שאינם יכולים לעמוד לדין. משך האשפוז הפלילי לא יעלה על עונש העבירה המקסימלי.
אם תמה תקופת האשפוז הפלילי, מבלי שהשתקם המטופל, יש להעבירו לאשפוז אזרחי, ממנו קל יותר להשתחרר. באשפוז אזרחי, אחת לחצי שנה תבחן ועדה האם יש להשאיר את המטופל באשפוז.
הגנת אי השפיות קיימת במשפט הפלילי של רוב מדינות העולם המכבדות זכויות אדם ושבהן שורר שלטון חוק, אולם מידת השימוש בהגנה זו שונה ממדינה למדינה.

היסטוריה של הסעיף

בסעיף הישן, הוחל הסייג רק במקרים של חלל תודעתי - בהם הנאשם אינו מודע למעשיו.
הסעיף כיום מכיר בשתי חלופות- פגיעה ביכולת הקוגניטיבית-הכרתית להבין את המעשה, יחד עם פגיעה ביכולת הרצונית להלחם בדחף פנימי ולכבוש אותו.
הרחבה זו של הסייג נעשתה ערב התיקון באמצעות פרשנות השופטים הפוסקים. לכן, בשל יישובו של השינוי עם המצב הקודם לו, סייג זה נמנה בין הסעיפים הבודדים שנכנסו לתוקף מיד עם פרסום התיקון, ולא לאחר שנה מיום הפרסום כשאר הסעיפים.

נטל ההוכחה בסייג

נטל ההוכחה בסייגים הוא לפי סעיף 34ה: "מלבד אם נאמר בחיקוק אחרת, חזקה על מעשה שנעשה בתנאים שאין בהם סייג לאחריות פלילית".
כל אדם חזקה עליו שהיה שפוי בעת ביצוע העבירה כל עוד לא הוכח היפוכו של דבר. בעבר, נאשם שרצה ליהנות מהסייג היה צריך להוכיח במאזן הסתברויות ואילו כיום עליו לעורר ספק סביר בלבד על מנת להעביר את נטל ההוכחה לתביעה.

הגדרת מחלת נפש לצורך הסייג

חוק העונשין, והסייג בפרט, אינו מגדיר מהי מחלת נפש. גם בחוק לטיפול בחולי נפש אין הגדרה. אם כן, קיומה של מחלת נפש לצורך החלת הסייג תיקבע על ידי בית המשפט כפי שמגדיר הסייג. ביכולתו של בית המשפט להיעזר בחוות דעת מומחים ולהתעדכן בשינויים בעולם הפסיכיאטריה ובריאות הנפש, אולם הסמכות נתונה בידי בית המשפט.
בעבירת הרצח, בה אין לשופט שיקול דעת במתן העונש, בולט הקושי בהיעדרה של הגדרה מפורשת למהי מחלת נפש. בכל עבירה אחרת, בה יכול בית המשפט להפעיל שיקול דעת במתן העונש, ניתן להרשיע באחריות מופחתת, תוך התחשבות בנסיבות המעשה שאינן עולות כדי מחלת נפש, וכך לתת עונש קל יותר.
בוגדאן הראשון

חייו ופעלו

בוגדאן נודע תחילה כאציל שרכושו כלל 22 כפרים על החלק העליון של הנהר איזה (בין סטרמטורה ובין ברסאנה) וגם בעמק הנהר וישאו.]. מושבו הרשמי המבוצר נמצא ביישוב שנקרא קוחיה (Cuhea) או קוחניה (Cuhnea) (בימינו - הכפר קרוי על שמו - בוגדאן וודה) בעמק האיזה. בסביבות 1343 הוא הסתכסך עם השלטון של מלך הונגריה,. המזכיר אותו במסמך מ-21 באוקטובר 1343 כ"וויבוד מרמורש לשעבר" ו"בלתי נאמן" (Quondam woyvoda de Maramarosio, noster infidelis) כלפי הכתר. ב-15 בספטמבר 1349 תעודה נוספת של המלך מכנה אותו "הבלתי נאמן הידוע".
מציינים בה שנכד של בוגדאן, בשם שטפאן, הצית את בתיו של אציל יריב רומני בשם גיולה מגיולשט וגרש אותו מאחוזתו, כגמול על כך שסירב להצטרף למרד האנטי-הונגרי.  
ייתכן כי בשלב מסוים בוגדאן הוגלה על ידי המלך." ].
ישנן כמה השערות לגבי סיבת המרד של בוגדאן נגד מלך הונגריה: אחת מתייחסת לריב עם יאנוש מוישק (וישקובה נאד טיסו, הנמצאת בימינו באוקראינה), אציל הונגרי שייצג את המלך האזור, והשערה אחרת מתייחסת למס חדש של 18 דינר לשנה שהטיל המלך קארוי רוברט לפני מותו, על כל "שער של צמית".].
בשנת 1359, יחד עם תומכיו, וחצה את הרי הקרפטים מזרחה אל נסיכות מולדובה (דרך המעבר פריסלופ-בורשה), אז ישות מדינית חדשה שנוצרה על ידי דראגוש, גם הוא יליד מרמורש, ושהייתה כפופה למלך הונגריה. בוגדאן השתלט על חבל ארץ זה, תוך שהוא מאלץ את ההנהגה המקומית לקבל את מרותו ומגרש את השליט המקומי, באלק, נכדו של דראגוש, עם בני חצרו, חזרה למרמורש. ייתכן כי הצלחותיו של בוגדאן בהתמודדות עם הונגריה, היו קשורות כך שהמלך כיוון באותה תקופה את כובד המאמץ הצבאי במלחמתו נגד הצאר סטפאן אורוש הרביעי דושאן של סרביה.]
נסיונות מלך הונגריה, לאיוש הגדול להכניע את בוגדאן, לא צלחו.
בירתו הראשונה מוקמה בבאיה, לאחר מכן הועברה לסירט, ולבסוף לסוצ'אבה. בוגדאן נישא למאריה ובנם, לאצקו וודה Laţcu ירש את השלטון עם מות אביו בשנת 1365.
בתיעוד העות'מאני מתקופה זאת ואילך  הטורקים השתמשו בשם "קארא בוגדאן" או "בוגדאניה" כדי לציין את מולדובה. במשך שנות שלטונו הוטבעו המטבעות הראשונים של מולדובה, עליהם מופיע הכיתוב "Moneda Moldaviae-Bogdan Waiwo". 
בימי בוגדאן ובנו לאצקו הוקמו במולדובה "מנגון מנהלי, פיסקלי ומשפטי, הייררכיה כנסייתית, חיי חצר, עם פקידים בכירים (דרגטור) ולשכה שהנפיקה מסמכים גם בשפה הלטינית"
שעון קיטור

שעון קיטור הוא שעון המופעל במלואו או בחלקו על ידי מנוע קיטור. בעולם קיימים רק כמה שעוני קיטור מתפקדים, שתוכננו ונבנו על ידי ההורולוג הקנדי ריימונד סונדרס לתצוגה במרחבים הציבוריים העירוניים. שעוני קיטור שנבנו על ידי סונדרס נמצאים באוטרו, יפן; אינדיאנפוליס, ארצות הברית; ובערים הקנדיות, ונקובר, ויסלר ופורט קוקיטלם - כולן בפרובינציית קולומביה הבריטית. שעוני קיטור של יצרנים אחרים מותקנים בסנט הלייר, ג'רזי ובשוק החקלאים של צ'לסי, לונדון, אנגליה.
למרות שהם מעוצבים, לעיתים קרובות, כעתיקות מהמאה ה-19, שעוני קיטור הם תופעה חדשה יותר שהושפעו משעון הקיטור בגאסטאון שנבנה על ידי סונדרס בשנת 1977. יוצא מן הכלל הוא שעון הקיטור שנבנה במאה ה-19 על ידי המהנדס ג'ון אינשאו מברמינגהאם כדי להמחיש את הרבגוניות של כוח הקיטור.

מסבאת שעון הקיטור

ב-1859 רכש המהנדס ואיש העסקים, ג'ון אינשאו, את המסבאה בפינת רחוב מורוויל ורחוב שרבורן בליידיווד, בירמינגהם, בריטניה. במטרה ליצור נקודת ציון באזור, כמו גם לצייד אותה במודלים דינמיים שונים, יישם אינשאו את התעניינותו בכוח הקיטור כדי לבנות דגם של שעון המופעל על ידי מנוע קיטור. דוד קטן יצר אדים והקיטור עובה לטיפות מים שנפלו לפנכה במרווחי זמן קבועים והפנכה היא זו שהניעה את המנגנון. השעון היה מותקן מעל דלת הכניסה, והמסבאה נודעה כ"מסבאת שעון הקיטור". המסבאה הייתה מוצלחת למדי והפכה למיוזיק הול בשנות ה-80 של המאה ה-19.

שעון הקיטור בגאסטאון

שעון הקיטור הראשון של ריימונד סונדרס נבנה ב-1977 בפינת הרחובות קמבי ווטר בשכונת גאסטאון בוונקובר, 49°17′04″N 123°06′32″W. למרות שהשעון נמצא כיום בבעלות עיריית ונקובר, המימון לפרויקט, המוערך בכ -58,000 דולר קנדי, הושג על ידי תרומות של סוחרים מקומיים, בעלי נכסים ותורמים פרטיים. בשילוב של מנוע קיטור ומנוע חשמלי, השעון מציג את הזמן בארבעת צדדיו ומנגן בכל רבע שעה עם שריקות קיטור את "מלודיית הרבעים של וסטמינסטר". השעון משחרר אדי קיטור בחלקו העליון כל רבע שעה. השעון נבחר לעטר את עטיפת האלבום של להקת Nickelback, "כאן ועכשיו" משנת 2011. מנוע הקיטור שמפעיל את השעון הוא מנוע בוכנה "1 בעל מחזור שתי פעימות סטארט #4 הרחבה יחידה.

שעון הקיטור במוזיאון אינדיאנה

שעון הקיטור של מוזיאון אינדיאנה הוא בגובה 5.18 מטרים וממוקם על המדרכה בצד הצפוני של המוזיאון ליד התעלה אינדיאנפוליס, אינדיאנה. יש לו ארבעה שעונים בקוטר "24 והם מוארים מאחור בתאורת ניאון. השעון בעל שמונה משרוקיות הפליז מנגן מספר תווים מהשיר "Back Home Again in Indiana" כל 15 דקות. ניגון ארוך יותר מנוגן כל שעה עגולה.

שעון הקיטור בשוק החקלאים של צ'לסי

שעון הקיטור הממוקם בשוק החקלאים של צ'לסי נבנה בשנת 1984. למרות שעדיין נמצא שם, הוא כבר לא פועל.

שעון הקיטור בג'רזי

שעון הקיטור של ג'רזי הוא העתק בגודל מלא של החלק המרכזי של אוניית משוטה בשם "אריאדנה". השעון הוזמן על ידי מחלקת המים של ג'רזי בשנת 1996 ונבנה על ידי קבוצת השענים סמית' דרבי. אף על פי שפעל בעבר באמצעות מנוע קיטור, על פי מסמך של ממשלת ג'רזי "פעולת הקיטור הוחלפה ברכיבים חשמליים המיועדים לספק את אותה פונקציונליות, כולל פרץ ה'קיטור' בזמנים המתאימים של היום". 
השעון ממוקם על הרציף הצפוני של הנמל בסנט הלייר, ג'רזי, ומשולבת בו גם מזרקה. הוא מופיע בספר השיאים של גינס כשעון הקיטור הגדול בעולם.

שעון הקיטור בברוויק אוסטרליה

ממוקם בברוויק, אוסטרליה, 38°01′44″S 145°20′53″E. תוכנן על ידי פיטר וויר (Peter Weare) ונבנה במימונו, והוא אב טיפוס בקנה מידה של 1:2 עבור שעון גדול שהוצע להיבנות במלבורן, אוסטרליה. השעון פורק בדצמבר 2010 עקב ונדליזם. בדצמבר 2011, מועצת העיר הסכימה למצוא אתר חדש עבור השעון.
מירנדה למברט

ביוגרפיה

למברט גדלה בלינדייל, טקסס. כשהייתה בת תשע הלכה עם הוריה למופע של זמר הקאנטרי המצליח גארת' ברוקס שעורר את התעניינותה במוזיקת קאנטרי.
בספטמבר 2001 הוציאה למברט באופן עצמאי אלבום שנקרא כשמה "Miranda Lambert", אך האלבום לא זכה להצלחה. באביב 2003 השתתפה למברט בתוכנית המציאות נאשוויל סטאר וסיימה במקום השלישי. תוכנית זו הביאה לה פרסום משמעותי וב-15 בספטמבר 2003 למברט חתמה על חוזה הקלטות בחברת התקליטים אפיק רקורדס. 
ב-2004 החלו ההקלטות לאלבומה המסחרי הראשון "Kerosene" (קרוסין) שיצא במרץ 2005. למברט הייתה שותפה בכתיבת רוב השירים באלבום. האלבום זכה להצלחה בארצות הברית הגיע למעמד פלטינה, נמכר בלמעלה ממיליון ומאה אלף עותקים והגיע למקום הראשון במצעד מכירות אלבומי הקאנטרי של הבילבורד. האלבום זיכה את למברט במועמדות לפרס גראמי (בקטגוריה "ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר - נשים") וזכייה בפרס האקדמיה למוזיקת קאנטרי.
ב-2007 הוציאה למברט, הפעם תחת חסותה של חברת התקליטים קולומביה רקורדס, את אלבומה "Crazy Ex-Girlfriend". האלבום הגיע להישגים דומים לקודמו במצעדים ובמכירות, ובנוסף זכה בתואר "אלבום השנה" של פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי. 
ב-2009 הוציאה למברט את האלבום "Revolution". כמו קודמיו האלבום הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית ולמקום הראשון במצעד הקאנטרי של הבילבורד, אך אלבום זה רשם הישג נוסף- מעמד זהב בקנדה. בסך הכל נמכר האלבום בלמעלה ממיליון וחצי עותקים. שניים משירי האלבום שיצאו כסינגלים, "The House That Built Me" ו-"Heart Like Mine", הגיעו למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי של הבילבורד. השיר "The House That Built Me" זיכה את למברט בפעם הראשונה בזכייה בפרס גראמי (בקטגוריה "ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר - נשים") ואף היה מועמד בקטגוריות "שיר השנה" ו-"שיר הקאנטרי הטוב ביותר". בפרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי זכה השיר בשלוש קטגוריות: "תקליט הסינגל של השנה", "שיר השנה" ו-"וידאו השנה".
בנובמבר 2011 הוציאה למברט את אלבומה הרביעי "Four the Record" תחת חסותה של חברת התקליטים RCA רקורדס נאשוויל.
ביוני 2014 יצא אלבומה החמישי, "Platinum". האלבום כולל 16 רצועות, מתוכן 3 יצאו כסינגלים. הסינגל השני, "Somethin' Bad" הוא דואט עם הזמרת קארי אנדרווד. האלבום מכר 180,000 עותקים בשבוע הראשון וכתוצאה מכך היה לאלבום הראשון של למברט שהגיע למקום הראשון בדירוג "Billboard 200". בפברואר 2015 האלבום זכה בפרס גראמי לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר.
למברט הייתה נשואה לזמר הקאנטרי בלייק שלטון והשניים התגוררו בעיירה טישומינגו באוקלהומה. בחודש יולי 2015 השניים התגרשו מבלי שהביאו ילדים משותפים.
מנחם מרימוביץ'

ביוגרפיה

מרימוביץ' יליד מרגו, קפריסין עלה עם משפחתו ב-1927. שיחק במכבי תל אביב כרץ שמאלי, והיה אחד משחקני ההרכב בשנות ה-30. ב-1936 היה שותף לנסיעה של הקבוצה לארצות הברית ונחשב ממצטייני המסע. בעקבות הצטיינותו במשחקים בארצות הברית, קיבל מרימוביץ' הצעה לחתום בקבוצה משיקגו, אך סרב. ב-1938 עבר מרימוביץ' לקבוצת הכדורגל של עובדי הרכבת בקהיר שבמצרים. ב-1939 חזר למכבי תל אביב, והיה שותף לנסיעה לאוסטרליה. במהלך השהייה באוסטרליה קיבל הצעה לחתום בקבוצת הכדורגל של פרת' המקומית, ונשאר שם. במהלך מלחמת העולם השנייה גויס לצבא אוסטרליה ונשלח לגינאה החדשה לקרבות נגד היפנים. ב-12 במאי 1945 הוא נהרג במהלך הקרבות, ונקבר שם. במהלך השנים ניסו להעלות את עצמותיו לקבורה בישראל, אך ללא הצלחה.
לזכותו 2 הופעות בנבחרת ארץ ישראל בצמד המשחקים נגד נבחרת יוון ב-1938 במסגרת מוקדמות גביע העולם 1938.
אחיו היה השחקן והמאמן יוסף (יוסל'ה) מרימוביץ'.
רון שובל (פסיכולוג)

רון (רוני) שובל (סובול) (Shouval;‏ 14 באוגוסט 1922 — 19 ביוני 2013) היה פסיכולוג ישראלי, שכיהן כפסיכולוג הצבאי הראשי בצה"ל, כראש החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב וכפרופסור לפסיכולוגיה בה ובאוניברסיטת בר-אילן, ממייסדי הסתדרות הפסיכולוגים בישראל והיו"ר שלה ושל מועצת הפסיכולוגים בישראל.

ביוגרפיה

שובל נולד בשנת 1922 ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. מוסמך אוניברסיטת ויטווטרסרנד שבעירו. שירת בשנים 1942-1947 בצבא דרום אפריקה, שם עסק בין השאר במבחני מיון פסיכולוגיים לטייסים. 
בשנת 1947 עלה לארץ ישראל דרך מרסיי שבצרפת, שם שהה לצד ילדים ניצולי שואה שהמתינו לאנייה, דבר שהשפיע על פועלו בתחום הפסיכולוגיה בהמשך. ב-1948 התגייס לחיל האוויר בצה"ל, והחל לפתח את תחום מבחני המיון לצה"ל ולקצונה, תוך שימוש במבחנים ובידע שרכש בצבא דרום אפריקה. כיהן כראש מדור המחקר הפסיכולוגי ביחידה לפסיכולוגיה צבאית בצה"ל. בשנת 1952 יצא להשתלם באוניברסיטת קנזס שבארצות הברית. בשנת 1957 קיבל ממנה תואר דוקטור, וב-1958 שימש בה כמרצה לפסיכולוגיה. ב-1959 שב ארצה לכהן בתפקיד הפסיכולוג הצבאי הראשי. במסגרת תפקידו תרם בין היתר לפיתוח מבחני מיון לקורס טיס ולקורס קצינים בצה"ל, וכן להקמת מערך חוליות הפסיכולוגים בשדה (חפ"ש) הפרוש ביחידות צה"ל.
משנת 1962 שימש בנוסף כמרצה בכיר לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
בסוף שנת 1966, לאחר שחרורו, החליף את פרופ' הנס קרייטלר כראש החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב ועמד בראשו בשנות השישים והשבעים. בהמשך הועלה בדרגה בשתי האוניברסיטאות לפרופסור חבר.
בשנים 1979–1980 כיהן כסגן הרקטור באוניברסיטת תל אביב.
במחקריו עסק בין השאר בהתפתחות רגשית בילדות, בהתפתחות חברתית וביחסים משפחתיים בקרב ילדים.
שובל היה ממייסדי הסתדרות הפסיכולוגים בישראל ושימש מספר שנים כיו"ר שלה. בנוסף כיהן כיו"ר מועצת הפסיכולוגים בישראל.
כמו כן היה פעיל בארגון "שלום עכשיו".
שובל התגורר בשכונת צהלה בתל אביב. היה נשוי לפייגי שובל, פסיכולוגית קלינית, ואב לארבעה.

נפטר ביוני 2013, סמוך למלאת לו 91. נקבר בבית העלמין ירקון.
רבקה משולח

רבקה משולח (נולדה ב-1934) היא מתרגמת ויועצת אמנותית ישראלית.
מבצע חוף השנהב

הכנות לפשיטה

במאי 1970 התקבל בחיל האוויר האמריקני מודיעין מניתוח תצ"א של צפון וייטנאם כי במחנה במחוז סון טאי שבקרבת האנוי מוחזקים 55 שבויי מלחמה אמריקנים. עד מהרה התקבלה בפנטגון ההחלטה להיערך למבצע חילוץ צבאי. בראש צוות התכנון עמדו גנרל דונדלד בלקברן והגנרל לירוי מנור. על הכוח הפושט פיקד קולונל ארתור "הפר" סיימונס, איש גדוד הסיירים השישי (ריינג'רס) שהשתתף בפשיטה על מחנה השבויים בקבנטואן במלחמת העולם השנייה. סיימונס פיקד על קבוצת המבצעים המיוחדים (SOG) של הכוחות המיוחדים והיה בעל ניסיון מבצעי עשיר בפעולות מיוחדות במהלך מלחמת וייטנאם. על פי התכנון הוחלט כי שלב הפשיטה, לו ניתן שם הקוד מבצע עמוד תווך (אנגלית: Operation Kingpin) יכלול כוח בו 56 לוחמי הכוחות המיוחדים אשר יגיעו ליעד באמצעות חמישה מסוקים מסוג CH-53 ומסוק -W:Sikorsky S-61R שישמש לחילוץ השבויים. כמו כן קיבל הכוח חיפוי אווירי מעשרה מטוסי F-4 ליירוט מטוסי אויב, חמישה מטוסי W:Douglas A-1 Skyraider לסיוע אווירי קרוב, וחמישה מטוסי F-105 כנגד מטרות נ"מ. כמו כן כלל חפ"ק מוטס על גבי מטוס הרקולס. הכוח התאמן למבצע בבסיס חיל האוויר האמריקני אגלין שבפלורידה החל מחודש אוגוסט אותה שנה ועד לחודש נובמבר.

מהלך הקרב

הכוח נחת בקרבת המתחם, כאשר אחד המסוקים ביצע נחיתת סער בלב המתחם כדי להבטיח הגעה מהירה לשבויי המלחמה. סיימונס הוביל את כוחות הקרקע שביצעו את הפשיטה, והרגו במהלכה כמאתיים חיילים מצבא צפון וייטנאם מבלי שספגו אבידה אחת. המבצע נכשל משום שמידע על דבר הפשיטה הגיע לידי צבא צפון וייטנאם והשבויים הועברו מן המתחם בטרם המבצע.

תוצאות הקרב

המבצע היה כישלון. זאת משום שמטרת המבצע - חילוץ השבויים - לא בוצעה משום שהשבויים הועברו מהמקום, כנראה בשל בעיות תברואה. יחד עם זאת רמת הביצוע של הכוחות הפושטים הייתה גבוהה מאוד והם ביצעו את משימתם ללא נפגעים. עיטור צלב השירות המצוין הוענק לקולונל סיימונס על חלקו במבצע.
Rebel Heart Tour

רקע

סיבוב ההופעות הוכרז ב-1 במרץ 2015 דרך אתר האינטרנט הרשמי של מדונה. החזרות לסיבוב ההופעות התחילו עם ההכרזה עליו ונמשכו בין 10 ל-12 שעות ביום בליווי של מנהלים יצירתיים, מפיקים, מעצבים וכוריאוגרפים. 
בנוסף לכך, סיבוב ההופעות קיבל השראה מלהקת התיאטרון סירק דו סוליי, ראש השנה הסיני ומסרטים כמו 300 וגריז. ג'יימס קינג היה מנהל הקריאייטיב של סיבוב ההופעות לאחר ששיתף פעולה עם מדונה בסיבובי הופעות קודמים בעוד מייגן לוסון וג'ייסון יונג שימשו ככוראוגרפים של המופע.  
התלבושות למופע עוצבו על ידי חברות שונות ביניהם מוסקינו, פראדה, מיו מיו, גוצ'י וחברת התכשיטים סברובסקי. הקול והאור במופע הופקו על ידי קליי פאקי וחברת דיג'יקו ועל המולטימדיה היו אחראים חברת ההפקה "Moment Factory".

נושא

הנושא המרכזי של המופע היה אהבה ורומנטיקה וכלל 4 קטעים אשר כל אחד מהם קיבל השראה מנושא אחר: החלק הראשון קיבל השראה משיר הנושא של האלבום ומהשיר "Joan of Arc", החלק השני של המופע הושפע מטוקיו ורוק אנד רול, החלק השלישי קיבל השראה לטינית והחלק הרביעי היה תחת הנושא של מסיבה. 
רשימת השירים כללה למעלה מ-20 שירים מכל מיני תקופות על מנת "לספק את כל המעריצים" לטענתה של מדונה.

ביקורות

סיבוב ההופעות זכה לביקורות חיוביות אשר שיבחו את הנוכחות הבימתית של מדונה וציינו לטובה את ההתמקדות בדימויים ובהופעות. רשימת השירים ספגה ביקורות מעורבות שהרבה העירו על כך שלמרות השילוב של השירים הישנים שלה יש יותר מדי שירים מהאלבום הנתמך.

די וי די והצלחה

סיבוב ההופעות עורר מספר מחלקות אך זכה להצלחה מסחרית רבה כאשר גרף 169.8 מיליון דולר, וזכה לקהל של 1.05 מיליון אנשים מ-82 יעדים בלבד, מה שהפך את מדונה גם לאמן הנשי המרוויח ביותר מסיבובי הופעות אי פעם והאמן השלישי בסך הכל כאשר הרווח שלה עומד על 1.31 מיליארד דולר. 
לסיבוב ההופעות יצא די וי די אשר צולם במהלך ההופעות באוסטרליה ב-19-20 במרץ ופורסם ב-15 בספטמבר 2017. ב-9 בדצמבר 2016 ההופעה שודרה גם בטלוויזיה האמריקאית.
הבית הלבן הקטן של הארי טרומן

הבית הלבן הקטן של הארי ס. טרומן הוא מבנה הממוקם במתחם טרומן בעיר קי וסט במדינת פלורידה שבארצות הברית. המבנה שימש את נשיא ארצות הברית הארי טרומן כבית חורף. טרומן שהה במבנה כ-175 ימים מתוך תקופת כהונתו (11 ביקורים).

היסטוריה

בעת שנבנה המבנה, בשנת 1890, הוא ניצב על קו החוף. המבנה הוקם בשטח בסיס הצוללות של צי ארצות הברית שבמקום, עבור מפקד הבסיס וסגנו - וכלל שתי דירות דו-קומתיות עבור משפחת המפקד וסגנו, הצמודות זו לזו. בשנת 1911 ייבשו את חוף הים כדי להרחיב את שטח גן הבית. לאחר מכן נבנה על השטח מבנה נוסף, המסתיר מהבית את קו החוף.
נשיא ארצות הברית הראשון שביקר באתר היה ויליאם האוורד טאפט בדצמבר 1912. טאפט הגיע לקי וסט באמצעות מסילת הרכבת מעבר לים של פאלגלר בדרכו לסקור את בניית תעלת פנמה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה התגורר במבנה תומאס אדיסון במהלך עבודתו עבור הצי. אדיסון פיתח 41 סוגי כלי נשק בעת שהותו במקום.
בנובמבר 1946, לאחר 19 חודשי כהונה של הארי טרומן כנשיא ארצות הברית, הוא הגיע למצב של תשישות פיזית ונפשית. רופאו, וולאס גראהם (Wallace Graham), הציע חופשה באזור טרופי. טרומן הגיע למבנה בנובמבר 1946, שב לחופשה נוספת במרץ 1947, ולאחר מכן פעמיים בכל שנה (בחודשים נובמבר-דצמבר, ושוב בפברואר-מרץ).
הפיתוחים הטכנולוגיים של אותה עת, שאיפשרו הן לצוות הבית הלבן להגיע בתוך מספר שעות מקי וסט בטיסה מוושינגטון הבירה והן קשר טלפוני רציף עם הנשיא בחופשתו, הביאו את הנשיא (ואת צוותו) למסקנה שהבית הלבן נמצא למעשה במקום שבו נמצא הנשיא, ולא בהכרח רק בוושינגטון, וטרומן חתם על מסמכיו בכתובת: "הבית הלבן, בסיס צי ארצות הברית, קי וסט, פלורידה." טרומן שהה 175 ימים מתוך תקופת נשיאותו בבית הלבן הקטן שבקי וסט. בשנת 1947 נערכו בבית הלבן הקטן פגישות שהביאו להקמת משרד ההגנה של ארצות הברית - פגישות שזכו לכינוי "הבנות קי וסט" (the Key West Accords). בעת שטרומן שהה בבית הלבן הקטן, התארחו אצלו חברי הממשלה, חברי בית המשפט העליון, וכן מבקרים ממדינות זרות, אשר יצאו לדיג עם טרומן, ובילו את הערבים במשחקי פוקר על שולחן מיוחד שנבנה על ידי נגרי הצי עבור הנשיא (שולחן עץ שמגירותיו עשויות מתרמילי תותחים). הנשיא הפך ליקיר העיר קי וסט, ושמו של רחוב דיויז'ן (Division Street) שונה ל"שדרות טרומן" לכבודו לאחר בחירתו המחודשת של טרומן בשנת 1948. לאחר שטרומן סיים את כהונתו שב לבקר בקי וסט, אולם התגורר במבנים אחרים.
בשנת 1956 נפש במבנה הנשיא דווייט אייזנהאואר לצורכי הבראה מהתקף לב שעבר.
במרץ 1961 נערכה במבנה ועידת פסגה בין הנשיא ג'ון קנדי לבין הרולד מקמילן, ראש ממשלת בריטניה. קנדי ביקר במבנה פעם נוספת בשנת 1962 בעקבות משבר הטילים בקובה.
במרץ 1974 פורק בסיס הצוללות של הצי באזור, בשל המעבר מצוללות דיזל לצוללות גרעיניות. באותה שנה, ב-12 בפברואר הוכרז המבנה כמבנה היסטורי בעל חשיבות לאומית ונרשם במרשם המקומות ההיסטוריים הלאומי של ארצות הברית.
ב-1 בינואר 1987 הועבר המבנה למשמרת מדינת פלורידה והוגדר כמוזיאון. כמיליון דולרים הושקעו בשחזור המבנה, וכיום הוא מציג את הרהיטים שהיו בו בשנת 1949 עת נפש בו טרומן.
באפריל 2001 נערכה במבנה ועידת פסגה במסגרת שיחות השלום שנערכו בין נשיא ארמניה רוברט קוכארייאן לבין נשיא אזרבייג'ן היידר אלייב בתיווך מזכיר המדינה של ארצות הברית קולין פאוול.