google/wiki40b huggingface dataset:
הארמייה השלישית (האימפריה הרוסית)

היסטוריה

הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה ניקולאי רוזקי. הארמייה נעה מאוקראינה, ופלש לגליציה שנשלטה בידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-29 באוגוסט נלחמה הארמייה נגד האוסטרו-הונגרים בקרב גנילה ליפה, וב-3 בספטמבר כבשה את למברג. בשל הכיבוש הועברה לאזור הארמייה הרביעית האוסטרו-הונגרית, אולם הארמייה השלישית הביסה אותה בקרב רווה. ב-1 במאי 1915 פתחו האוסטרו-הונגרים ובעלי בריתם הגרמנים במתקפת גורליצה-טרנוב. עיקר כובד המתקפה נפל על הארמייה השלישית, שאיבדה למעלה מ-200,000 איש ו-140 תותחים. ב-10 במאי קיבלה הארמייה אישור לסגת משטחי פולין וגליציה אל נהר סן. הארמייה המשיכה להילחם, ובסוף 1917 הועברה לפולאצק. היא פורקה בתחילת שנת 1918.
אור וירושלים

קשר למקורות

השיר מקושר בצורה רבה למקורות התנ"ך ולתהלים. בשורות השיר ישנם אזכורים רבים של פסוקים, ביטויים ומאורעות שונים בתנ"ך. הקשר מבוטא בצורה בולטת בשורות הבאות:
"כִּדְאִיַּת דַּיָּה מֵעַל הַתְּהוֹמוֹת"- שורה זו מתקשרת לבריאת העולם, והתוהו ובוהו בראשיתו "וְהָאָרֶץ, הָיְתָה תֹהוּ וָבֹהוּ, וְחֹשֶׁךְ, עַל-פְּנֵי תְהוֹם" (בראשית א, א); בתיאור זה, הּדַּיָּה, מקבילה לחושך על פני התהום. תיאור זה יוצר ניגוד חריף לשקט העוטף ולאור השקיעה.
"וְקֶרֶן אֲדֻמָּה נוֹשֶׁקֶת לַהַט חֶרֶב" – שורה זו מהשיר קשורה לסיפור הגירוש מגן עדן: "וַיְגָרֶשׁ, אֶת-הָאָדָם; וַיַּשְׁכֵּן מִקֶּדֶם לְגַן-עֵדֶן אֶת-הַכְּרֻבִים, וְאֵת לַהַט הַחֶרֶב הַמִּתְהַפֶּכֶת, לִשְׁמֹר, אֶת-דֶּרֶךְ עֵץ הַחַיִּים" (בראשית ג, כד). על רקע סיפור נפילתו של יוסף שריג במלחמת יום הכיפורים, ניתן לראות בשילוב פסוק זה מעין נבואה המגשימה את עצמה.
"רָאִיתִי עִיר עֹוטֶפֶת אֹור" – במקורות, נהוג לקשר את האור לאלוהות, לחכמה ולתורה. דוגמה אחת היא "הָיָה יוֹם-אֶחָד, הוּא יִוָּדַע לַה'--לֹא-יוֹם וְלֹא-לָיְלָה; וְהָיָה לְעֵת-עֶרֶב, יִהְיֶה-אוֹר" (זכריה יד, ז). גם בשיר [אור וירושלים], העיר עוטפת אור, לעת ערב, עם שקיעת החמה, וקרניה האדומות, האחרונות.
"וְהִיא נוֹגֶנֶת בִּי כְּנֵבֶל הֶעָשׂוֹר" – בשורה זו, התאים שריג פסוק מקראי לצרכיו, תוך שינויי משמעות. במזמור מופיע הפסוק "עֲלֵי-עָשׂוֹר, וַעֲלֵי-נָבֶל; עֲלֵי הִגָּיוֹן בְּכִנּוֹר" (תהלים צב, ד), שבו "העשור", הוא כלי נגינה תנ"כי. לעומת זאת, בשיר המילה "עשור" באה לציין יום חג ומועד. החיבור שעושה שריג בין כינור לעשור, מכוון לחגיגות יום ירושלים בשנת 1972.
ירוחם שרובסקי

ביוגרפיה

שרובסקי התחיל את לימודי המוזיקה בנגינה על חליל צד וקונטרבס. הוא למד גם הלחנה בקונסרבטוריון הלאומי של בואנוס איירס ובבית האופרה "תיאטרו קולון".
בראשית שנת 1974, לאחר מלחמת יום הכיפורים, כשהיה בן 17, עלה לישראל.
בישראל למד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים אצל מנדי רודן. שרובסקי ניצח על תזמורות רבות בישראל, כגון התזמורת הפילהרמונית הישראלית, האופרה הישראלית החדשה והתזמורת הסימפונית ירושלים, ועל תזמורות רבות בעולם, בהן התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה, ותזמורות סימפוניות ופילהרמוניות בריגה, ברומא, בארצות דרום אמריקה ועוד.
בשנת 2002 קיבל תואר "אזרח כבוד של ריו דה ז'ניירו".
בין השנים 1991–1995 היה המנהל המוזיקלי הראשון של סימפונט רעננה, ובין השנים 1998–2004 היה המנהל האמנותי של התזמורת הסימפונית הברזילאית, איתה הוא יצא להופיע בשנת 2001 בפסטיבל "רוק בריו". כמו כן הוא ייסד גם את "תזמורת הנוער הסימפונית של ברזיל".
בין השנים 1990–2011 שימש כמנהל "קרן המוזיקה" כפר סבא, ששירתה כ-3,000 תלמידים. הוא גם התחיל לנצח על סדרה של 30 תוכניות מוזיקה קלאסית ששודרו בטלוויזיה אותן הוא גם עורך.
בשנת 2018 ניצח על התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, בסיור קונצרטים במקסיקו במסגרת חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל. בשלהי אותה השנה יצא ירוחם שרובסקי יחד עם התזמורת הסימפונית ירושלים למסע קונצרטים באמריקה הלטינית. שרובסקי והתזמורת התקבלו בהפגנות נזעמות של תנועת ה-BDS. בין השאר הניפו המפגינים פוסטר בו נראה ירוחם שרובסקי כשהוא מכוסה כולו בדם. 
בשנת 2019 ניצח על התזמורת הפילהרמונית של מקדוניה הצפונית בעת ביקורה בישראל ובהשתתפות הצ'לנית הצעירה דניאל אקטע.
במקביל לקריירת הניצוח הבינלאומית שלו, שרובסקי הוא גם המנהל של הקונסרבטוריון העירוני בהוד השרון.
פסיפס תמונות

פסיפס תמונות הוא תמונת פסיפס, המורכבת ממספר רב של תמונות קטנות. תמונת המקור הראשונית מחולקת למשבצות מלבניות וכל אחת מאותן המשבצות מוחלפת בתמונה שלמה, המשולבת ומותאמת במיוחד.
אופן השילוב הייחודי כפסיפס, יוצר מצב, בו במבט ממרחק-מה, נראה שילוב התמונות כאילו היה התמונה הראשונית, בעוד שבמבט מקרוב נחשפות מאות התמונות הקטנות המרכיבות את פסיפס התמונות.

היסטוריה

שורשיו ההיסטוריים של פסיפס התמונות משויכים לאומנות הכתב היהודית שהחלה במאה ה-9, שנקראת מיקרוגרפיה, אומנות הכתיבה בקו עברי זעיר, אשר באמצעותו "צוירו" צורות גאומטריות וקישוטים.
אותה אומנות תורגמה בשנות ה-70 של המאה העשרים, בעידן המחשב, לטכניקה הנקראת אמנות ASCII, שבבסיסה יצירת תמונות מצירוף של האותיות הקיימות במחשב, ללא שימוש בגרפיקה ממוחשבת.
תהודה אקראית

תהודה אקראית (SR - Stochastic Resonance) היא תופעה של שיפור אותות בעקבות רעש על יד הגדלת היחס בין האות לרעש. 
הרעש יכול להיות אקראי או פרקטלי והוא יכול להתקיים בתוך המערכת או להתווסף אליה ממקור חיצוני כלשהו.
תהודה אקראית מתרחשת בכל מערכת תקשורת מבוססת-סף, המחייבת מעבר של סף מסוים לצורך קליטת האות. 
בהתאם לכך, במערכות לא ליניאריות מסוימות כמו מעגלים חשמליים ומערכות חישה ביולוגיות הנוכחות של רעש יכולה להעצים את היכולת לאתר אותות חלשים.
ניתן למצוא תהודה אקראית בטבע בכל מערכת דינמית שאינה ליניארית, אשר אינה עובדת ברמה האופטימלית שלה.

תהודת סף אקראית

תהודת סף אקראית (threshold stochastic resonance (tSR, היא מצב שבו אות תת-סיפי שאינו ניתן לאיתור ורעש שעובר את הסף באופן אקראי ואינו מספק מידע אודות האות מתקיימים ביחס אופטימלי. במצב זה ההסתברות של הרעש לעבור את הסף מושפעת מאפנון האמפליטודה של האות ובכך מספק מידע אודותיו.

מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים

על פי רוב, הרעש נתפס כמזיק לתפקוד הקוגניטיבי.
עם זאת, התופעה של תהודה אקראית נמצאת גם במערכת העצבים, כך שכמות מסוימת של רעש יכולה דווקא להיטיב עם התפקוד הקוגניטיבי. 
תהודה אקראית יכולה להעצים את התפקוד הקוגניטיבי משום שהיעדר מוחלט של רעש הוא לא המצב המיטבי עבור יכולת האיתור של אותו חלשים במערכות לא ליניאריות, כמו מערכת התפיסה של יצורים חיים. למעשה, קיימת רמת רעש אידיאלית שבה יכולת הקליטה של אותות חלשים מוגברת. היחס בין התפקוד הקוגניטיבי לרמת הרעש הוא בצורת '∩', כך שהביצוע המיטבי מתרחש ברמות רעש מתונות.
כתוצאה מכך הוספת כמות קטנה של רעש למעגל עצבי יכולה להגביר את הסנכרון בין רכיביו. לעומת זאת הוספה של כמות גדולה עלולה לשבש פעילות סינכרונית.
דוגמה פשוטה ליתרון של תהודה אקראית היא באיתור של אותות חושיים.
כאשר מוצג צליל חלש הנמצא מתחת לסף השמיעה, ניתן לגלות אותו לאחר שרעש אקראי או רעש לבן מתווסף לאות.
רעש שנמצא בסביבה החיצונית של האדם ונקלט על ידי החושים שלו, מכניס רעש למערכת העצבית באמצעות תהליכי התפיסה. בנוסף, גם תאי עצב יכולים ליצור כמות משמעותית של רעש פנימי. הרעש הפנימי של מערכת העצבים מקושר לרמות הרקע (tone) של המוליך העצבי דופמין והוא מאפשר לשפר את התפקוד של מערכת העצבים גם בסביבות שקטות שבהן לא קיים רעש חיצוני.
מכאן שהדופמין תורם לעיבוד אותות מיטבי של מערכת העצבים על ידי שיפור יחס אות לרעש.
לא רק זאת, אלא שהשיא של עקומת התהודה האקראית של מערת העצבים תלוי ברמת המוליך העצבי דופמין.
בהתאם לכך, הקשר בין הדופמין לתפקודים קוגניטיבים אינו ליניארי אלא בעל צורה של U הפוכה, כך שעודף או חוסר של דופמין יכולים להוביל לפגיעה בתפקוד.
נמצא שרעש יכול לשפר את התפקוד הקוגניטיבי של אנשים עם הפרעת קשב, אך לפגוע בתפקוד של אנשים ללא הפרעת קשב.
כדי ליצור אופטימיזציה של התהודה האקראית עבור אנשים עם הפרעת קשב באמצעות רעש חיצוני, הרעש צריך להיות מתמשך באופן שאינו מסיח את תשומת הלב וברמת אנרגיה גבוה בכל התדירויות, כמו למשל: רעש לבן ורעש ורוד.
דן מלר

ביוגרפיה

מלר נולד בתל אביב. לאחר השירות הצבאי כקצין בחטיבת גולני למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, הוסמך כרופא בשנת 1962, התמחה בכירורגיה פלסטית בבית החולים רמב"ם במחלקתו של ברנרד הירשוביץ, ושימש מנתח פלסטי שנים רבות. במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגת רפואה בחטיבת השריון 37. לאחר 12 שנים בבית החולים רמב"ם בחיפה מונה למנהל המחלקה הפלסטית במרכז הרפואי סורוקה בבאר שבע, וכיהן כפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בשנים 1975 עד 1987. מספר שנים שימש גם יושב ראש החטיבה הכירורגית ודיקן בית הספר רקנאטי למקצועות בריאות קהילתיים. עיסוקו הרפואי כיום (יולי 2010) הוא ייעוץ בתחומי מקצועו, ובעיקר חוות דעת רפואיות לנפגעים, עורכי דין, חברות ביטוח ובתי משפט. מלר פרסם כ-130 מחקרים מדעיים בנושאים שונים של הכירורגיה הפלסטית.
משנת 1984, לאחר שבנו חזר בתשובה החלו מלר ואשתו (צופיה מלר) לפעול בארגונים שונים למען חופש מדת ולמניעת כפייה דתית. היה חבר הנהלת "תחיל"ה" – תנועה ליהדות חילונית הומניסטית (1990–2003) ויושב ראש עמותת "עלה חופש" שדגלה בחופש מדת (1986–2004). הוא פרסם עשרות מאמרים פובליציסטיים בעיתונות ובאתר האינטרנט "חופש", שעניינם חופש מדת ומאבק בכפייה הדתית.
החל בשנת 1988 החל מלר ללמוד ציור ופיסול ולעסוק בתחומים אלו. מיולי 2010 הוא עוסק בפיסול, בעיקר באבן ויציקות בברונזה, באלומיניום ובפוליאסטר. הוא מעיד על יצירתו הפיסולית שהיא פיגורטיבית-אקספרסיוניסטית, אנושית-רגשית, כשדמות האדם ורגשותיו, בייחוד היחסים והמגע הגופני שבינו לבינה, מאפיינים את רוב פסליו. חלק ניכר מהדמויות המופיעות בפסלים אלו לקוחות מן המקרא.
מלר נשוי לצופיה מלר מאז 1959 ומתגורר עמה בתל אביב. לזוג ארבעה ילדים.
פדאיון

הפֶדַאיון (בערבית: الفدائيّون) הוא כינוי משותף לקבוצות טרור שונות, לא בהכרח קשורות זו בזו, של מחבלים ערבים שהופעלו בידי גורמים ממלכתיים במדינות ערב והסתננו לישראל למטרות פיגועי טרור החל מאמצע שנות ה-50 ועד שהוחלפו בארגוני הטרור הפלסטיניים באמצע שנות ה-60.
כבר לאחר מלחמת העולם הראשונה, בראשית השלטון הבריטי בארץ ישראל, נקראו חברי אגודות מחתרתיות טרוריסטיות ערביות בשם הכולל אל פדאיה, שמשמעו "המוכנים למסור את נפשם". חברי האגודות נקראו "פדאיון" ולעיתים כינו את עצמם בשמות כגון "אל-כף א-סודא"  שמשמעו "היד השחורה".
הפדאיון החלו לפעול יחד עם תופעת ההסתננות לתחומי מדינת ישראל של פלסטינים שנטשו את הארץ במלחמת העצמאות. מטרות ההסתננות היו בתחילתה, בין היתר, ניסיונות לחזור לבתים שננטשו או על מנת להציל רכוש או יבול שנותר. הפעולות התמימות הראשונות החריפו במהלך המחצית הראשונה של 1950 וכללו גניבות ואף רצח של תושבים יהודים ישראלים באזורי הספר. ישראל הגיבה בפעולות צבאיות כנגד המסתננים ומחנות הפליטים מהם הגיעו. פעולות צבאיות אלו כונו פעולות התגמול.
באפריל 1955 הקים נאצר את יחידות הפדאיון, שהורכבו ממגויסים פלסטינים מרצועת עזה, תחילה לשם פעילות כנגד הבריטים ששלטו בתעלת סואץ, ולאחר מכן נגד ישראל, לאחר פעולת התגמול הישראלית "חץ שחור" ברצועת עזה.
ב-28 באוגוסט 1955 שגרה מצרים חוליות פידאיון לשטח ישראל, שחדרו לעומק של 40 קילומטר והגיעו עד כפר מנחם ופרדסי נס ציונה. הם רצחו ששה אזרחים, תקפו מכוניות צבא וניסו לחבל במתקני רשות השידור. אחד מאנשי הפידאיון נפצע ונשבה, וכך נתגלו לראשונה פרטים על ארגונו ומשימותיו.
יחידות הפדאיון היו כפופות באופן מנהלי לדיוויזיה בעזה ומנו בסוף 1955 כ־600 איש בארבע פלוגות ויחידת גששים.
האחראי הראשי לפעולותיהם היה הקולונל מוסטפא חאפז, מפקד המודיעין המצרי בעזה.
אנשי יחידות הפדאיון ביצעו סידרה של חדירות לישראל בין השנים 1955–1956. חלקם הופעלו מתחום ירדן. רבים מפעילי היחידות נהרגו במהלך מבצע קדש, שהביא להפסקת פעולתן.
הישרדות VIP

הפקה

עונה זו צולמה בתאילנד, באי Koh Pu, או בשמו היותר ידוע Koh Jum, הנמצא דרומית לקראבי. בעונה זו השתתפו 16 ידוענים ישראלים. העונה הייתה אמורה לעלות לשידור בסוף ינואר 2012, אך היא עוכבה עקב איומי סגירת ערוץ 10, והחלה רק ב-2 במאי 2012. גמר התוכנית התקיים בבריכת הסולטאן בירושלים ביום רביעי, 29 באוגוסט 2012. אל הגמר העפילו המתמודדים אנה ארונוב, ענת הראל ואיתי שגב. אנה ארונוב הודחה בשלב המסרונים מהצופים. בסופו של דבר, ניצח איתי שגב (5 קולות), ובמקום השני זכתה ענת הראל (3 קולות). כמו כן, בגמר הוכרז כי יוליה פלוטקין זכתה בתואר "חביבת הקהל". הגמר גרף למעלה מ-32% צפייה ובשיא למעלה מ-38%. צפו בו למעלה ממיליון איש ברגע השיא. עונה זו נחשבת לאחת מהעונות הנצפות ביותר של הישרדות ובעקבות הצלחתה של העונה, נבחרה גם העונה הבאה, העונה השביעית של הישרדות, להיות עונת VIP. כאמור, בעקבות העניין המשפטי מול הזכיינית "רשת" לגבי זכויות השידור, העונה השביעית נדחתה. בסופו של דבר, אחרי כמעט שנתיים של מאבק, חברת Castaway החליטה להעביר את הזכויות ל"רשת", מה שחתם את שש העונות של "הישרדות" בערוץ 10. בניגוד להחלטה המוקדמת של ערוץ 10, ב"רשת" החליטו כי העונה השביעית, שעלתה ב-2015 בערוץ 2, תכלול מתמודדים שחצי מהם מפורסמים וחצי מהם אנונימיים.
פארק ברסי

פארק ברסי (בצרפתית: Parc de Bercy) הוא פארק בשכונת ברסי ברובע השנים-עשר שבמזרח פריז, על גדת נהר הסן.
שטח הפארק הוא 140 דונם והוא כולל 3 גינות הנמצאות בין מגרשי הספורט (Paris-Bercy (POPB, אזורי הקניות והאזור המשחזר את כפר ברסי (Bercy-village), על-שמו נקרא הפארק.
חלק משטח הפארק נקרא על שם ראש ממשלת ישראל יצחק רבין.
אייזנשטדט

אייזנשטדט או אייזנשטט (גרמנית: Eisenstat, Eisenstadt או Eisenstaedt, יידיש: אייַזנשטאָט; צורות נוספות לשם: איזנשטדט, איזנשטט, אייזנשטאט, איזנשטאט, איזנשטאדט, אייזנסטדט, אייזנשטד או אייזנשטת), הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי. תרגומו לעברית (מגרמנית או מיידיש) הוא עיר הברזל.
רוב האנשים בעלי שם זה הם בעלי שורשים מן קהילה היהודית של העיר אייזנשטט ומשם מקור השם.
לשם קיימת הוריאציה אייזנשטדטר (גרמנית: Eisenstadter או Eisenstaedter, יידיש: אייַזנשטאָטער; צורות נוספות: אייזנשטטר, איזנשטטר או איזנשטדטר).
אסתר סולאי-לוי

ביוגרפיה

סולאי-לוי נולדה בשנת 1936 למשפחה יהודית במקסיקו סיטי וקיבלה את השכלתה היסודית והתיכונית ב"יידישע שול אין מקסיקו".
בשנת 1951 נסעה סולאי-לוי לישראל עם עליית הנוער והמשיכה את לימודיה במוסד נווה הדסה ליד נתניה.
בתום שנת הכשרה בישראל, שבה סולאי-לוי למקסיקו ובין השנים 1953 ל-1955, במקביל לסיום לימודיה, הצטרפה לסגל ההוראה בבית הספר בו למדה ועסקה בהוראת המקצועות עברית, יידיש, לשון, ספרות עברית ותנ"ך.
בשנת 1955 זכתה סולאי-לוי במלגה של קרן סוראסקי ללימודים באוניברסיטה העברית בתחומי הלשון, המקרא והספרות העברית ובסוף שנה זו עלתה לישראל והתגוררה בירושלים.
עוד בתקופת לימודיה באוניברסיטה העברית, החלה סולאי-לוי לעבוד במכון ליחסי תרבות ישראל איברו-אמריקה, ספרד ופורטוגל. במסגרת עבודתה זו, טיפלה במשך כעשור בפעילות הבינלאומית של המכון ובטיפוח קשרים עם חברי הסגל הדיפלומטי מארצות אמריקה הלטינית, ספרד ופורטוגל. כמו כן, עסקה סולאי-לוי בפעילות תרבותית של המכון ובין היתר, בארגון קבלות פנים וטקסים לסופרים, משוררים, ציירים ומוזיקאים מאותן ארצות וזאת בשיתוף פעולה עם שרת החוץ דאז, גולדה מאיר ועם מחלקת דרום אמריקה במשרד החוץ.
עם נישואיה בשנת 1964 לכלכלן בנימין לוי, עברה לגור באשדוד, בה מונה בעלה לתפקיד כלכלן הנמל החדש. במקביל להקמת משפחתה, עסקה סולאי-לוי בהוראת עברית לעולים באולפן והמשיכה בפעילותה כמתרגמת ספרות מעברית לספרדית ולהפך.
בשנת 1972 שבה סולאי-לוי עם משפחתה לגור בירושלים והמשיכה בעבודתה כמתרגמת.
ב-1991 מונתה סולאי-לוי לתפקיד מנהלת המהדורה הספרדית של כתב העת הספרותי "אריאל" והייתה האחראית על עריכת תרגומי יצירותיהם של סופרים ומשוררים עבריים רבים מעברית לספרדית. כמו כן, התפרסמה בתרגומיה לכתבים בשירה ובסיפורת של כמה מטובי היוצרים בשפה הספרדית, בראש ובראשונה הודות לתרגומיה מיצירותיהם של הסופרת המקסיקנית רוסריו קסטיאנוס והמשורר בן ארצה אוקטביו פס.
ב-1994 זכתה סולאי-לוי בפרס שרת המדע והאמנויות למתרגמים מהשפה הספרדית, שהוענק לה על ידי השרה דאז, שולמית אלוני.
סולאי-לוי נפטרה ב-31 במרץ 2012, בירושלים. הותירה אחריה בעל, שלושה ילדים ואחד-עשר נכדים.
חבורת ראש כרוב

עלילה

שחר פרץ שחר ישי ומיכל מוכתר שרים במהלך הסרט את שיריו של קובי אשרת יוצאים כראשי כרוב ומגלמים דמויות מצחיקות.
אואן קולפר

קורות חייו

קולפר נולד בווקספורד, עיר חוף בדרום מזרח אירלנד. בגיל צעיר התחיל לכתוב סיפורים ובחזרות למחזה הראשון שכתב, הכריח את חבריו להתחפש לוויקינגים. במקביל להיותו סופר, קולפר הוא מורה בבית ספר יסודי.
על ארטמיס פאול אמר בראיון ש"רציתי לכתוב סיפור שייקרא כמו ספר פעולה. ילדים אוהבים סרטי פעולה, ויש מעט מאוד סרטים כאלה שמתאימים לצעירים".
כשנשאל למה דווקא השם ארטמיס, קולפר ענה: "זה השם הכי מסתורי שמצאתי באתר שמכיל שמות של ילדים יוונים..."
אזרבייג'ן איירליינס

פעילות החברה בישראל

אזרבייג'ן איירליינס מפעילה שלוש טיסות שבועיות מבסיסה שבבאקו לנמל התעופה בן-גוריון, הטיסות מבוצעות באמצעות במטוסי איירבוס A320, בואינג 757-200, בואינג 767-300ER ובואינג 787-8.
השוטר מבוורלי הילס 3

תקציר העלילה

בסרט המשך זה השוטר אקסל פולי (מגולם על ידי אדי מרפי) יוצא לאתר את הרוצחים של הבוס שלו באזור דרום קליפורניה בסיועו של השוטר בילי רוזווד (מגולם על ידי ג'אדג' ריינהולד). החקירה מובילה את פולי ובילי אל פארק שעשועים בו הפושעים שרצחו את הבוס שלו עוסקים בחשאי בהדפסת כמויות גדולות של כסף מזויף.

ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות שליליות וציון 10% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 31 ביקורות.
יחסי גינאה ביסאו–צ'ילה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גינאה ביסאו לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - אין בין המדינות מתיחויות ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין גינאה ביסאו לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-23 באוגוסט 1974.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בגינאה ביסאו אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן אלא לאשרה אלקטרונית (eVisa) או לאחת שינפיקו בעת ההגעה למדינה למשך תשעים ימים. לעומת זאת, אזרחי גינאה ביסאו שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרת כניסה על מנת לעשות כן.
גוקהאן זאן

קריירת מועדונים

זאן התחיל את הקריירה שלו בהאטייספור אך כעבור זמן קצר עבר לדרדנלספור, שם שהה שלוש עונות. ב-2003 הצטרף לשורותיה של בשיקטש לתקופה של שש שנים, ובאחת מהעונות הושאל לגזיאנטפספור.
לאחר עונת 2008-09, זאן הודיע על מעברו לגלאטסראיי בחוזה לשנתיים וביוני 2011, הרחיב את שהייתו בקבוצה. זאן הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בעונת 2010-11 בליגת העל הטורקית בתיקו אחת נגד קייסריספור. בעונת 2011-12, זאן היה שותף ל-12 משחקי ליגה ואף זכה להבקיע פעמיים.

נבחרת טורקיה

זאן נחשב לשחקן מפתח במוקדמות יורו 2008, כאשר שותף בשבעה משחקים על ידי המאמן דאז, פתיח טרים. זאן הופיע בשני משחקי העפלה למונדיאל 2010.
The Roof (Back in Time)

רקע וכתיבה

בדומה לסינגלים אחרים באלבום השיר קיבל שחרור מוגבל בעולם בשל הסכסוך של קארי עם חברת התקליטים שלה באותה תקופה. השיר נכתב על קארי עצמה, צמד המפיקים טארק מסטר וקורי רוני והופק על ידי קארי עצמה וטראק מסטר.
לירית השיר מספר סיפור של זוג אוהבים אשר נפגשו בפעם הראשונה על גג של בניין ועל הזיכרונות מאותו מפגש. מוזיקלית השיר ממשיך את קו ההיפ-הופ בו דבקה קארי באלבום ומשלב בתוכו גם R&B. השיר מבוסס על סמפול מתוך השיר Shook Ones part II של מוב דיפ ולכן יש להם קרדיט בביצוע השיר.

וידאו קליפ

בקליפ לשיר נראית קארי בדומה למילים של השיר מעלה זיכרונות ממפגש רומנטי על גג בניין בינה לבין בין זוגה. קארי קידמה את השיר במספר תוכניות טלוויזיה ביפן ובנוסף בצעה אותו גם בסיבוב ההופעות לקידום האלבום.
בשל השחרור המוגבל של השיר בעולם השיר לא זכה להצלחה רבה ונכנס למצעדים של הולנד ובריטניה בלבד במקומות נמוכים. בשנת 2008 קארי שחררה את אלבום אוסף הבלדות שלה The Ballads ובו השיר נכלל.
Into my Arms

Into my Arms הוא שיר שנכתב והולחן על ידי הזמר ניק קייב, ויצא לאור כחלק ראשון מהאלבום העשירי של להקתו "Nick Cave and the Bad Seeds", כ "The Boatman's Call" ב-1997. הסינגל שוחרר ב-27 בינואר 1997. לשיר שוחרר גם קליפ. קייב מחשיב את השיר לאחד משיריו היקרים ביותר.

תוכן השיר

השיר מכיל שלושה בתים ופזמון.
בשני הבתים הראשונים השיר מדבר חוסר אמונתו בהשגחה ובמלאכים, אך אומר שאם היה מאמין הוא היה מבקש לשלוח את מושא השיר לתוך ידו.
הפזמון מכיל חזרה על המשפט: "Into my arms, O lord" כבקשה של הדובר לאל.
בבית האחרון הדובר מתאר אמונה שיש לו באהבה ובגורל, בניגוד לחוסר האמונה שהוא מתאר בבתים הראשונים, אשר יגרום לאחת (כנראה מושא השיר הראשוני) לחזור לחיקו.

לחן ועיבוד השיר

השיר מתחיל במבוא קצר המושפע מן הבתים שאינם הפזמון. בנוסף, לשיר יש קצב איטי.

משמעות השיר

לפי השיר נוגע לאובדן הנובע מסיום מערכת יחסים או מוות של אדם קרוב.

הקליפ של השיר

לשיר צורף קליפ אשר מצולם בשחור ולבן. בשיר מופיע ניק קייב כשהוא שר את השיר. במהלך השיר עוברים להצגת קלוז אפים של מגוון אנשים ונשים בעלי חזות מגוונת (ביניהם ילד ותינוק) אשר שרויים תחת עצבות, וחלקם אף נראים מתפרצים בבכי.
קליפ זה מחזק את הפרשנות של השיר הנוגעת לאובדן.

ביצוע בישראל

קיימים מספר ביצועים לשיר בישראל.
אחד מהם הוא הביצוע של רד בנד ביחד עם הזמר, שלומי שבן, מתוך סדרת האירוח, המופע של רד ודביר. העיבוד של ביצוע זה שונה מהעיבוד המקורי והוא מאופיין בהקדמה מוזיקלית המושפעת מהפזמון ושילוב משמעותי של שלושה כלי קשת, אשר להם חלק בהקדמה לקראת השיר.
בנוסף, קיים ביצוע של משתתפת The Voice ישראל, רוני פרי, בעיבוד אקוסטי אשר גם לו הקדמה המושפעת מהפזמון.
שאקשאקה

שאקשאקה (ביפנית: シャカシャカ) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי. החידה הופיעה לראשונה בכתב העת Puzzle Communication Nikoli בגיליון מספר 123 (יוני 2008).
מיס תבל קנדה

מיס תבל קנדה (באנגלית: Miss Universe Canada) היא תחרות יופי שנתית בקנדה, הבוחרת את הנציגה הקנדית לתחרות מיס תבל.

היסטוריה

ב-1952 מיס טורונטו ייצגה את קנדה במיס תבל, ועד 1958 נציגות קנדה בתחרות נבחרו על ידי הארגון של מיס טורונטו.
מ-1959 ועד 1977 תחרות היופי הלאומית "Miss Dominion of Canada" החזיקה בזיכיון על מיס תבל, והזוכות בה ייצגו את המדינה בתחרות.
משנת 1980 ועד 1992 הזוכה בתואר מיס קנדה נשלחה לייצג את מדינתה בתחרות מיס תבל, התחרות בוטלה ב-1993, עקב קריאות פמיניסטיות על כך שהתחרות מבזה את גוף האישה, ומארגני התחרות טענו שהתחרות אינה מייצגת כראוי את הנשים בקנדה.
לאחר ביטול התחרות מ-1993 ועד 2002 הנציגות הקנדית נבחרה בפורמט חדש, הנקרא "Canadian Search Miss Universe", והונחה על על ידי טרי לין מקאיי, מיס קנדה 1980.
ב-2002 קיבל ארגון "היופי של קנדה" העומד בראשו איש העסקים יליד ניקרגואה דניס דבילה את הזכות לבחור את נציגת קנדה לתחרות.
עקב היותה של קנדה מדינת הגירה, מדי שנה רבות מהמתמודדות בתחרות מוצאן ממדינות שונות ומגוונות.
פעמיים זכו נציגות קנדה במיס תבל, ב-1982 (קארן בולדווין) וב-2005 (נטליה גלבובה שהיא ילידת רוסיה שהיגרה לקנדה) וב-1981 נבחרה מלכת היופי של קנדה כסגנית ראשונה.
הכל לטובה (שיר של סטטיק ובן-אל תבורי)

ניתוח

השיר יצא לאור באוקטובר 2017 ועוסק בנוסטלגיה ובגעגועים לילדות. בהשוואה לשירים קודמים של השניים, השיר "הכל לטובה" פחות קצבי. בנוסף, בשיר זה לא הוזכרו שמותיהם של סטטיק, בן-אל תבורי וג'ורדי (המפיק המוזיקלי) כבשירים אחרים שלהם.

וידאו קליפ

בתחילת הווידאו קליפ מצולמים סטטיק ובן-אל באזור עתידני בסגנון הסרט מטריקס, כאשר הצבעים השולטים הם צבעים קודרים. בין לבין מופיעות תמונות ילדות שצולמו בטכניקת צילום המזכירה תמונות מן העבר. כמו בקליפים אחרים של סטטיק ובן-אל, גם בקליפ זה משתתף ג'ורדי.
את הקליפ ביים רומן בוצ'אצקי.
נכון ליוני 2019, צבר הקליפ כ-23 מיליון צפיות ביוטיוב. השיר הגיע למקום ה-26 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ט.
יהודה עייאש

ביוגרפיה

רבי יהודה עייאש נולד באלמדייה שבאלג'יריה, לרבי יצחק עייאש בשנת 1688. לאחר שנולד עברו הוריו לגור באלג'יר, שם למד אצל ר' רפאל צרור, ואף הוסמך על ידו להוראה, ומונה לרב ודרשן. בשנת 1728 מונה לרב העיר. לאחר מכן, בשנת 1749 עזב לליבורנו ביחד עם בנו כדי להגיע ממנה לארץ ישראל, ושם הדפיס בנו את ספרו - "מטה יהודה". בשנת 1752 הגיע עם קבוצה מתלמידיו לירושלים והצטרף לישיבת מדרש כנסת ישראל, ושם נפטר בשנת 1760.
רבי יהודה עייאש חיבר ספרים רבים, ובין ספריו ניתן למצוא את "קול יהודה" על התורה, "מטה יהודה" על שולחן ערוך אורח חיים, "שבט יהודה" על שולחן ערוך יורה דעה, "בית יהודה" שו"ת וליקוט מנהגי אלג'יר, ו"לחם יהודה" על הרמב"ם.
יוזף קריפס

ביוגרפיה

קריפס נולד בווינה והיה תלמידם של אויזביוס מנדיצ'בסקי ופליקס ויינגרטנר. בשנת 1921 נעשה לעוזרו של ויינגרטנר בפולקסאופר של וינה. אחר כך היה מנצחן של כמה תזמורות שונות. בשנת 1933 חזר לנצח בווינה. כמו כן היה לפרופסור באקדמיה של וינה.
אחרי האנשלוס בשנת 1938 אולץ קריפס לעזוב את אוסטריה. הוא עבר לבלגרד שם עבד זמן מה עם התזמורת הסימפונית המקומית, עד שיוגוסלביה עצמה נכנסה למעורבות במלחמת העולם השנייה. במשך שאר המלחמה עבד במפעל מזון.
לאחר תום המלחמה היה קריפס המנצח האוסטרי היחיד שהורשה לעבוד, כיון שלא עבד בכפיפות למשטר הנאצי. הוא היה המנצח הראשון שניהל את התזמורת הפילהרמונית של וינה ואת פסטיבל זלצבורג. משנת 1950 עד 1954 היה קריפס המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון. אחר כך ניהל את התזמורת הפילהרמונית של באפלו ואת התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו. ב-1970 מונה למנצח הדויטשה אופר ברלין. בין 1970 ל-1973 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של וינה.
קריפס מת בשנת 1974 בז'נבה.
ג'ון דיל (שחקן)

ביוגרפיה

דיל נולד במאי 1950 בסינסינטי, אוהיו לג'ון א. דיל, מהנדס אזרחי ולמרי, עובדת סוציאלית, שניהם ילידי רומניה. הוא גדל בבית קתולי ולמד בבתי ספר פרטיים. את לימודים בתיכון סנט קסויאר סיים ב-1968. בעברו היה מתאגרף בינוני שהשתתף בשני משחקים, בהם ניצח באחד. 
ב-1970 עבר לניו יורק לצד אחותו שסיימה לימודי משחק בעיר. לאחר שנה באמסטרדם חזר ב-1972 לעיר. ב-1976 עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה והחל בלימודי אמנות דקורטיבית. תוך כדי לימודיו הוא החליט ללמוד 3 שעות בשבוע לימודי משחק בהוליווד.  
הוא גר כיום בנאשוויל, טנסי עם אשתו, הזמרת ג'ולי קריסטנסן ולהם בן אחד, מנגוס ג'קסון דיל.

משחק

משחקו הראשון היה ב-1979 במחזה Action שנכתב בידי סם שפרד. בשנה שלאחר מכן התקבל לפסטיבל של מחזאים צעירים Padua Playwrights. לאחר השתתפותו בפסטיבל החל להופיע בסרטי קולנוע. הראשון שבהם היה סרט הקומדיה "Stripes" בכיכובו של ביל מארי בתפקיד קרויזר. 
לאחר מכן השתתף בסרטי קולנוע, בעיקר סרטי קומדיה כמו Joysticks מ-1983, Angel מ-1984, הסדרה מיאמי מחלק מוסר מאותה שנה ו-Madhouse מ-1990. 
ב-1994 שיחק בסרט סטארגייט בתור סגן קוולסקי. שנה לאחר מכן שיחק בסרט הפוליטי "Nixon", המבוסס על נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון.
ב-1996 שיחק בסרט עת להרוג המבוסס על ספרו של ג'ון גרישם, בתור טים נאנלי, חבר בקו קלוקס קלאן. ב-1998 שיחק בסרט הפשע "מצבתה של אייב" בכיכובו של דניס לירי. 
ב-2001 התפרסם בסרט המדע הבדיוני פארק היורה 3 של ג'ו ג'ונסטון בתור שכיר החרב קופר. באותה שנה שיחק בסרט פרל הארבור. ב-2003 שיחק בסרט "המהמרים" לצד ג'וני גאלקי. ב-2004 שיחק בסרטו של וים ונדרס "ארץ האפשרויות". ב-2005 שיחק במערבון "בלב העמק" לצד אדוארד נורטון. ב-2006 שיחק בסרט הפשע הטלוויזיוני של CBS "ג'סי סטון: מוות בגן עדן" על פי ספרו של רוברט ב. פארקר.  
ב-2010 השתתף בסרט המתח "Road to Nowhere" של מונטי הלמן. ב-2011 שיחק בסרט "סוכן מחוק: נפילתו של סאם אקס", אשר מהווה כחלק מהסדרה "סוכן מחוק", והמשך לעונה הרביעית וקדימון לעונה החמישית.