google/wiki40b huggingface dataset:
ארנסט אורלאו

ארנסט אורלאו (בגרמנית: Ernst Uhrlau; ‏7 בדצמבר 1946, המבורג) הוא נשיאו לשעבר של שירות הביון הגרמני (BND). בהכשרתו הוא אקדמאי בתחום מדע המדינה.

ביוגרפיה

לאחר שהשלים את לימודיו בבית הספר התיכון, החל אורלאו בשנת 1967 בלימודי מדע המדינה, סוציולוגיה וכלכלה באוניברסיטת המבורג. בשנת 1974 התמנה למרצה במוסד ההכשרה לשוטרים בהמבורג ואחר כך החזיק בתפקידים שונים במשרד הפנים של המבורג (שהיא גם מדינת מחוז גרמנית). בשנים 1981-1991 היה סגן מנהל המשרד להגנת החוקה בהמבורג, ובשנים 1991-1996 עמד בראש הסניף המקומי. בשנת 1996 התמנה למפקד משטרת המבורג, תפקיד שבו החזיק שנתיים, עד שמונה למנהל מחלקה VI (האחראית על ה-BND ועל התיאום בין גופי הביון הפדרליים השונים) במשרד הקאנצלר. בתור מתאם שירותי הביטחון היה אחראי על הקשר בין הממשלה הגרמנית הפדרלית, ה-BND, המשרד להגנת החוקה, והמודיעין הצבאי הגרמני. 
ב-1 בדצמבר 2005 התמנה אורלאו לנשיא ה-BND, במקומו של אוגוסט האנינג. 
אורלאו נשוי ואב לשני בנים בוגרים. 
שמו של אורלאו הוזכר לאורך השנים שוב ושוב כמתווך אפשרי מטעם ממשלת גרמניה בין ישראל לחזבאללה בעסקות חילופי שבויים. לאורלאו היה תפקיד מכריע בתיווך בעסקת חילופי השבויים שבה הוחזרו לישראל גופותיהם של שלושת חטופי הר דב ואלחנן טננבוים. 
ב-7 בדצמבר 2009  דיווחה רשת אלג'זירה כי אורלאו משמש כמתווך בין ישראל לחמאס בעסקת שחרורו של גלעד שליט תמורת שחרור מחבלים.
ראש ממשלת אלבניה

התפקיד

התפקיד נוסד לראשונה ב-29 בנובמבר 1912 עם קבלת העצמאות של אלבניה מהאימפריה העות'מאנית. הראשון שכיהן בתפקיד היה איסמעיל קמאלי .
ראש מועצת השרים הוא ראש הממשלה, הממונה על ידי הנשיא. ראש הממשלה ממליץ לנשיא אילו אנשים יתמנו לשרים בממשלתו, ורק לאחר שהנשיא מאשר זאת, השרים מושבעים לתפקידם. האספה הלאומית חייבת לתת אישור סופי להרכב הקבינט, אחרת מלאכת הרכבת הממשלה עוברת למנהיגה של המפלגה השנייה בגודלה באספה הלאומית.

סמכויות

חוקת אלבניה מגדירה את סמכויותיו של ראש הממשלה כך:
על נשיא אלבניה להטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על מנהיג המפלגה הגדולה באספה הלאומית. ראש הממשלה הוא השר הבכיר ביותר בקבינט, והוא מחזיק במשרה הבכירה במדינה. הוא מייצג את מועצת השרים בציבור וחובה עליו להציג לציבור הרחב את קווי היסוד והמדיניות הכללית של הקבינט שלו. ראש הממשלה צריך לפתור חילוקי דעות בין שרים, וברשותו ליזום הליכים בבית המשפט החוקתי של אלבניה.
Better than You

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קונור מיינרד, ג'ורג' אסטאסיו, ג'ון שייב, ג'ון מילס, ג'ו דייר, קרטיס מקנזי, ריטה אורה, טוני נילסון וג'ון ביוקנן והופק על ידי דה ארקייד והאיש הנעלם. השיר הוא שיר פופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הדאנס-פופ.
בנוסף לכך, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
מבצע חסידה

מבצע "חסידה" היה מבצע צבאי סודי להנחתת מטוס בודד נושא נשק מצ'כוסלובקיה, במהלך מלחמת העצמאות וטרם הכרזת העצמאות. הנשק שנשא המטוס היה חיוני לביצועו של מבצע נחשון לפריצת הדרך לירושלים הנצורה. נשק זה היה חלק מעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית שהייתה אחת החשובות במקורות הנשק במלחמת העצמאות. 
ב-28 במרץ דרבן דוד בן-גוריון את אהוד אבריאל, שנשלח מטעם ההגנה במסגרת המוסד לעלייה ב', לקדם את עסקת הנשק הצ'כית: "אני כותב לך בפעם האחרונה. עליך לסדר משלוח על ידי אווירונים . אם אינך יכול או... שזה לא ייתכן - עליך לבוא מיד... בשום אופן אינך יכול להישאר עוד באירופה ולטפל עוד בעניינים האלה...". 
מבצע חסידה נערך סמוך לחצות ליל ה-1 באפריל 1948, המטוס שנחכר מחברה אמריקנית היה מטוס תובלה דאגלס C-54 סקיימאסטר ארבע-מנועי, המוטס בידי טייס אמריקני. שם הקוד של המטוס היה "בלק-1" והוא היה הראשון בסדרת המטוסים ברכבת האווירית של מבצע בלק.
המבצע הוטל על גדוד 53 של חטיבת גבעתי בפיקודו של יצחק פונדק, אליו סופחו אנשי שירות האוויר בפיקודו של אהרון רמז (לימים מפקד חיל האוויר הישראלי) ואנשי חימוש בפיקודו של אשר פלד.
לשם הנחתת המטוס נבחר מנחת חירום בריטי נטוש ליד הכפר הערבי בית דראס הסמוך לבאר טוביה. על גדוד 53 הוטל לאבטח את שדה התעופה שהיה סמוך לכפרים ערביים עוינים. על היחידות הנספחות הוטלו תפקידים כמו יצירת קשר עם המטוס, הארת המסלול בעזרת גנרטור ומערכת תאורה מאולתרת, תדלוק המטוס ופריקת המשלוח במהירות בטרם יתערבו הערבים או הבריטים.
סמוך לחצות הודלקו אורות מסלול הנחיתה, ברגע שבו נשמעה מרחוק נהמת מנועי המטוס. הנחיתה עברה בשלום, התאורה כובתה, המטען פורק במהירות והוצא מן האזור. במקביל המטוס תודלק, נבדק על ידי מכונאים והמריא תוך זמן קצר, כאשר כל הפעולה ארכה כ-80 דקות. המטען כלל 200 רובי מאוזר "צ'כיים" 40 מקלעי מגל"ד ו-150 אלף כדורי תחמושת. הנשק הועבר עוד בליל המבצע ליחידות שעמדו לפתוח במבצע נחשון. 
באזור נחיתת המטוס, בכניסה המערבית לבאר טוביה, הוצב סלע ועליו חרותות המילים "מבצע חסידה" ולידו לוח שעליו סיפור המבצע.
ג'ואי לורן אדמס

ביוגרפיה

אדמס נולדה בעיר נורת' ליטל רוק שבארקנסו.
גדלה לצד שני אחים, אחד מהם היה שקוע בתרדמת בעקבות תאונת דרכים.
החליטה להפוך לשחקנית לאחר שנת לימודים באוסטרליה במסגרת חילופי סטודנטים ועברה להוליווד בגיל 20.
הופעת הבכורה שלה הייתה בשנת 1977, בתפקיד שולי בסרט "מגרש השדים 2: הכופר" - סרט המשך של מגרש השדים.
ב-1991 התארחה בפרק ה-100 של "נשואים פלוס" ובשנים הבאות התארחה בסדרות טלוויזיה נוספות.
ב-1993 הופיעה בתפקידי משנה בקומדיות "תופסים ראש" ו"טריפ נעורים".
שנתיים לאחר מכן הופיעה בסרטו של קווין סמית' "עכברי הקניון", סמית' ואדאמס פיתחו מערכת יחסים מחוץ לסט הצילומים שנמשכה כשנתיים. מערכת היחסים שפיתחה עם סמית' נתנה לו השראה לסרטו "לרדוף אחרי איימי" בו כיכבה אדמס לצידם של בן אפלק וג'ייסון לי בתור אמנית הקומיקס הדו מינית אליסה ג'ונס.
הופעה זו זיכתה את אדמס בפרסי המבקרים ובמועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בקומדיה או סרט מוזיקלי.
ב-1999 שיחקה בשובר הקופות הראשון שלה, הקומדיה "ביג דדי" בתור לילה חברתו של סוני קאופקס (אדם סנדלר).
ב-2006 שיחקה אדמס את אדי חברתה של ברוק מאיירס (ג'ניפר אניסטון) בקומדיה "הצד שלו, הצד שלה". באותה שנה יצא סרט הבכורה שלה כבמאית - "השכם בבוקר".
יוסף אלקובי

הרב יוסף אלקובי (תקצ"ח, 1838 - י"א בחשוון תש"א, 1940) היה מקובל, פוסק וראש ישיבה במרוקו.

ביוגרפיה

נולד במקנס שבמרוקו לרב דוד אלקובי, נצר לשושלת רבנים. אביו עמד בראשות ישיבה במקנס. למד תורה מפיו אביו. בגיל 10 סיים את הש"ס]. בגיל 15 החל ללמוד את תורת הקבלה מפי הרב יעקב אלקובי. בהגיעו לפרקו נישא, ונולדו לו שמונה ילדים.
לאחר מות אביו התמנה לראש הישיבה תחתיו, לצד אחיו הרב רפאל. לישיבה התקבל כל מי שחפץ ללמוד תורה.
הלך לעולמו ב-12 בנובמבר 1940 (י״א חשוון ה'תש״א), כבן 103 בפטירתו. נקבר בבית הקברות היהודי במקנס.
כונה "אליהו הנביא" בשל מעשי חסד, בפרט הכנסת אורחים.
ז'וזפין דה בוארנה

ביוגרפיה

ז'וזפין נולדה באי מרטיניק שבים הקריבי, בתו של מגדל סוכר ממוצא אריסטוקרטי. ב-1779 נשלחה לפריז כדי להינשא לבעלה הראשון, הרוזן אלכסנדר דה בוארנה. דה-בוארנה, מדינאי ומצביא, הוצא להורג בעוון בגידה בתקופת "שלטון הטרור" במהפכה הצרפתית, ב-1794. ז'וזפין עצמה נחשדה בפעילות אנטי-מהפכנית והושמה במעצר, יחד עם מארי טוסו, מייסדת מוזיאוני "מאדאם טוסו", אך שתיהן שוחררו לאחר סיום שלטון הטרור ולז'וזפין הותר אף לרשת את רכושו של בעלה.
נישאה לנפוליאון, שהיה צעיר ממנה בשש שנים, ב-1796 בעת שהיה קצין בכיר. ב-1804 הכתיר נפוליאון את עצמו לקיסר צרפת, ואת ז'וזפין לקיסרית.
נפוליאון התגרש ממנה ב-1809, כנראה מכיוון שלא העמידה לו יורש.

צאצאיה

לז'וזפין היו בן ובת מבעלה הראשון. בתה הורטנס נישאה לאחיו של נפוליאון, לואי בונפרטה, והיא אמו של נפוליאון השלישי, קיסר צרפת. נכדתה של ז'וזפין מבנה אז'ן, שנקראה אף היא ז'וזפין, נישאה לאוסקר הראשון, מלך שוודיה, ודרכה יושבים כיום צאצאיה של ז'וזפין על כס המלכות בשוודיה, נורווגיה, דנמרק, לוקסמבורג ובלגיה.
משמרת בילגה

משמרת בילגה (נקראה גם מעדיה]) הייתה אחת מכ"ד משמרות כהונה, ונודעה בכך שמבניה, המירו את דתם והתייוונו. לבני בילגה היו שאיפות ורצון להשתלט על הכהונה הגדולה כדי להשליט את ההתייוונות על ירושלים, ולהופכה לפוליס. המקום המזוהה עם מגורי משמרת בילגה, בעת מעבר משפחות הכהונה לגליל, הוא הכפר מע'אר.

חשובי בית בילגה

בזמן חוניו הכהן הגדול, ביקש שמעון מבית בילגה -ויש סוברים כי היה ממטה בנימין- את תפקיד האגרונומוס, שהיה תפקיד רב כוח, ומשלא קיבלו, הלשין בפני אפולוניוס על קיומם של אוצרות בית המקדש, כדי שזה ייקחם למלא את אוצרותיו המדולדלים של המלך סלאוקוס.
מנלאוס, אחיו של שמעון הנזכר לעיל, היה כהן גדול שקיבל את מינויו לאחר שהתחרה עם כוהנים אחרים ושילם את סכום הכסף הגבוה ביותר.
מסעות מוקדמים ליבשת אמריקה

ישנן עדויות כי לאורך ההיסטוריה (ועד למסעו של כריסטופר קולומבוס), ערכו אנשי "העולם הישן" מסעות ימיים אשר בהם נתקלו ביבשת אמריקה, או לחלופין שדבר קיומה היה ידוע להם. בחלק ממסעות אלה אף היו ניסיונות ליישב את ה"עולם החדש" ש"התגלה" (דבר קיומה וישובה של היבשת לא היה ידוע לתושבי העולם הישן ולכן התייחסו אליה כ"חדשה" ולהגעתם אליה כ"גילויה"). 
למסעות אלה לא קיימות הוכחות ודאיות והקהילה המדעית דוחה את הטענות עליהם, פרט לטענות על הוויקינגים. המקור לרוב הטענות בקשר למסעות אלו הוא לרוב בכתבים או מפות מהתקופה שקדמה לקולומבוס המאזכרים כביכול את אמריקה.

רקע


המתיישבים הראשונים ביבשת אמריקה היו הפלאו-אינדיאנים שהגיעו אליה עוד בתקופה הפרהיסטורית דרך מצר ברינג. מאז ייתכן שבמשך השנים נוצרו קשרי מסחר זמניים בעיקר בין תושבי אלסקה לסיביר ותושבי דרום אמריקה ופולינזיה, כך ייתכן שהבטטה הגיעה לפולינזיה כנראה בסביבות 1000 לספירה.
בשנת 1000 בערך יצאו כמה קבוצות ויקינגים כשהמפורסמת ביניהם בהנהגתו של לייוו אייריקסון למסע מערבה, והגיעו לחופי ניופאונדלנד. אחת הקבוצות הקימה התיישבות בשם וינלנד אשר שרדה תקופה קצרה. זהו המסע המשוער המוקדם ביותר של אירופאים לאמריקה. בשנות השישים של המאה העשרים אכן נתגלו שרידי יישוב ויקינגי במזרח קנדה.

לאחר 1492

בשנת 1492 כריסטופר קולומבוס חצה את האוקיינוס האטלנטי והגיע לאיי הקריביים.
במסעו הראשון הגיע קולומבוס רק עד אזור האיים האנטילים וירד ליבשה רק באיים אלה ובאיי הבהאמה. כמו כן קולומבוס לא ידע שמדובר ביבשת נפרדת ואף התנגד לתאוריות שסברו כך עד יום מותו.
מסע זה של קולומבוס הוא המסע המתועד הראשון ליבשת, אך למעשה המסעות הבאים הם בעלי משמעות רבה יותר בהקשר של "גילוי" היבשת וחקירתה על ידי בני ה"עולם הישן". ב-1500 הגיע הנווט פדרו קברל לאזור שהוא היום ברזיל, והיה הראשון לדרוך באמריקה הדרומית. ב-1501 הגיע אמריגו וספוצ'י לאמריקה (באזור ברזיל) והיה בין הראשונים לקבוע שמדובר ביבשת חדשה. ב-1524 חקר ג'ובני דה וראזאנו לראשונה את חופי אמריקה הצפונית.
לאחר תקופה קצרה של חקירת היבשת והוכחת היותה יבשת נפרדת, החלו ההגירה אל היבשת ויישובה על ידי אירופאים.
תוצאות המסעות רוכזו במפות. המפה הישנה ביותר ששרדה עד היום וכוללת מידע על המסעות ליבשת החדשה היא מפת חואן דה לה קוסה שנוצרה בשנת 1500.
משפטי מוסקבה

משפטי מוסקבה (ברוסית: Московские процессы) היו סדרה של משפטי ראווה שהתנהלו בשנים 1936 ו-1937 בברית המועצות בניצוחו של סטלין, ובישרו את תקופת הטיהורים הגדולים. מטרת המשפטים הייתה למנוע כל קריאת תגר על שלטונו של סטלין בעיקר מצד הבולשביקים הוותיקים. בין הקורבנות נמנו ותיקי המשטר והמהפכה הסוביטית וכן ראשי המשטרה החשאית הסוביטית.
התובע במשפטים אלה היה אנדריי וישינסקי ואב בית הדין היה ואסילי אולריך. רוב האישומים היו על עבירה לפי סעיף 58 (פשעים נגד המדינה והעם) בחוק הפלילי של ברית המועצות וקשירת קשר עם מעצמות המערב לרצוח את סטלין ומנהיגים אחרים. בין הנאשמים ניתן למצוא את גריגורי זינובייב, לב קמנייב, קארל ראדק, מיכאיל טוכאצ'בסקי, ניקולאי בוכארין, אלכסיי ריקוב וגנריך יגודה. רובם המכריע נידון למוות והוצאו להורג ביריה.
בנאום הסודי שנשא ניקיטה חרושצ'וב בוועידה העשרים של המפלגה הקומוניסטית בליל ה-24-25 בפברואר 1956, הוא גינה את המשפטים המבוימים נגד קומוניסטים שהביאו למותם של חפים מפשע. יחד עם זאת תהליך טיהור האשמים נמשך שנים רבות לאחר מכן. בינואר 1989 דיווח העיתון פראוודה ש-25,000 בני אדם טוהרו לאחר מותם.
הסופר ארתור קסטלר תיאר בספרו הבדיוני אפלה בצהריים את מעצרו ומשפטו של בולשביק, כדמותם של בוכארין וראדק. בספר מנסה קסטלר לענות על השאלה מדוע לוחמי מהפיכה וותיקים, שעברו מאסר ועינויים על ידי משטרים אחרים ולא נשברו, שיתפו פעולה (מרביתם) עם מאשימיהם והודו בהאשמות מגוחכות ומצוצות מהאצבע.

המשפט השני

המשפט התקיים בין ה-23 בינואר לבין ה-30 בינואר 1937. המשפט ידוע בשם "משפט השבעה-עשר" או "משפט המרכז הטרוצקיסטי". הנאשמים המרכזיים היו גאורגי פיאטקוב, קארל רדק, לאוניד סרבריאקוב וגריגורי סוקולניקוב. הם הואשמו בהקמת מרכז שריכז פעילות נגד השלטון, העביר מידע למדינות שונות ופעל להכנת רצח ראשי המדינה.
בהתאם לפסק הדין הוצאו להורג שלושה-עשר נאשמים, שלושה נשפטו ל-10 שנות מאסר (כולל רדק וסוקולניקוב) ונאשם אחד נשפט ל-8 שנות מאסר. כמו כן הוחלט על מעצרו של לב טרוצקי ובנו אם יחזרו לתחומי ברית המועצות. בשנת 1939 הוצאו להורג רדק וסוקולניקוב. שני הנאשמים האחרים הוצאו להורג בספטמבר 1941.
בהתאם להחלטת בית המשפט העליון של ברית המועצות מ-18 ביוני 1963 נוקו מכל אשמה חמישה נאשמים משניים. במהלך השנים 1986–1988 נוקו מכל אשמה כל יתר הנאשמים. כמו כן סוכם שלא היה שום מרכז שהוקם על ידם ואין שום הוכחות שהם ביצעו פעילות נגד השלטון.
חוף דור-הבונים

חוף דור הבונים היא רצועת חוף באורך של 4.5 ק"מ המשתרעת ממושב הבונים בצפון ועד לאזור מושב דור ומכאן שמה. רצועת החוף כוללת את חוף הבונים ואת חוף דור המוכר לציבור גם בשמו הישן, חוף טנטורה.
חוף דור-הבונים נחשב לחוף המפורץ ביותר לאורכו של הים התיכון בתחומי מדינת ישראל. ריבוי המפרצונים נגרם עקב תהליך בליית רכס הכורכר המערבי של מישור חוף הכרמל על ידי גלי הים והרוחות, אשר מפוררות בתהליך מתמשך את הסלע ויוצרות את המפרצונים וטבלאות הגידוד הרבות, בהן ניתן להבחין לכל אורכו של מישור חוף הכרמל ובפרט בחוף זה.

מתקנים קדומים להפקת מלח

בתחומי השמורה התגלו 21 מתקנים קדומים ליצור מלח, רובם חצובים בסלע הכורכר שלאורך החוף ועל טבלאות הגידוד. בין המתקנים זוהו בארות מי ים שנחצבו מקצה מצוק הכורכר אל מתחת לפני הים, תעלות הזנה שנחצבו על גבי טבלאות הגידוד והובילו מי ים אל הבארות, ותעלות הסעה אשר שינעו את מי הים אל אגני האידוי שבעורף החוף. תעלת הזנה מרשימה נמצאת על קו החוף, בקרבת הסירה הטרופה, מצפון למפגש השבילים אדום-ירוק.

המאבק על הזזת אסדת הגז

במאי 2017 החל מאבק של תושבי חוף הכרמל, אליהם הצטרפו אזרחים נוספים, כנגד הקמת אסדת לווייתן כ-10 ק"מ מול חוף דור.
רפאל מיוחס

הרב משה רפאל בן רבי שמואל מיוחס (ה'תס"א (1701) - ה'תקל"א (1771)), היה הראשון לציון. מחכמי ירושלים ושד"ר.

ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב שמואל ממשפחת מיוחס אשר הגיעה לארץ בתקופת עליית מגורשי ספרד. נכד לר' ישראל יעקב חגיז ונין לר' משה גלנטי. נתייתם בילדותו. למד בישיבת בית יעקב פירירה. בימיו הייתה מצוקה קשה בירושלים, הנהגת הקהילה התפוררה בעקבות מעצרים ובריחות. בצורת קשה פקדה את ירושלים ב-1722. מושל עריץ וחמסן נתמנה בה ב-1723, דרש מן הקהילה תשלום של 91,000 גרוש תוך 91 יום ואסר את פקיד הקהילה סבו ר' משה מיוחס. ר' רפאל יצא בבהילות לקושטא בשליחות הצלה ובעזרת פרנסי הקהילה שם הצליח להשפיע על השלטונות שיורו למושל למתן דרישותיו. את סיפורי הניסים הרבים שקרו לו לאורך הדרך לקושטא ובחזרה מנה בספר 'מגילת יוחסין', ואף קבע את יום ט"ז באדר, יום חזרתו ירושלימה, ליום טוב לו ולזרעו עד עולם. יום זה מכונה בקרב משפחתו 'פורים של משפחת מיוחס'. כן שימש כשד"ר בקושטא ובמצרים. היה מראשי רבני ירושלים, בשנת 1756 נתמנה למשרת הראשון לציון ושימש בתפקיד זה עד יום פטירתו. גם בנו הרב משה יוסף מרדכי מיוחס חיבר ספרים רבים. נפטר ב-כ"ב באב ה'תקל"א (1771), ונקבר בחלקת החסידים אשר בהר הזיתים.
רדיוס 100FM

היסטוריה

בעבר שידרה בתדר זה תחנת הרדיו הפיראטית "קול השלום". ג'ינגלים מתחנת קול השלום עדיין מושמעים מעת לעת ברדיוס כחלק מתוכניות יומית מדי ערב, המוגשת על ידי שדרנים ששידרו מספינת השלום המקורית, ושומרת על הזיקה לתחנה ההיסטורית. ב-29 באפריל 2007 ציינה רדיוס יום הולדת 80 לאייבי נתן ביום שידורים מיוחד ששיחזר את השידורים של קול השלום, שהוגש כולו על ידי שדרנים מהתחנה המקורית.
בשנת 2000 חתמה התחנה על הסכם ל-5 שנים עם רשת הטלוויזיה MTV. שהייתה מעוניינת בתחילה לפתוח תחנת רדיו בישראל בנוסף לתחנות הרדיו שלה בעולם, אך נקלעה לקשיים. שידורי רדיוס בערב הפכו לרדיו MTV אשר התמקדו במוזיקת להיטים חדשה ותוכניות בידור. ב-2006 הופסק שיתוף הפעולה בין התחנה ובין רשת MTV.
התחנה משדרת תוכניות מוזיקה מגוונות במהלך השבוע כשרוב היום משודרים בתחנה שירים מכל הזמנים ובערב שירים חדשים ומהשנים האחרונות. בין שדריה הבולטים נמנים ג'ני בלום, ירון אשבל, מושיקו שטרן, יקיר אביב, מומי לוי, רויטל עמית, דור דקל ועוד. בנוסף, משודרות בתחנה תוכניות תוכן שונות בהנחיית דוד בן בסט, שי ורועי, דב קליין, איריס בר און, צחי קומה ועורך הדין ליאור טומשין. בעבר שידרו בתחנה גם עפרה חזה, גיל ססובר, עדן הראל, שרון טייכר, שמואל פלאטו שרון ועוד.
בשנת 2013 זכתה תוכנית הצהריים בהנחיים ירון אשבל, "מנהרת הזמן", לתוכנית המוזיקה הטובה בישראל מטעם איגוד העיתונאים.
בעבר שודרה בתחנה התוכנית "סינדרלה", תוכנית לילית עם יקיר אביב, ובהמשך בהנחיה לצדם של רונית בר והסטנדאפיסטים שחר חסון ויוסי טרבלוס. התוכניות עוררו פרובוקציות רבות, ובעקבות תלונות רבות הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו קנסה את התחנה בדקות פרסומות ארוכות והשעיות רבות לשדרנים. התוכנית עלתה והורדה מספר פעמים.
המנכ"ל ובעלי התחנה הוא דוד בן בסט, אשר בבעלותו גם רדיו לב המדינה ופירוויה רדיו.
דוכס ולינגטון

היסטוריה

התארים "דוכס ולינגטון" ו"מרקיז דורו" הוענקו לארתור ולסלי ב-11 במאי 1814. התארים המשניים לתואר דוכס ולינגטון הם: "מרקיז ולינגטון" (1812), "מרקיז דורו" ([1814), "רוזן מורנינגטון" (1760, הועבר בירושה לדוכסי ולינגטון בשנת 1863), "רוזן ולינגטון" (1812), ""ויקאונט ולסלי" (1760, הועבר בירושה בשנת 1863), "ויקאונט ולינגטון" (1809), "ברון מורנינגטון" (1746, הועבר בירושה בשנת 1863) ו"ברון דורו" (1809). הווקאונטיות של ולסלי והברונות והרוזנות של מורנינגטון הן במסגרת האצולה האירית, והשאר הן באצולה של הממלכה המאוחדת.
דוכסי ולינגטון אוחזים גם בתארים הזרים "נסיך וטרלו" (של שושלת אורנז' של הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, על שם מקום הקרב, אשר הפך אחר כך לשטח בלגי, 1815), "דוכס סיודאד רודריגו" (ספרד, 1812), "דוכס הניצחון" (פורטוגל, 1812), "מרקיז טורס ודרס" (פורטוגל, 1812) ו"רוזן וימיירו" (פורטוגל, 1811). אלו הוענקו לדוכס הראשון כתוארי ניצחון על שירותו היוצא-דופן כגנרל במלחמת חצי האי (בספרד ופורטוגל) ובקרב וטרלו.
מושב המשפחה הוא ב-Stratfield Saye, ליד בייסינגסטוק שבהמפשייר. בית אפסלי (Apsley, בית מגוריו של הדוכס הראשון בלונדון, שנודע גם ככתובת Number One, London) נמצא כיום בבעלות גוף השימור הבריטי English Heritage, אך המשפחה עדיין מחזיקה בבעלותה דירה בבניין.
פינצ'ר ננסי

היסטוריה

כמו הפינצ'ר הגרמני NJA הגדול יותר, מקורו של הפינצ'ר הננסי בגרמניה. ישנן מספר תאוריות לגבי מוצאו: יש אומרים שהוא צאצא של טריירים שהתפתחו בגרמניה, תאוריה אחרת מניחה כי הפינצ'ר נוצר מהכלאה של כלב הולנדי וגרייהאונד איטלקי וכינויו היה Pinchr Reh - רה הוא אייל בגרמנית; תאוריה נוספת הניחה כי הוא נוצר מגזע הדוברמן פינצ'ר, תאוריה שהופרכה מאוחר יותר כיוון שהוכח שהפינצ'ר היה גזע קדום יותר מהדוברמן. כל תאוריה שהיא לגבי הגזע מניחה כי הפינצ'ר הוא גזע קדום, שתואר ביצירות אמנות קדומות ובספרות. מתוך מועדון הפינצ'ר הגרמני, שהוקם ב-1895, נקבע תקן הגזע ולאחר מלחמת העולם הראשונה חל גידול במספר הפינצ'רים הננסיים. 
בשנת 1929 הוכר הגזע בהתאחדות הכלבים האמריקנית ומאז הפך לפופולרי בעולם כולו.

מבנה ואופי

פרוות הפינצ'ר קצרה מאד ודורשת טיפול מועט. צבעה של הפרווה יכול להיות גוני חום אחידים או שחור עם כתמים חומים. גובהו הממוצע הוא 25–30 ס"מ ומשקלו לרוב הוא 4–7 ק"ג. 
אלו כלבים ספורטיביים, מלאי אנרגיה ורצון למשחק, חברותיים ונאמנים מאד לבעליהם. כמו כן הם חזקים ביחס לגודלם הקטן, אמיצים, ולעיתים חסרי פחד, אפילו כלפי כלבים גדולים מהם בהרבה. בשל כך נוהגים לנבוח לעיתים קרובות יחסית. הם מתאימים במיוחד למשפחות עם ילדים ולבתים מרווחים או בעלי חצר.
האדמירליות

האדמירליות (באנגלית: The Admiralty) הייתה עד 1964 הגוף השלטוני האחראי לניהולו של הצי המלכותי בממלכת אנגליה ואחר כך בממלכה המאוחדת. בתחילה מילא את התפקיד אדם אחד, ומהמאה ה-18 ואילך, כמעט ברציפות, הייתה הפעלתו של הצי המלחמתי מסורה בידי הלורדים הממונים של האדמירליות (Lords Commissioners of the Admiralty), שהיוו את מנהלת האדמירליות (Board of Admiralty).
ב-1964, במסגרת רפורמה בה אוחדו שלושת המיניסטריונים הצבאיים למשרד אחד, הועברו תפקידי האדמירליות לידי מנהלת האדמירליות החדשה (Admiralty Board), ועדה של מועצת ההגנה התלת-זרועית, המהווה חלק ממשרד ההגנה. מנהלת האדמירליות החדשה מתכנסת פעמיים בשנה בלבד, והפיקוח על הניהול השוטף של הצי מסור בידי מנהלת הצי (Navy Board, אין לבלבל בינה לבין מנהלת הצי ההיסטורית המתוארת בהמשך). כיום מקובל לכנות את כל הגופים האחראים לניהולו של הצי המלכותי בשם האדמירליות. 
במסגרת אותם שינויים מבניים הועבר תואר "הלורד אדמירל העליון של הממלכה המאוחדת", אך לא התפקיד, לידי הכתר הבריטי, וכיום נושאת בו המלכה אליזבת השנייה. גם התארים "תת אדמירל של הממלכה המאוחדת" ו"סגן אדמירל של הממלכה המאוחדת" קיימים כיום כתוארי כבוד בלבד.

היסטוריה

משרת "האדמירל של אנגליה" (או "לורד אדמירל" ולימים "הלורד אדמירל העליון") נוצרה ב-1400 לערך, אם כי קדמו לה תפקידי אדמירל הים הצפוני ואדמירל הים המערבי. בשנת 1546 הקים המלך הנרי השמיני את "מועצת הצי" (Council of the Marine), שהפכה לימים למנהלת הצי (Navy Board), כדי לפקח על התחומים האדמיניסטרטיביים של הצי המלחמתי. הניהול המבצעי של הצי נותר בידי הלורד אדמירל העליון, שהיה אחד מתשעת שרי הכתר.
ב-1628 העביר המלך צ'ארלס הראשון את ניהול הצי מהלורד אדמירל העליון לוועדה בדמותה של מנהלת האדמירליות. תפקיד הלורד אדמירל העליון חודש ובוטל פעמים אחדות עד 1709, ומאז נותר כמעט ללא שינוי. (הלורד אדמירל העליון האחרון היה המלך לעתיד ויליאם הרביעי בתחילת המאה ה-19.)
ב-1831 בוטלה מנהלת הצי כגוף נפרד, ותפקידיה ותחומי אחריותה נמסרו לידי האדמירליות.
ב-1964 אוחדו האדמירליות, מיניסטריון המלחמה ומיניסטריון האווירייה למשרד אחד – מיניסטריון ההגנה. במשרד המורחב פועלות כיום שלוש "ועדות": "מנהלת האדמירליות", "מנהלת הצבא" ו"מנהלת חיל האוויר", בראש כל אחת מהן עומד שר ההגנה. כאמור, הניהול היומיומי של הצי המלכותי מסור לידי מנהלת הצי (Navy Board) החדשה.

מנהלת האדמירליות

כל זמן שנתקיים משרד הלורד אדמירל העליון (במרבית המאה ה-18, המאה ה-19 והמאה ה-20 עד העברת התואר לידי הכתר) הוא נוהל על ידי מנהלת האדמירליות, אשר שמה הרשמי היה הממונים על ניהול משרד הלורד אדמירל העליון של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד, וגו'. (השמות אנגליה, בריטניה הגדולה או הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד נתחלפו בהתאם לתקופה.)
חברי מנהלת האדמירליות נקראו הלורדים הממונים של האדמירליות, והם תמיד כללו הן אדמירלים, שנקראו "לורדים ימיים" (Naval Lords or Sea Lords), הן "לורדים אזרחיים", בדרך כלל פוליטיקאים. מספר המשתתפים המינימלי בישיבות המנהלת היה שני ממונים ומזכיר.
ראש מנהלת האדמירליות נקרא "הלורד הראשון של האדמירליות" והיה חבר קבינט ממשלת בריטניה. החל משנת 1806 נשא רק אזרח בתפקיד הלורד הראשון של האדמירליות, וקצין הים המפקד על הצי נקרא, כמו בימינו, הלורד הימי הראשון (First Sea Lord).

בנייני האדמירליות

מערכת הבניינים של האדמירליות שוכנת בין וייטהול, משמר הסוסים והמאל, וכוללת חמישה בניינים.
מלאכת כותב

מְלֶאכֶת הַכּוֹתֵב  היא אחת מל"ט מלאכות האסורות בשבת, כשם שהיו נעשים במשכן. כאשר היו מתאימים את הקרשים זה לזה, היו כותבים אות אחת על קרש זה ואות אחת על הקרש השני וכך ידעו להתאימם זה לזה!

גדר המלאכה

כשם שבמשכן הייתה המלאכה על ידי כתיבת שתי אותיות, כך גם מלאכת שבת היא רק על ידי כתיבת שתי אותיות.

חצי שיעור

לפי שיטתו של רבי מרדכי בנט במלאכה זו, כמו גם במלאכות אורג, עושה שתי בתי נירין, שם המלאכה הוא רק כאשר האדם עושה את המלאכה בשלימותה; ולכם גם לפי הדעה שחצי שיעור אסור מהתורה, העושה מלאכות אלו בחצי משיעורם אינו חייב. רבי נתן גשטטנר מסביר, כי השיעור אינו במהות שם כותב, אלא במלאכת כותב, כלומר למרות שכתיבה נחשבת לכתיבה גם באות אחת, מלאכת כתיבה היא רק על ידי פעולה מסוימת המבוצעת על ידי הכתיבה, ומכיוון שבמשכן התבצעה המלאכה רק על ידי כתיבת שתי אותיות, ולאות אחת לא הייתה כל חשיבות ללא שהתאימה את עצמה לאות השני, לכן אין אות אחת בכלל המלאכה כלל. לעומת זאת, רבי אברהם מסוכטושוב חלוק בנושא, וסבור שגם במלאכת כתיבה יש איסור על חצי שיעור, כמו כל חצי שיעור שאסור מהתורה.

המלאכה

המלאכה היא, כתיבה בכל כתב או שפה, ציור אותיות, מספרים, תמונות או סמלים בעלי משמעות. גם כלי הכתיבה אינו משנה אם כותב בדיו או כלי כתיבה אחר, גם אין כל הבדל באיסור מלאכה זו, אם כותב על נייר, קלף או עץ וכיוצא בו, או חותם בחותם על נייר או שעווה.
כתיבה בדם ובחלב נקרש אסורה מדרבנן, גם כתיבה בדבר שאינו מתקיים על גב דבר שאינו מתקיים, לכן יש ליזהר שלא יטבול אצבעו באיזה משקה ויכתוב על השולחן על נייר ועל קלף, ואפילו על דבר שאינו מתקיים, כגון על עלה של ירקות ובמים מותר, שכן אין זו נחשבת לכתיבה כלל.
הקלדה במחשב, נחשב לכתיבה, למרות שהכתיבה עצמה מתבצעת על ידי המחשב. יש אומרים שהאיסור מהתורה וזאת מכיוון שכך היא דרך המלאכה, ולמרות שהיא מתבצעת בסיוע דבר נוסף, אסרה זאת התורה, ואין להחשיב את הכתיבה כדבר שאינו מתקיים, מכיוון שהוא מתקיים על כל פנים לשעה, וכמו הכותב על בשרו בשבת. אולם יש אומרים שהאיסור מדרבנן משום שהכתב אינו ממש מתקיים, והאותיות שבמסך עומדות להיעלם בהמשך הפעלתו.
כן אסור לשרוט באצבעו כמין אותיות באפר ובחול אפילו נגוב, וכל שכן לח, וכן אסור לרשום כמין אותיות על האדים שמתהווים על חלונות זכוכית בימי הקור.

גזירות מדרבנן

חכמים גזרו ואסרו דברים רבים, גזירה שמא יכתוב, והם: ממכר וקניה בין בפה ובין במסירה, וכן לשכור או להשכיר למרות שאינו מסכם את סכום ההשכרה או הקניה, וגם אם אינו מזכיר כלל את התשלום. גם אסור ליתן מתנה לחברו מפני שדומה למקח וממכר - שיוצא מרשותו, אך לצורך מאכלי ומשקה היום מותר לתת מתנה.
השואל דבר מחברו, לא יאמר לו "הלויני", מפני שמשמע לזמן מרובה שהדרך היא לכתוב, אלא יאמר לו "השאילני". בשפה בה אין חילוק בין הלוואה להשאלה, יאמר בלשון שלישית כגון "תן לי" ומותר לסים ג"כ "ואחזור ואתן לך".

עט שבת

עט שבת הוא עט שנועד לכתיבת דברים דחופים שקיימת מניעה שייעלמו, כדוגמת לצורכי כתיבת מידע רפואי של חולה או מידע ביטחוני. ייחודו של עט זה הוא בכך שהדיו בו הוא משתמש מתנדף באופן טבעי לאחר ימים ספורים. במוצאי שבת מצלמים את המידע, או שחוזרים לכתוב את המידע בעט רגיל. למעשה גם כתיבה בעט שבת היא פעולה האסורה בשבת, אולם היא אסורה רק מתקנת חכמים ולא מן התורה, כך שבמקרים בהם יש צורך גדול מותר להשתמש בו.