google/wiki40b huggingface dataset:
פיתגורס פאפאסטמטיו

חייו

פאפאסטמטיו נולד באגריניו שם התגורר עד שהיה בן 18. משפחתו במקור הגיע מסאמוס. אמו מריה הייתה מורה ואביו ג'ון היה סוחר טבק. הוריו הכירו באיזמיר זמן קצר לפני מלחמת יוון-טורקיה. המלחמה השפיע על יצירתו המאוחרת ובשנת 1972 כתב שיר אודות אסיה הקטנה יחד עם אפוסטולוס קאלדארס. בשנת 1940 החל ללמוד בתיכון ועם כיבוש יוון על יד הגרמנים התחבא באזור ואלורס. בשנת 1944 למחתרת היוונית העממית. בשנת 1945 עבר לאתונה. הוא למד בבית הספר לדרמה של הקונסרבטוריון של אתונה.
הוא נפטר בשנת 1979 מהתקף לב.
ג'יין בירקין

ביוגרפיה

בירקין נולדה בלונדון בשנת 1946. אביה היה קצין צי, ואמה שחקנית במחזותיו המוזיקליים של נואל קווארד. בשנת 1965 הופיעה בתפקיד זעיר בסרט "The Knack", בבימויו של ריצ'רד לסטר. הצעירה הנאה בלטה כדוגמנית ושחקנית מתחילה בסצנת חיי הלילה של לונדון הסוערת. בגיל צעיר זה נישאה בשנת 1965 לג'ון בארי, המבוגר ממנה ב-13 שנים. ב-1967 נולדה בתם, קייט. הזוג התגרש בשנת 1968.
תפקידה החשוב הראשון, בסרט "יצרים" משנת 1966 שיקף מציאות זו. בסרט זה, שביים מיכלאנג'לו אנטוניוני שיחקה בירקין אחת מצמד דוגמניות צעירות המגיעות לדירתו של הצלם תומאס (דייוויד המינגס) ומשתוללות עמו בעירום. תפקיד זה הוביל, בשנת 1968 למבחן בד לסרטו של פייר גרימבלט, "סלוגן". על אף שלא דיברה צרפתית קיבלה בירקין את התפקיד. בסרט כיכב השחקן הצרפתי סרז' גינסבורג, והשניים שרו ביחד את שיר הנושא של הסרט. עבודתם המשותפת הובילה לקשר רומנטי.
בשנת 1969 כתב גינסבורג שיר בשם "אני אוהבת אותך... גם אני לא" (Je t'aime... moi non plus), שאותו ייעד לבריז'יט בארדו. על אף שבארדו הקליטה את השיר, היא הורתה לגנוז את ההקלטה, בשל נועזותו של השיר. גינסבורג הקליט את השיר כדואט עם בירקין. השיר מתאר במילים מפורשות מעשה מיני, ולקראת סופו בירקין גונחת באופן המדמה יחסי מין. השיר עורר סערה בכל מקום בו הושמע, והוחרם על ידי תחנות רדיו באיטליה, ספרד ובריטניה. השיר נכלל באלבומם "ג'יין בירקין סרז' גינסבורג" שיצא לאור בשנת 1969, ובו שרה בירקין ארבעה שירים בעלי אופי דומה, לרבות השיר "69 année érotique" (השנה האירוטית 69). התקליט היה ללהיט ולהצלחה קופתית בצרפת. בשנת 1971 נולדה בתם של הזוג, שרלוט גינסבורג שהייתה לזמרת ושחקנית ידועה. 
בירקין המשיכה להקליט תקליטים ביחד עם גינסבורג. בשנת 1973 הופיעה בתפקיד נועז כמאהבתה של בריז'יט בארדו בסרטו של רוז'ה ואדים "לו דון ז'ואן היה אישה". בשנת 1975 הופיעה בסרטו הראשון של גינסבורג, שנקרא אף הוא "Je t'aime... moi non plus". 
בירקין המשיכה בשנות ה-70 בקריירה הקולנועית, לצד הקריירה כזמרת. בין היתר הופיעה בסרטי הראווה "מוות על הנילוס" (1978) ו"רצח תחת השמש" (1982) על פי ספרי אגאתה כריסטי. בתחילת שנות ה-80 נפרדה מגינסבורג והחלה מערכת יחסים רבת שנים עם הבמאי ז'אק דויון, אבי בתה השלישית, לו. עם זאת, עדיין המשיכה בשיתוף הפעולה האומנותי עם גינסבורג, עמו הוציאה תקליט משותף בשנת 1983 בשם "Baby alone in Babylone". 
מסוף שנות ה-80 התרכזה בירקין במופעי שירה על במה, ובין היתר יצאה במופע הנקרא "ערבסק", בו שילבה בין שירי גינסבורג ומוזיקה ערבית. היא המשיכה לשחק, בין היתר בסרטיו של ז'אק ריווט, ואף שלחה ידה בבימוי, בתחילה בסרטי טלוויזיה, ובשנת 2007 יצא לאור סרטה "ארגזים" בו שימשה כבמאית, תסריטאית ואף שיחקה בתפקיד ראשי.
בשנת 2004 העניקה לה מלכת אנגליה את תואר הכבוד "מסדר האימפריה הבריטית", על פועלה לקידום שיתוף הפעולה התרבותי בין צרפת ובריטניה.
קשר אורגים

קשר אורגים (Sheet bend) הוא סוג של קשר, המשמש לחיבור חבלים שעוביים שונה זה מזה.
מקורו של שם הקשר הוא באריגה, בה חיבור של חבל בעובי שונה דרוש לבניית מרקמים של צבעים בבד. קשר אורגים אינו חזק במיוחד, ולעיתים נדרש קשר אורגים כפול.
אופן קשירת הקשר דומה לקשירת קשר ההצלה הפשוט, אך לעומתו יש לו חסרונות רבים - הוא יעיל רק ב-55% מהמקרים, ונוטה להשתחרר בקלות.
יחסי הממלכה המאוחדת–פינלנד

היסטוריה

הקיסרות הגרמנית הכירה בפינלנד ב-28 במרץ 1918, וב-6 במאי 1919 כוננו היחסים בין שתי המדינות.
בסתיו 1939 תקפה ברית המועצות את פינלנד במלחמת החורף, ופינלנד זכתה לאהדה רבה בבריטניה, בשל עמידתה הנועזת נגד הסובייטים. בפברואר 1940 הציעו בעלות הברית סיוע צבאי ממשי. כמאה אלף חיילים אמורים היו לנחות בנמל נרוויק שבצפון נורווגיה, ולתמוך בפינלנד דרך שטח שוודיה. אולם רק חלק קטן מהכוח יועד להילחם לצד פינלנד. שוודיה ונורווגיה חששו כי מטרתו האמיתית של הכוח הייתה לתפוס ולהחזיק את נמל נרוויק וכן את מכרות הברזל שבצפון שוודיה, זאת על מנת לפגוע בייצוא המחצבים לגרמניה. כיוון שחששו כי ארצותיהם תהפוכנה בשל כך לשדה קרב בין בעלות הברית לרייך השלישי, סירבו נורווגיה ושוודיה לאשר את מעבר הכוח בשטחן. אחרי המלחמה התברר כי מפקד חיל המשלוח ששלחו בעלות הברית קיבל הנחיה מפורשת להימנע מכל מגע קרבי עם הסובייטים.
צרפת ובריטניה הבטיחו להקצות לפינלנד כוח עזר בן 20,000 חיילים עד סוף פברואר, בתנאי שבדרכו לחזית יותר לו לתפוס את אזוריה ההרריים של צפון שוודיה: הברזל שנחצב שם והועבר לגרמניה היה בבחינת עורק אספקה משמעותי למאמץ המלחמתי של הרייך השלישי. בעלות הברית סירבו להצעה להנחית כוחות עזר דרך נמל פטסאמו שבצפון מזרח פינלנד.
ממשלת שוודיה בראשותו של פר אלבין הנסון (Per Albin Hansson) סירבה לאשר מעבר כוחות צבא מזוינים בשטחה. אף על פי ששוודיה לא הכריזה על נייטרליות במלחמת החורף, היא הייתה נייטרלית בסכסוכים שבין צרפת ובריטניה לבין ברית המועצות מזה ולבין גרמניה מזה. הסכמה למעבר צבא צרפתי-בריטי בשטחה הייתה בבחינת סטייה משמעותית מהדין הבינלאומי בדבר נייטרליות. כשצרפת ובריטניה הבינו שפינלנד מתכוונת לחתום על הסכם שלום, הן הגישו הצעה לסיוע בן 50,000 חיילים. הגעתם הותנתה בכך שפינלנד תבקש את הסיוע לפני 12 במרץ. אולם בפועל רק 6,000 מהחיילים הללו יועדו להילחם למען פינלנד, ורוב הכוח יועד לאבטח את מכרות הברזל שבצפון שוודיה.
בקיץ 1941 הצטרפה פינלנד לגרמניה הנאצית במלחמה נגד הסובייטים, ותקפה את ברית המועצות במלחמת ההמשך. באוגוסט 1941 ניתקה פינלנד את יחסיה עם בריטניה בשל הפצצה בריטית על כוחות גרמניים שהיו מוצבים על אדמת פינלנד. בריטניה הכריזה מלחמה על פינלנד ב-6 בדצמבר 1941 כאשר במהלך המלחמה הייתה רק לחימה ימית מעטה בין שני הצדדים. בקיץ 1944 עברה פינלנד למחנה בעלות הברית, ואף גירשה את כוחות הוורמאכט משטחה במהלך מלחמת לפלנד, ולאחר המלחמה חידשו בריטניה ופינלנד את היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
בשנת 1995 הצטרפה פינלנד לאיחוד האירופי, ובנוסף היא ובריטניה חברות במועצת אירופה ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.

יחסים דיפלומטיים

בריטניה מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי, ו-5 קונסוליות בקוטקה, מרייהאמן, אואולו, רובניימי, וטורקו. מאידך, פינלנד מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, ו-21 קונסוליות באברדין, בלפסט, ברמינגהאם, בריסטול, קרדיף, דובר, אדינבורו, ג'ילינגהאם, גלאזגו, גרימסבי, הול, ג'רסי, לידס, ליברפול, מנצ'סטר, מידלסברו, ניוקאסל, נוטינגהאם, פלימות', שפילד, וסאות'המפטון.
נתרן פחמתי

שימושים

הנתרן הפחמתי משמש בעיקר כמרכך מים בתהליך הכביסה, ולכן מכונה לעיתים סודה לכביסה. כאשר לא משתמשים בנתרן הפחמתי, נדרשים דטרגנטים נוספים על מנת לספוג את יוני המגנזיום והסידן החופשיים במי הכביסה. כמו כן, סודה לכביסה משמשת כמסיר יעיל לכתמי שומן ואלכוהול. בנוסף, הסודה לכביסה משמשת כמונעת אבנית בכלים המשמשים להרתחת מים.
שימוש נוסף וחשוב לנתרן הפחמתי הוא בייצור זכוכית: כאשר מחממים נתרן פחמתי עם סיליקה וסידן פחמתי לטמפרטורות גבוהות, ולאחר מכן מקררים במהירות, נוצרת הזכוכית הנפוצה ביותר, הידועה בשם זכוכית סודה (Soda-lime glass).
בזכות בסיסותו של הנתרן הפחמתי הוא משמש לעיתים כבסיס בתהליכים הדורשים ויסות. לדוגמה, הוא משמש כווסת pH בתהליך פיתוח תמונות. באופן דומה, פעמים רבות משתמשים בנתרן הפחמתי בברכות, כאשר יש צורך לבטל את החומציות של הכלור.
הנתרן הפחמתי משמש גם בתור אלקטרוליט בתהליכים כימיים, בזכות מוליכותו הטובה בתהליך האלקטרוליזה.
הורות

המונח הורות מתאר את הפעילות בתוך המשפחה הכרוכה בגידולו של ילד עד להפיכתו לאדם עצמאי. את המונח חידש, על פי הכתוב במילונו, המתרגם ראובן אלקלעי.

השפעה תרבותית על הרצון להורות

בספרות האנתרופולוגית מקובל היה כי הורות (או "העמדת צאצאים") היא אחד המאפיינים של כל משפחה, וכי הרצון להיות הורים הוא תכונה מהותית של כל אדם באשר הוא אדם. כיום מקובלת העמדה לפיה על אף שיש בסיס ביולוגי ואינסטינקטיבי לרצון להיות הורים, הרי שהפרשנות התרבותית הניתנת לבסיס ביולוגי זה גורמת לו לקבל משמעויות שונות לחלוטין בקהילות שונות.
לחיזוק טענתם מצביעים חוקרים אלו על העובדה שבמדינות צפון אירופה שיעור הזוגות הנשואים שאינם מביאים ילדים לעולם נמצא בעלייה מתמדת בעשורים האחרונים, ומגיע בארצות מסוימות, כמו גרמניה, לכשליש מהאוכלוסייה.
אלהורות היא מצב בו בני זוג או יחידים בוחרים שלא להיות הורים.

השפעת ההורים על התפתחות ילדיהם

מגיל הינקות, לסביבה שבה נמצא הפעוט יש השפעה רבה על ההתפתחות העתידית שלו במישורים רבים.
להורים יש יכולת רבה להשפיע על התפתחות השליטה העצמית של ילדם. 
הם מהווים עבורו מודל לחיקוי של אסטרוגיות לויסות עצמי שיוכל להפנים בהדרגה. כמו כן, הם יכולים לספק לו את העידוד וההזדמנויות להתנסות בהן בכוחות עצמו.
יש להתאים את דפוסי ההורות למאפינים האישיים של כל ילד. זאת משום שהמזג של כל ילד משפיע על האופן שבו הוא מגיב להוריו.

השכלת ההורים

השכלת ההורים תורמת להתקדמות הילד הן בטרם הכניסה לבית הספר והן במהלך הלימודים במערכת החינוך.
השכלת ההורים יכולה להשלים ואף להחליף את התשומות הניתנות לתלמיד במסגרת בית הספר. לכן יש חשיבות רבה יותר להמעורבות של ההורים במקום שבית הספר נכשל במילוי תפקידיו, כמו הקניית ידע ופיתוח חשיבה.
יחזקאל אסחייק

יחזקאל אסחייק (נולד בשנת תש"ג, 1943) היה מראשי מפלגת ש"ס בשנות ה־80, ועוזרו האישי של הרב אלעזר מנחם מן שך במשך 38 שנים.
כיום תחום פעילותו העיקרי הוא הפצת הסברה בקרב הציבור החרדי לשמירת אורח חיים בריא.

ביוגרפיה

אסחייק נולד בישראל למשפחה אמידה שעלתה מעיראק והתיישבה בבני ברק, בשכנות למשפחתו של שלמה לורינץ]. בצעירותו למד בישיבת פוניבז'. תחילת קשריו האישיים עם הרב שך הייתה בשנות השישים, כאשר הרב שך נאלץ לנסוע לעיתים תכופות לבית החולים תל השומר כדי לבקר את אשתו החולה, ואסחייק נטל את רכבו של אביו והציע לרב להסיעו לבית החולים. עם השנים התהדק הקשר ואסחייק נעשה 'נאמן ביתו' ונהגו האישי של הרב שך.
בשל מעמדו של הרב שך כמנהיג הציבור החרדי, הייתה לאסחייק עמדת כוח והשפעה רבה כמוציא ומביא בבית הרב שך. הרב שך נתן בו את אמונו והטיל עליו שליחויות רבות, רבות מהן בעלות אופי דיסקרטי. בצוואתו מינה הרב שך את אסחייק, יחד עם עוד שני אנשים, למחלקי עזבונו לצדקה.

פעילות פוליטית

כשהוקמה ש"ס בשנת 1984, בעידודו הפעיל של הרב שך, הוקמה מועצת חכמי התורה שתכוון את דרכה. אז הוצב אסחייק כנציגו של הרב שך בתפקיד מזכיר המועצה, תפקיד שריכז אליו עוצמה רבה והפך אותו לאחד האנשים החזקים במפלגה. גם הרב שמעון בעדני והרב שבתי אטון מונו כחברי המועצה, כנציגים של האגף הספרדי-תורני-ליטאי שבש"ס. אסחייק שימש גם כמזכ"ל ש"ס, גזבר המפלגה ויושב-ראש ועדת הכספים שלה.
בתקופת מערכת הבחירות לכנסת ה-12, שהתקיימו בנובמבר 1988, ובבחירות לרשויות המקומיות בפברואר 1989, לא רשם אסחייק בספרי החשבונות של ש"ס את התשלומים שהעבירה ש"ס לתלמידי ישיבה שהועסקו על ידיה, כיוון שהדחייה משירות צבאי מותנית בהקדשה מלאה של הזמן ללימודים ללא כל עבודה. כמו כן נאשם שחתם על דו"חות מזויפים שהוגשו למבקר המדינה, על מנת שש"ס תקבל את מימון מפלגות המגיע למפלגות ששמרו על הכללים. בדצמבר 1997 הורשע אסחייק, יחד עם רפאל פנחסי ושמואל דוד, בשורת עבירות על רקע זה, ונידון ל-10 חודשי מאסר על תנאי וקנס של 17,500 שקל.
אסחייק יצר ציר פוליטי עם הרב יצחק פרץ, ובמשך הזמן נוצרו חיכוכים בינו לבין אריה דרעי, עד ששניהם מצאו את דרכם מחוץ לתנועה. במהלך התרגיל המסריח פרשו השניים מש"ס, והרב פרץ הקים סיעת יחיד בשם "מוריה - עם ישראל על-פי תורת ישראל", בעידודו ותמיכתו של אסחייק.
בשנות ה-90 הוביל אסחייק יחד עם הרב יוסף עזרן את מהלך הפרישה מש"ס והקמת רשימת תלם אמונה שהתמודדה בבחירות לכנסת הארבע עשרה. אסחייק עצמו הוצב במקום השני ברשימה, אך היא לא עברה את אחוז החסימה.
במשך כל שנות פעילותו הפוליטית המשיך לשמש עוזרו האישי ונהגו של הרב שך, אך בשל התרחבות פעילותו נוספו 'משמשים' נוספים בבית הרב שך.

לאחר פטירת הרב שך

בצוואתו של הרב שך נכתב כי בענייני כספים "אני מבקש שיתחשבו עם דעתו של ר' יחזקאל שהוא יודע איך הי[ה] דעתי נוטה". אמירה זו השפיעה, שנים לאחר מכן, על החלטת בית המשפט בשנת 2012 לאשר את שינויי ההנהלה בעיתון יתד נאמן, בשל תמיכת אסחייק בהנהלה החדשה. במהפך האמור, עברה השליטה בעיתון לידי אנשי הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן, ואסחייק התמנה לחבר באותה הנהלה.
לאחר פטירת הרב שך הקים את אגודת חבי"ב (חיים בריאים בחסד). עיקר פעילותה בפרסום חומר הסברה ותעמולה בציבור החרדי נגד עישון. כמו כן פרסם את הספר "חיים בריאים כהלכה" המעודד הרגלי אכילה נכונים.

משפחתו

אסחייק נשוי לאליזבט אזואלוס. אחיה, מרק אזואלוס, היה פעיל מרכזי בש"ס וניהל את רשת מעונות "מרגלית". אחותו של אסחייק, תמי, נשואה לאיש העסקים אלון מוסאיוף. לבני הזוג ישנם שנים עשר ילדים. אחד מבניו היה עוזרו של הרב מיכל יהודה ליפקוביץ' ושניים אחרים הם עוזרים של הרבנים נסים קרליץ וגרשון אדלשטיין.
נואל ברקוביץ'

ביוגרפיה

ברקוביץ' נולדה בהרצליה. הוריה הם חברת הכנסת לשעבר יוליה שמאלוב-ברקוביץ' וחזי ברקוביץ'. בילדותה, הייתה ברקוביץ' מנגנת בפסנתר ואף מופיעה ברסיטלים. למדה בבית הספר היסודי "א.ד גורדון" במגמת מחול ומוזיקה. ב-2013, סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון ראשונים במגמת תיאטרון.
כאשר הייתה בגיל 16, הגיעה ברקוביץ' לכנסת, שם היה נוכח צוות צילום של הערוץ הראשון. ברקוביץ' אמרה משהו למצלמה, וחברתה של אמה אמרה לה שהיא רוצה לעשות ממנה כוכבת. היא התקבלה לסוכנות ADD, ובאמצעות הסוכנות השיגה את התפקיד הגדול הראשון שלה, שביט ונטורה.
בשנים 2015-2013 היא שירתה בצה"ל בקריה.

קריירה

תפקידה הראשון של ברקוביץ' בטלוויזיה היה בשנת 2007, בעונה השנייה של תוכנית האירוח "שיחה צפופה" ששודרה בערוץ ניקלודיאון.
בשנת 2012 החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הקומית לילדים "המופע של שביט ונטורה" בערוץ דיסני, בתפקיד שביט ונטורה.
בשנים 2012-2013 שיחקה בתפקיד משני למשך 2 עונות בסדרת הילדים והנוער בערוץ דיסני, "יומני החופש הגדול" בתפקיד דנה. 
בשנת 2015 נכללה ברקוביץ' ברשימת "הכוכבים המבטיחים של 2015" של מגזין פנאי פלוס. באותה שנה החלה לשחק בעונתה השנייה של סדרת הנוער של ערוץ הילדים בYes "שוברי גלים" בתפקיד דפני, שם שיחקה לצד דנה פרידר, יהונתן בשן, גפן ברקאי,  ששיחק  איתה  ביומני  החופש  הגדול  ואחרים.   
במרץ 2016 ברקוביץ' לוהקה לסרט "כמעט מפורסמת" ובאותו חודש החלה להצטלם אליו, לצידם של עומר דרור, ניב סולטן, נועה קירל ואחרים. הסרט מתבסס על סדרת ספרים שכתבה מיכל בכר, בעלת אותו השם.
ביולי 2016 החלה להצטלם לסדרת הנוער "פלאשבק" אשר עלתה לשידור ב-20 בנובמבר 2016, בערוץ הילדים למנויי רשת HOT.
בנוסף לקריירת המשחק של ברקוביץ', היא גם השתתפה במספר פרסומות לשירותי בריאות כללית, ישראל פלוס השקה של ערוץ 9, וקמפיין תיירות ישראל בערוץ האופנה. 
בשנת 2017 היא שיחקה בסדרה "אחותי קפצה כיתה"

חיים אישיים

נואל מנהלת מערכת יחסים עם כדורגלן מכבי תל אביב דור מיכה.
אם המגבת ואם התיל

אֵם המגבת ואֵם התיל הוא כינוי לניסוי בפסיכולוגיה שנעשה בקופי רזוס ודווח על ידי הפסיכולוג החוקר הארי הארלו ואשתו מרגרט קואן הארלו בשנת 1965. הניסוי הפך לציון דרך בפילוסופיה של החינוך, בענפי פסיכולוגיה שונים כגון תורת האישיות ופסיכולוגיה התפתחותית ובתפיסת זכויות בעלי חיים באתיקה של המדע.

מהלך הניסוי

החוקרים רצו לבדוק האם תינוקות נקשרים רגשית לאמהותיהם בזכות סיפוק צורכיהם החומריים או בזכות גילויי חיבה כמו ליטופים. לכן הם עיצבו ניסוי שבו הם הפרידו קוף רזוס תינוק מאמו ושמו אותו בכלוב שבו שתי בובות דמויות קופת רזוס בוגרת. בובה אחת הייתה עשויה מחוטי תיל והכילה בקבוק חלב (אֵם התיל). הבובה השנייה הייתה עשויה מספוג רך וצופתה במגבת (אֵם המגבת). שאלת המחקר הייתה: האם תינוק הרזוס יבלה את רוב הזמן עם אם התיל, המספקת רק צורך גופני, או עם אם המגבת, המספקת רק מגע רך?
תוצאת הניסויים הייתה ברורה: תינוק הרזוס בילה את מרבית זמנו עם אם המגבת וניגש אל אם התיל רק כדי לאכול. תוצאות אלה חזרו על עצמן עם תינוקות רזוס רבים ובוריאציות רבות של הניסוי. באחת הוריאציות שמו את שתי הבובות בסמיכות זו לזו ותינוק הרזוס נהג לשבת בזרועות אם המגבת ולמתוח את הצוואר כדי לשתות מאם התיל. בווריאציה אחרת היו שתי בובות מגבת שרק לאחת מהן היה בקבוק חלב ורק לשנייה הייתה מערכת חימום שמדמה חום גוף של קופה בוגרת. תינוק הרזוס העדיף לבלות את זמנו עם הבובה המחוממת.
החוקרים קיבלו השראה לעריכת ניסוי זה כאשר הם ערכו ניסויים על למידה עם תינוקות קופים שהופרדו מאמהותיהם. בניסוי על הלמידה הייתה שמיכת פיקה בכלובו של כל תינוק קופים והתינוקות הראו תגובות דיכאוניות כאשר השמיכות נלקחו אל הכביסה.

ביקורת

הביקורת האתית נגד ניסויים אלה טענה שהם אכזריים כלפי תינוקות הרזוס וכלפי האמהות שתינוקות הרזוס נלקחו מהן אחרי הלידה. קופי רזוס הם יצורים דומים מאוד לבני אדם והם חשים סבל דומה בנסיבות דומות. מעבר לזאת, צירופן של אם המגבת ואם התיל גם יחד, לא סיפק את צרכיו הרגשיים של התינוק והקופים שהשתתפו בו פיתחו הפרעות תקשורת, נטיות אלימות וסטיות מין.
כיום, ניסויים בחולייתנים ובמיוחד בקופים, נזקקים לאישורים מיוחדים מועדת האתיקה. סביר שניסוי כזה היה מאושר היום בתנאי שייעשה במעט חזרות ובמעט וריאציות - כלומר היו מציעים לו חלופת צמצום.
שפן (משחק)

"שפן", או "צ'יקן" בלעז, הידוע גם כמשחק "הנץ והיונה", הוא מודל רב השפעה של קונפליקט בתורת המשחקים. המשחק מדגים סיטואציה שבה בעוד שכל אחד מהשחקנים מעדיף שלא לוותר, אם שניהם יתעקשו שלא לוותר התוצאה המתקבלת תהיה הגרועה ביותר עבור שניהם.
השם "צ'יקן" מגיע ממשחק בו שני נהגים נוהגים אחד אל עבר השני במסלול התנגשות: אחד חייב לסטות, אחרת שניהם ימותו בהתנגשות. אבל אם אחד סוטה והשני לא, הנהג שסטה יקרא "צ'יקן", כלומר "פחדן". זוהי הטרמינולוגיה הרווחת בכלכלה.
השם "הנץ והיונה" מתייחס למצב בו ישנה תחרות על משאבים משותפים, והמשתתפים צריכים לבחור בין פשרה לקונפליקט. זוהי טרמינולוגיה רווחת בביולוגיה ותורת משחקים אבולוציונית.
מנקודת המבט של תורת המשחקים, שני המשחקים זהים לחלוטין. מקורו של ההבדל במונחים הוא בפיתוח במקביל של העקרון הבסיסי בתחומים שונים. במשחק זה השתמשו גם כדי לתאר את ההשמדה הדדית מובטחת של לוחמה גרעינית.
המשחק דומה לדילמת האסיר בכך שפתרון הפשרה הסבירה לשני המשתתפים איננו יציב כי שניהם מתפתים לסטות ממנו. עם זאת, הוא שונה במחיר הסטיה. משמע, שגם במשחק איטרטיבי, נקמה איננה אפקטיבית ואסטרטגיה מעורבת עשויה להיות מועילה יותר.

הנץ והיונה

בספרות הביולוגית, מתייחסים למשחק זה כאל משחק "הנץ והיונה". הפרסום הראשון בצורה זו היה של ג'ון מיינרד סמית' וג'ורג' פרייס במאמר משנת 1973 שפורסם במגזין Nature, "הלוגיקה של קונפליקט בין בעלי חיים".
גרסת "הנץ והיונה" מניחה שני שחקנים שהם בעלי חיים המתחרים על משאב. כל שחקן יכול להחליט בין שתי אסטרטגיות, האחת יותר קיצונית מהשנייה. הם יכולים לבחור בין תצוגות איום (אסטרטגית היונה) לתקיפה פיזית אחד של השני (אסטרטגית הנץ). אם שני השחקנים בוחרים את אסטרטגיית הנץ, הם נלחמים עד שאחד מהם נפצע והשני מנצח. אם רק שחקן אחד בוחר את אסטרטגיית הנץ, הוא מביס את השחקן שבחר באסטרטגיית היונה. אם שני השחקנים בוחרים באסטרטגיית היונה, אז יש תיקו, וכל שחקן מקבל תמורה שהיא קטנה מהרווח של נץ המנצח יונה.
גם "צ'יקן" וגם "הנץ והיונה" אינם משחקי תיאום, היינו - לשני השחקנים עדיף לבחור באסטרטגיות הפוכות.
בפוליטיקה, משתמשים במונח Brinkmanship (הליכה על סף תהום). התנהגות זו מתוארת ככניסה למצב מסוכן, על סף אסון, כדי לקבל את התוצאה המוצלחת ביותר האפשרית. גרסה זו מציגה אלמנט של סיכון שאיננו בשליטה: גם אם כל השחקנים יתנהגו בהגיון אל מול הסכנה, אירועים שמחוץ לשליטתם עלולים עדיין להביא לתוצאה קטסטרופאלית .
ויליאם פלאט

ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת

פלאט נולד בעיירה ברוקלנדס בחבל צ'שייר באנגליה וחונך במרלבורו קולג'  ובמכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט . בתום הכשרתו הוצב ב-1905 בגדוד קלעי נורת'מברלנד , ושירת עד 1914 במלחמות הגבול בהודו. בשירותו זה הצטיין וזכה באות השירות המצוין.

מלחמת העולם הראשונה ולאחריה

את מלחמת העולם הראשונה החל פלאט בדרגת קפטן. הוא לחם בחזית המערבית בצרפת ובבלגיה, ופיקד על כוחות בריטים, אוסטרלים וניו זילנדים.
בין המלחמות המשיך פלאט בשירותו הצבאי, ועלה בסולם הדרגות. בין 1937 ל-1938 שימש כשלישו הצבאי של מלך אנגליה ג'ורג' השישי. ב-1938 הועלה לדרגת מייג'ר ג'נרל.

מלחמת העולם השנייה

ב-1938 הועבר פלאט לפקד על כוח ההגנה בסודאן. בתפקידו זה פיקד על כוחות סודנים, שכינוהו "אל קאיד" - המפקד. עם הכרזת המלחמה של איטליה הפאשיסטית ביוני 1940 בעקבות המערכה על צרפת, הפך מצבו של פלאט בסודן למצב קשה. הכוח האיטלקי שעמד מולו מנה כ-110,000 איש. לרשותו של פלאט עמדו שלושה גדודים בריטיים וחיל מצב סודני. הבריטים מנו 2,500 איש, והסודנים עוד 4,500. כוח זה היה מצויד בשבעה מטוסים מיושנים, בשישה תותחים, ששימשו בעיקר לירי כבוד, ולא כלל כל יחידה משוריינת. האיטלקים החלו את מתקפתם בהתקפה על עיירות גבול בסודאן, אך לא העמיקו לחדור מעבר לכיבוש העיירה קסאלה, ופנו לכיבוש סומלילנד הבריטית.
בספטמבר 1940 החל תיגבור משמעותי של הכוחות, ולמקום נשלחה דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-5. זו הייתה מורכבת משתי חטיבות, והטמיעה לתוכה כחטיבה שלישית את הכוחות הבריטים שהיו מוצבים כבר בסודן. בדצמבר 1940 הוזעקה לסודן גם דיוויזיית חיל הרגלים ההודית ה-4 שעד אז הגיעה להישגים במתקפה על הכוחות האיטלקים במבצע מצפן. בסוף דצמבר עמד לרשותו של פלאט כוח בן שתי דיוויזיות לוחמות.
בינואר 1941 החל פלאט את מתקפתו כנגד הכוחות האיטלקים באריתריאה בפיקודו של הגנרל לואיג'י פרושי, זאת לאחר שפרושי הורה על נסיגה מקסאלה, דבר שאילץ את פלאט להקדים את המתקפה המתוכננת. בתחילה נכנסו כוחותיו של פלאט לקסאלה, ומשם התקדם לתוככי אריתריאה, כשהוא במרדף אחרי הכוחות האיטלקים הנסוגים, ומכתר ושובה אותם במספרים גדולים. הוא עמד אל מול התנגדות איטלקית חזקה בכיבוש קרן, העיר השנייה בגודלה באריתריאה, שנכבשה ב-27 במרץ 1941. בתחילת אפריל נפלה גם בירת אריתריאה אסמרה, ומשם התקדמו הכוחות אל עיר הנמל מאסאווה. המתקפה הייתה חלק מתנועת מלקחיים בה פגשו כוחותיו של פלאט שנעו מצפון את כוחותיו של לייטננט ג'נרל אלן קנינגהם שהגיעו מדרום, מקניה, והתקדמו דרך אתיופיה וסומליה. שתי זרועות המלקחיים נפגשו בהר אמבה אלגי בו התבצר כוח גדול בפיקוד הנסיך אמדאו הדוכס השלישי מאאוסטה, לאחר המתקפה הבריטית נכנע הדוכס מאאוסטה ב-18 במאי, ובכך הסתיימה למעשה המערכה במזרח אפריקה, בכיבוש כל מושבות מזרח אפריקה האיטלקית וכניעתם של עשרות אלפי איטלקים.
לאחר ניצחון זה נותר פלאט כמפקד הכללי של פיקוד מזרח אפריקה במהלך המלחמה. על אף שלא הייתה זו עוד זירת לוחמה פעילה, הייתה לפיקוד חשיבות אסטרטגית כנתיב תובלה חשוב, ומקור לאספקה ולכוח אדם. במהלך המלחמה אימן פלאט גדודים חדשים של רובאי המלך האפריקאים שנשלחו אל שדות הקרב. ב-1943 קודם לדרגת גנרל.

לאחר המלחמה

פלאט פרש בשנת 1945. הוא מת בלונדון בשיבה טובה בשנת 1975.
גלובוס הריבון

גלובוס הריבון (באנגלית: Sovereign's Orb) הוא תכשיט מלכותי מסוג גלובוס קרוקיגר המהווה חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת.

היסטוריה ושימושים

גלובוס הריבון נוצר עבור טקס ההכתרה של המלך צ'ארלס השני בשנת 1661 ובעלות של 1,150 ליש"ט (השווים כ-130,000 ליש"ט נכון לשנת 2007).
הגלובוס חלול, עשוי זהב, וקוטרו כ-16.5 ס"מ. סביב קו המשווה של הגלובוס משובצות פנינים ואבני חן. בראש הגלובוס משובצת אבן אחלמה ועליה צלב מוזהב.
הגלובוס הוא תכשיט סמלי המסמל את תפקיד המונרך כמגן האמונה וכעומד בראש הכנסייה האנגליקנית.
במהלך טקס ההכתרה הארכיבישוף מקנטרברי נותן את הגלובוס למונרך, המחזיק אותו בידו הימנית. לאחר מכן מונח הגלובוס על המזבח למשך יתרת הטקס, והמונרך אוחז בידו הימנית את שרביט אדוארד הקדוש ובשמאלית את שרביט היושר והרחמים.
ג'רלד קרומר

ג'רלד קרומר (באנגלית: Gerald Cromer; ‏23 בדצמבר 1944, לונדון - 30 במרץ 2008, ישראל) היה סוציולוג וקרימינולוג ישראלי, פרופסור במחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.

אודות

קרומר נולד בלונדון ב-23 בדצמבר 1944. למד בבית הספר היהודי הדתי "חשמונאים" (באנגלית: Hasmonean High School) בלונדון, ולאחר מכן למד שנה בישיבת "בית יוסף" בגייטסהד.
קרומר למד סוציולוגיה וסיים תואר ראשון בשנת 1967 בהצטיינות בבית הספר לכלכלה של לונדון. בשנת 1970 מונה לנהל את מועדון הסטודנט היהודי בבני ברית, אך בשנת 1971 עזב את התפקיד כדי לסיים את הלימודים. קרומר כתב את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת נוטינגהאם, בהנחיית פרופסור ג'וליוס גולד. בשנת 1972 עלה לישראל. עד למותו כיהן במחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, שם מונה לפרופסור חבר בשנת 1995.
מחקריו בקרימינולוגיה היו מתוך גישה סוציולוגית, בניגוד לגישה הפסיכולוגית שרווחה באוניברסיטת בר-אילן. הוא עסק בנושאים הקשורים ליהדות ולהוויה הישראלית: עמלק, כהניזם, אלימות בספורט, החרדים, הפנתרים השחורים, יום האדמה, ועוד.
קרומר האמין ופעל למען זכויות האדם, שלום, פלורליזם וסובלנות דתית. הוא היה ממייסדי תנועת השמאל הדתית נתיבות שלום, וכן היה חבר בוועד המנהל של הקרן החדשה לישראל. בקיץ 2006, עם תחילת ההתנתקות, הוביל אירוע ציבורי למען אחדות בעם בשם "על אלה אני בוכייה", שהתקיים בתשעה באב בגן הפעמון בירושלים.
באמצע שנות השבעים היה ממקימי בית הכנסת "ידידיה" בירושלים ובית הספר הממלכתי דתי "אפרתה".
קרומר היה נשוי לחנה לבית רוטשטיין, אמנית, ואב לבת ושלושה בנים. נפטר ב-30 במרץ 2008 ממחלת הסרטן, בגיל 63. לאחר מותו הוקמה על ידי בני משפחתו קרן לזכרו, בשם "קרן דרכי שלום ע"ש ג'רלד קרומר ז"ל". הקרן תומכת בנושאים שהיו קרובים לליבו.
מחזאי

מחזאי, הנקרא גם דרמטורג, הוא אדם העוסק בכתיבת מחזה. יצירותיו מיועדות בדרך כלל להצגה בפני קהל בידי שחקנים. לעיתים מחזות נוצרים כיצירות ספרותיות, הנעזרת בקונוונציות הדרמטיות אך אינן מכוונות להצגה פומבית. בתיאטרון הפוסטמודרני, תפקיד המחזאות לעיתים הוא חיבור הקטעים הנבנים לכדי עלילה ורצף אומנותי שלם, לרוב במקרים שבהם ההצגה לא מועלית על-פי מחזה כתוב.
המחזאים המוקדמים ביותר בספרות המערבית שיצירותיהם נשמרו הם המחזאים של יוון העתיקה. מחזותיהם נכתבו סביב תחרות שנתית שנערכה באתונה במאה החמישית לפני הספירה לכבוד האל דיוניסוס. הידועים מביניהם – אייסכילוס, סופוקלס, אוריפידס ואריסטופאנס – יצרו תבניות דרמטיות שעדיין מקובלות בקרב מחזאים מודרניים. 
המחזאים המודרניים אינם זוכים בדרך כלל לתהילה או להכרה בחשיבות התרבותית של יצירתם בדומה לעבר, מכיוון שהתיאטרון אינו עוד המקום היחיד שניתן לראות בו דרמות רציניות או קומדיות מבדרות, והמחזאי המבקש לו קהל נאלץ להתחרות במדיומים מודרניים יותר כקולנוע וטלוויזיה.
מבין המחזאים הבולטים שהשפיעו על עיצוב תרבות המערב, ניתן למנות את ויליאם שייקספיר, לואיג'י פיראנדלו, ברטולט ברכט, אנטון צ'כוב, הנריק איבסן, סמואל בקט ואז'ן יונסקו. 
המחזאי הראשון שיצירתו נדפסה בשפה העברית הוא יהודה סומו, שמחזהו, "צחות בדיחותא דקידושין", נדפס במאה ה-16.