google/wiki40b huggingface dataset:
תור הזהב (מיתולוגיה יוונית)

המונח "תוֹר הזהב" (ביוונית Χρυσόν Γένος) במיתולוגיה היוונית מתייחס לתקופה המאושרת ביותר בתחילת האנושות (לפני תקופות הברזל הארד והכסף). הייתה זו תקופה שבה האדם היה טהור ובן אלמוות, ושבה שרר מצב אידיאלי של שלום, הרמוניה, יציבות ורווחה.
המשורר היווני הסיודוס בן המאה השמינית לפנה"ס מסביר בפואמה "עבודות וימים" כי לפני תקופתו התקיימו ארבע תקופות, שהראשונה והמושלמת ביותר שבהן הייתה "תור הזהב". הוא כתב:
"הם חיו כאלים ללא צער בלבם, משוחררים מכל צרה ועמל. זרועותיהם ורגליהם לא בגדו בהם מעולם. הם היו מאושרים ונמצאו מעבר להישג ידו של כל פגע. וכאשר מתו היה זה כאילו נתפסו לתרדמה עמוקה. הם שכנו בשלום על אדמתם העשירה שהניבה פרי למכביר, וניהנו מאהבתם של האלים."
תור הזהב מופיע גם ביצירותיהם של המשוררים הרומיים ורגיליוס ("עבודת האדמה") ואובידיוס ("מטמורפוזות"). אובידיוס כתב:
בדור הזהב שהיה בראשית - לא חוקים ולא אונס

צדק לימדוהו ותום, אך ליבו הטהור הדריכהו..

לא נצצו חרבות וכובע. ללא קרב ומלחמה

נחו לבטח עמים ויראו מנוחה..

לא נחרשה אדמה, לא עובדה - ושדותיה הזהיבו:

שחו משפע ברכה שיבולים ותיקודנה לארץ
— מטמורפוזות ספר ראשון, תרגום שלמה דיקמן
תור הזהב בא לקיצו כשהודח סטורן ויופיטר תפס את מקומו, אז התחיל "תור הכסף" בו נוצרו עונות השנה (במקום האביב התמידי של תור הזהב) והאדמה החלה לדרוש עיבוד כדי להפיק יבול.
מפרץ ברנטופארה

גילוי המפרץ

המפרץ מופה לראשונה על ידי משלחת סקר בריטי בשנת 1974.

מקור השם

המפרץ נקרא על שם העיר התראקית העתיקה ברנטופארה, שבדרום בולגריה.
סימונה מיקולסקו

ביוגרפיה

מיקולסקו נולדה בסאטו מארה, ב-1982 סיימה תואר בשפה וספרות אנגלית באוניברסיטת באבש-בולאי, לאחר מכן התמקצעה ביחסי ציבור באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון וב-1999 סיימה דוקטורט בספרות צרפתית.
היא שימשה אחראית מחלקת התקשורת ויחסי הציבור במשרד הפנים של רומניה ב-1993 ו-1999.
מ-1994 ועד 1998 הייתה מזכירת העיתונות של שגרירות רומניה בוושינגטון.
בשנים 1999 - 2000 עבדה בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
מ-2000 ועד 2004 הייתה היועצת למדיניות חוץ של נשיא רומניה יון איליאסקו במהלך כהונתו השנייה בתפקיד.
בשנת 2007 קיבלה פרס מטעם נשיא רומניה טראיאן בססקו.
ב-2008 מונתה לשגרירת רומניה באומות המאוחדות במקום מיכניה מוטוק, היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה.
יחסי בלגיה–פקיסטן

יחסים כלכליים

בלגיה היא המייבאת השישית בגודלה באירופה של טובין פקיסטני, והסחר הבילטרלי בין שתי המדינות עובר בדרך כלל את הסכום 600 מיליון דולר אמריקאי. במהלך השיטפונות בפקיסטן ב-2010 שלחה בלגיה לפקיסטן עזרה ומשלחת הצלה בשווי 4.6 מיליון אירו.

פקיסטנים בבלגיה

בלגיה היא ביתם של 19,247 תושבים ילידי פקיסטן לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2012. בשנת 2007 היו זכאים לאזרחות בלגית 666 פקיסטנים, יותר מכל מדינה דרום אסייתית אחרת.

ביקורים בילטרליים

בלגיה היא מדינה חשובה לפקיסטן במסגרת האסטרטגיה שלה ליחסים דיפלומטיים באירופה כאשר העיר בריסל, בירתה, היא מושב האיחוד האירופי וברית נאט"ו, ארגונים המנהלים ברית קרובה וחשובה לפקיסטן במסגרת מדיניות החוץ שלה. פקיסטן לחצה על ממשלת בלגיה על מנת להשיג את תמיכתה בהסכם הסחר החופשי עם האיחוד האירופי, בהתחשב בכך שהיא מרכז הפוליטיקה האירופית.
נשיא פקיסטן, פרבז מושארף, ביקר בבלגיה במהלך טיולו באירופה בינואר 2008, טיול שכלל ארבע מדינות: בלגיה, צרפת, הממלכה המאוחדת ושוודיה. במהלך שהותו בבריסל פגש הנשיא את ראש ממשלת בלגיה ואלו שוחחו שיחות משמעותיות בנוגע להמשך יחסי הביטחון והסחר של שתי המדינות.
נמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט

היסטוריה

"שדה התעופה ריין-מיין" נפתח בשנת 1936 והיה לשדה התעופה השני בגודלו בגרמניה, אחרי נמל התעופה ברלין טמפלהוף. במרוצת שנות מלחמת העולם השנייה עיקר שימושו היה למטרות צבאיות, ובקרבתו הוקם מחנה הריכוז וואלדורף, שאוכלס בנשים אשר עבדו בשדה.
לאחר המלחמה, הוא שימש כשדה התעופה המרכזי לטובת הגשר האווירי לברלין בגיחות שבוצעו על ידי חיל האוויר האמריקאי, ובשנת 1955, קבעה אותו חברת לופטהאנזה כנמל התעופה המרכזי לפעילותה הבינלאומית.
רק בשנת 1972 החל הנמל לתפוס חשיבות בין שדות התעופה בעולם, כשנפתח הטרמינל החדש המרכזי בו (כיום טרמינל 1), הבנוי בצורה מלבנית ארוכה אשר איפשרה בהמשך מספר הרחבות של הטרמינל. בשנת 1994 נסתיימה בניית טרמינל 2 של השדה, ובניית הרכבת העילית המקשרת בין הטרמינלים.

מבנה השדה

טרמינל 1 בשדה מורכב מ-3 מסדרונות עם שרוולי אויר (מסומנים A-C). בטרמינל זה התבצעו בשנים האחרונות שדרוגים לעגינה ושינוע נוסעים למטוס ה-A380 של איירבוס, בטרם ייכנס לשימוש על ידי חברת לופטהאנזה. טרמינל 2 הוסיף עוד שני מסדרונות (D ו-E). בנוסף פועל בשדה טרמינל מיוחד לנוסעי מחלקה ראשונה בטיסות של חברת לופטהנזה, המכיל מסעדה מפוארת, חדר סיגרים, וספא רחצה. הנוסעים מובלים משם לטיסותיהם השונות באמצעות רכבי מרצדס בנסיעות פרטיות עד למטוס. בצמוד לטרמינל 1 פועל מלון של חברת שרתון.
בשדה מופעלת במקביל לטרמינלים תחנת רכבת ממנה ניתן להגיע למרכז העיר פרנקפורט (באמצעות ה-S-Bahn), או לערים מרוחקות יותר המקבלות שירות מנמל התעופה (באמצעות רכבות R, IC, ICE).
מנזיני

היסטוריה

מנזיני החלה כתחנת סחר בשנת 1885 והוכרזה כעיירה בשנת 1898.
בשנת 1894, מכר ארתור ברמר את בית המלון שהיה בבעלותו בעיירה לרשות הקולוניאלית הבריטית, שניהלה את אסוואטיני החל מאותה שנה, לצורכי הקמת מטה מנהלי לאומי. ארתור ברמר התנה את מכירת המלון בכך שהמושבה תקרא על שמו (דורף באפריקאנס משמעותה "עיירה קטנה"). שמה של העיירה חזר לשמה המקורי, מנזיני, בשנת 1960.
המושבה שימשה כמטה מנהלי קולוניאלי בריטי/בורי החל מ-1890, אך נהרסה ב-1902 במהלך מלחמת הבורים וכתוצאה מכך עבר המטה למבבנה. אולם, ברמרסדורף נשארה כמרכז המסחרי, החקלאי והתחבורתי של אסוואטיני. עקב כך, באותה תקופה נודעה העיירה בכינוי "הטבור" (The Hub).
בשנת 1994, מנזיני הוכרזה כעיר.
ברוס א. יאנג

קריירה

יאנג החל לשחק לראשונה בסרט Thief מ-1981 בו שיחק בתפקיד מכונאי. 
ב-1983 שיחק בסרט בכיכובו של טום קרוז, שעשועים מסוכנים.
ב-1986 שיחק בסרט הקומי יחסים פשוטים של גארי מרשל. באותה שנה הופיע בסרט צבע הכסף. שנה לאחר מכן הופיע בסדרת הפשע רחוב ג'אמפ 21 בתפקיד הסמל ג'יימס אבדו.
ב-1991 שיחק בלרקוד עם טייסים של ג'ים אברהמס. שנה לאחר מכן שיחק באינסטינקט בסיסי בתור רד הידינג.
ב-1994 שיחק בסרט הקומדיה האקדח מת מצחוק ⅓33: העלבון האחרון. 
ב-1996 שיחק בסרט "חיים נורמלים" לצד אשלי ג'אד, ובסרט הדרמה "פנומן" בכיכובו ג'ון טרבולטה, בתור הסוכן ג'ק האץ'. באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הפשע האמריקאית-קנדית "סנטינל" ברשת UPN. בסדרה יאנג גילם את הקפטן סימון בנקס למשך 4 עונות עד שהאחרונה הסתיימה ב-1999. 
ב-2001 הופיע בסרט המדע הבדיוני של ג'ו ג'ונסטון פארק היורה 3 בתור הטייס מ. ב. נאש.
ב-2004 דיבב דמויות בסרט האנימציה מרד החיות.
ב-2009 שיחק בסרט הדרמה "Into Temptation" בתור לויד מונטאג. שנה לאחר מכן השתתף בסרט המתח "The Next Three Days".
ב-2015 השתתף בסדרת-הבת של מסע בין כוכבים "Star Trek: Renegades" בתור בוראדה.
בנוסף על עבודתו כשחקן הוא גם תסריטאי שהסריט את הסדרה "E/R" ואת הסרט "The Lord Protector: The Riddle of the Chosen" מ-1996.
מין מסוכן

תקציר העלילה

לאחר שמדענים מכדור הארץ שלחו מסר לחלל על מנת ליצור קשר עם תרבות מתקדמת, מגיע DNA חייזרי עם הוראות כיצד להפעילו.
התפתחות ה-DNA מתקדמת על ידי המדענים מעבר למצופה, דבר שגורם לעימותים בין החייזר דמוי האשה לבין בני האדם שבסביבה המשמשים ככלי רבייה להתפתחותו המהירה והלא צפויה.
רוברטו אדוארדו ויולה

ביוגרפיה

ויולה נולד בבואנוס איירס, בעת שירותו בצבא שימש בתפקידים פיקודיים שונים ובדצמבר 1973 מונה למזכיר הכללי של הצבא, ב-1976 נטל חלק בהפיכה הצבאית נגד המשטר של איסבל פרון, ביולי 1978 הועלה על ידי חורחה רפאל וידלה לדרגת אלוף ומונה למפקד העליון של הצבא.
במרץ 1981 מונה לנשיא ארגנטינה במקומו של חורחה רפאל וידלה שפוטר על ידי מפקדי הצבא בשל חוסר יכולתו להתמודד עם המשבר בכלכלת המדינה, ואולם בתקופת נשיאותו החריף המשבר והאינפלציה הגיעה באותה שנה לרמה של 131%, כמו כן ערכו של הפסו ארגנטינאי הלך והידרדר ונגד המשטר נערכו הפגנות המוניות בדרישה לבחירות ודמוקרטיה, בדצמבר הודח על ידי הקצין לאופולדו גלטיירי שהתמנה לנשיא, בהודעה רשמית של החונטה נאמר כי ויולה הודח בשל מצבו הבריאותי שהיה לקוי.
ויולה המשיך להיות חבר בחונטה הצבאית השלטת במדינה והיה בין היתר מיוזמי ומתכנני הפלישה הארגנטינאית לפוקלנד, כמו כן היה שותף לדיכוי האלים נגד אזרחים בתקופת שלטונו במה שמכונה "המלחמה המלוכלכת".
לאחר ביטול המשטר הצבאי בארגנטינה בשנת 1983, נמצא ויולה אשם בהפרת זכויות אדם, ונידון ל-17 שנות מאסר, בעת מאסרו התערערה בריאותו ובשנת 1989 זכה יחד עם שאר חברי החונטה הצבאית בחנינה מאת הנשיא קרלוס מנם.
הוא מת בשנת 1994 בביתו.
אגם הקטור

גאוגרפיה

האגם נוצר בעמק המצוי ברכס ואפוטיק, צפונית לשדה הקרח ואפוטיק, בין פסגת פאלפיט (Pulpit Peak), הר באלפור (Mount Balfour), הר קרואופוט (Crowfoot Mountain) ופסגת בואו (Bow Peak). קרחון הקטור והר רקטור מצויים מעברו השני של הנהר בואו.
אגם הקטור הוא אחד מהאגמים לאורכו של הכביש המהיר אייספילד בפארק הלאומי באנף ובפארק הלאומי ג'ספר. האגמים האחרים לאורך הכביש הם: אגם בואו (Bow Lake), אגם לואיז ( Lake Louise), אגם פייטו (Peyto Lake), אגם מיסטיה (Mistaya Lake), אגם ווטרפאול (Waterfowl Lakes), אגם צ'פרן (Chephren Lake) ואגם סאנואפטה (Sunwapta Lake).
אגם הקטור הוא האגם השני במורד נהר בואו (שהראשון הוא אגם בואו). שטחו של אגם הקטור 5.23 קמ"ר. אורכו המרבי של האגם 5.3 ק"מ, רוחבו המרבי 1.2 ק"מ. פני האגם מצויים 1,800 מטרים מעל פני הים.

מקור השם

האגם קרוי על שם ג'יימס הקטור, גאולוג ואיש טבע, אשר חקר את האזור כחלק ממשלחת פאליסר.
אווטוואז

תקופת ברית המועצות

ב-20 ביולי 1966 הוחלט על הקמה של מפעל ממשלתי לייצור כלי רכב בעיר טוליאטי. לפי ההסכם, תוכניות ההקמה, הספקת הציוד והכשרת העובדים הייתה באחריות פיאט. ב-14 בינואר 1967 החלה בניית מפעל הייצור בפרויקט שהוכרז כ"כלל סובייטי". אלפי אנשים, צעירים בעיקר, הועסקו בבניית המפעל הגדול. משנת 1969 התחילה ההכשרה של עובדי המפעל, ברובם אותם האנשים שבנוהו. כמו כן נמשכה ההרכבה של הציוד שהיה מיוצר ב-844 מפעלים בברית המועצות, ו-900 מפעלים ממדינות אחרות.
ב-19 באפריל 1970 יצאו מפס היצור שש מכוניות ראשונות מדגם "ז'יגולי" (VAZ 2101), הבנויות על בסיס של המכונית האיטלקית פיאט 124. בכך השלים המפעל הגעה לייצור מכוניות תוך 3 שנים בלבד, לעומת השש הצפויות. בשנת 1976 החל ייצור דגם VAZ 2106 שהיה הדגם היוקרתי של המפעל במהלך בסוף שנות ה-70 ועד למחצית שנות ה-80.
ב-21 בדצמבר 1973 עבר המפעל ביקורת של מבקרי המדינה הסובייטיים בציון "מעולה", לאחר שכלי הרכב המיליון יצא מפס הייצור.

לאחר התפרקות ברית המועצות

בעשור השני של המאה ה-21 עומדת יכולת הייצור של המפעל על 670 אלף מכוניות בשנה. ג'נרל מוטורס האמריקאית מחזיקה בבעלות חלקית על מניותיו ומייצרת בו רכב שטח בשם "שברולט ניבה". עוד מחזיקות במניות המפעל חברת פז'ו הצרפתית וממשלת רוסיה. כיום חברת האם היא רנו.
המפעל מייצר חלקי חילוף גם לדגמים שלא מיוצרים כבר. הייצור מכוון לרוב לשוק המקומי, ומוביל במכירות ברוסיה ומדינות ברית המועצות לשעבר. בשנת 2008 יצר המפעל כ-800 אלף מכוניות. ואולם בהמשך הואט קצב הייצור ובשנת 2012 נבנו כ-600 אלף מכוניות ובשנת 2017 כ-490 אלף מכוניות. בשנת 2015 מונה בו אנדרסון למנכ"ל. הוא ביצע תוכנית רחבה של התייעלות ופיטורים. למרות זה המפעל לא הצליח להתרומם ולעבור לרווח.
ב-22 בדצמבר 2006 נחתם הסכם עם החברה הקנדית MAGNA INTERNATIONAL למטרת הקמה של מפעל יצור חדיש למכוניות. הפרויקט בהשקעה משותפת של 1.6-1.7 מיליארד דולר מיועד להקים מפעל נוסף בעל כושר ייצור של 440 אלף כלי רכב בשנה. הפרויקט לא יצא לפועל.
בית נובא

היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב כבר מהתקופה הרומית המאוחרת ושמו היה בית ענבה. הכפר מוזכר בכתבי אוסביוס מקיסריה.
בית נובא נזכרת במקורות מימי הביניים ואצל הירונימוס. היישוב היה שומם בתקופה הביזנטית.
בתקופת ממלכת ירושלים הצלבנית השתבש שם הכפר לבית נובא. הצלבנים כבשו את הכפר בשנת 1132 לספירה והקימו בו מבצר כדי לשמור על הדרך לירושלים. צלאח א-דין בקר בבית נובא בדרכו לירושלים כדי לעקוב מקרוב על ההכנות של צבאו שהתבצר באזור. בשנת 1192 לספירה ניסה המפקד הצלבני ריצ'רד לב ארי לפלוש לירושלים, הגיע לבית נובא ב 11- ביוני, הקים בכפר מחנה ושהה בו כמה שבועות כדי להתכונן לפלישה שבסופו של דבר לא יצאה לפועל.
בשנת 1863 ביקר בכפר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן וכתב שגרו בו כ-400 תושבים "שבתיהם נבנו על גבעה בין שני עמקים. במבנים גדולים ומודרניים, בכפר ניתן לראות שרידי חומרי בניין עתיקים יותר המשולבים במבנים וישנם גם בורות קדומים."
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר על גבעה המוקף במטעי זיתים. אספקת המים לכפר מגיעה מבורות מים.
בשנת 1873 ערך הארכאולוג וחוקר ארץ ישראל הצרפתי שארל קלרמון-גנו חפירות בכפר, וגילה שרידי כנסייה גדולה מימי הביניים.

בתקופת המנדט הבריטי

בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה. במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בבית נובא הייתה אוכלוסייה של כ־839 תושבים, כולם מוסלמים, במפקד 1931 הייתה אוכלוסייה של 944 תושבים שגרו ב – 226 בתים.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכה אוכלוסיית הכפר בסך של כ-1,240 תושבים, ושטח הכפר הוערך בסך של כ-4,735 דונם טורקי מתוכם כ-15 דונם שטחים ציבוריים.
ב-12 ביולי 1948 הפציצו מטוסי חיל האוויר הישראלי את בית נובא.
ב-20 במאי 1953 ערך גדוד 890 של צה"ל פשיטה על בית נובא והרס מבנים ורכבים, כחלק מפעולות התגמול.
על פי מפקד האוכלוסין הירדני משנת 1961, בשנה זו מנה הכפר 1955 תושבים. בשטחי הכפר גידלו התושבים דגנים, עצי זית, שקדיות, קטניות וענבים.

לאחר 1967

במלחמת ששת הימים גירש צה"ל את תושבי הכפרים בית נובא, עמואס ויאלו והרס את הבתים. יצחק רבין אמר שהוא נתן את הפקודה להרוס את הכפרים כדי שלא ישמשו מחסה לקומנדו מצרי, ולאחר שבתחילת המלחמה הכפר היה כמעט ריק מתושביו, שהוחלפו בחיילים ירדנים. עוזי נרקיס אמר שלהערכתו הכפרים נהרסו ביוזמה מקומית כנקמה על השתתפותם במצור על ירושלים ובקרבות הקשים באזור במלחמת העצמאות. העיתונאי עמוס קינן נכח ותיעד את הגירוש והריסת הכפרים, ואף כתב דו"ח על המקרה, בו הוא סיפר על מקרה אחד של ביזה שלאחריו נעצרו הבוזזים והרס רכוש פרטי. שטחם הכולל של שלושת הכפרים בעת הריסתם היה כ-15,000 דונם, והתגוררו בהם כ-6,000 איש.
באוגוסט 1968 ביקר משה דיין ברמאללה. בפגישה הועלתה בעיית תושבי שלושת היישובים. דיין מסר בפגישה כי המלחמה עם ירדן פרצה בגלל יריות מאזור לטרון לנמל התעופה בן-גוריון. האזור הוא אזור ביטחוני, לכן התושבים לא יוחזרו לאזור הזה והכפרים לא ישוקמו. על פי דבריו, ממשלת ישראל הצהירה על מוכנות לתרום לפתרון ההומניטרי בין אם במציאת מקום אחר להשתקע או במתן פיצויים.
ב-9 מרץ 1969, אושרה הקמתה של ההתנחלות מבוא חורון על שרידי הכפר כקיבוץ דתי של תנועת הנוער "עזרא". עד אז ישב הגרעין כמה קילומטרים מערבה משם, במיקומו הנוכחי של היישוב מבוא מודיעים. ביום העצמאות 1969 נערך מסדר חגיגי של 900 חניכי "עזרא" וטקס עליה לקרקע על חורבות בית נובא בהשתתפות סגן שר החינוך והתרבות הרב קלמן כהנא. בנובמבר 1970 הוכרז על הקמת יישוב הקבע, אך הבנייה בפועל החלה רק במאי 1972.
סאדיק קאן

ביוגרפיה

קאן נולד בלונדון, בנם של מהגרים מוסלמים מפקיסטן שהגיעו לבריטניה מקראצ'י בשנות ה-60 של המאה ה-20. אביו עבד כנהג אוטובוס, אמו כתופרת והמשפחה בת 10 הנפשות התגוררה בדיור ציבורי בשכונת טוטינג שבדרום לונדון. ב-1994 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת צפון לונדון והחל לעבוד כעורך דין. עסק בעיקר בנושאי זכויות האדם וזכויות האזרח והקים פירמת עורכי דין בתחום בה הועסקו כ-50 עובדים. כיהן כיושב ראש ארגון "ליברטי" לזכויות אדם, כיועץ המשפטי של המועצה המוסלמית בממלכה הבריטית וכנשיא האגודה הפביאנית. בשנת 1994 נבחר לחבר במועצת הרובע וונדסוורת' שבלונדון.
ב-2005 נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם מפלגת הלייבור כנציג מחוז הבחירה טוטינג שבלונדון. ב-2008 מונה על ידי ראש הממשלה גורדון בראון לשר זוטר לענייני לכידות קהילתית במשרד הקהילות והממשל המקומי. ביוני 2009 מונה לשר זוטר לענייני תחבורה, הוא השתתף בישיבות קבינט ממשלת בריטניה בעניינים שתחת אחריותו והיה בכך למוסלמי הראשון בתולדות בריטניה שהשתתף בישיבות הקבינט. לאחר מפלתה של מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות ב-2010 מונה קאן לשר המשפטים בממשלת הצללים של אד מיליבנד. בינואר 2013 מונה בנוסף גם לשר לענייני לונדון בממשלת הצללים.
ב-2013 הצביע קאן בפרלמנט הבריטי בעד נישואים חד-מיניים. בעקבות כך קיבל איומים על חייו, וכמו כן הוצאה פתווה שבה הוכרז ככופר באסלאם מצד מספר מנהיגי דת מוסלמיים בבריטניה. לאחר מפלת הלייבור בבחירות הכלליות בבריטניה ב-2015 התפטר מתפקידיו.
בספטמבר 2015 נבחר למועמד מפלגת הלייבור לקראת הבחירות לראשות עיריית לונדון שהתקיימו במאי 2016. הוא זכה ב-44.2% מקולות הבוחרים בסיבוב הראשון (דירוג העדפה ראשי) לעומת זאק גולדסמית' מהמפלגה השמרנית, שזכה ב-35% מהקולות. בסיבוב השני (בו מוכלל דירוג ההעדפה המשני של הבוחרים) גבר על גולדסמית' ברוב של 57% ונבחר לראשות העיר.
במסגרת קמפיין הבחירות ציין קאן כי כראש העירייה יעמיד בראש סדר העדיפויות את הקפאת מחירי התחבורה הציבורית, יפעל לפתרון משבר הדיור וליצירת הזדמנויות לתושבי לונדון. במישור הלאומי ציין כי הוא מתנגד לעמדת ראש מפלגתו ג'רמי קורבין, שקרא לביטול תוכנית הגרעין הבריטית, ומתנגד למס על ביצוע פעולות בשוק ההון. בהמשך קאן אף ביקר את קורבין על שלא עשה לטענתו די כדי לגנות אמירות נגד יהודים שיצאו ממפלגתם. שר ההגנה הבריטי מייקל פאלון טען במהלך הקמפיין כי קאן אינו ראוי לשמש ראש עיריית לונדון ולהגן עליה מפני איומי טרור מאחר שהוא התרועע והגן על גורמים קיצוניים כדוגמת לואיס פרחאן. קאן הדף את הביקורת וציין כי במסגרת תפקידו כפרקליט למען זכויות האדם נאלץ לדבר גם בשמם של אנשים מפוקפקים.
בשנת 2012 ביקר קאן בישראל ובשטחי הרשות הפלסטינית יחד עם משלחת של חברי פרלמנט. הוא נפגש עם שר הביטחון משה יעלון וכן עם ראש ממשלת הרשות הפלסטינית סלאם פיאד. בשנת 2014 מתח ביקורת על ישראל בעת מבצע צוק איתן. בשנת 2016 הביע התנגדות לתנועת הBDS או לכול סוג של חרם על מוצרים מישראל באומרו כי "אסור לנו להפנות את גבנו לישראל". באותה הזדמנות הביע תמיכה בפתרון שתי המדינות. בעת מבצע צוק איתן הגן קאן על סעידה וארסי המוסלמית, חברת המפלגה השמרנית ושרה בממשלתו של דייוויד קמרון שהתפטרה בעקבות "שתיקתו של קמרון נוכח הפשעים שמבצעת ישראל ברצועת עזה".
בעת מועמדותו בבחירות לראשות עיריית לונדון שהתקיימו ב-2016 קרא קאן להטיל סנקציות על ישראל בניגוד לעבר שבו הצהיר כי הוא מתנגד לכל סוג של חרם על ישראל.
קאן נשוי לסעידה, אף היא עורכת דין, ואב לשתי בנות.
EPUB

EPUB (איפאב, קיצור של Electronic Publication - הפקה אלקטרונית, נכתב גם ePub, EPub, epub) הוא תקן חופשי ופתוח של ספר אלקטרוני שנתמך על ידי הפורום הבינלאומי להפקה דיגיטלית (IDPF). לקבצים שתומכים בתקן יש את הסיומת .epub. ePub תוכנן לתוכן גמיש ומשתנה כשהכוונה שהכתב והעימוד מתאימים עצמם בצורה מיטבית לגודל המסך של קורא ספרים אלקטרוני ולגודל הגופן שנבחר על ידי המשתמש.
יעודו להיות תקן יחיד שישמש מפיקי ספרים, מוציאים לאור ומפיצים של ספרים אלקטרוניים.
הגרסה הנפוצה של התקן היא גרסה 2. גרסה 3 ששוחררה בסוף 2011 כוללת תמיכה ב-HTML5 ובתכונות רבות נוספות ביניהן תמיכה מובנית בשפות שונות.
קוראים אלקטרוניים רבים כמו גם טלפונים חכמים ותוכנות רבות תומכים בתקן שצובר פופולריות רבה ונכון ל-2011 הוא התקן הלא תלוי ומבוסס XML הנפוץ בעולם]. הקינדל של אמזון הוא הקורא האלקטרוני היחיד הראוי לציון שאינו תומך בתקן.

תמיכה בעברית

כיוון שהתקן מבוסס על xhtml ותומך ב-CSS, התמיכה בעברית קיימת בו בצורה מובנית. מצד שני, לא כל התוכנות והמכשירים שקוראים את התקן וטוענים לתמיכה בו, מכבדים את התקן ומציגים עברית כיאות. הבעיות העיקריות קשורות לכיוון שפת הכתיבה (RTL - מימין לשמאל) ששונה מרוב השפות הלועזיות וכן לתמיכה בניקוד.
ספרים אלקטרוניים בעברית בפורמט EPUB הוצעו לראשונה באתר מנדלי בראשית 2010.
 
גם האתר "עברית" מציע ספרים אלקטרוניים בפורמט EPUB אך הם מוגנים ב DRM וניתן לקוראם רק על המכשיר הייעודי.
קוראי ספרים אלקטרוניים התומכים בספרים בתקן EPUB בעברית הם Onyx Boox ,PAGEone ,PocketBook ו-Evrit.
טלפונים חכמים ומכשירים מבוססי iOS כמו iPhone ,iPod ,iPad עליהם מותקנת אפליקציית קריאה כגון iBooks או סטאנזה תומכים בספרים בתקן EPUB בעברית.
באופן דומה, טלפונים חכמים וטאבלטים מבוססי מערכת הפעלה אנדרואיד כמו סמסונג גלקסי אס, סמסונג גלקסי טאב, HTC Flyer ואחרים תומכים בקריאת ספרים בתקן EPUB בעברית כאשר מותקנת עליהם אפליקציית קריאה מתאימה כמו Ovedrive Media Console או Moon+ Reader.
גם על המחשב האישי ניתן לקרוא ספרים בתקן EPUB בעברית בעזרת אפליקציית קריאה מתאימה כמו AZARDI או Calibre. במחשבים עליהם מותקן דפדפן פיירפוקס ניתן להשתמש בתוסף EPUBReader.
כים ניר

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1949 בשם "כים אויר" (ואחר כך "כימאוויר") כחברה לריסוס חקלאי מהאוויר על ידי וים ואן ליר (בנו של התעשיין היהודי הולנדי ברנרד ון ליר) וקבוצת משקיעים מארצות הברית. בדצמבר 1952 עברה לבעלות של כ-‎200 קיבוצים ומושבים, והייתה מנוהלת דרך המרכז החקלאי כקואופרטיב. בין השאר ריססה פלישה של נחילי ארבה בשנת 1955.
עם השנים התפתחה החברה לפעילויות מגוונות גם בתחום המטוסים, הטסה מסחרית של אנשים וציוד וכיבוי אש מהאוויר. החל משנת 2011 מפעילה החברה במיקור חוץ עבור מערכת הביטחון את טייסת כיבוי האש הלאומית עבור "אלביט מערכות". בתחילה הפעילה 8 מטוסים מסוג "אייר טרקטור AT-802F", ובשנת 2015 נוספו שישה מטוסים נוספים לאחר שאלביט זכתה במכרז משרד הביטחון לאספקת המטוסים. במרץ 2012 קורקעה הטייסת, בעקבות התרסקות של אחד ממטוסיה. "כים ניר" היא קבלנית משנה המפעילה את הטייסת עבור אלביט מערכות, מעסיקה את הטייסים ואת צוותי הקרקע ואמונה על הפריסה הארצית של המטוסים. 
באוקטובר 2018, הגישה בקשה להקפאת הליכים לבית המשפט המחוזי מרכז עקב חובות כבדים.
אסון בת'נל גרין

אסון בת'נל גרין התרחש ב-3 במרץ 1943. היה זה אסון מחיצה, שהתרחש כאשר מאות בני אדם ירדו במדרגות לתחנת הרכבת התחתית הבנויה חלקית בבת'נל גרין (Bethnal Green) בעיר לונדון שבבריטניה כדי למצוא בה מחסה בעקבות התרעה על התקפת אוויר גרמנית. באסון נהרגו 173 אזרחים. היה זה האסון האזרחי החמור ביותר בבריטניה בימי מלחמת העולם השנייה והאסון החמור ביותר במערכת הרכבת התחתית של לונדון.

האסון

בניית תחנת בת'נל גרין החלה בשנות השלושים במסגרת העבודות לבניית השלוחה המזרחית של קו סנטרל של הרכבת התחתית של לונדון. ערב המלחמה הושלמו המנהרות בתחנה אך פסי הרכבת טרם הונחו בה. ב-1940 יועדה התחנה הבנויה למחצה לשמש כמקלט נגד התקפות אוויר והועברה לניהול הרשות המקומית וההגנה האזרחית של לונדון. במהלך הבליץ בסתיו 1940 מצאו אלפי אנשים מחסה במנהרות התחנה וחלקם בילו שם את שעות הלילה. במהלך 1941 פחת השימוש בתחנה כמקלט ככל שחיל האוויר הגרמני הפנה את התקפותיו מבריטניה אל ברית המועצות, והיא המשיכה לשמש כמחסה במהלך התקפות תגמול על הפצצות בריטיות על גרמניה.
ב-3 במרץ 1943 דיווחו כלי התקשורת על הפצצה בריטית כבדה על ברלין בליל ה-1 במרץ. בשעה 20:17 הופעלו צופרי האזעקה מפני התקפת אוויר במה שהיה ככל הנראה רק ניסוי. המון אנשים החל לרדת בגרם המדרגות הדרום-מזרחי לתחנה, שבו לא היו מעקות במרכז המדרגות וכמעט לא הייתה תאורה. נסיבות האסון לא התבררו במלואן: ככל הנראה מעדה אשה שנשאה ילד בתחתית גרם המדרגות ואחרים מעדו עליהם, בעוד שאחרים שלא היו מודעים למתרחש לחצו מאחור כדי להגיע למחסה התחנה. פקעת האדם שנוצרה בתחתית המדרגות הכילה בסופו של דבר כ-300 איש. 173 אנשים, מהם 62 ילדים, נמחצו למוות או נחנקו. 60 אחרים נפגעו והובלו לבתי חולים.

לאחר האסון

השלטונות מנעו את פרסום דבר האסון במשך 36 שעות ולאחר מכן צינזרו את הידיעות אודותיו מחשש לפגיעה במוראל.
בשנים לאחר האסון התעוררה מחלוקת אם האסון אירע עקב פאניקה בקהל שירד לתחנה, כאשר נטען שהיורדים במדרגות סברו שקולות אש נגד מטוסים בריטית שנורתה הם קולות נפילת פצצות בסמוך לתחנה. בתי משפט שדנו בתביעת נזיקין עקב האסון פסקו שהאסון לא אירע עקב פאניקה. במסגרת תביעות נזיקין שולמו פיצויים על האסון בסך כולל של כ-60 אלף לירות בריטיות. דו"ח חסוי שחובר על האסון ציין שמועצת רובע בת'נל גרין הזהירה את מערכת ההגנה האזרחית ב-1941 כי נחוץ להתקין בכניסה לתחנה מחסום שיאט את כניסת האנשים אליה, אך נענתה כי התקנתו תהיה בזבוז של כסף.
בניית תחנת בת'נל גרין הושלמה לאחר המלחמה והיא נפתחה לתנועת הרכבת התחתית בדצמבר 1946.
רק 50 שנה לאחר האסון הוצב שלט זיכרון אודותיו בתחנה. עמותה לזכר הניספים בשם "מדרגות לגן-עדן", שהוקמה ב-2007, עוסקת בהקמת אנדרטה לאסון, אשר כבר הוקמה בחלקה.
נינוצ'קה

הפקה

הסרט יצא לאקרנים במהלך מלחמת העולם השנייה ברחבי אירופה. ברית המועצות ובנות בריתה החרימו את הסרט עקב תוכנו. למרות זאת הסרט היה הצלחה כלכלית ברחבי העולם.
חרף הניסיון לצייר את תפקידה הראשון הקומי של גרטה גרבו, למעשה כבר בסרט "המלכה כריסטינה" (1933) ניהלה דיאלוגים קומיים עם השחקן ג'ון גילברט.

פרסים ומורשת

הסרט זכה לביקורות מהללות ולהצלחה כלכלית ברחבי העולם. הסרט השפיע רבות על סרטים כמו גרבי משי (1957) ולבני הברזל (1956). מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט ברשימות מאה שנים... מאה תשוקות במקום ה-40 ומאה שנים... מאה קומדיות במקום ה-52.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (עבור גרטה גרבו), התסריט הטוב ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר.