google/wiki40b huggingface dataset:
הלן קירפטריק

הלן קירפטריק (באנגלית: Helen Kirkpatrick;‏ 18 באוקטובר 1909 - 29 בדצמבר 1997) הייתה כתבת צבאית אמריקאית שסיקרה את מלחמת העולם השנייה. אחת הנשים הראשונות שסיקרו קרבות מהקו הראשון.

תולדות חייה עד מלחמת העולם השנייה

קירפטריק נולדה ברוצ'סטר שבמדינת ניו יורק להורים ממוצא סקוטי וסיימה תואר במשפט בינלאומי באוניברסיטת ז'נבה ב-1931. לאחר סיום לימודיה שהתה בצרפת ככתבת ניו יורק הראלד טריביון ובשנת 1937 עברה לבריטניה, בה סיקרה את תחום יחסי החוץ כעיתונאית פרילאנס עבור הסאנדיי טיימס. שהייתה הארוכה באירופה הקנתה לה ידע בשפה הצרפתית והיכרות עמוקה עם התרבות והפוליטיקה האירופאית, שחסרה לעיתונאים אמריקאים רבים שסיקרו את מלחמת העולם השנייה.
יחד עם עמיתיה, ויקטור גורדון-לנוקס (Victor Gordon-Lennox) מהדיילי טלגרף וגרהם האטון (Graham Hutton) מן האקונומיסט, יסדה קירפטריק כתב עת שנשלח בדואר למנויים מדי שבוע בשם "Whitehall News" (חדשות וייטהול), שתקף את מדיניותו הרופסת של נוויל צ'מברליין והתריע בפני עליית הדיקטטורות באירופה. רשימותיה מהתקופה, המהוות כתב אישום חמור נגד צ'מברליין ראו אור בשני ספרים:  This Terrible Peace (1938) ו- Under the British Umbrella (1939).

במלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה הייתה קירפטריק כתבת השיקגו דיילי ניוז בלונדון. העורך הראשי של העיתון פרנק נוקס, מי שיהיה מזכיר הצי בממשל פרנקלין דלאנו רוזוולט, אמר לקירפטריק שהוא אינו מעסיק נשים, היא ענתה בתגובה שאינה יכולה לשנות את מינה, אך הוא יכול לשנות את מדיניותו. נוקס לא שינה את מדיניות העיתון, אך העסיק את קירפטריק חרף מדיניות זו.
עד שנת 1943 דיווחה מלונדון על אודות הבליץ, אז עברה לאלג'יר וסיקרה את המערכה בצפון אפריקה. לאחר הנחיתה בנורמנדי הזמינו אותה מפקדי צבא צרפת החופשית למשרת העיתונאי שילווה את הכוחות הצרפתיים החלוצים על אדמת צרפת. ב-25 באוגוסט 1944 נכנסה לפריז מיד לאחר שחרור פריז, רכובה על הטנק של גנרל פיליפ לקלרק. בהמשך נכנסה ל"קן הנשרים", מפקדתו של אדולף היטלר.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הייתה לכתבת הניו יורק פוסט וסיקרה את משפטי נירנברג. בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 כיהנה כקצינת העיתונות של תוכנית מרשל במטה התוכנית בפריז. הישגה העיתונאי הבולט הראשון לאחר המלחמה היה הראיון הראשון עם ג'ווהרלל נהרו.
בהמשך שירתה כדוברת אגף מערב אירופה של מחלקת המדינה של ארצות הברית בוושינגטון.
בשנת 1954 נישאה לרובינס מילבנק וכיהנה כנשיאת הקולג' בו למדה (סמית' קולג'). בני הזוג חיו בבתיהם בניו המפשייר ובקליפורניה, לאחר מותו של מילבנק ב-1985 עברה קירפטריק לויליאמסבורג, וירג'יניה, שם נפטרה.

עיטורים

קירפטריק זכתה למדליית החירות האמריקאית (Medal of Freedom), הוכתרה לאבירת לגיון הכבוד הצרפתי ומדליית ההכרה הצרפתית (Médaille de la Reconnaissance française).
סימפל פלאן

ההרכב (1999-2002)

סימפל פלאן החלה בשנת 1999 עם ההרכב של להקה שנקראה "ריסט" (באנגלית: reset) שבה השתתפו פייר בובייה, צ'אק קומאו, פיליפ גוליסוור ואדריאן ויט; ההרכב הוציא אלבום ב-1998 (no worries), שלא זכה להצלחה, ולאחר מכן קומאו עזב לטובת לימודיו בקולג'. לאחר שנתיים הוא נפגש עם חברים מבית הספר התיכון, ג'ף סטינקו וסבסטיאן לפביור, אשר היו בלהקות אחרות משלהם, והם חברו ללהקה אחת. בינתיים הוציאה "ריסט" אלבום שני - NO LIMITS (שני האלבומים הוצאו שנית כדיסק אחד ב-2006). בסוף 1999, קומאו ובובייה נפגשו בהופעה ולאחר מכן בובייה עזב את "ריסט" והצטרף אל שלושת האחרים. דייוויד דיסרוסיירס החליף את בובייה ב"ריסט", אך גם הוא עזב לאחר 6 חודשים והצטרף לקומאו ולהקתו, דבר שאיפשר לבובייה, אשר היה גם הסולן וגם הבסיסט, להתמקד בשירה.
מקור שם הלהקה אינו ברור. חברי הלהקה הביאו מגוון של תשובות קומיות לשאלה זו, אשר אחת מהן הייתה שהלהקה הייתה המוצא הקל (סימפל פלאן = תוכנית פשוטה) שלהם במקום מציאת עבודה "רצינית". גרסה אחרת היא כי השם נגזר מהסרט "A Simple Plan". השם היה אמור להיות זמני, אך לאחר שהחלו הופעות ללהקה, הפך השם לקבוע.

האלבום הראשון (2002- 2003)

בשנת 2002 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן הראשון שלה: "No Pads, No Helmets...Just Balls", שנכתב בסגנון פאנק. שם האלבום הוא מתוך שורה פופולרית בסלוגן של רוגבי, "No pads, no helmets, no pussies." האלבום יצא בארצות הברית עם 12 שירים. 
באותה שנה הופיעה הלהקה ב-300 הופעות, חלקן ביפן. ב-2003 ביצעו גם מופעי פתיחה עבור הזמרת אבריל לאבין בסיבוב הופעות שלה. בנוסף ביצעו מופעי פתיחה לגרין דיי וגוד שארלוט.

האלבום השני (2004- 2005)

בשנת 2004, סימפל פלאן הוציאה את האלבום השני שלה ,
"Still Not Getting Any...", האלבום הופק על ידי בוב רוק, וכלל 11 שירים, ביניהם "Shut Up!" "Welcome to My Life" "Crazy" ועוד.
חברי הלהקה חשבו על שמות רבים לאלבום, ביניהם "Get Rich" "Die Trying" 
ו "In The Zone".
לבסוף הם בחרו בשם "Still Not Getting Any...".
הסברה הרווחת היא שהם בחרו בשם מכיוון שלמרות מאמציהם, הם לא זכו לביקורות טובות.

האלבום השלישי (2006- 2010)

בשנת 2006 הלהקה שחררה את האלבום השלישי שלה, אשר נקרא על שמה "Simple Plan".

האלבום הרביעי (2011- 2012)

הלהקה הוציאה את האלבום הרביעי שלה והפכה ללהקה מצליחה וידועה ברחבי העולם...
האלבום הרביעי נקרא "Get Your Heart On".

האלבום החמישי (2014-הווה)

הלהקה הוציאה את האלבום החמישי שלה שנקרא "Taking One for the Team"
הקרב הרביעי על האיזונצו

מהלך הקרב

בהתקפה מאסיבית ניסתה איטליה שוב לכבוש את רמת דוברדו ואת גוריצה. גוריצה נהרסה כמעט עד היסוד באש התותחים האיטלקיים. גם המתקפה הזו לא הביאה את ההצלחה המקווה, שכן כל ההתקפות האיטלקיות נהדפו. עם תחילת החורף הפסיק גנרל קדורנה את ההתקפות.
גן דניאל

גן דניאל או גן העיר הוא גן המצוי בחלקו המזרחי של מתחם קריית עיריית ירושלים, דרומית לכיכר ספרא שבירושלים. הגן, יחד עם מבואת הדקלים מפריד בין בנייני העירייה (למעט בניין עיריית ירושלים ההיסטורי) לבין רחוב יפו.

היסטוריה

הגן הוקם בשנת 1891 על שטח שהיה בבעלות עיריית ירושלים באותה עת, ונחנך רשמית בשנת 1892. לאחר הקמתו שימש הגן כמגרש מסדרים, ונועד להיות כיכר עירונית בסגנון אירופאי. הגן כלל בריכת דגים וסככת עץ (גזיבו) בה נגנה תזמורת הצבא הטורקי המקומית מדי שבוע. באותה עת נקרא הגן "פארק ג'מאל פאשה". בעיתון החבצלת נכתב:
"ראוי לתהלה כבוד האדם סלים איפענדי ראש בית מועצת עירנו על אשר ישתדל לבנות את כל הבתים אשר להממשלה לפי רוח אייראפא, וגם את גן העיר יכין עתה קרוב לשער יפו, במקום מישור ורחב ידיים, והיה כל אורח הבא עתה לעירנו וראה את הכניסה להעיר כבאחת הערים הגדולות אשר באיראפא."
— החבצלת, 23 במרץ 1891
לאחר הכיבוש הבריטי של העיר, והקמת מועצת העיר המודרנית, החליטו השלטונות המוניציפליים הבריטיים להעביר את העירייה ממקום מושבה לאתר חדש, והחלו בהקמת בנייני השלטון בעיר בסמוך לגן וסביבו (בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, בניין בנק לאומי, בניין הדואר המרכזי). במסגרת בנייה מימסדית זו, שונה עיצוב הגן ונבנה מחדש בסגנון הבינלאומי ובסגנון אר דקו. הגן המחודש תוכנן על ידי האדריכל קליפורד הולידיי,  שתכנן את בניין החברה התנ"כית בגבול הגן ובהמשך גם את בניין העירייה הסמוך. הוא  עיצב את פנסי התאורה של הגן בסגנון אר דקו.
לאחר מלחמת העצמאות נותרו הגן ובניין העירייה שלידו בצידה המערבי (הישראלי) של ירושלים המחולקת, סמוך מאוד לקו העירוני. ראש עיריית ירושלים באותה עת היה דניאל אוסטר, ובהמשך שונה שם הגן מ"גן העיר" ל"גן דניאל" על שמו.
בשנת 1957 הוקם על אחד מקירות הגן פסיפס המתאר את מפת העיר ירושלים מעשה ידי האמנית נעמי הנריק. הפסיפס נקרא "ירושלים, הרים סביב לה". עם הקמת כיכר ספרא הוחלט "לפתוח" את הגן לעבר רחוב יפו. חומות הגן פורקו (והפסיפס הוסר), ורק פנסי האר דקו נותרו.
בשנת 1997 הוצב בגן דניאל הפסל 'ראש מודרני' מעשי ידי האמן האמריקני רוי ליכטנשטיין. הפסל, שגובהו כ-10 מטרים, עשוי נירוסטה ואלומיניום ומציג ראש ובלורית המורכבים מצורות גאומטריות. פסל זה הוא מעין יצירת המשך לפסל 'הראש' שהוצב על ידי ליכטנשטיין כמה שנים קודם לכן בברצלונה. לאחר הצבת הפסל ראו בו אנשים את דמותו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין "יפה הבלורית והתואר". האמן האמריקני ליכטנשטיין, שהכיר את רבין אישית, תרם את הפסל (אותו חיבב רבין במיוחד) לזכרו לאחר הרצח בנובמבר 95'. לצד הפסל מוטבע על לוח הכיתוב: "לזכרו של יצחק רבין".
יוחנן טברסקי (סופר)

קורות חיים

טברסקי נולד בשנת 1900 בשפיקוב שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), נצר לשושלות האדמו"רי טריסק, רחמסטריווקא וסקווירא. אביו, הרב מנחם נחום, היה אדמו"ר בוורשה עד השואה. טברסקי גדל בחצר סבו, רבי יעקב אריה, האדמו"ר מטריסק, שעבר עם חצרו לעיר קובל שבווהלין. יוחנן למד, בעיקר בעצמו, לימודי קודש וחול והחל בכתיבה בעברית וביידיש.
ב-1918 למד בגימנסיה באודסה, ובשל הפוגרומים באוקראינה, עבר עם משפחתו לבסראביה, שם לימד ולמד בקישינוב. ב-1921 נסע ללמוד באוניברסיטת ברלין, שם למד בעיקר פסיכולוגיה.
בשנת 1926 היגר לארצות הברית. תחילה לימד בניו יורק, ומ-1927 בבית המדרש למורים העברי בבוסטון. ב-1933 התמנה כפרופסור לתולדות עם ישראל וביקר לראשונה בארץ ישראל.
ב-1948 עלה לארץ ישראל. בישראל נמנה עם עורכי הוצאת "דביר". ב-1924 החל לפרסם את סיפוריו ב"העולם", ומאז כתב במרבית העיתונים העבריים בארץ ישראל ובארצות הברית. פרסומיו כללו סיפורים, רומנים היסטוריים, מסות על ספרות ומאמרי ביקורת. היה חבר ועד אגודת הסופרים העברים.
בשנת תשט"ז זכה בפרס ברנר לספרות.
טברסקי נפטר בסוף שנת 1967 ונטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
באלול תרצ"ז נישא לוורדינה בת משה טמשס מקהיר (מראשוני המושבה זכרון יעקב). היה אב לחגית.
אין ויטרו

בַּמַּבְחֵנָה, אִין וִיטְרוֹ (בלטינית: In vitro, מילולית: בתוך זכוכית) היא טכניקה לביצוע ניסוי, בדיקת מעבדה או הליך רפואי בסביבה מבוקרת מחוץ לאורגניזם חי בדרך כלל במבחנה או בכלים שונים.
לעומת טכניקה זו ניצבת טכניקת אִין וִיווֹ - המבוצעת בתוך או על אורגניזם חי (בדרך כלל הכוונה לניסויים בבעלי חיים או לניסויים קליניים בבני אדם, או לבדיקות רפואיות הנעשות על גופו של הנבדק). ההבחנה בין אין ויטרו לאין ויוו היא יחסית. יש מי שעבורו כל ניסוי הנערך בתא שלם או ביצור רב תאי הוא ניסוי אין ויוו ויש מי שעבורו רק ניסוי הנעשה באורגניזם ששלם וגדול ניסוי אין ויוו. לדוגמה: ניסוי בתרבית רקמה או בתולעים יכונה "אין ויוו" על ידי ביולוג של התא, אך יכונה "אין ויטרו" על ידי רופא.
דוגמה: ניסוי עם אנזימים וסובסטרטים במבחנה הוא ניסוי אין ויטרו על פי כל הגדרה. לעומתו, ניסוי בתאי דם אנושיים או בחיידקים יוגדר על ידי ביולוג מולקולרי או ביוכימאי כניסוי אין ויוו, גם אם הוא נערך בתוך מבחנה. זאת משום שתא הוא יצור חי. אולם אדם העוסק במקצוע רפואי יגדיר ניסוי כזה כאין ויטרו משום שהתאים האנושיים או החיידקים הוצאו מחוץ לגוף.
בדרך כלל, זול יותר ופשוט יותר לבצע ניסוי או בדיקה אין ויטרו מאשר ניסוי אין ויוו. יש אף הטוענים, שניסויים אין ויטרו הם תחליף מלא לניסויים בבעלי חיים אולם תהליכים רבים בביולוגיה או ברפואה לא ניתן לדמות במדויק, אם בכלל, במבחנה. לכן במחקרים רבים חייבים לבצע גם בדיקות על החי (אין ויוו). עם זאת חוקרים מחפשים שיטות להעברה של ניסויים נוספים לשיטה זו מתוך מניעים כלכליים ואתיים
קודו מסורטט

מאפיינים

גובהו של הקודו המסורטט בסביבות 90 ס"מ ומשקלו נע בין 30 ל-80 ק"ג (תלוי בתת-מין). לקודו המסורטט פרווה בצבע חום בהיר, עם עד שבעה פסים וכתמים לבנים בצדדיו. החרטום לבן גם כן. לזכרים קרניים שעשויות להגיע לאורך של למעלה מחצי מטר עם פיתול אחד.
הם ניזונים בעיקר מעשב, אך יכולים לאכול כל חומר צמחי אחר. הקודו פעילים כמעט 24 שעות ביום, אך נוטים להיות פעילי לילה באזורים מיושבים באדם. הם חיים בדרך כלל כבודדים, אך לעיתים גם בזוגות.
ההיריון נמשך כ-180 יום ובסופו נולד גור במשקל של כ-4 ק"ג. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה. אורך חייהם כ-12 שנה.
זניט סנקט פטרבורג (קטרגל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1993 תחת השם "פולסייה". בעונת 1994/95 הקבוצה לליגת העל בקטרגל. בעונת הבכורה שלה בליגה החלה להיקרא "זניט".
מאמן הקבוצה היה יורי רודנב, שמאוחר יותר היה למאמן דינמו מוסקבה. בעונת 1995/96 "זניט" סיימה במקום 13, אך בעונה הבאה סיימה במקום רביעי וזו היה הישג השיא של המועדון. באותן שנים שיחקו בשורותיה שחקני קטרגל כמו סרגיי איבנוב, פאבל סטפאנוב, אנדריי סולוביוב וולדיסלב שצ'וצ'קו, אשר מאוחר יותר היו כוכבים בתחום כדורגל האולמות ברוסיה. 
בעונת 1997/98 הקבוצה סיימה במקום החמישי. עונה לאחר מכן "זניט" סבלה מבעיות כלכליות, אך למרות זאת הצליחה לשוב ולקחת את המקום הרביעי. עם זאת, בעונה הבאה הקבוצה כבר חדלה מלהתקיים.
ביוני 2017, גזפרום הכריזה על כוונתה להקים מחדש את מועדון הקטרגל זניט. אך יוזמה זו לא יושמה בפועל.
JWT

JWT (ראשי תיבות באנגלית של: JSON Web Token) הוא תקן פתוח מבוסס JSON (פורסם כ-RFC 7519) ליצירת מפתח גישה (Access Token) המשמש לולידציה של "טענות" (לדוגמה שם משתמש, הרשאות, סיסמה). לדוגמה, שרת יכול ליצור מפתח הטוען "בוצעה כניסה כמנהל מערכת" ולספק  את המפתח ללקוח. הלקוח יכול לאחר מכן להשתמש במפתח כחתימה המאשרת שהוא מנהל מערכת. המפתחות חתומים על ידי מפתח ייחודי של השרת, כך שהלקוח והשרת מסוגלים כל אחד בנפרד לוודא שהמפתח לגיטימי.
המתפחות תוכננו להיות קצרים, בטוחים להעברה ב URL, ושמישים במיוחד בדפדפני אינטרנט בהקשר של SSO (שימוש במספר רב של מערכות באמצעות מפתח יחיד). "טענות" JWT משמשות באופן טיפוסי כדי להעביר את הזהות של משתמשים מאומתים בין "מספק הזהות" (Identity Provider) לבין נותן השירות (Service Provider), או כל סוג אחר של טענות (כלומר פריטי מידע) הנדרשים כחלק מתהליך עסקי כלשהו. מפתחות יכולים להיות גם מאומתים ומוצפנים.
JWT מסתמך על סטנדרטים קיימים של JSON: כמו : JWS (ראשי תיבות של JSON Web Signature) המפורסם כ-RFC 7515 ו JWE (ראשי תיבות של JSON Web Encryption) המפורסם כ-RFC 7516.

מבנה

להודעת JWT בדרך כלל יש שלושה חלקים: כותרת (header), תוכן (payload), חתימה (signature). הכותרת מזהה את האלגוריתם המשמש כדי ליצור את החתימה, לדוגמה:
header = '{"alg":"HS256","typ":"JWT"}'
HS256 מציין כי מפתח זה נחתם באמצעות HMAC-SHA256.
התוכן מכיל את ה"טענות":
payload = '{"user":"Edo Tzumer", "loggedInAs":"admin","iat":1422779638}'
כפי שהוצע בתקן JWT, חותמת הזמן תסופק ותקרא iat (ראשי תיבות של Issued at)
החתימה מחושבת על ידי קידוד base64 של הכותרת והתוכן ושרשורם של תו מפריד של נקודה ('.'):
key = 'secretkey'
unsignedToken = encodeBase64Url(header) + '.' + encodeBase64Url(payload)
signature = HMAC-SHA256(key, unsignedToken)
לכלול הכל יחד, החתימה מקודדת ב base64. שלושה חלקים נפרדים משורשרים באמצעות נקודות:
token = encodeBase64Url(header) + '.' + encodeBase64Url(payload) + '.' + encodeBase64Url(signature)
// The token is now:
eyJhbGciOiJIUzI1NiIsInR5cCI6IkpXVCJ9.eyJsb2dnZWRJbkFzIjoiYWRtaW4iLCJpYXQiOjE0MjI3Nzk2Mzh9.gzSraSYS8EXBxLN_oWnFSRgCzcmJmMjLiuyu5CSpyHI
פייבלס

עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
כל הדמויות מכל האגדות וסיפורי העם גרים בעולם רחב משלהן, שעליו מנסה להשתלט דמות מסתורית המכונה "היריב". על מנת להשיג את מטרתו מגייס "היריב" לשורותיו חלק מהדמויות ומלחמה רחבת היקף מתפתחת. שאר הדמויות מנסות להתנגד לניסיון ההשתלטות, אך כיוון שהן מסוכסכות ואין ביניהן שיתוף פעולה, הן נכשלות.
בעקבות הכישלון נהרגות חלק מהדמויות, חלקן בורחות ומתחבאות במקומות מסתור בעולמן, וקבוצה קטנה מצליחה לברוח לעולמם של בני האדם ולהקים שם קהילה קטנה. חברי הקבוצה ממנים ראש עיר (שאותו מייצגת שלגיה) כדי שיגן עליהם וירכז את המאמץ להשתלט בחזרה על עולמם. על מנת להגן על הקהילה קובעים ראש העיר ושלגיה מספר חוקים: דמויות שנראות כבני אדם יכולות לנוע בחופשיות בקרב בני האדם. דמויות שיכולות לעטות מראה של בני אדם יכולות גם הן לנוע בקרב האנשים, אך אסור להן להשתנות בחזרה לצורתן המקורית. דמויות שאינן נראות כבני אדם ואינן יכולות להידמות להם נשלחות אל "החווה", מקום מרוחק ודל-אוכלוסייה, שאותו אסור להן לעזוב.
בנוסף, כדי שכל הדמויות יוכלו לפעול יחדיו כדי להשתלט בחזרה על עולמן, כל הדמויות מקבלות חנינה מראש העיר. החנינה היא על פשעים שביצעו לפני המעבר לעולמם של בני האדם. כך למשל מקבל כחול הזקן חנינה על רציחת נשותיו; הזאב, מאגדות כמו כיפה אדומה, הזאב ושלושת החזרזירונים ועוד, מקבל חנינה על טריפת סבתה של כיפה אדומה על הריסת בתיהם של החזרזירונים, וכדומה.

הסדרה

הסדרה ויוצריה זכו במספר רב של פרסי אייזנר, כולל "הסדרה הטובה ביותר" בשנת 2003, "הסיפור בהמשכים הטוב ביותר" בשנת 2003, 2005 ו-2006, "האנתולוגיה הטובה ביותר" בשנת 2007 - על נובלה גרפית שעוסקת בסדרה, ו"הסיפור הקצר הטוב ביותר" בשנת 2007 - עבור אחד מהסיפורים באותה נובלה גרפית.
בעקבות הצלחת הסדרה נוצרה סדרת ספין-אוף בשם "Jack of Fables" שמתמקדת בדמותו של ג'ק (שמופיעה גם בסדרה זו) מ"ג'ק ואפון הפלא", "ג'ק וג'יל" ושאר אגדות.
אלי ליפסקר

קורות חיים

ליפסקר נולד בעיר כותאיסי שבמערב גאורגיה במשפחה בת ארבעה עשר ילדים להוריו, הרב השליח אריה זאב ומלכה ליפסקר. בט"ו בכסלו תש"ט עלה לישראל עם משפחתו. הוריו התיישבו תחילה במעברה בבאר יעקב, אך כעבור חודש עברו לבית נטוש ליד תחנת הרכבת בלוד, שם הקימו את ישיבת חב"ד. כמו כן, היו ממייסדי קהילת חב"ד בעיר.
הוא למד בתלמוד תורה חב"ד ובישיבת תומכי תמימים המקומית, בחורף תשי"ז נסע יחד עם אחיו שניאור זלמן ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית 770, שם התחיל ללמוד מוזיקה אצל מורה מקצועי ובהמשך בבית ספר למוזיקה, כשהדבר נודע להנהלת הישיבה הוחלט לסלקו מן הישיבה, כשנכנסה הנהלת הישיבה אל הרבי מלובביץ' למסור את הדו"ח על מצב הישיבה וסיפרו על החלטתם, הורה הרבי להשאיר אותו בישיבה ולעזור לו במימון ללימודי המוזיקה.
בשנת תשכ"ג התחתן עם לאה לבית בוקטמן, והתגורר בשכונת קראון הייטס.
ב-16 בפברואר 2017 נפטר ממחלה קשה, בגיל 76, ונטמן בבית הקברות היהודי על שם מונטיפיורי בניו יורק.
לליפסקר שני בנים ובת. אחיו, הרב בן ציון ליפסקר, היה רבה של ערד, אחיו הרב יוסף יצחק, שימש כשליח חב"ד בנצרת עילית.

קריירה

בשנת תש"כ, בהיותו בחור בישיבה, ביקשו ממנו להמציא רעיון מוזיקלי לתהלוכת ל"ג בעומר אצל הרבי מליובאוויטש, והוא הקים תזמורת של ילדים מתופפים שעברו מול הרבי בתהלוכה.
בשנת תשכ"ז הקים את מקהלת הילדים 'אלי והילדים', שהייתה המקהלה החרדית הראשונה בניו יורק. המקהלה הופיעה בקרב קהילות יהודיות ברחבי ארצות הברית וישראל, בין ילדי המקהלה היה הזמר אברהם פריד. אחד השירים המפורסמים של המקהלה היה "ישמחו". ליפסקר היה גם הראשון שהקליט את הניגונים החב"דים "פדה בשלום" ו"הנרות הללו" ועוד.
במסגרת עבודתו הוא הקליט את נוסח התפילה החב"די לימים הנוראים, שבתות וחגים.
בימים הנוראים היה ליפסקר חזן בבית הכנסת של הרבי מליובאוויטש, שאמר כי ליפסקר הוא "בעל המנגן שלי". בנוסף היה חזן בבתי כנסת בקהילות שונות בעולם, הוציא מספר אלבומים וכן השתתף כחזן אורח באלבומים נוספים, כמו ניח"ח ועוד.
ליפסקר אף היה חבר בוועדת הניגונים ליובאוויטש, ועדה שמטרתה היה לבחור ניגון אחד מבין לחנים רבים ל"ניגון השנה" על פרקו של הרבי ליום הולדתו וכתב תווים לספר הניגונים.
מרכז שיקום ואחזקה

היסטוריה

ראשיתו של מרכז שיקום ואחזקה 7100 הייתה בבית המלאכה הבסיסי (במ"ב, מבוטא: בית-מם-בית) 1 של שירות התחבורה, שהוקם בסערת הקרבות של מלחמת העצמאות במגרשי התערוכה ליד נמל תל אביב. באוגוסט 1948 עבר במ"ב 1 לצריפין, ובינואר 1949 שונה שמו לבמ"ב 681. בספטמבר 1949, עם ביטול חיל התחבורה, הוכפף הבסיס לחיל הטכנאים. באפריל 1951 הפכה מפקדת חיל הטכנאים למפקדת קצין החימוש הראשי. עם הארגון-מחדש של אגף האפסנאות והמעבר למרכזים לוגיסטיים הוכפף במ"ב 681 ישירות לאגף האפסנאות, והפך באוגוסט 1966 למרכז שיקום ואחזקה 681. בינואר 1972 שונה שם המרכז למש"א 7100. בשלבי התפתחותו השונים היו יחידות המשנה שלו ממוקמות בצריפין, בבית דגן, בתל השומר ובקריית שאול, עד שהתגבש מבנהו הנוכחי.
במש"א 7100 בתל השומר נמצא פס הייצור של טנק המרכבה והחל מ-1979 יוצרו בו למעלה מאלף טנקים מהדגמים השונים של הטנק, החל במרכבה סימן 1 וכלה במרכבה סימן 4.
בתקופת האינתיפאדה השנייה התקין המרכז מיגון קונכייה (תא מפקד עם חלונות מזכוכית משוריינת) לטנקי מרכבה ונגמ"שי אכזרית. כמו כן הסב טנקי מרכבה סימן 3 לתצורת LIC שנועדה לעימות נמוך עצימות.
המרכז פיתח יחד עם תע"א את המיגון של דחפורי D9R ומאוחר יותר פיתח והתקין על הדחפורים מיגון כלוב נגד רקטות נ"ט תוך פרק זמן קצר ביותר, ועל הישג זה זכו בפרס מפקד זרוע היבשה לשנת 2006.
מרכז השיקום בחיפה, בשמו הקודם במ"ב (בתי מלאכה לבדק) הוקם בשלהי מלחמת השחרור בשטח בסיס צבאי בריטי. בעבר עברו בו פסי רכבת ששימשו להובלת ציוד אל ומהמרכז.
ב-2017 זכתה היחידה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בבית הטכנולוגיה.
הום סנטר

היסטוריה

הום סנטר נוסדה בנובמבר 1992 על ידי לוי קושניר והצטרף אליו כשותף יוסף (ספי) שלגי (בעל השליטה בקבוצת הנדל"ן מליבו). אהרון מידן שימש מאז הקמתה ועד שנת 2005 כמנכ"ל החברה.
בשנת 1995 הונפקה הרשת בבורסת נאסדאק בניו-יורק וב-1998 בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בסוף 1999 רכש אליעזר פישמן, שכבר החזיק ברשת "עשה זאת בעצמך" בשם "הנדימן", את השליטה את השליטה בחברת בילו, שהחזיקה במחצית ממניות הום סנטר, מידי לוי קושניר, ספי שלגי ואחי טייבר ובתחילת 2000 רכש עוד 38% מהבעלות מידי רשת הריבוע הכחול. במקבל מכר פישמן את הבעלות על הנדימן לחברת בילו והסב 17 סניפים של הנדימן לסניפי הום סנטר.
בשנים הראשונות לפעילות החברה, חנויות הרשת התאפיינו בחנויות קטנות יחסית וללא חלוקה ייעודית למחלקות שונות. במרץ 2001 הום סנטר התחילה לשווק שירותי תיקונים ושיפוצים מעבר למוצרים הנמכרים בחנויות הרשת.
בשנת 2003 החברה פתחה לראשונה מספר חנויות בקונספט "סופר הום סנטר" שהן גדולות במיוחד עם חלוקה והתמחות במספר מחלקות שונות. ביולי 2003 רכשה הרשת את חברת "בסט ביי" שהייתה עד אז בבעלות משפחת שטראוכלר, והעבירה מספר סניפי "בסט ביי" לתוך סניפי "הום סנטר" במתכונת של חנות בתוך חנות. מנכ"ל הום סנטר, אהרון מידן מונה גם למנכ"ל רשת "בסט ביי". בינואר 2004 הרשת התחילה לשווק גם מוצרי חשמל גדולים, כגון מקררים, מכונות כביסה וכדומה.
בינואר 2005 פרש מידן מניהול רשת "בסט ביי".
ובהמשך אותה השנה מונה מידן ליו"ר החברה ובמקומו מונה למנכ"ל החברה דוד ביקובסקי.
בדצמבר 2008 מנכ"ל החברה, דוד ביקובסקי, פרש מניהול החברה.
בשנת 2009 מונה למנכ"ל החברה רביב ברוקמאייר שנשאר בתפקיד זה עד יוני 2012. לאחר מכן, בעקבות פרישת ברוקמאייר מניהול החברה, חזר מידן לנהל את החברה שנה נוספת, בנוסף להיותו יו"ר החברה, עד יוני 2013 שאז פרש מתפקידו כמנכ"ל החברה, ואלי גידור מונה למנכ"ל הרשת.
באפריל 2012 פתחה הרשת, חברת בת שמפעילה רשת סלולרית וירטואלית, בשם "הום סלולר" ואודי מארצי מונה למנכ"ל החברה.
בשנת 2013 היה המחזור של הרשת 750 מיליון ש"ח והיא הפסידה 25 מיליון ש"ח. חוב החברה עמד על 330 מיליון ש"ח.
בשנת 2014 מחזור החברה עמד על 910 מיליון ש"ח. מנכ"ל החברה ניסה למכור אותה ללא הצלחה לגורמים שונים.
בשנת 2015 הורד דירוג האשראי של החברה ל-BB. בעל השליטה בחברה שילם בעצמו חלק מחובותיה בסך 145 מיליון ש"ח.
בשנת 2016 נפתחו בתוך סניפי הום סנטר 18 חנויות של חברת "סולו" לממכר אביזרים לרכב במתכונת של חנות בתוך חנות.
כיום רשת הום סנטר מונה 48 סניפים, מתוכם 5 סניפים בקפריסין.
מרים עזורי

ביוגרפיה

עזורי נולדה וגדלה בבריסל שבבלגיה, בת לאב מהנדס חשמל ואם עקרת בית. הייתה חברה בתנועת השומר הצעיר ובגיל 16 ביקרה בישראל במהלך מחנה קיץ בקיבוץ בית ניר. בגיל 18 עלתה בגפה לישראל. היא סיימה תואר ראשון ושני בביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. 
בתום לימודיה התגייסה למשטרת ישראל ושירתה במחלקת הזיהוי הפלילי. תחילה שירתה במעבדה הביולוגית ולאחר מכן במעבדה האנליטית לזיהוי סמים. שימשה סגן ראש המעבדה האנליטית וראש מעבדת פיתוח טביעות אצבעות. במהלך תפקידה זה סייעה לפענוח רצח רחבעם זאבי באמצעות שימוש ראשון בפיתוח של שיטה כימית חדשה לחשיפת טביעות אצבע.
ב-2006 מונתה לראש מחלקת סיוע מרחבי בדרגת ניצב משנה, וב-2012 מונתה לראש מחלקת המעבדות. באפריל 2013 קודמה לראש החטיבה לזיהוי פלילי בדרגת תת-ניצב והיא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה.
עזורי אם לארבעה ילדים. אחיה הצעיר הוא פרופסור דניאל זייפמן.
ג'ון ברימן

קורות חיים

ברימן נולד במק'אלסטר שבאוקלהומה. אביו היה ספסר קרקעות. בגיל 12 היה עד להתאבדותו של אביו ביריית רובה. חוויה זו רדפה אותו לאורך חייו והשפיעה עמוקות על יצירתו. אימו נישאה מחדש שלושה חודשים לאחר מות האב, והמשפחה עברה להתגורר בניו יורק. ברימן למד באוניברסיטת קולומביה והצליח בלימודי הספרות.
בגיל 25 החל ללמד באוניברסיטה, ולצד כתיבת השירה פיתח קריירה אקדמית מזהירה. הוא כתב עבודות נחשבות על שייקספיר, וולט ויטמן, סול בלו ועוד, ונחשב למורה מבריק ומרתק. בגיל 43 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת מינסוטה, אבל הדיכאון והאלכוהוליזם שמהם סבל שיבשו את חייו; הוא נהג להתאשפז בשל מצבו לפחות אחת לשנה.
את עיקר פרסומו קנה בעקבות פרסום "77 שירי חלום", שעליו זכה בפרס פוליצר. בשנת 1968 פרסם את הכרך השני של "שירי חלום", ומהדורה מאוחדת של השניים יצאה לאור שנה לאחר מכן. ברימן יצר בתוך מסגרת צורנית מגבילה: "שירי חלום" בנויים כל אחד משלושה בתים בני שש שורות מחורזות. כל שיר מתאר באופן אסוציאטיבי רגש המתעורר בדמות המרכזית, הנרי - אדם יצרי וחסר עכבות - לנוכח אירוע יומיומי.
בשיר חלום מס' 76, "הווידוי של הנרי", כותב ברימן:
in a modesty of death I join my father

who dared so long agone leave me.

A bullet on a concrete stoop

close by a smothering southern sea

spreadeagled on an island, by my knee.

—You is from hunger, Mr Bones.
אריה זקס כתב במבוא לתרגום 39 מ"שירי חלום" (מתוך קרוב ל-400): "ברימן עשה לשפה האמריקנית מעשה שכרות. הוא המציא לשון שירה שנתנה לו חופש משכר". כמתרגם נטל לעצמו זקס חירות יצירתית גדולה והיה "יותר ברימן מברימן" בהכניסו לתרגום שיבושי לשון שלא היו כלל במקור.
ב-1970 ביצע ברימן תפנית נוספת בסגנון יצירתו ב"אהבה ותהילה". הסגנון הדיבורי המופגן והרמיזות המיניות המתריסות זכו לביקורת שלילית ברובה, אך היוו מקור השראה למשוררים צעירים.
הניו יורק טיימס הגדיר את סגנונו המיוחד במילים: "ג'אזי, רצוף תפניות משונות ותחביר מעוקם". כשהתבקש להסביר את סגנונו שובר המוסכמות אמר ברימן: "I set up The Dream Songs as hostile to every visible tendency in both American and English poetry."
בגיל 58 קפץ אל מותו מגשר שדרות ואשינגטון במיניאפוליס שבמינסוטה. יצירתו האחרונה, "הזיות וכו'", ראתה אור לאחר מותו.