דב רביב

דב רביב (נולד ברומניה בשנת 1937) הוא מהנדס ישראלי, שהיה מנהל מפעל מלמ של התעשייה האווירית (בין השנים 1978–1991). רביב הוא בוגר הטכניון בהנדסה אווירונאוטית. רביב נחשב לאבי תוכניות הטילים, המיירטים הכבדים והמשגרים של מדינת ישראל.

ביוגרפיה

בשנת 1969 הוקמה מינהלת תוכניות צבאיות בתעשייה האווירית. דב רביב הצטרף למינהלת כראש ענף ניסויי טיסה של פרויקט ביטחוני מרכזי במסגרת המינהלת. בין השנים 1972 ל - 1978 עמד רביב בראש המינהלת (החליף בתפקיד את יוסף מעיין). בשנת 1982 אוחדה המינהלת עם מפעל מלח"מ (לימים - מל"מ). רביב היה רס"ן בחיל האוויר, עת הוצב כאחראי לחלק מהמיזמים שהיו אז בפיתוח. בסוף שנות השישים שב ארצה לאחר השתלמות בתחומים שונים שביצע במסגרת מפעל דאסו הצרפתי.
על אישיותו וסמכותו המקצועית של רביב כתב תא"ל מיל. עוזי עילם:
..."דב היה מהנדס אווירונאוטי מוכשר שידע לעסוק בכל שלבי התכנון של מערכות הטיל. ידו הייתה בכל, והאנשים הלכו בעקבותיו בלא היסוס. לדב היה ביטחון עצמי שנראה לעיתים מוגזם, אך לאורך הדרך הוכיח עצמו כמוצדק. הוא ניחן בכריזמה ובכשרון שכנוע יוצא דופן שהופעל לכל הכיוונים. היה בדב שילוב של שליטה בפרטים הטכניים של ההצעות לפרויקטים, שביקש לאשרם, והפגנה של ביטחון עצמי מהפנט"....
"דב רביב הצליח, שנים לא רבות לאחר שפרויקט משגרי הלוויינים יצא לדרך, לשכנע אותנו ואת האמריקאים ביכולתו לפתח טיל נגד טילים שכונה "חץ". לא פלא שהכינוי "מר חץ" דבק בו..."
במקביל לוירטואוזיות הטכנית של דב רביב וכשרון השיכנוע הייחודי שלו, שבא לידי ביטוי בארץ ובעולם, הוא הפך את מפעל מל"מ מגורם ייצור והרכבה למפעל פיתוח טכנולוגי מתקדם מהשורה הראשונה בעולם שעוסק במגוון תחומים לרבות מערכות אופטיות, תקשורת, פנלים סולריים, אמצעי אימון ותחקור ועוד. בתקופתו צמח המפעל ושילש עצמו בצוות עובדים צעיר ויצירתי.

פיתוח השביט

בהנהגתו כמנהל מלמ פותח משגר הלוויינים הישראלי - שביט. דב רביב התניע את המיזם המורכב ביותר הזה והביא להשלמתו תחת ניהולו מיומו הראשון של המיזם, תוך התגברות על פערי ידע גדולים, סיכוני פיתוח וסד של זמנים ותקציבים. בעידודו ותמיכתו פעל צוות נרחב של מהנדסים במלמ (ומפעלים נוספים) שהגשימו את החזון של פיתוח יכולת שיגור חללית עבור מדינת ישראל, והעמידו משגר מוכן לשיגור בספטמבר 1988, ששיגר לחלל בהצלחה את לוויינו כבר בניסיון הראשון.

פרויקט החץ

דב רביב היה מנהל מפעל מלמ בעת התחרות בין התעשייה האווירית לרפאל על פיתוח טיל להגנה מפני טילים בליסטיים, במסגרת שיתוף הפעולה בין ישראל לארצות הברית בנושא. הצעתו של רביב גברה על זו של רפאל, והתעשייה האווירית זכתה בחוזה לפיתוח הטיל חץ. רביב היה הכוח המניע של המיזם, במסגרת מפעל מלמ, והוא ריכז צוות מהנדסים ייחודי למימוש חזונו יוצא הדופן, שכיוון לאטימות גבוהה מפני טילים בליסטיים.
לגבי ההיבטים של פיתוח החץ, כתב רביב:
"...הגעתי למסקנה שפיתוח מערכת הגנה הרמטית מוחלטת - לא 75% ולא 87% אלא 100% הגנה מפני טילים בליסטיים, ובעיקר מפני טילים הנושאים נשק גרעיני - תהיה תעודת הביטוח לקיומה של מדינת ישראל.
כל החישובים מאחורי פיתוח החץ היו קשורים במצב הגאופוליטי ובחשש שמדינת ישראל תושמד במכה אחת וראשונה. מכך נבע המפרט הבסיסי שעל פיו פיתחתי את עקרונות מערכת החץ, וזאת מבלי שמישהו בצבא או במערכת הביטחון יכתיב מפרט מהסוג הזה למערכת. חשבתי שמדינת ישראל והעם היושב בציון זכאים להגנה אולטימטיבית".
"הטיל עצמו נועד לענות על הדרישות הבסיסיות וזה קבע את האיפיון שלו כטיל דו שלבי לטווח ארוך ולגובה רב...קבעתי שתהיה לו יכות ניהוג בחלל, דיוק פגיעה רב - את הדרישה הזו קבעתי כיעד של יכולת היירוט של החץ. היעד הזה הושג והוא ייחודי. ... הגישה הבסיסית שלי הייתה שהתכנון והפיתוח יהיו רובוסטיים, כך שלאחר שהרש"ק הצליח להשמיד את המטרה - המאסה של הטיל תגיע ותיצור יתירות בהשמדה. מהנדסי הבקרה של מלמ הצליחו להשיג את הדבר הזה אשר הוכח גם בניסויים"
משה אור-טס, מי שהיה ראש חטיבה (במסגרתה היה גם מפעל מלמ) בעת פיתוח החץ, כתב:
...."תוכנית פיתוח החץ יצאה לדרך. עם חתימת החוזה עם הממשל האמריקאי, החלה עבודת הפיתוח של המדגים הטכנולוגי....גב רביב הפגין בכל שלב ביטחון עצמי רב ביכולת מלמ למלא בהצלחה את כל היעדים שהוצגו בפני האמריקאים. למרות עיסוקיו הנוספים כמנהל מפעל מלמ, הופיע דב רביב כמוביל הפיתוח מול כל גורמי החוץ במערכת"....
"במהלך כל הפיתוח קיימתי עם דב רביב דיונים בנושאים מגוונים הקשורים בתוכנית וקיבלתי דיווחי התקדמות בכל החתכים. הביצוע התקדם על פי אבני הדרך שבתוכניץ העבודה".... גיליתי שלא היה גבול למסירות ולמפגן היכולות של צוות הפיתוח, בניהולם של דב רביב ויוסי זק, מנהל הפרויקט".
אריה הרצוג, מי שכיהן כראש מינהלת חומה, כתב כי "אין ספק שההובלה של תוכנית החץ על ידי דב רביב והיכולות האישיות שלו היו דומיננטיות בשלב הראשון..."

משפט ומאסר

על רקע מחלת רעייתו, קשיים משפחתיים נוספים, התגלתה בשנת 1990 בגופו של דב בעיה בריאותית לא פשוטה. בגינה יצא לטיפולים בחו"ל למספר חודשים תוך שהוא נערך לניתוח. מנקודה זו חלה הסתבכות שבסופה רביב הורשע בעבירות של שוחד, מירמה והפרת אמונים, ונגזר עליו מאסר של שנה וחצי. פסק הדין, מאפריל 1993 קבע, כי רביב קיבל שוחד בסך 175 אלף דולר מבעלי חברת ארמדה הקנדית, ביל היפס. ארמדה נבחרה על ידי רביב כספק יחיד של כלי הרכב לפרויקט כאשר כיהן רביב כמנהל מפעל מל"מ. רביב טען, כי אמנם קיבל את הכסף מידי היפס, אך היה זה תשלום תמורת עבודת ייעוץ פרטית שסיפק לארמדה. הוא הודה, כי לא קיבל אישור מתע"א, לביצוע עבודות פרטיות בעת העסקתו בחברה.
רביב טען, כי אמנם קיבל את הכסף מידי היפס, אך היה זה תשלום תמורת עבודת ייעוץ פרטית שסיפק לארמדה. הוא הודה, כי לא קיבל אישור מתע"א, לביצוע עבודות פרטיות בעת העסקתו בחברה. בפסק הדין של השופט אמנון סטרשנוב נקבע, כי "המדובר במתן ברור ומובהק של שלמונים. נושא הייעוץ הוא כסות בלבד, שבה חפץ הנאשם לכסות את עובדת קבלת הכספים על ידו, שלא כדין וללא היתר. גירסתו של רביב מפוקפקת ומעורערת בעינה לחלוטין, ואין היא ראויה לכל אמון". לדעת סטרשנוב, היפס שילם לרביב על מנת לשמור על הקשרים העסקיים עם מל"מ, בבחינת "שלח לחמך על פני המים". עוד נקבע, כי גם אם היה רביב מעניק שירותי ייעוץ לארמדה, עדיין היה התשלום שקיבל ממנו בבחינת שוחד.
ביהמ"ש המחוזי זיכה את רביב מחמת הספק מאשמת ניסיון לקבל דבר במירמה. על פי כתב האישום, הוא ניסה לקבל מתע"א במירמה 500 אלף דולר, בטענה שהכסף מיועד לתשלום שוחד לאישיות בכירה במדינה דרום אמריקנית, כדי לקדם מכירה של תע"א באותה מדינה. סטרשנוב דן את רביב ל-4 שנות מאסר, מהן שנתיים בפועל. ביהמ"ש העליון דחה את עירעורו, הן על הרשעתו והן על חומרת העונש. רביב הגיש בקשת חנינה לנשיא המדינה, וזה קיצר את עונש המאסר שלו.