google/wiki40b huggingface dataset:
מרוץ 6 השעות של סילברסטון

היסטוריה

מרוץ סילברסטון נוסד בשנת 1976 כדי להוות חלק מתחרות אליפות העולם למכוניות ספורט של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). בשנת 1975 בוטל המרוץ הבריטי המסורתי בשנים ההן של האליפות אשר היה מתקיים במסלול המרוצים ברנדס האטץ' (Brands Hatch) במחוז קנט עקב עבודות לשדרוג המסלול, ובעקבות זאת לא התקיים מרוץ בשנה זו בבריטניה לראשונה מאז 1966. התוכנית הייתה לייסד מרוץ סיבולת בן 6 שעות חדש אשר יתקיים במסלול סילברסטון ויהווה תחליף למרוץ שבוטל על מנת שבריטניה תוכל לחזור ולארח את אליפות העולם ולהוות חלק ממנה.
המרוץ הראשון שהתקיים נערך במתכונת מצומצמת מאחר שכמה מן הקבוצות המשתתפות באליפות העולם בחרו שלא להתחרות במרוץ. את מרוץ זה ניצחו הנהגים הבריטיים ג'ון פיצפטריק וטום וולקינשואו מקבוצת ב.מ.וו. במרוץ שנת 1977 גדל מספר הקבוצות המשתתפות כאשר את מרוץ זה ניצחו הנהגים ג'קי איקס ויוכן מאס מקבוצת המרוצים הפרטית מרטיני רייסינג במכונית הפורשה 935 כמו גם את המרוץ בשנה שלאחר מכן, ובכך הפכו לנהגים הראשונים אשר זכו בניצחון שנתיים ברציפות. את מרוץ 1979 ניצחה קבוצת המרוצים הפרטית גלו במכונית פורשה 935 זאת לאחר שהמכונית של קבוצת פורשה הרשמית אשר הובילה ברוב שלבי המרוץ התרסקה והותירה לה את הניצחון במרוץ.
מרוץ 1980 זכור במיוחד כאשר היה המרוץ הראשון בו ניצחה מכונית אבטיפוס ייעודית, מכונית הדה קדנה לולה-פורד על ידי אלן דה קדנה הבריטי אשר שימש כנהג במרוץ הביתי, בנוסף להיותו בעלים הקבוצה, מתכנן ויצרן המכונית. 
בשנת 1982 נוסדה באליפות העולם קטגוריית C הבכירה (LMP1 כיום) למכוניות אבטיפוס ייעודיות אך למעשה בשנה זו ניצחה במרוץ דווקא קבוצת לנצ'יה על ידי מכונית מגרופ 6 הקודמת. בשנת 1983 ניצחה בפעם הראשונה מכונית מקטגוריית C כאשר הנהגים דרק בל ושטפן בלוף מקבוצת פורשה ניצחו במרוץ על ידי מכונית הפורשה 956. פורשה חזרה להציג דומיננטיות במרוץ לאחר שניצחה שוב פעמיים נוספות בשנים 1984–1985 על ידי הנהגים ג'קי איקס ויוכן מאס. 
למעט שנת 1989 בה התקיים המרוץ במסלול דונינגטון, בין השנים 1986–1991 קבוצת יגואר ניצחה במרוץ 5 פעמים ברציפות כאשר היא עושה זאת מול הקהל הבריטי המקומי.

מיתוג ופורמט

מרוץ סילברסטון נוסד במקור כמרוץ האורך 6 שעות. בין השנים 1983–1988 שונה פורמט המרוץ משעתי לפורמט מרחק ושמו של המרוץ שונה למרוץ 1000 ק"מ של סילברסטון. בשנת 1989 הועבר קיום המרוץ למסלול דונינגטון, וחזר לסילברסטון בשנת 1990 בפורמט מרוץ מקוצר ל-480 ק"מ. בשנת 1991 קוצר המרוץ ל-430 ק"מ, בשנת 1992 הוארך ל-500 ק"מ והייתה זו גם השנה האחרונה בה התקיים המרוץ עד לשנת 2000 כאשר חודש באופן חד פעמי בפורמט 500 ק"מ. בשנת 2004 חודש קיום המרוץ שוב ועד לשנת 2010 נערך בפורמט מרחק 1000 ק"מ. בשנת 2011 חזר המרוץ לגרסתו המקורית כאשר הפורמט חזר להיות שעתי בן 6 שעות.
ג'ון מיינרד קיינס

ביוגרפיה

קיינס נולד בקיימברידג' שבאנגליה למשפחה אמידה. אביו, ג'ון נוויל קיינס, היה כלכלן חשוב בזכות עצמו, וקיינס הלך בעקבותיו ולמד כלכלה בקיימברידג' והורה בקינגס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'. מלבד היותו איש אקדמיה בולט, קיינס צבר הון בעסקיו הפרטיים במסחר במטבע חוץ ובסחורות. קיינס היה אדם רב-גוני ובמשך תקופה ארוכה הוא נמנה עם חוג האינטלקטואלים והאמנים הלונדוני שנודע בשם "קבוצת בלומסברי".  הוא היה ביסקסואל, וניהל פרשות אהבים הן עם גברים (דוגמת הצייר מרק גרטלר) הן עם נשים, ולאחת מהן - הבלרינה הרוסיה הנודעת לופולובה - היה נשוי.
קיינס חזה את מלחמת העולם השנייה שנים לפני פריצתה. מעורבותו בענייני ממשל הובילה אותו להיות חבר במשלחת הכלכלית של בריטניה במשא ומתן לשלום בוורסאי בתום מלחמת העולם הראשונה. ואולם הוא התפטר מתפקידו זה לאחר שהרגיש כי הסכם הפיצויים שנכפה על גרמניה היה בלתי סביר ודרקוני. מיד עם פרישתו מהמשלחת כתב את ספרו רב-המכר "ההשלכות הכלכליות של השלום", ובו התריע על כך שתנאי הכניעה שנכפו על גרמניה בחוזה ורסאי יתרמו ליצירת משבר כלכלי חמור במדינה זו, מה שיוביל לדעתו למלחמה נוספת באירופה, כפי שאכן קרה.
ראשי מדינות כצ'רצ'יל וכרוזוולט נסתייעו בו רבות, ומעורבותו בניסוח הסכם ברטון וודס לאחר מלחמת העולם השנייה הניחה את התשתית להקמת קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי.
גבעת יואב

מקור השם

היישוב הוקם בשנת 1968 ונקרא על שם יואב שחם, שנפל בפעולת סמוע בדרום הר חברון בשנת 1966.

גאוגרפיה

היישוב נמצא במדרון היורד מרמת הגולן לכנרת בגובה של 320 מטרים מעל פני הים (530 מטרים מעל פני הכנרת). היישוב נמצא כ-4 קילומטרים מזרחית לחוף הכנרת.

כלכלה

כלכלת היישוב מתבססת על גידולי שלחין: הדרים, זיתים, בננות וענבים לייצור יין ומאכל. כמו כן ביישוב כ-22 רפתות משפחתיות לייצור חלב ובשר בקר, ולולי פיטום תרנגולי הודו.
ליישוב שטחי מרעה שגודלם כ-24,000 דונמים. 
בנוסף, היישוב מתפרנס גם מתיירות חקלאית: כפר אוהלים מונגולי, צימרים, מרכז מבקרים לשמן זית ומרכז מבקרים ליצור שופרות.

קהילה

הקהילה במושב גבעת יואב היא קהילה חילונית המקיימת חיים שיתופיים ומשפחתיים. תושבי המקום נהנים מאירועי תרבות המאורגנים על ידי הקהילה בגבעת יואב והמועצה האזורית ובכללם פסטיבלים, ירידים, הרצאות וימי תרבות. המושב שוכן בסמוך ליישוב בני יהודה, בו נמצאים המרכזים התרבותיים והמסחריים של אזור דרום הגולן.
פסטיבל קולנוערבי

חזון הפסטיבל

פסטיבל הקולנוע ייצור שיח בחברה הערבית בישראל סביב סוגיות מורכבות וחשובות הקיימות בה.
בני נוער מהחברה הערבית ברחבי הארץ, יצאו למסע יצירה קולנועי. באמצעות הסרטים, הם יחקרו סוגיות חברתיות ויביטו אל עבר עתיד טוב יותר. הם יצמחו, יתפתחו ויתגבשו לקבוצות מנהיגות משפיעות היוצרות סרטים לקהילה בה הם חיים.

רציונאל

טיפוח מנהיגות, יזמות ומעורבות חברתית:
אירוע הפסטיבל והתהליך המקדים לו יהוו פלטפורמה מעשית ליצירת קהילת מנהיגים, יוצרים ויזמים צעירים בחברה הערבית.

יוזמי הפסטיבל

ג'לאל ספדי, מנהל מינהל חברה ונוער בחברה הערבית במשרד החינוך ועופר סלע, המנכ״ל של המרכז הארצי לווידאותרפיה. ספדי: "אלה סרטים שיצרו בני נוער בעצמם. כתבו, הפיקו וצילמו. 500 בני נוער לקחו חלק בפרויקט ששם על השולחן, בשקיפות, את הבעיות הכי קשות של החברה הערבית. הם מסתכלים לנו כאן בעיניים ואומרים- החברה שלנו מדרדרת. היום הם 500, מחר הם יהיו 10,000. ומכאן יבוא השינוי".
עופר סלע, מנהל המרכז הארצי לווידאותרפיה, הוסיף כי: "היום התקיים פסטיבל הקולנוע הערבי הראשון לבני נוער בחברה הערבית. לפסטיבל הגיעו 500 בני נוער מכל הארץ- מהפזורה הבדואית בדרום ועד סחנין שבצפון, כדי להשמיע את קולם באמצעות הסרטים שיצרו. הם צועקים מסרים על קבלת האחר, די לאלימות, שוויון זכויות ויחס מכבד לנשים וקריאות נגד בריונות ברשת. הסרט שנבחר לפתוח את הפסטיבל, 'האומץ לדבר', של קבוצת כבדי שמיעה מכפר קאסם, קורא לקבלת החירשים, ומעלה פניה וזעקה לקבלת האחר והשונה. בין הסרטים, אפשר גם למצוא קבוצת נערות מהפזורה הבדואית, בה לא ברור מאליו שנותנים לנשים להביע את דעתן ובטח ובטח שלא להצטלם. זה הוא פסטיבל פורץ דרך, שההצלחה שלו היא מעל המצופה".

המרכז הארצי לווידאו תרפיה

המרכז הטיפולי הראשון בארץ ובעולם לווידאותרפיה. ייחודיות המרכז היא בכך שהוא מהווה מקור ליצירת סרטים ביחד עם צוות ומרכז טיפולי המוביל את תהליכי היצירה של הסרטים והופכים את התהליך לתהליך פנימי אישי או קבוצתי שמוצא בהמשך לקהילה. תפיסת עולם זו מיושמת בפסטיבל על ידי השילוב בין היציאה של הנערים לקהילה אחרי שעברו תהליך קבוצתי רגשי. במרכז פותח מודל מיוחד המשלב אנשי קולנוע וטיפול היוצרים תהליכים משמעותיים המסייעים לבני נוער בעשרות מוסדות טיפוליים רחבי הארץ. המרכז פועל בפיקוח ובשיתוף פעולה עם משרד החינוך ומחלקות החינוך והרווחה ברחבי הארץ, כאשר עד היום העביר מאות סדנאות שנגעו באלפי משתתפים.
מירון ראובן

ביוגרפיה

ראובן נולד בקייפטאון שבדרום אפריקה, ובשנת 1974 עלה לישראל. בשנת 1980 התגייס לצה"ל ושירת בחיל האוויר עד לשנת 1983. לאחר שירותו הצבאי למד דיפלומטיה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1988 הצטרף ראובן לשירות במשרד החוץ וכיהן בתפקידים שונים. תחילה עבד במחלקה לענייני אירופה במשרד ובמחלקת המידע. בשנים שלאחר מכן יצא לדרום אמריקה ועסק בתפקידם שונים בשגרירויות ישראל במקסיקו ובצ'ילה. בשנת 1997 שב לישראל והיה מנהל מחלקת יהדות התפוצות ומנהל המחלקה לענייני הפלסטינים. בין השנים 2000–2002 היה שגריר ישראל בפרגוואי ובין השנים 2002–2003 בבוליביה.
לאחר תקופה שהיה מנהל המחלקה לענייני אמריקה הלטינית והאיים הקריביים במשרד החוץ, מונה ראובן בשנת 2007 לשגריר ישראל בקולומביה. בספטמבר 2010 מונה לכהן כממלא מקום השגריר באומות המאוחדות. מינויו היה פשרה בין ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר החוץ אביגדור ליברמן שלא הגיעו להסכמה על זהות השגריר באו"ם. במרץ 2011 סיים את שירותו באו"ם.
בשנת 2015 מונה לתפקיד ראש הטקס במשרד החוץ.
ראובן גרוש ואב לשתי בנות.
פלוויה יוליה הלנה

פלוויה יוליה הלנה (ביוונית Φλαβία Ιουλία Ελένη), הידועה גם כהלנה הקדושה, הלנה מקונסטנטינופול או הלנה אוגוסטה (248-329), הייתה אשתו של קונסטנטיוס כלורוס, מקיסרי האימפריה הרומית, ואמו של הקיסר קונסטנטינוס הראשון, שהיה הקיסר הרומי הראשון שהתנצר. הלנה ידועה בנצרות האורתודוקסית והקתולית בליבה הרחום.

האגדה הנוצרית על הלנה

על פי המסורת הנוצרית, שאין לה תמיכה עובדתית של ממש, נשלחה הלנה לירושלים על ידי בנה קונסטנטינוס הראשון, שהיה לקיסר הרומי הנוצרי הראשון, וכך זכתה לשם כעולה לרגל הראשונה. בביקורה תרה הלנה אחר הצלב האמיתי - זה שעליו נצלב ישו. לפי המסורת הנוצרית היא אספה את היהודים וביקשה כי ישלחו אליה את אלף המלומדים ביותר מביניהם. עם כינוסם של אלו ביקשה שיבחרו בחמש מאות המלומדים ביותר מביניהם ומהם וכך, אט אט, ניסתה לצמצם את הקבוצה למלומדת יותר, עד שנשאר רק היהודי המלומד ביותר, יהודה קיריאקוס שמו. יהודה הבין את רצונה והזהיר את היהודים לא לגלות על מקום הימצאו של הצלב, כי מציאתו תגרום לפגיעה ביהדות. יהודה אמר להלנה כי אין הוא יודע על מקום הצלב. הלנה ציוותה להשליך אותו לבאר יבשה ולאחר שבוע ימים, כאשר היה רעב ומפוחד, התפלל לאלוהים ומקום הצלב נגלה לו. הלנה שלחה למקום זה שליחים ובמקום נתגלו שלושה צלבים - האחד היה של ישו והשניים האחרים של הגנבים שנצלבו עמו. יהודה הציע כי יניחו צלבים אלו על אדם מת וכאשר הניחו אותם קם המת לתחייה.
בעקבות הנס נטבל יהודה לנצרות, והיה לבישוף ירושלים. במקום מציאת הצלבים הוקמה כנסיית הקבר.

מבנים שמזוהים עם הלנה

הלנה הייתה אחראית לבניית כנסיית הקבר בירושלים, כנסיית אברהם באלוני ממרא, וכנסיית המולד בבית לחם. בהר הזיתים בנתה הלנה את כנסיית האלאונה, מעל המערה בה, לפי המסורת, לימד ישו את השליחים, התנבא בה על חורבן ירושלים ועלה השמיימה. כמה שנים אחרי כן, אישה רומאית עשירה בשם פומניה בנתה את כנסיית העלייה קרוב לכנסיית האלאונה, שמשמשת כיום במסורת הנוצרית כמקום לימוד השליחים בלבד. אחרי הרס האלאונה בשנת 614 היא לא נבנתה מחדש ועל הריסותיה נבנו שתי כנסיות חדשות: כנסיית פטר נוסטר וכנסיית הקרדו.
רוזלי נף

רוזלי נף (בצרפתית: Rösli Näf;‏ 1911, גלרוס  ‏- 1996), הייתה מנהלת מעון ילדים וחסידת אומות העולם משווייץ שפעלה בצרפת.

קורות חיים

נף ניצלה את שליטתה בשפות כדי לעבוד במספר מקומות. היא עבדה בתור עוזרת בית בז'נבה ולוגנו והתגוררה שנתיים בבריטניה. במסגרת הכנה ללימודי סיעוד הייתה נף בסנטוריום בדאבוס במרפאה פסיכיאטרית במיירינגן  ובבית החולים הפסיכיאטרי באוניברסיטת ציריך. שם סיימה את לימודיה וקיבלה הסמכה בתור אחות.
בין השנים 1939-1937 עבדה עם אלברט שווייצר בגבון. לאחר שובה לשווייץ החלה לעבוד בארגון בארגון סיוע לילדים, ומטעמו נשלחה לצרפת.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

בסוף 1940, לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה, מונתה נף בתור מנהלת בית היתומים בטירה שאטו דה לה היל (Château-de-la-Hille) בארייז'. בית היתומים נוהל על ידי הארגון "סיוע שווייצרי לילדים" (Secours Suisse aux Enfants) אותו הקים מוריס דובואה. ארגון זה היווה סניף של הצלב האדום השווייצרי. בין שוכני בית היתומים היו 120 ילדים יהודים שנמלטו מגרמניה לבלגיה אחרי ליל הבדולח.
באוגוסט 1942 פשטה המשטרה הצרפתית על בית היתומים, עצרה את כל הילדים היהודים מעל גיל 16 וגירשה אותם למחנה ורנה. נף ציידה אותם בבגדים ובמזון לפני גירושם ודיווחה על האירוע לדובואה. היא נסעה מיד למחנה הריכוז והצליחה להביא לשחרורם של הילדים ולהחזרתם לבית היתומים עמה.
בנובמבר 1942 נכבש האזור הדרומי של צרפת, שטח משטר וישי, על ידי הגרמנים. נף הצליחה להבריח את הילדים היהודיים מבית היתומים בעזרת מסמכים מזויפים וכסף, ולהעבירם לשווייץ. הילדים עברו באזור אנמאס , באזור פעולתה של מחתרת להצלת יהודים עליה נמנה גם ז'וזף לנסון. הם נעזרו בצוות של מעון ילדים בלה היל לשם הברחת ילדים יהודים. 
הממונים על נף מטעם הצלב האדום בשווייץ נזפו בה על כך שפגעה ביכולתו של הצלב האדום השווייצרי לפעול בצרפת. לבסוף סולקה נף מהארגון ונאלצה לחזור לשווייץ.

הכרה

בשנת 1989 הכיר יד ושם ברוזלי נף בתור חסידת אומות העולם.
אנדרטת מלחמת העולם השנייה (וושינגטון)

מבנה האנדרטה

האנדרטה מורכבת מ-56 עמודים בגובה 5.18 מטרים המסודרים בשני חצאי סהר סביב רחבה. בשני קצותיה של הרחבה שתי קשתות בגובה 13.11 מטרים.
כל אחד מהעמודים נושא את שמה של אחת מ - 48 המדינות החברות בארצות הברית בתקופת המלחמה, ושמונה העמודים הנותרים נושאים כל אחד את שמה של אחת הטריטוריות - אלסקה, הוואי, הפיליפינים, פוארטו ריקו, גואם, סמואה ואיי הבתולה של ארצות הברית.
כל אחת מהקשתות מייצגת זירת לחימה - הזירה האטלנטית והזירה הפסיפית (זירת האוקיינוס השקט).
"קיר החירות" המקיף את הרחבה כולל 4,048 כוכבים מוזהבים, כל אחד מהם מייצג 100 לוחמים אמריקאים שנפלו במלחמה.
אורך הרחבה 102.97 מטרים ורוחבה 73.20 מטרים. הרחבה נמוכה מהמול ב-6 מטרים ובמרכזה בריכה.

הקמת האנדרטה

ב-1993 אישר הקונגרס את הקמת האנדרטה, אולם תוכניתו של פרידריך סנט פלוריאן נבחרה רק בשנת 1997 והבנייה החלה בספטמבר 2001.

המחלוקת בדבר הקמת האנדרטה

הקמת האנדרטה לוותה במחלוקת רבה, ואף הוקמה "הקואליציה להצלת המול" שהתנגדה לאנדרטה, בעיקר משום שהיא מפריעה לרצף בין אנדרטת לינקולן ואנדרטת וושינגטון.
חלק מהביקורת נגע להליך קבלת ההחלטות, שהיה מואץ ביותר, בשל העובדה שבשל גילם המתקדם, ותיקי מלחמת העולם השנייה נפטרו בקצב של 1,000 ליום].
ביקורת מסוג אחר נמתחה על אופייה האסתטי של האנדרטה המונמנטאלית, שבעיני המבקרים נראתה כבעלת אסתטיקה הקרובה לזו של המשטרים הפאשיסטים, נגדם נלחמה ארצות הברית במלחמה.
דייוויד היימן

חייו האישיים

היימן נולד בלונדון, אנגליה. הוא בנו של ג'ון היימן, מפיק סרטים ושחקן. סבו וסבתו מצד אביו היו מהגרים יהודים מגרמניה. וסבו וסבתו מצד אימו היו אנגלים נוצרים. הוא הלך לבית ספר בארצות הברית וסיים תואר בתולדות האומנות באוניברסיטת הרווארד בשנת 1983.
הוא התחיל את עבודתו בתעשיית הקולנוע כעוזר מפיק בסרטו של דייוויד לין, "המעבר להודו", וב-1986 הוא הפך למנהל בחברת האחים וורנר ובשנת 1992 הוציא את סרטו הראשון "מיץ".
בשנת 1997, חזר היימן ללונדון והחליט להתמקד בעיבודים קולנועיים לסרטים. הוא הקים חברה משלו ומאז הפיק מספר סרטים בולטים, ביניהם העיבודים הקולנועיים לסדרת ספרי הארי פוטר, החל מהארי פוטר ואבן החכמים ועד הארי פוטר ואוצרות המוות. בנוסף הפיק את הסרט "הנער בפיג'מת הפסים".
לאחר הפקת סדרת סרטי הארי פוטר, היימן הצטרף להפקת העיבוד הקולנועי ל"המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" ולספר "הדוב פדינגטון".
קדרי טוקאן

ביוגרפיה

טוקאן נולד בשכם למשפחת טוקאן, שהייתה אחת המשפחות הנכבדות בעיר. הוא למד במצרים ובביירות, שאת התואר הראשון במתמטיקה מהאוניברסיטה האמריקאית שלה סיים ב-1929, והיה חבר האקדמיה המצרית למדעים.
טוקאן היה מורה למתמטיקה וסגן מנהל מכללת א-נג'אח בשכם. משנות ה-40 של המאה ה-20 כיהן טוקאן כמנהל מכללת א-נג'אח. הוא היה ממתנגדי הציונות בה ראה אימפריאליזם המנשלת את ערביי ארץ ישראל מארצם. טוקאן נחשב למזוהה עם מפלגת אל-איסתקלאל וניהל מעל דפי העיתונות ויכוחים פוליטיים.
טוקאן נבחר לפרלמנט של ירדן בשנת 1950 ושב ונבחר בשנת 1951, כאחד מחברי החזית הקונסיסטוציונית האופוזיציונית. לאחר פעולת קיביה דרש טוקאן במאמר בעיתון שהלגיון הירדני יבצע פעולת תגמול ביישובים ישראליים.
ביולי 1964 מונה טוקאן, שהיה ידוע כנאצריסט, לשר החוץ של ירדן, במסגרת פעילותו של חוסיין להתקרב למצרים של נאצר. כשר החוץ פעל טוקאן להטות את מדיניות ירדן מתמיכה במלוכנים במלחמת האזרחים בתימן לסיוע לרפובליקנים. בשנת 1966 היה טוקאן מתומכי אש"ף, והוא היה בין העצורים בנובמבר 1966 כשחוסיין סגר את משרדי אש"ף בגדה המערבית.
טוקאן נפטר בעת ביקור בביירות בפברואר 1971. הוא נקבר בהלוויה המונית בשכם ושר הביטחון משה דיין הגיע לביקור תנחומים.

ספריו

טוקאן הוציא לאור 25 ספרים, חלקם מדעיים וחלקם פוליטיים.
בראשית שנות ה-40 הוא פרסם ספר על תרומת הערבים למדעי המתמטיקה.
לאחר מלחמת העצמאות פרסם טוקאן ספר המנתח את הסיבות לנכבה. טוקאן טען בספר שהסיבה העיקרית להפסד היה העדר השכלה בקרב הערבים.
עם חוקים

עלילה

בסרט "עם חוקים" הנער זאזא (אותו שם כמו של גיבור "חתונה מאוחרת") גונב כספים ממשפחתו כדי לקנות קלפים נדירים לאלבום הקלפים שהוא ממלא, בדומה לחבריו. בו-זמנית, דודו מנסה להגיע לשיחה עם סבו, שגר בבית הורי הנער. הדוד רוצה ללוות כספים מהסב. (הסב קרוי "אוטרי", כמו הסב בסרט "מתנה משמיים"). בינתיים, מכיוון שזאזא העלים את הכסף הקטן מהבית, המשפחה לווה מעט כסף מהשכנה כדי לקנות כיבוד עבור הדוד. 
הדוד מתנהג בפזרנות וקונה מתנות לילדים ואביו של זאזא מדובב את הדוד ומברר אצלו כמה כסף הלווה לו הסב. אמו של זאזא אינה מרוצה מכך שהיא מפרנסת את אביה ואילו אביה מעניק כספים לאחיה. בינתיים, אביו של זאזא נסער לגלות שזאזא גנב כספים. הוא מנסה לברר אצל בניו מי הגנב, למרות שהוא יודע את התשובה ובמהלך ה"חקירה" מתחיל לגלח את שיער ראשו של אחיו הצעיר של זאזא. האח נשבר ומודה בגניבה, שלא הוא ביצע.
זאזא מחזיר את הכספים ומנסה לפצות את אחיו, וגם האב נרגע ומתקן לבנו הצעיר את התספורת.
אקורד מינורי

אקורד מינורי הוא אקורד המורכב מטרצה קטנה ומקווינטה זכה. שמו ניתן לו מהטרצה הקטנה (מינור = קטן) שבבסיסו. האקורד המינורי נחשב ל"אקורד עצוב" ורגוע מהמז'ורי, או מבטא רגש געגוע, לעומת האקורד מז'ורי שנחשב ל"אקורד שמח" ואנרגטי יותר. האקורד המינורי והאקורד המז'ורי הם האקורדים היסודיים במוזיקה טונאלית.

אקורד משולש

האקורד המינורי המשולש מסומן ב ומורכב כאמור מטרצה קטנה ומקווינטה זכה. שמו של האקורד ניתן לו מצליל השורש שלו. לדוגמה, אקורד רה מינור מורכב מרה, פה ולה (להאזנה (מידע • עזרה)).

היפוכים

היפוך נעשה כאשר צליל הבס הוא אחד מצלילי האקורד שאינו צליל השורש. הופעת צליל הטרצה בבס תעביר את האקורד ממצב יסודי להיפוך ראשון, או סקסטאקורד המסומן ב או בקיצור: . לדוגמה, באקורד רה מינור סקסטאקורד, הצליל פה יופיע בבס. כאשר צליל הקווינטה מופיע בבס האקורד עובר להיפוך שני, או קוורטסקסטאקורד המסומן ב. לדוגמה, באקורד רה מינור קוורטסקסטאקורד הצליל לה יופיע בבס.

אקורד מינור שבע

אקורד מינור שבע הוא ספטאקורד לא-דומיננטי. אקורד מינורי עם ספטימה קטנה נקרא מינור שבע, או מינור-קטן שבע. לדוגמה, אקורד רה מינור-קטן שבע מורכב מרה, פה, לה ודו. אקורד מינורי עם ספטימה גדולה נקרא מינור שבע-גדול. לדוגמה, אקורד רה מינור-גדול שבע מורכב מרה, פה, לה ודו דיאז. לשני האקורדים פונקציה הרמונית זהה, אך תפקידים שונים במודולציות ובהולכת קולות.
H-II Transfer Vehicle

מבנה

אורכה של חללית ה-HTV הוא 9.8 מטרים (כולל נחירי הפליטה של המנוע) וקוטרה 4.4 מטרים. משקלה הכולל של החללית בעת שיגורה הוא 10.5 טון, מתוכם כ-6 טון מטען. בדומה לחלליות ה-ATV של סוכנות החלל האירופאית, חלליות ה-HTV נושאות יותר מפי שניים מטען מאשר חלליות הפרוגרס של סוכנות החלל הרוסית. עם זאת, ה-HTV משוגרת לעיתים נדירות הרבה יותר, ואין לה מערכת עגינה אוטומטית כמו זו שיש לחלליות הפרוגרס וה-ATV. במקום זאת, החללית מתקרבת אל תחנת החלל הבינלאומית בשלבים, כאשר בכל שלב צוות התחנה או צוות הבקרה בכדור הארץ מאשר את ההתקדמות לשלב הבא. עם ההגעה לשלב האחרון, מפעיל צוות התחנה את הזרוע הרובוטית קנדארם2 ה"לוכדת" את החללית ומעגנת אותה אל מודול הארמוני.
ל-HTV יש תא מטען לא מדוחס הניתן לגישה באמצעות זרוע רובוטית לאחר שהחללית נעגנה בתחנה. באמצעות הזרוע ניתן להעביר מטען מהתא הלא מדוחס היישר אל החלקים הלא מדוחסים של המודול היפני קיבו. לחללית יש גם תא מטען מדוחס היכול להכיל עד ל-8 "חבילות אספקה סטנדרטיות" (ISPR), אשר נפרקים על ידי צוות התחנה ללא צורך בלבישת חליפות חלל (עם פרישת מעבורות החלל של נאס"א ב-2011 הפכה ה-HTV לחללית היחידה היכולה לתספק את ה-ISS עם חבילות ISPR).
החללית בתצורתה הרגילה כוללת כאמור תא מטען לא מדוחס ותא מטען מדוחס, היכולים לשאת סך הכל עד ל-7,600 ק"ג. אורך שני תאי המטען בתצורה זו הוא 9.2 מטרים. ניתן גם לשגר את החללית עם שני תאי מטען מדוחסים, אך אז ניתן לשגר פחות מטען (רק 7,000 ק"ג) ואורך שני התאים מתקצר ל-7.4 מטרים.
מערכת ההנעה של חלליות ה-HTV כוללת 4 מנועים בעלי דחף של 500 ניוטון כל אחד ו-28 מנועים בעלי דחף של 110 ניוטון כל אחד. המנעים משמשים את החללית לבצע שינויי מסלול ותמרונים שונים כגון תמרוני ההיפגשות והעגינה בתחנת החלל הבינלאומית. המנועים פועלים על מונומת'ילהידרזין (MMH) כדלק ועל MON3 כמחמצן. שני סוגי המנועים מיוצרים על ידי חברת אירוג'ט. מנועי ה-110 ניוטון מבוססים על מנועי ה-R-1E ששימשו את מעבורות החלל ומנועי ה-500 ניוטון מבוססות על מנועי ה-R-4D של חלליות האפולו. ה-HTV נושאת כ-2,400 ק"ג דלק ומחמצן ב-4 מכלים הממוקמים במודול ההנעה הממוקם באחורי החללית.
במהלך התקופה בה עוגנת ה-HTV בתחנת החלל הבינלאומית היא מועמסת באשפה ופסולת מהתחנה. עם ניתוקה והרחקתה מתחנת החלל באמצעות הזרוע הרובוטית, מפעילה החללית את מנועיה ועוברת למסלול חדירה לאטמוספירה, בו היא נשפרת ומתפרקת, כאשר חלקים ממנה מתרסקים באוקיינוס השקט.

HTV-R

JAXA מתכננת להוסיף לחלליות ה-HTV קפסולת חדירה לאטמוספירה שתאפשר להחזיר מטען מתחנת החלל הבינלאומית אל כדור הארץ, שתחליף את תא המטען המדוחס של החללית. הקפסולה תוכל להחזיר לכדור הארץ עד ל-1.6 טון מטען. חללית ה-HTV בתצורה זו תיקרא HTV-R והיא לא תשוגר לפני 2017.
זלמו בייטי

נעורים ומכללות

בייטי נולד בהיליסטר, טקסס, ולמד בעיר וודויל הסמוכה. בין השנים 1958–1962 למד באוניברסיטת פריירי ויו A&M הטקסנית, ובארבע עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה רשם ממוצעים של כ-25 נקודות ו-20 ריבאונדים למשחק. בשנים 1960 ו-1962 נבחר לחמישייה המצטיינת של טורניר ה-NAIA, ובעונת 1962 אף הוביל את קבוצתו לאליפות ה-NAIA ונבחר ל-MVP של הטורניר.

קריירת משחק

בדראפט ה-NBA לשנת 1962 נבחר בייטי בבחירה השלישית על ידי סנט לואיס הוקס. בעונת הרוקי שלו רשם בייטי ממוצעים של 10.2 נקודות ו-8.3 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. במהרה הפך בייטי לסנטר הפותח של ההוקס, והרכיב לצד לני וילקינס, ריצ'י גארין, קליף הייגן ובוב פטיט חמישייה מוכשרת ומגוונת אשר כל חבריה הוצגו לאחר פרישתם בהיכל התהילה של הכדורסל. בכל 7 עונותיו במדי ההוקס הגיעה הקבוצה לשלבי חצי גמר או גמר האזור המערבי, ולאורך תקופה זו קלע 17.4 נקודות והוריד 11.2 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונות 1966 ו-1968 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
בשנת 1970 עבר בייטי לליגת ה-ABA כשחתם בקבוצת יוטה סטארס, אותה אימן ביל שרמן. בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל את הסטארס לזכייה באליפות ה-ABA, ונבחר ל-MVP של הפלייאוף לאחר שקלע 28.4 נקודות בממוצע למשחק בסדרת הגמר, מול קנטקי קולונלס של דן אייסל ולואי דמפיר. באותה עונה קלע 22.9 נקודות למשחק ב-55.5% קליעה מהשדה (ראשון בליגה) והוסיף 15.7 ריבאונדים למשחק (שלישי בליגה). במהלך 4 עונותיו ביוטה השתתף שלוש פעמים במשחק האולסטאר של ה-ABA ונבחר פעמיים לחמישייה השנייה של העונה. בשנת 1997 נבחר בייטי כאחד מ-30 חברי קבוצת כל הזמנים של ה-ABA, שהורכבה לרגל חגיגות 30 שנה להקמת ה-ABA.
בסיום עונת 1973/1974 חזר בייטי ל-NBA, כשהצטרף ללוס אנג'לס לייקרס בעקבות מאמנו הקודם ביל שרמן. בעונתו היחידה בקבוצה, 1974/1975, רשמו הלייקרס מאזן ניצחונות שלילי 30–52 ‏(36.6%), אשר היה המאזן הגרוע ביותר של המועדון מאז עונת 1959/1960, ובדיעבד גם הגרוע ביותר עד עונת 2013/2014. בסיום אותה עונה פרש בייטי ממשחק, בגיל 35.
בעונת 1975/1976 אימן את קבוצת וירג'יניה סקוויירס מליגת ה-ABA לתקופה של 42 משחקים, מתוכם ניצחה הקבוצה תשעה משחקים בלבד. בסיום אותה עונה התפרקה הקבוצה, ומאז לא חזר בייטי לאמן.
ב-27 באוגוסט 2013 מת בייטי בביתו שבבלוויו, וושינגטון, ממחלת הסרטן. כשלוש שנים לאחר מותו, בספטמבר 2016, הוכרז כחבר היכל התהילה של הכדורסל.
קלע קופסה

קֶלַע קוּפְסָה (באנגלית: canister shot וגם case shot), הוא סוג של תחמושת נגד אדם שנורתה מתותחים. הקלע דמה במבנהו לקלע האשכול הימי, אך הכיל כדורים קטנים ורבים יותר. הוא היה בנוי בדרך כלל מקופסת פח גלילית שמולאה בכדורי עופרת או ברזל, ולעיתים בשאריות וגרוטאות מתכת, מסמרים ועוד. כשנורה הקלע מן התותח, התפרקה הקופסה ותכולתה התפזרה לכל עבר, כשהיא גורמת לפגיעות רבות בשטח רחב. יעילותו של קלע הקופסה הייתה מטווח קרוב בלבד (כ-250 מטרים בתקופת המלחמות הנפוליאוניות), והוא נועד להדוף הסתערות של חיילים ופרשים או לפגוע במלחים על סיפון אוניית האויב בעת לחימה מטווח קרוב. ראשית השימוש בקלעי קופסה עם הופעתם של תותחים באירופה המערבית בסוף ימי הביניים ותחילת העת החדשה, אך הוא נפוץ בעיקר במאות ה-18 וה-19 הן בים הן ביבשה. קלעי הקופסה הלכו ונעלמו בהדרגה עם פיתוחו ותפוצתו של פְּגַז הַשְׁרַפְּנֶל, או בשמו העברי - "פגז רֶסֶס".
דוד זריצקי

תולדות חייו

זריצקי נולד בפינסק שברוסיה, לאשר ושיינדל. הוא גדל בפינסק ובמשך תקופה מסוימת למד בסניף ישיבת נובהרדוק שבעיר ומשיטתה שאב רבות. אחר למד בישיבת ראדין והיה מתלמידיו של החפץ חיים. את ימי מלחמת העולם השנייה עבר בסיביר. לאחר המלחמה עבר לצרפת ועסק שם בפעילות להצלת נוער ניצולי שואה. באותה תקופה הדפיס זריצקי בפריז את האנתולוגיה 'אויסגעטריקנטע אויגן' - (עיניים שיבשו), ובחודש סיוון ה'תש"ט עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר בני ברק.
זריצקי נמנה עם מקימי היומון החרדי "המודיע" ומכותביו המוכשרים. אף שנמנה עם החוגים הליטאיים, שימש ככותב ב'די אידישע היים' (=הבית היהודי) - רבעון נשי ובנות חב"ד ביידיש. רבים מסיפוריו הקצרים התפרסמו בעיתוני נוער של המגזר החרדי. סיפרו 'שימקה', המספר את סיפורם של ילדים בתקופת השואה, אף הומחז והוצג במסגרת בתי הספר של "בית יעקב". 
חלק מיצירותיו פרסם זריצקי תחת השם הרב י' מילשטיין, כהצבת גל-עד לשמו של חברו הטוב שנספה בשואה. ולעיתים השתמש בשם העט דוד איינר (דוד אחד - ביידיש) כלומר דויד אלמוני.
היה נשוי לברטה לבית ארלנגר. נפטר בכ"ב בסיוון ה'תשל"ח (27 ביוני 1978) מהתקף לב, בהותירו אלמנה וארבעה ילדים. בנו הוא מומחה הכשרות הרב יוסף זריצקי. בתו היא שיינדל ויינשטיין (שו"ש), מייסדת ועורכת שבועון הנשים של "המודיע", "הבית שלנו".
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 נקרא רחוב על שמו בשכונת רמות שבירושלים.
מבחר מיצירותיו ראו אור במהדורה מחודשת על ידי הוצאת יפה נוף, ירושלים תשס"ח.
מיזם GNOME

מיזם GNOME זו הקהילה העומדת מאחורי סביבת העבודה GNOME. אלו כוללים את מפתחי התוכנה והמשתמשים בה.

תוכניות ואירועים

מיזם GNOME מחזיק תוכניות קהילתיות כמו אירועים וכנסים, המתאימים לרוב למשתמשים ולמפתחים מקומיים. הכינוס המרכזי של GNOME הוא כנס משתמשי ומפתחי קרן GNOME ‏ (GUADEC), הכנס השנתי בנושא קידום ופיתוח של GNOME. הרעיון של אירועי GUADEC מגיע מהמפגש הראשון של משתמשי ומפתחי הקרן בפריז, צרפת ומהמפגש הבא אחריו בקורוניה, ספרד. GNOME אף משתתפת בוועידת שולחנות העבודה, שהוא כנס משותף אשר אורגן על ידי קהילות GNOME ו־KDE, המתקיים מדי שנה באירופה.