google/wiki40b huggingface dataset:
ג'נבייב או'ריילי

ביוגרפיה

או'ריילי נולדה בדבלין שבאירלנד, וגדלה באדלייד שבאוסטרליה. היא הבכורה במשפחה בת ארבעה ילדים. בגיל 20 עברה או'ריילי לסידני ללמוד ב-National Institute of Dramatic Art, וסיימה את לימודיה בשנת 2000. ב-2005 עברה עם בעלה לחיות בלונדון.

תיאטרון

שבוע אחרי שסיימה ללמוד בבית הספר למשחק לוהקה או'ריילי כשחקנית מחליפה במחזה "The White Devil" בבימויה של גייל אדוארדס. היא הופיעה בהפקה של אדוארדס עם להקת התיאטרון של סידני במחזה "דרכו של עולם". עוד בתיאטרון שיחקה במחזה "The Weir" מאת קונור מקפרסון בתיאטרון גייט בדבלין, ובמחזה "ריצ'רד השני" בתיאטרון האולד ויק. או'ריילי הופיעה במחזה חדש מאת מיקיק ברטלט "13". ב-2011 שיחקה בתפקיד הלנה לצדו של אנדרו סקוט שגילם את ג'וליאן במחזה "Emperor and Galilean" מאת הנריק איבסן. ביולי 2012 הופיע או'ריילי במחזה "דילמת הרופא" מאת ג'ורג' ברנרד שו.
ב-2017 גילמה או'ריילי את מרי קארני במחזה "The Ferryman" תחילה בתיאטרון רויאל קורט ובהמשך בתיאטרון גילגוד בווסט אנד הלונדוני.

קולנוע

או'ריילי הופיעה בסרטים אחדים שצולמו באוסטרליה בהם שני סרטי ההמשך של סדרת "מטריקס". ב-2004 השתתפה בסרט מדע בדיוני סינגפורי בשם "אוואטר" בתפקיד הראשי בדמות דאש מקנזי.
ב-2005 שיחקה או'ריילי בתפקיד מון מות'מה הצעירה בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 3: נקמת הסית'". רוב הסצנות בהשתתפותה הושמטו בעריכה. בסוף 2016 חזרה לגלם את אותה דמות בסרט "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים", ודיבבה את הדמות בסדרת האנימציה "מלחמת הכוכבים: המורדים".

טלוויזיה

באוסטרליה כיכבה או'ריילי בתפקיד ליאן קרטיס בדרמה הרפואית "אול סיינטס".
מאז שעברה לחיות בבריטניה כיכבה או'ריילי במיני-סדרה הפוליטית "The State Within", גילמה את דמותה של הנסיכה דיאנה בדוקו-דרמה משנת 2007 בשם "Diana: Last Days of a Princess", ושיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "The Time of Your Life". בסדרת הריגול "ספוקס" של ה-BBC גילמה או'רייל את שרה קולפילד קצינת הקישור של ה-CIA. עוד שיחקה בתפקיד מישל בידלי בגרסה מחודשת של "The Day of the Triffids" ששודר בערוץ BBC One בדצמבר 2009.
או'ריילי הופיעה בשלוש עונות של הסדרה הקומית "אפיזודס" של ה-BBC ושואוטיים, החל מ-2011 עד 2014, וגילמה את ג'יימי לפידוס, אשתו העיוורת של מפיק הטלוויזיה מרק לפידוס.
ביוני 2013 הופיעה או'ריילי בפרק הפיילוט של דרמת הפשע "Crossing Lines" בדמות בלשית וחוקרת בשם סיינה פרייד, המסופחת לצוות ICC של הסקוטלנד יארד.
בתחילת 2015 כיכבה או'ריילי בדרמה "Banished" מאת ג'ימי מקגוורן העוסקת באסירים בריטים שנשלחו למושבת עונשין באוסטרליה.
עוד ב-2015 גילמה או'ריילי את ד"ר אלישה מק'קלר בדרמה העל טבעית "גליץ'" המתרחשת בעיירה בדיונית בשם יוראנה. העונה הראשונה זכתה בפרסים, והעונה השנייה שודרה בערוץ ABC1 ובנטפליקס ב-2017.

חיים אישיים

או'ריילי נשואה ללוק מולוויהיל.
רפאל קלצ'קין

ביוגרפיה

קלצ'קין נולד בוולקוביסק ב-1907 ועלה לארץ ישראל בשנת 1921, בגיל 13. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה העברית, גילה כשרון משחק והתחבר לקבוצות התיאטרון שפעלו אז בארץ, ביניהן: התיאטרון הארץ ישראלי והתיאטרון הסאטירי קצר הימים "הקומקום".
לאחר עליית תיאטרון "הבימה" לארץ, הצטרף אל התיאטרון, בשנת 1928, ושיחק בו עד ליום מותו.
קלצ'קין היה שחקן מוכר בציבור הישראלי, ושיחק בכמאתיים הצגות, על-פי רוב בתפקידים קומיים. זכור במיוחד בשל תפקידו הראשי כסקיני המתורגמן, בהצגה "בית התה של ירח אוגוסט", בו הוא אומר את המשפט האלמותי: "פורנוגרפיה היא עניין של גאוגרפיה!" (תפקיד מקביל ששיחק מרלון ברנדו בסרט).
תפקיד בלתי נשכח נוסף שלו, הוא הנחש המפתה את חווה במחזהו של אהרון מגד "בראשית", שהוצג ב"הבימה" ב-1962, בו הוא מפתה את חווה (בגילומה של ליא קניג) לאכול את התפוח.
רפאל קלצ'קין שיחק בין היתר בסרטו של חנוך לוין "פנטסיה על נושא רומנטי", ובמיוחד הוא זכור בביצועו את השיר "ציפור המכנסיים הקטנה". ב- 1953 שיחק בסרט דני ועליזה, ב-1956 שיחק בסרט "מעשה במונית" וב-1964 שיחק בסרט "הבו בנות לאילת".
ב-1977 שיחק בסרטו של ג'ורג' עובדיה, "בדרנית בחצות".
ב- 1978 שיחק בסרטו של זאב רווח, "שרגא קטן".
קלצ'קין חיבר גם מספר פזמונים ידועים. שניים מהם שכתב בזמן מלחמת השחרור: "האמיני יום יבוא" (לפי מנגינה של מנשה בהרב) ו"בערבות הנגב" (ללחן של פיוטר מאמאיצ'וק), הפכו מסמלי מלחמה זו כשהתפרסמו בביצועה של יפה ירקוני.
פזמון "שובבי" ידוע שלו הוא "בפתח-תקווה הייתי", שבנוי בצורה של בתים במתכונת של חמשיר.
בסוף ימיו פרסם קלצ'קין יוגורט, ובחרו בו בגלל החיוניות שהקרין גם בגיל מבוגר, וזה בין היתר הודות לפעילותו הגופנית אותה עשה על שפת הים, גם בעיצומו של החורף התל אביבי, עד יומו האחרון.
בשנת 1956 זכה בפרס "הבימה" לאמנות התיאטרון ע"ש נחום צמח.
בשנת 1977 הוכתר כיקיר העיר תל אביב-יפו.
בשנת תשל"ט-1978 זכה בפרס ישראל לתיאטרון.
קלצ'קין נפטר ב-1987, בגיל 79, ונקבר בבית העלמין בקרית שאול בתל אביב.
לאחר מותו ייסדה אשתו, הדסה, את פרס ע"ש הדסה ורפאל קלצ'קין.
אלכסנדר קוטוב

רב אמן

קוטוב זכור בעיקר כמחבר ספרי שחמט, אך היו לו תוצאות טובות מאוד כשחקן תחרותי. אחת מהתוצאות המצוינות הראשונות שלו הייתה מקום שני באליפות ברית המועצות לשנת 1939, כאשר החמיץ בסיבוב האחרון את המקום הראשון, בו זכה מיכאל בוטביניק. תוצאה זו העניקה לו תואר רב אמן סובייטי, השחקן השלישי שתואר זה הוענק לו לאחר מיכאל בוטביניק וגריגורי לבנפיש. קוטוב ניצח באליפות מוסקבה לשחמט בשנת 1941, וניצח באליפות ברית המועצות בשנת 1948, בצוותא עם דוד ברונשטיין. בשנת 1950 ניצח קוטוב בתחרות ונציה, בהקדימו את וסילי סמיסלוב.
בשנת 1951 הוענקה לקוטוב דרגת רב אמן, על ידי פיד"ה. קוטוב מילא גם תפקידים מרכזיים בהתאחדות השחמט הסובייטית.
בתחרות המועמדים לאליפות העולם הראשונה שנערכה בבודפשט, תחרות שמטרתה לקבוע מי יתמודד מול אלוף העולם, שבאותה עת היה מיכאל בוטביניק, צבר קוטוב 8.5/18 נקודות. הוא העפיל לתחרות המועמדים בזכות המקום הרביעי אליו הגיע בתחרות הבינאזורית שהתקיימה בסטוקהולם, שם צבר 11.5/19 נקודות.
התוצאה התחרותית הטובה ביותר של קוטוב הייתה כנראה בתחרות הבינאזורית שהתקיימה בשנת 1952, שם ניצח בתוצאה 16.5/20 עם מד כושר 2832, שלוש נקודות לפני טיגראן פטרוסיאן ומארק טיימנוב שהגיעו למקום השני, וזאת ללא אף הפסד. בתחרות המועמדים שהתקיימה בציריך, צבר 14/29 והיה השחקן היחיד שניצח את מנצח התחרות, וסילי סמיסלוב.
קוטוב השתתף בנבחרת האולימפית של ברית המועצות בשתי אולימפידות שחמט:
אולימפיאדת השחמט 1952, אולימפיאדת השחמט העשירית שאורגנה על ידי פיד"ה שהתקיימה בהלסינקי בין 9 באוגוסט לבין 31 באוגוסט 1952. קוטוב צבר 2 נקודות משלושה משחקים בהם שותף, בלוח המלואים השני.
אולימפיאדת השחמט 1954, אולימפיאדת השחמט ה-11 שאורגנה על ידי פיד"ה שהתקיימה באמסטרדם בין 4 בספטמבר לבין 25 בספטמבר 1954. קוטוב צבר 4 נקודות משישה משחקים בהם שותף, בלוח המלואים השני.
בשתי אולימפיאדות אלו זכתה הנבחרת האולימפית של ברית המועצות במקום הראשון וקוטוב היה שותף למדליית הזהב הקבוצתית.
לאחר שנת 1960, קוטוב השתתף רק בתחרויות שהתקיימו מחוץ לברית המועצות. אלו כללו מקום ראשון משותף עם סבטוזר גליגוריץ' בתחרות הייסטינגס בשנת 1962, חצי נקודה לפני וסילי סמיסלוב. בשנותיו המאוחרות מיעט קוטוב לשחק בתחרויות.

מחבר ספרי שחמט

קוטוב העריץ את אלוף העולם אלכסנדר אלכין, וכתב סדרה בת ארבעה כרכים על חייו והקריירה השחמטאית של אלכסנדר אלכין. הסדרה פורסמה בין השנים 1953 ל-1958 ובמידה רבה בזכותה שוקמה תדמיתו של אלכין בברית המועצות.
הטרילוגיה של ספריו "חשוב כרב אמן", "שחק כרב אמן" ו"התאמן כמו רב אמן" הם הידועים ביותר בספריו של קוטוב, תורגמו מרוסית ויצאו לאור באנגלית בשנת 1971 על ידי הוצאת בטספורד. ספרים אלו אינם עוסקים בשאלה היכן יש למקם כל כלי על הלוח, או במוטיבים טקטיים, אלא יותר בשיטת החשיבה שיש לנקוט בה במהלך המשחק. עצתו של קוטוב היא לזהות מסעים אפשריים "מועמדים" ולבחון אותם בצורה שיטתית ולבנות בדרך זו עץ ניתוח, בדומה לעץ החלטות במודלים דטרמינסטיים. שיטה זו ידועה ומוכרת עד היום.
קוטוב תרם לסדרה היוגוסלבית אנציקלופדיית פתיחות השחמט ECO   שהקמתה החלה בשנת 1974 וכן לסדרת הספרים בהוצאת Chess Informator כמנתח משחקים. הקף העבודה של קוטוב וחשיבותם של ספריו מדרגת אותו כאחד הגדולים בכל הזמנים בתחום זה.

סגנון משחקו של קוטוב

קוטוב פיתח סגנון משחק חריף, ולא התירא מסיבוכים על גבי הלוח, ונכנס לסיבוכים אלו ברצון גם נגד יריבו החזקים ביותר. קוטוב חיבב פתיחות סגורות בלבן, והיה יריב מסוכן ביותר בשחקו בשחור את ההגנה הסיציליאנית.
פיאנקטו

בשחמט, פִיאַנקֶטוֹ (באיטלקית: fianchetto, "איגוף קטן": fiaŋkɛtto) היא טקטיקה של פיתוח כלים, בה הרץ מפותח לשורה השנייה של עמודת הפרש הסמוך, בעוד חייל הפרש מועבר משבצת אחת או שתיים קדימה.
פיאנקטו הוא מרכיב עיקרי של פתיחות מודרניות רבות, אשר הפילוסופיה שלהן היא לעכב כיבוש ישיר של המרכז על ידי ערעור והרס המאחז המרכזי של היריב. זהו מרכיב קבוע גם בהגנה הודית. פיאנקטו פחות נפוץ במשחקים פתוחים (1.ה4 ה5) אך לפעמים מבוצע פיאנקטו על רץ המלך על ידי השחור בפתיחה ספרדית או על ידי הלבן בוריאציה נדירה של משחק וינה.
אחד היתרונות הגדולים של פיאנקטו הוא שלעיתים קרובות הוא מאפשר לרץ להיות פעיל יותר. מפני שהרץ ממוקם על אחד משני האלכסונים הארוכים ביותר (או ח1-א8 או א1-ח8), הוא שולט על המספר המרבי האפשרי של משבצות ויכול להפוך לנשק התקפי חזק. עם זאת, עמדה זו פותחת חלון הזדמנויות גם לשחקן היריב: אם ניתן להחליף את הרץ, הערוגות עליהן הגן הרץ יכולות לשמש כבסיס להתקפה (במיוחד אם הפיאנקטו מבוצע על צד המלך). לכן, החלפת הרץ עליו מבוצע הפיאנקטו לא צריכה להיעשות בקלות, במיוחד אם רץ האויב של אותו הצבע עדיין נמצא על הלוח.
רויאל אייר מרוק

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1953 על ידי מיזוג של שתי חברות תעופה.
בשנת 1957, אחרי עצמאות מרוקו קיבלה את השם רויאל אייר מרוק והחלה לטוס ליעדים בינלאומים מבסיסה בקזבלנקה.
בשנת 1960 קיבלה החברה את מטוס הסילון הראשון שלה.
בשנת 2017 החליטה החברה בשיתוף בואינג, על הסבת בואינג 767 מנוסעים למטען כדי להגביר את יכולותיה של רויאל אייר מרוק קרגו (אנ').

בעלות ומספרים

ממשלת מרוקו מחזיקה ב-96% של החברה וחברת אייר פראנס ב-2.00%. הממשלה רוצה להפריט את החברה באופן חלקי על ידי מכירת 25%. לרויאל אייר מרוק יש 5719 עובדים, ובבעלותה 99% של חברת אטלס בלו, ו-51% של חברת אייר סנגל  וחברת אייר גבון.
דוד בייגלמן

דוד בייגלמן (באנגלית: David Beyglman בפולנית: Dawid Bajgelman‏; 1897–1944) היה מעבד ומלחין יהודי-פולני.
בייגלמן נולד במרץ 1897 באוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי שבפולין למשפחה של מוזיקאים. בילדותו עבר ללודז' עם משפחתו, שם ניגן עם אביו בתזמורת של תיאטרון זנדברג וב-1912 היה למנהל מוזיקלי של התיאטרון. נוסף לעבודתו כמעבד שירים ומוזיקה לאופרטות יידיש, גם הלחין מוזיקה מקורית. במהלך מלחמת העולם הראשונה המשיך לעסוק בעיבודי מוזיקה לאופרטות. עיבודיו בוצעו בלודז' ובערים אחרות והוא יצא עם להקות נגנים וזמרים לסיורי קונצרטים ברחבי אירופה, דרום אפריקה ודרום אמריקה.
בשנת 1928 התמנה בייגלמן למלחין הבית של קבוצת הרביו הסאטירי-מוזיקלי "אררט", בניהולו של משה פולאוור. לקבוצה זו כתב בייגלמן מספר רב של שירים, שהתחבבו מאוד על הקהל. הוא הלחין מוזיקה גם ללהקות תיאטרון פולניות אחרות, כגון "הזמיר", תיאטרון סטודיו ביידיש שפעל בלודז' וביצע בשנת 1932 את "מסעות בנימין השלישי", על פי מנדלה מוכר ספרים, שלו חיבר את המוזיקה. בשנת 1939 עיבד מחזור ממיטב קטעי האופרטה של אברהם גולדפאדן.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, חזר בייגלמן ללודז', שם ייסד יחד עם פולאוור תיאטרון קטן בגטו המקומי. לתיאטרון זה הרבה להלחין ואף כתב מילים משלו לשירים. אחד משיריו הוא "ציגוינר ליד", "שיר הצועני", המתאר את הטרגדיה של הצוענים שנכלאו בלודז'. עוד כתב לתיאטרון הגטו שני שירים למילים מאת המשורר ישעיהו שפיגל. פעולות התרבות של בייגלמן בגטו לודז' כללו גם ניצוח על קונצרטים, עיבודי מוזיקה והלחנה להצגות רבות, וכן ארגון מקהלה ולהקת מחול.
אשתו של בייגלמן מתה בגטו. עם חיסולו של גטו לודז' באוגוסט 1944, בייגלמן נשלח לאושוויץ. לדברי יונאס טורקוב, לקח עמו כינור ותווי נגינה, בתקווה להינצל. הוא נרצח באושוויץ באוגוסט 1944. בנו שרד והיגר לארצות הברית.
אדריאן ברודי

שנותיו הראשונות

אדריאן ברודי נולד בקווינס שבניו יורק לאליוט ברודי, מורה להיסטוריה ולסילביה פלאצ'י (פלאכי), צלמת ידועה שנמלטה כילדה מהונגריה לאחר דיכוי המרד ההונגרי על ידי ברית המועצות בשנת 1956. אביו של ברודי הוא יהודי ממוצא פולני, ואמו בת לזוג מעורב - אם יהודייה ממוצא צ'כי ואב אריסטוקרט הונגרי קתולי. ברודי אמר כי למרות שתי הדתות שבמשפחתו הוא עצמו גדל בלי קשר חזק לדת כלשהי. כילד היה מציג מופעי קסמים בשם "אדריאן המדהים" ("The Amazing Adrien") במסיבות ימי הולדת. הוריו רשמו אותו ללימודי משחק בבית ספר לאמנויות הבמה בניו יורק על מנת להרחיקו מהשפעות חברתיות שליליות. בשנת 1992 הוא נפצע קשה בתאונת דרכים, כשהאופנוע שרכב עליו הוטל מעל מכונית והתרסק במעבר חציה.

קריירה

ברודי מופיע בסרטים מאז היותו בן 15. הוא הופיע בתפקידים ראשיים במספר סרטים, כולל סרט בבימויו של בארי לוינסון, אך לא הפך לכוכב. הקריירה שלו החלה לנסוק כאשר קיבל שבחים על תפקידיו בסרטו של ספייק לי "הקיץ של סאם" (Summer of Sam) ובסרט המלחמה של טרנס מאליק "הקו האדום" (The Thin Red Line). אולם את פרסומו העולמי קנה בתפקידו בסרט "הפסנתרן" של רומן פולנסקי. בהכנה לתפקיד הסתגר ברודי במשך חודשים, ויתר על מכוניתו ודירתו, למד לנגן שופן על הפסנתר, והשיל 14 קילוגרמים ממשקלו. המאמץ השתלם - ההופעה המרשימה שלו בסרטו של פולנסקי זיכתה אותו במועמדות כמעט לכל פרס אפשרי כשחקן בשנת 2002, כשזכה בפרס הסזאר, בפרס האוסקר, בפרס אגודת המבקרים בארצות הברית, ועוד.
ברודי הושווה לשחקנים כמו אל פצ'ינו ומרלון ברנדו בגלל מראהו הייחודי ושיטת המשחק שלו. הוא זכור גם בשל נשיקה שהדביק למגישת האוסקר האלי ברי אחרי שהכריזה עליו כזוכה בפרס אוסקר לשחקן הראשי הטוב ביותר. הוא הופיע בתוכנית המערכונים הקומית "סאטרדיי נייט לייב" ב-10 במאי 2003, שהייתה עבודתו הטלוויזיונית הראשונה, אך לאחר מכן הודח מהתוכנית משום שאילתר את הכנסת המוזיקאי האורח שון פול. הופעות טלוויזיוניות אחרות כוללות את תוכנית ה-NBC‏ "Today" וב-MTV בתוכניתו של אשטון קוצ'ר הנקראת "Punk'd".
אחרי הצלחת הסרט "הפסנתרן" הופיע בסרטים שונים. הוא גילם את נוח פרסי בסרט המתח מ-2004, "הכפר" שבויים והופק על ידי מ. נייט שאמלאן, גילם את ג'ק סטארקס במותחן הפסיכולוגי מ-2005, "החליפה", ואת המחבר ג'ק דריסקול בסרט "קינג קונג" גם הוא מ-2005.
בשנת 2011 שיחקו בסרטו של וודי אלן "חצות בפריס", בסרט גילם את סלבדור דאלי לצידם של אוון וילסון ורייצ'ל מקאדמס. בהמשך השנה שיחק בסרט הדרמה "מורה מחליף", כאשר גילם את המורה המחליף הנרי בארת'ס.
בשנת 2014 שיחק בתפקיד ראשי בסרט האמריקאי-בריטי-גרמני "מלון גרנד בודפשט", זוכה 4 פרסי אוסקר, שביים, כתב והפיק וס אנדרסון בהשראת כתביו של שטפן צווייג. 
בשנת 2017 שיחק בעונה הרביעית של הסדרה הבריטית "כנופיית ברמינגהאם" ברשת BBC, כאשר גילם מאפיונר ניו-יורקי שמגיע לנקום במשפחת שלבי.  
השתתף בפרסומת לקוקה קולה ובקליפ השיר "a sorta fairytale" של הזמרת טורי איימוס.

חיים אישיים

החל מ-2013 ברודי במערכת יחסים עם הדוגמנית לארה ליאטו.
ג'אן לימינג

ביוגרפיה

לימינג נולדה במחוז קנת ועבדה תקופה כשחקנית ומנחה באוסטרליה וניו זילנד.
ב-1966 הופיעה בקומדיית המצבים "Hugh and I". ב-1969 החלה להנחות את תוכנית המדע לילדים "Tom Tom" בערוץ BBC1 וביצעה זאת עד 1970. מ-1976 ועד 1979 הגישה את תוכנית המגזין "Pebble Mill at One", באותה תקופה גם לקחה חלק בהגשת תוכנית הרדיו "Woman's Hour". ב-1979 הנחתה את תחרות מיס אנגליה בה זכתה קרוליין סיוורד. היא הנחתה את אירוויזיון 1982 בהרוגייט.
ב-1999 הופיעה בתפקיד עצמה בסרט "Whatever Happened to Harold Smith?". ב-2006 התמודדה בתוכנית המציאות "I'm a Celebrity...Get Me Out of Here!". ב-2010 הופיעה בתוכנית בואו לאכול איתי בפרק ספיישל בו השתתפו ידוענים בתוכנית.
היא נישאה חמש פעמים ולה בן אחד.
עמליה דואק

ביוגרפיה

דואק נולדה בישראל. אביה הוא אלוף (במיל') יוסי בן-חנן ואמה היא העיתונאית נחמה דואק. 
דואק היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בהצטיינות במשפטים.

קריירה

החלה את דרכה העיתונאית בילדותה, כאשר בשנת 2002 הגישה את מהדורת החדשות "חמש וחצי" בערוץ הילדים לצדו של ירון לונדון, ובעריכת מיקי רוזנטל. ב-2003 הגישה פינה בתוכנית "שישי בגאון" ששודרה בערוץ הראשון.
דואק שירתה בגלי צה"ל בשנים 2008–2011, ומילאה בתחנה מספר תפקידים, בהם כתבת לענייני תקשורת, תחבורה, תעופה, תיירות ותחום המשפט. בנוסף, הגישה בגלי צה"ל מהדורות חדשות ופינות כלכלה בתוכניות שונות בתחנה ושימשה גם כעורכת משנה של יומני חדשות בגלי צה"ל.
בשנת 2011 הצטרפה לחברת החדשות של ערוץ 2 ככתבת בתוכנית הצרכנות "תוכנית חיסכון", ובשנת 2012 מונתה לכתבת לענייני תחבורה של חברת החדשות. בשנת 2013 מונתה לכתבת הכלכלית של חדשות 2.
בשנת 2016 נבחרה על ידי המגזין "פורבס ישראל" לאחת מ-50 הנשים המשפיעות בישראל ועוד קודם, הוגדרה על ידי המגזין כאחת מ-30 הצעירים המשפיעים בישראל. החל מאוקטובר 2016 מנחה יחד עם נרקיס אלון את הפודקאסט "Career Yoga".
בקיץ 2017 הנחתה לסירוגין את "הבוקר של קשת" בערוץ 2 של קשת, לצד יואב לימור.
משנת 2017 מגישה לסירוגין את התוכנית "לילה טוב ישראל" לסיכום חדשות היום, שמשודרת כיום ברשת 13.
החל ממיזוג רשת עשר מגישה מחליפה בחמש עם רפי רשף ובהגשת המהדורה המרכזית.

חיים אישיים

ב-2018 נישאה דואק לאיש העסקים משה גליקסמן.
בית המדרש לרבנים באמריקה

בית המדרש לרבנים באמריקה (באנגלית: הסמינר התאולוגי היהודי של אמריקה - The Jewish Theological Seminary of America, בקיצור: JTS) הוא המרכז האקדמי והרוחני העליון של הזרם היהודי הקונסרבטיבי. המוסד משמש גם כסמינר להכשרת רבנים מטעם היהדות הקונסרבטיבית. המוסד שוכן במנהטן, ניו יורק זה למעלה ממאה שנה, מאז הוקם מחדש בידי שניאור זלמן שכטר חוקר הגניזה הקהירית. המוסד קיבל את שמו מן הסמינר לרבנים של ברסלאו, מורשת יהדות אירופה של המאה התשע עשרה. כיום משתייך המוסד לאוניברסיטת קולומביה.
ספריית הסמינר היא אחת הספריות למדעי היהדות הגדולות והחשובות בעולם, והיא מכילה כתבי יד נדירים וחשובים.
ארבעה מבוגרי בית המדרש זכו בפרס ישראל לחקר התלמוד: חיים זלמן דימיטרובסקי (1994), אברהם גולדברג (2000), דוד הלבני (2008) ושמא פרידמן (2014).

היסטוריה


ב-1885 התכנסו רבני הרפורמים וניסחו את מצע פיטסבורג הרדיקלי. כתגובה, שבתאי מוראיס, יחד עם הרב חנוך יהודה קאהוט שהגיע זמן קצר קודם לכן מאירופה, הנרי פררה מנדס, כורש אדלר ואחרים, נרתם לבנות מוסד להכשרת רבנים שיעמוד מנגד להיברו יוניון קולג'. ב-2 בינואר 1887 נחנך "בית המדרש לרבנים באמריקה", שחרת על דגלו נאמנות למסורת. בתקופה זו, הנתק בין הקונסרבטיבים לרפורמים לא היה מובהק, ובית המדרש לרבנים הכיל הן בעלי השקפה מסורתית גמורה, הן היסטוריציסטים ואפילו כאלו שהיו מקורבים לרפורמים כמעט בכל. דרך משל, ארגון הרבנים האורתודוקסי OU הוקם בתקופה זו על ידי רבנים מבית המדרש.
ב-1897 נפטר מוראיס, וב-1902 החליפו בתפקיד ראש בית המדרש שניאור זלמן שכטר. עם כניסתו של שכטר למוסד קיבל בית המדרש צביון קונסרבטיבי.
עברונה

עַבְרוֹנָה הייתה תחנת דרכים והספקה, בתקופה המוסלמית הקדומה, במאה השביעית לספירה, לדרך החאג' החשובה אשר חיברה את צפון אפריקה לחצי האי ערב והמקומות הקדושים לאסלאם שבו. 
נמצאת בדרום הערבה כ-20 קילומטר צפונית לאילת. משמעות השם, ככל הנראה, מקום מעבר. בקרבת מקום נמצא עין עברונה, באר במלחת עברונה ובשמה הערבי עין א-ד'אפיה. לא רחוק ישנם דקלי הדום שזה מקום תפוצתם הצפוני ביותר. 
במקום הייתה חווה חקלאית גדולה שהשתרעה על שטח בן כאלפיים דונם. החקלאות בחווה התבססה על מערכת הספקת מים ממעיין סמוך. המקום קרוב לגבול עם ירדן ומול שדה התעופה של עקבה. התוכנית להעתקת שדה התעופה של אילת לאזור עין עברונה סוכלה בשל התנגדות התושבים להרס המקום.

מערכת הספקת מים

מערכת המים בחווה התבססה על באר לא עמוקה שנחפרה במרחק כמאתיים מטר. המערכת מתוארכת לתקופה המוסלמית הקדומה ומהווה עדות, כמעט יחידה במינה לפעילות החקלאית בתקופה זו. החופרים העדיפו לחפור את הבאר הרדודה במרחק מה מהחווה ולא באר עמוקה בשטח החווה עצמה. המערכת כללה ניקבה חפורה, תעלות מים, בריכת אגירה ומגופים לויסות והכוונת הספקת המים. שיטה זו נקראת בארות שרשרת - פוגרות'. 
מערכת מסוג זה הצריכה השקעה עצומה של משאבים ולכן מעריכים החוקרים כי השלטון המרכזי הוא שעודד את חפירת מפעל מים זה. שרידי פירים ישנם בישראל גם ביטבתה, עין יהב, בית חגלה ופצאל. באיראן ובאפגניסטן משתמשים עד היום בפוגרות כשיטת השקיה. באתר החווה נמצאו גם שרידים של מבני מגורים ומבני מלאכה ונמצא גם כבשן סיד.

נדודי בני ישראל במדבר

השם המודרני של האתר ניתן לו על שם עַבְרֹנָה, תחנה במסעי בני ישראל במדבר (במדבר, ל"ג, ל"ד-ל"ה). בתיאור המסע המקראי מופיעה תחנה זו בין יטבתה ובין עציון-גבר כפי שמופיע בספר במדבר, פרק ל"ג, פסוקים ל"ד-ל"ה: "וַיִּסְעוּ, מִיָּטְבָתָה; וַיַּחֲנוּ, בְּעַבְרֹנָה. וַיִּסְעוּ, מֵעַבְרֹנָה; וַיַּחֲנוּ, בְּעֶצְיֹן גָּבֶר...". שורש השם מלשון עבר.
אחת ההצעות שהועלו לזיהוי המקום היא עין א-דפיה, הנמצאת כ-20 ק"מ צפונית לאילת.

ניסיון התיישבות

בשנת 1950 הוקמה במקום תצפית חקלאית בשם עברונה מתוך מחשבה להקים שם מקום יישוב שיתבסס על חקלאות. התצפית נעזבה מחוסר תנאים מספיקים לחקלאות באותה עת.

בריכות המלח והפלמינגו

ליד עין עברונה נמצאות בריכות מלח השייכות למפעל המלח באילת. בבריכות אלה מקננות באופן קבוע להקות של פלמינגו הניזונים מאצות. במקום הוקמה סככת תצפית על שם אברהם דנקנר שהיה בעל מפעל המלח באילת ובעתלית.
הר דרבי (אנטארקטיקה)

המקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד, בשנת 1998.
ההר נקרא על שם מארי דארבי (Marie Darby), ביולוגית ימית שעבדה במוזיאון קנטרברי בקרייסטצ'רץ' שבניו זילנד, אשר בשנת 1998 חקרה את מצר מקמרדו, והייתה המדענית הראשונה מניו זילנד שהגיעה לאנטארקטיקה.
דוד נשר

הרב דוד נשר (אדלר) (תרפ"ג - תשמ"ז) היה רב ירושלמי.  כיהן כרבה הראשון של בית שאן וקיבוצי העמק, ראש מחלקת הכשרות הארצית של הרבנות הראשית לישראל, רב שכונת מימון בירושלים ורב בית הכנסת "בית יהודה" במוסד הרב קוק.

קורות חייו

נולד בשנת ה'תרפ"ג לרב אברהם נשר (אדלר), ראש לשכת הרבנות בירושלים ולפשה רייזל בתו של הרב משה גרודזינסקי. את השכלתו התורנית הוא רכש בלימודיו בישיבת לומז'ה ולאחר מכן בישיבת חברון, אליה נכנס בגיל צעיר במיוחד.
בשנת ה'תש"ו התמנה על ידי הרב  הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג לרב הקיבוץ הדתי טירת צבי שבעמק בית שאן. הצורך במשרה זו התעורר לאחר הקמת מפעל מוצרי הבשר של הקיבוץ. במלחמת העצמאות נשאר בקיבוץ ושימש כרץ במפקדה המקומית.
בהמשך מונה לרבה הראשון של העיר בית שאן, הקים שם את מוסדות החינוך הדתי הראשונים, ושימש כרב אזורי של יישובי העמק. לאחר שש שנות רבנות עבר לכהן למשך שמונה חודשים כרבה של העיר באר שבע, ולאחר מכן עבר לירושלים. בירושלים נתמנה לרב שכונת מיימון ובית הכנסת "בית יהודה" שבבית "מוסד הרב קוק" שבשכונה.
בשנת ה'תשט"ז התמנה כסגן מנהל מחלקת הרבנות במשרד הדתות, ולאחר מכן בשנת ה'תשל"ג נתמנה לממונה הארצי על הכשרות ברבנות הראשית לישראל. אחד מפועליו המרכזיים במשרה זו היה פתיחת שוק הבשר הכשר לייבוא מחו"ל, באמצעות ייסוד מערך משחטות, שוחטים ומשגיחים במדינות דרום אמריקה - מה שהיווה אז פריצת דרך.

משפחתו

אשתו דבורה נשר, בתו של הרב אהרן טייטלבוים, ונכדתו של שמחה מנדלבוים. 
אחיו הרב יצחק נשר - רב ודיין בתל אביב.
גיסו הרב פרץ אריאל - רבה של הוד השרון.
בנו הרב אהרן נשר (אדלר) - ממלא מקומו ברבנות שכונת מיימון ובית הכנסת "בית יהודה", ראש מכון "משכיל לדוד" לתורה, כשרות ומדע ומייסד ארגון הכשרות האירופי ה"ECK".
גשר בטרסי

היסטוריה

עד סוף המאה ה-18 היה במקום זה שירות מעבורת שאפשר לאנשים לחצות את הנהר. בשנת 1766 חקק הפרלמנט הבריטי חוק שאישר בניית גשר אגרה במקום. הגשר הראשון באתר מומן על ידי קבוצה של 15 משקיעים. גשר זה היה מורכב מ-19 מקטעים צרים העשויים עץ. בשל המקטעים הרבים נמנעה תנועת כלי שיט גדולים במעלה הנהר. הגשר נחנך בנובמבר 1771, אולם נפתח לציבור רק בשנת 1772. בשנת 1795 הוחלפו חלקים מהגשר העשויים עץ בחלקי מתכת, על מנת להגדיל את הקשתות של הגשר ולאפשר מעבר כלי שיט. הקשתות של גשר המתכת היו רחבות פי שניים מאלו של גשר העץ שקדם להם. 
הגשר צוייר מספר פעמים על ידי האמן ג'יימס מקניל ויסלר וג'וזף ויליאם טרנר.
בשנת 1883 נרכש הגשר, בדומה ליתר גשרי לונדון, על ידי מחלקת העבודות המטרופולינית, נסגר ונהרס בשנת 1885 על מנת להחליפו בגשר חדש.
הגשר הנוכחי תוכנן על ידי האדריכל סר ג'וזף בזלגט ונפתח לציבור ב-31 ביולי 1890. גשר זה בנוי ברזל ופלדה ונתמך על ידי יסודות מגרניט.
ב-20 בספטמבר 2005 התנגשה בגשר רפסודה הנושאת חצץ. התנגשות זו גרמה לגשר נזק רב והוא נסגר לתנועה למספר חודשים בהם התנהלו עבודות השיקום.
משפט סקולם-נתר

משפט סקולם-נתר הוא משפט באלגברה המאפיין את האוטומורפיזמים של אלגבראות פשוטות סוף ממדיות, וקובע כי כולם מהווים הצמדה באיבר הפיך. המשפט הוכח לראשונה על ידי תורלף סקולם בשנת 1927. אמי נתר הוכיחה אותו מאוחר יותר באופן בלתי תלוי. זהו משפט בסיסי בתורת האלגבראות פשוטות מרכזיות, המהווה כלי עזר מרכזי בתאוריה.

ניסוח

תהי A אלגברה פשוטה מרכזית מעל שדה F, ויהיו A_1, A_2 תת-אלגבראות איזומורפיות שלה. אז כל איזומורפיזם \phi:A_1 \to A_2 הוא הצמדה באיבר הפיך מ-A.

הוכחה

נביט באלגברה T = A_1 \otimes_{F} A^{op}, כאשר \otimes היא המכפלה הטנזורית, ו-op הוא החוג המנוגד. זוהי אלגברה פשוטה מרכזית, כמכפלה של כאלה. A היא מודול מעל T בשתי דרכים: פעם אחת על ידי הפעולה (a \otimes y)r = ary (נסמנו M_1), ופעם נוספת על ידי הפעולה (a \otimes y)r = \phi(a)yr (נסמנו M_2).
יהי M_0 המודול הפשוט היחיד של T (קיים כי היא פשוטה ארטינית). מתקיים M_1 \cong M_0^k \cong M_2, כאשר k=\frac{[A:F]}{[M_0:F]}. בפרט, המודולים איזומורפיים, נניח על ידי איזומורפיזם f:M_1 \to M_2. על פי הגדרת הפעולות, מתקיים f(ayr) = \phi(a) f(y) r. האיבר u=f(1) מקיים את הדרוש בטענת המשפט: על ידי הצבת y=r=1 מקבלים

לקריאה נוספת

* Rowen, Graduate Algebra: Noncommutative View, p.460-461
טרוביץ

תולדות היישוב

טרוביץ נזכרת לראשונה בתחילת המאה ה-15, ובאמצע המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי טרוביץ

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1569, ובתחילה היו יהודיה כפופים לקהילת לוצק. בשנת 1720 נערך בעיירה כינוס של גליל ווהלין מטעם ועד ארבע הארצות. בשנת 1897 נמנו בעיירה 891 יהודים, רוב מוחלט בקרב תושביה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נערכו קרבות בין האוסטרים והרוסים בקרבת העיירה, ורוב בתיה ניזוקו. לאחר המלחמה התעמרו ביהודי העיירה חיילי הצבא הכחול.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 660 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, כאשר חלק מבוגרי תנועות הנוער בה עלו ארצה.

בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-25 ביוני 1941, לאחר נסיגת הסובייטים מהאזור בתחילת מבצע ברברוסה, ערכו אלו בסיוע האוקראינים המקומיים פרעות ביהודי העיירה, תוך שוד רכוש רב ורצח של כ-20 יהודים.
ב-1 באוגוסט 1941 אספו הגרמנים והאוקראינים 130 גברים יהודים מהעיירה, ובהם רב הקהילה, ורצחו אותם מחוץ ליישוב. באביב 1942 גורשו יתר יהודי העיירה לגטו שהוקם באוסטרוז'ץ הסמוכה, שם שוכנו בתנאי צפיפות קשים.
ב-9 באוקטובר 1942 נרצחו בירי כ-900 מיהודי העיירה, וכן היהודים הנוספים מהגטו. כ-200 יהודים מהעיירה שהצליחו להימלט מהאקציה נתפסו ברובם, ונרצחו במקום. לאחר מכן ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד אחר היהודים המעטים שעוד הסתתרו ביערות הסביבה של העיירה.