דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח

אפידמיולוגיה

המחלה תוארה לראשונה על ידי ג'יימס ר' דוסון בשנת 1933 בנער בן 16 עם הידרדרות נוירולוגית הולכת ומתקדמת, אשר נתיחה של מוחו הדגימה דלקת עם גופיפי הסגר בתאי העצב. דוסון תיאר מקרה דומה שנה לאחר מכן בילדה בת 5. אשר על כן נקראה המחלה בעבר דלקת מוח על שם דוסון.
שיעור הימצאות המחלה בעולם מוערך ב-1 ל-100,000 מקרי חצבת, כאשר שיעור ההיארעות צנח משמעותית לאחר הופעת החיסון לחצבת. ישנה שונות גאוגרפית ניכרת בתפוצת המחלה, כתלות במידת הפיתוח של המדינה, כך שבמדינות מתפתחות שיעור היארעות המחלה גבוה יותר. השיעור הגבוה ביותר דווח בפפואה גינאה החדשה – 51 מקרים למיליון איש בין השנים 2007–2009.
כ-85% מהאנשים הלוקים במחלה הם בגילאי 5-15. עוד נמצא כי המחלה שכיחה יותר בבנים.

פתוגנזה

אף שהפתוגנזה של המחלה אינה ברורה לאשורה, ישנם מספר גורמים שנצפו מעורבים בהתפתחות של סיבוך זה. בעוד שבכלל האוכלוסייה נגיף החצבת מעורר תגובה חיסונית תאית הגורמת לסילוקו, ובהמשך מתפתחת תגובה הומורלית הבונה את החיסון מפני הדבקות חוזרות, נמצא כי בשל פולימורפיזם גנטי, התגובה החיסונית בקרב הלוקים בדלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח מנותבת לזרוע ההומורלית, דבר שאינו מאפשר מיגור של הנגיף. בנוסף, כאשר הנגיף מחולל מחלה בילדים קטנים מגיל שנתיים, המערכת החיסונית שלהם אינה בשלה דיה להתמודד עם הזיהום ולמגר אותו.
נגיף החצבת עושה שימוש בחלבון CD46 ובחלבון F לצורך הכניסה לתאי העצב. בתוך התא מוטציות שחלות במטען הגנטי של הנגיף מונעות את הזיהוי על ידי מערכת החיסון. נמצא שמוטציה בחלבון המשתית של המעטפת קשורה בהתפתחות הדלקת הטרשתית בהמשך. בתאי העצב הנגיף ממשיך להתרבות, אולם הוא אינו מביא להרס של התאים ונשאר רדום במשך שנים. לאחר שנים הנגיף מצית תגובה דלקתית נגד תאי העצב, אשר גורמת להרס נרחב של תאי מערכת העצבים, לרבות תאי עצב ותאי גלייה.
בשלבים המוקדמים של המחלה בצקת היא הממצא ההיסטולוגי הבולט, ונזק חמצוני נצפה בתאים הנגועים במהלך השנים הראשונות למחלה. בשלב הדלקת החריפה נצפות קופסיות הנגיף באוליגודנדרוציטים ובתאי העצב, בעוד שבאסטרוציטים מופיעים גופיפי הסגר גרעיניים. בהמשך מסנינים תאי דלקת את הרקמה סביב כלי הדם בקליפת המוח ובשכבה תחתיה, עם מראה ספוגי והרס מיאלין, דבר שגורם להרס תאי העצב. השינויים בולטים יותר באזורי המוח האחוריים ומתקדמים לפנים, תוך שהם אינם נוטים לערב את המוחון.

נוזל המוח והשדרה

באופן טיפוסי נוזל המוח והשדרה אינו מכיל תאים דלקתיים, וריכוז החלבון בו בגבולות התקין או מעט מוגבר. מתוך כלל החלבון בנוזל שיעור הגאמא-גלובולינים גבוה במידה ניכרת, מעל 20%. רמת נוגדנים נגד חצבת בנוזל גבוהה. ניתן לזהות נוכחות של הנגיף במוח באמצעות תרבית תאים, שבה מגדלים את הנגיף בשיטות מיוחדות, ב-PCR, אז ניתן לזהות את הגנום הנגיפי, ובאימונוציטוכימיה שבה מזוהה אנטיגן של הנגיף.

דימות מוחי

בשלבים מוקדמים של המחלה דימות תהודה מגנטית (MRI) הוא לרוב תקין, אולם עם התקדמות המחלה ניתן לראות בפרוטוקול T2 אזורים של אות גבוה בחומר הלבן ובגזע המוח.

אלקטרואנצפלוגרם

אלקטרואנצפלוגרם (EEG) עשוי להדגים בשלבים הראשונים של המחלה האטה בלתי ספציפית בהולכה החשמלית, אך בשלבים מתקדמים יותר מופיע דפוס מחזורי אופייני של פרצי גלים איטיים וחדים בעלי מתח חשמלי גבוה כל 3–8 שניות, שלאחריהם פרקי זמן עם פעילות רקע חלשה.

אבחנה מבדלת

האבחנה המבדלת לדלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח כוללת בשלבים המוקדמים תסמונות אפילפטיות והפרעות פסיכיאטריות, ועם הירידה הקוגניטיבית והפרעות התנועה גם זיהומים נגיפיים אחרים של המוח, טרשת נפוצה, לויקודיסטרופיה, מחלת קרויצפלד-יעקב ומחלות מטבוליות.

טיפול

למחלה אין טיפול מרפא, ועיקר הטיפול הוא טיפול תומך, לרבות טיפול מכוון לפרכוסים, אם מופיעים. אינוזין פרנובקס היא תרופה אנטיויראלית בעלת השפעות על מערכת החיסון, אשר נוסתה בהצלחה מסוימת במטופלים עם דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח. תופעות הלוואי שלה כוללות הפרעות ברמות חומצת השתן ובחילות. אינטרפרון אלפא הוא תרופה בעלת השפעות על מערכת החיסון, שכאשר ניתנת בהזרקה ישירות לנוזל המוח והשדרה, לאור חדירותה הנמוכה את מחסום דם-מוח, נוסתה גם כן עם הצלחה מסוימת. תרופות אנטיויראליות אחרות, כגון ריבווירין ולמיבודין אינן יעילות. סטרואידים ואימונוגלובולינים בעירוי תוך-ורידי (IVIg) אינם מומלצים כיום כטיפול למחלה.

מניעה

החיסון לחצבת, הנכלל בחיסון MMRV, מונע את ההידבקות בחצבת ואת סיבוכי המחלה, לרבות דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח. הנגיף המוחלש הניתן בחיסון אינו גורם להתפתחות סיבוך זה.

פרוגנוזה

דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח היא מחלה קטלנית, הגורמת לתמותה בדרך כלל תוך שנה עד שלוש שנים מהופעת התסמינים. ישנם דיווחים על הפוגות ספונטניות בקרב 5% מהחולים במחלה.