google/wiki40b huggingface dataset:
ג'וזפה צנארדלי

ביוגרפיה

צאנדרלי נולד בשנת 1826 בעיר ברשה שבלומברדיה אשר בצפון איטליה. בשנת 1848 התנדב ללחום במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה בין האימפריה האוסטרית לממלכת סרדיניה. לאחר המלחמה, צנארדלי נסע לפיזה ללמוד משפטים. אחרי הלימודים חזר לברשה על מנת לעסוק כעורך דין. הוא התפרנס בעיקר מהוראת המקצוע, ונעצר על ידי האוסטרים בשל סירובו לכתוב מאמרים פרו-אוסטריים לעיתונות.
ב- 1859 צנארדלי נאלץ לברוח לשווייץ והתגורר בלוגאנו. הוא חזר לברשה בזמן לארגן את מלחמת העצמאות השנייה, ואירח את ג'וזפה גריבלדי בעיר. בזמן המלחמה לחם ביחידת ציידי האלפים. עם סיפוח לומברדייה לפיימונטה, החל לכהן בפרלמנט המקומי בטורינו. בשנים שלאחר מכן התמנה לתפקידים מנהליים שונים.
בשנת 1876 מפלגת השמאל של צנארדלי עלתה לשלטון, ובכך התמנה לשר בממשלתו הראשונה של אגוסטינו דפרטיס. בשנת 1878 כיהן כשר הפנים.  בהמשך אף כיהן כשר המשפטים. הוא גם היה אדריכל הרפורמה בבחירות בשנת 1892, כשהוריד את גיל ההצבעה מ-25 ל-21. הוא פוטר על ידי דפרטיס בשנת 1883, וישב באופוזיציה עד שנת 1887. בשנים 1887-1891 חזר לכהן כשר המשפטים. בתקופה זו איחד את חוקי העונשין באיטליה לכדי חוק אחד מסודר, ביטל את עונש המוות והכיר בזכות השביתה.  בשנת 1893 ניסה ללא הצלחה להקים ממשלה.
בשנים שלאחר מכן נלחם צנארדלי  כיו"ר בית הנבחרים בחוקים שלכאורה פגעו בחופש הביטוי. בשנת 1901 השמאל הקיצוני גמל לו על פעילות זו בכך שאפשר לו להרכיב ממשלה, שבה כיהן היהודי ג'וזפה אוטולנגי כשר המלחמה. בריאותו החלה להידרדר בשנת 1902, ופגעה ביכולת התפקוד שלו. הוא פרש מראשות הממשלה בנובמבר 1903, ונפטר כחודש לאחר מכן במונצה-בריאנצה שבלומברדיה.
על אמת ושקר במובן החוץ מוסרי

סקירה כללית

המאמר מחולק לשני חלקים. בחלקו הראשון, ניטשה מבקר את השיקולים שהביאו ליצרת מושג ה"אמת" ומושגים בכלל. שיקולים אלה, טוען ניטשה, נבעו מעצם היווצרות השפה:
הבה נתייחס במיוחד ליצרת המושגים. כל מלה נעשית לאלתר מושג על ידי שאין היא משמשת כלל כתזכורת להתנסות הראשיתית והחד-פעמית, הפרטית מכל וכל, שיצרה אותה, אלא שהיא אמורה להתאים בעת-ובעונה אחת לאינספור מקרים דומים פחות או יותר - דהיינו, אם נאמר זאת בדיוק - מקרים שלעולם אינם זהים, כלומר דברים שכולם שונים זה מזה. כל מושג נוצר מתוך זיהויו של מה שאינו זהה.
לפי פול פ. גלן (Paul F. Glenn), ניטשה טוען כי "מושגים הם מטפורות שאינן תואמות את המציאות". למרות שכל המושגים הם מטאפורות שהומצאו על ידי בני אדם (מתוך הסכמה משותפת שנועדה להקל על התקשורת) בני האדם שוכחים את העובדה הזאת לאחר המצאתם, ומאמינים שהם "אמיתיים" ומתאימים למציאות.
מהי אם-כן, אמת? צבא נייד של מטפורות, מטונימיות, האנשות - בקצרה, סך כל יחסי-אנוש שהוגברו, הומרו וקושטו פואטית ורטורית ושאחרי שימוש ממושך בידי העם נדמו כיציבות, מיוסדות-בחוק ומחייבות. אמיתות הן אשליות שבני-אדם שכחו כי כאלה הן, מטפורות שחוקות שאיבדו את כוחן לעורר את החושים, מטבעות מחוקים הבאים עתה בחשבון רק כמתכת ולא עוד כאמצעי תשלום.
רעיונות אלה אודות האמת והקשר שלה לשפה האנושית השפיעו במיוחד על תאורטיקנים פוסט-מודרניים. חיבור זה הוא אחד מן העבודות האחראיות למוניטין של ניטשה כסנדק של הפילוסופיה הפוסט-מודרנית.
בחלקו השני של המאמר, ניטשה מבחין בין "איש התבונה" לבין "איש האינטואיציה" (בדומה להבחנתו בהולדת הטרגדיה בין "אפולו" לבין "דיוניסוס" בהתאמה). "איש התבונה", רוצה לשלוט בחיים בפיקחות ובסדר לוגי. "איש האינטואיציה", הופך את החיים לאמנות, בז להפשטה ולסדר, ורוצה לחשוף את אשלית האמת. אומנם איש האינטואציה משיג בדרך זו אושר נעלה, אך סבלו גדול יותר, כי הוא לא לומד מן הניסיון. להבדיל, איש האסכולה הסטואית, משיג אושר דרך עולם המושגים הבדוי שלו, באופן מתון ומדוד.
אופקיות

אופקיות היא הכיוון שמקביל לאופק, להבדיל מאנכיות, שהיא הכיוון הניצב לאופק. קו אופקי משתרע משמאל לימין (או להפך) בעוד שקו אנכי משתרע מלמעלה למטה.
בקואורדינטות קרטזיות מהצורה (x,y), הציר האופקי משמש לרוב לציר ה-x, כשהמספרים החיוביים נמצאים בצד הימני של הציר. המשוואה  y = c, כאשר c הוא קבוע, מייצגת קו אופקי. במישור המרוכב, הציר האופקי משמש לרכיב הממשי.
בבנייה משתמשים בפלס בנאים כדי לבנות חלקים במבנה בצורה מדויקת.
התאמת יתר

התאמת יתר (overfitting) היא בעיה יסודית בסטטיסטיקה ובלמידת מכונה שבה המודל מותאם יתר על המידה לאוסף מסוים של נתונים (למשל האוסף שהיה זמין לשם אימונו) ועל כן מצליח פחות בבצוע תחזיות. 
התאמת יתר מתרחשת כאשר המודל נקבע על ידי יותר פרמטרים מאשר הנתונים מצדיקים. עודף הפרמטרים מאפשר למודל ללמוד את הרעש הסטטיסטי כאילו הוא מייצג התנהגות אמיתית.
תת התאמה (Underfitting) לעומת זאת מתרחשת כאשר המודל הסטטיסטי פשוט מדי מכדי לייצג כראוי את המבנה הבסיסי של הנתונים, למשל בעקבות מיעוט בפרמטרים המגדירים את המודל. דוגמה לכך היא למשל ניסיון להשתמש במודל ליניארי לתיאור התנהגות לא ליניארית.

מקרים של התאמת יתר

בתור דוגמה קיצונית להתאמת יתר, אם מספר הפרמטרים המשמשים להגדרת המודל זהה או גדול יותר מאשר מספר התצפיות, אזי המודל יוכל לחזות באופן מדויק את התצפיות פשוט על ידי זכירתן במלואן. ראו למשל את איור 2 להמחשה. מודל כזה בדרך כלל ייכשל קשות בעת ביצוע תחזיות. כדוגמה נוספת לבעייתיות של "מודל זוכר" שכזה - קחו בסיס נתונים של מכירות בחנות הכולל תאריכי רכישה, שם פריט וסכום. מודל עם מספיק פרמטרים יוכל פשוט לזכור את כל בסיס הנתונים וכך "לחזות" במדויק את סכומי הרכישה שבו על סמך התאריך. ברור אבל שמודל כזה לא יצליח לחזות סכומי רכישה של רכישות עתידיות. 
התאמת יתר מתרחשת במקרים בהם חסרה תאוריה להנחיית האנליזה של הנתונים. במצב כזה יש צורך לבחון מספר רב של מודלים אפשריים ונדרשים יותר פרמטרים כדי להגדירם.
התאמת יתר מתרחשת לעיתים קרובות בבצוע רגרסיה ליניארית מרובה. במקרה הקיצוני אם מספר המשתנים המסבירים שווה למספר הדגימות אזי המודל יעבור במדויק בכל הנקודות. בדיקות הראו שמספיקות שתי דגימות לכל משתנה מסביר ברגרסיה ליניארית. עבור רגרסיה לוגיסטית או מודל קוקס (Cox proportional hazard models) קיימים מספר כללי אצבע - כמו כלל ה"אחד לעשר".
בתהליך בחירת מודל הרגרסיה, ניתן להיעזר בשקלול הטיה-שונות (bias-variance tradeoff) בו השגיאה של המודל מפוצלת למרכיב הטיה (המרחק של המודל "הממוצע" מפונקציית המטרה) והשונות (הפיזור של המודלים הבאים בחשבון).
וילהלם השלישי, רוזן הסן העילית

ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-8 בספטמבר 1471, להיינריך השלישי, רוזן הסן העילית ולאנה מקצנלבוגן. בשנת 1483 מת אביו, ווילהלם ירש את נחלותיו, אולם מכיוון שהיה עדיין קטין, שימש דודו, הארכיבישוף הרמן הרביעי מקלן והנס הופמן מדרנברג כאפוטרופסים עד 1489.
בעזרת ההכנסות הרבות של המדינה יכול וילהלם לרכוש בשנת 1492 חצי מהלורדות של אפשטיין (כולל אזור לנדכן) ובשנת 1493 לרכוש גם את החלק העיקרי של קלינגנברג אם מיין.
בשנת 1498 הוא התחתן עם אליזבת מפפאלץ, רוזנת הסן, בתו של פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, אולם לא היו לו ילדים ממנה.
וילהלם מת ב-17 בפברואר 1500 בגיל צעיר, לאחר שנפל מסוס בזמן ציד, ומכיוון שלא היו לו ילדים, ירש בן דודו וילהלם השני את נחלותיו, ואיחד שוב את רוזנות הסן.
רוברט ארזומניאן

קריירת מועדונים

ארזומניאן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פיוניק ירוואן. בשנת 2005 הפך לשחקן הרכב ראשון ואף נבחר לשחקן המצטיין של השנה בליגה. במהלך חמש העונות שלו בפיוניק הוא זכה באליפות בכל עונה, זכה פעם אחת בגביע ו-3 פעמים בסופר קאפ.
ב-17 בינואר 2008 חתם לעונה אחת בראנס הדנית. לאחר שהפך לשחקן הרכב במועדון, כעבור 7 חודשים האריך את חוזהו במועדון ב-4 שנים. בעונת 2009/2010 הגיע מאמן חדש למועדון שלא האמין בארזומניאן והוא עזב את המועדון.
בינואר 2011 התחיל להתאמן עם שלונסק ורוצלאב אך העסקה נפלה בגלל הדרישות של סוכנו של ארזומניאן והוא חתם בסופו של דבר ביאגילוניה ביאליסטוק. בביאליסטוק סבל ארזומניאן מפציעות ומחילופי מאמנים ובסופו של דבר הוא עזב את המועדון.
לאחר שהתחיל את העונה ללא קבוצה, בספטמבר 2012 חתם בסק"א-אנרגיה חברובסק הרוסית בה שיחק חצי עונה. בינואר 2013 חתם באקטובה הקזחית בה שיחק במשך שתי עונות.
ביולי 2014 חתם באמקאר פרם הרוסית, אך העסקה יצאה לפועל בינואר 2015 לאחר שחוזהו באקטובה פג.
בריץ 2018 חתם בארטסאך מליגת העל הארמנית. בתום העונה, ארזומניאן הודיע על פרישה מכדורגל.

קריירה בינלאומית

ב-18 במרץ 2005 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארמניה במשחק ידידות נגד כוויית. ב-2 ביוני 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד קזחסטן במסגרת מוקדמות יורו 2008.
ארזומניאן נחשב לאחד משחקני המפתח של בנבחרת ארמניה: הוא מדורג שלישי בטבלת שיאן ההופעות, ותשיעי בטבלת מלך השערים. במרץ 2016 פרש מהנבחרת.
ג'יגסו (קומיקס)

מקור, נגד המעניש

בילי רוסו נזרק מביתו בידי אביו המתעלל בגיל 10, ונעשה בבגרותו למתנקש להשכרה בשירות ראשי העולם התחתון, וזכה לכינוי "היפה" בגלל מראהו הנאה. לאחר מות משפחת קאסל, רוסו הושכר בידי פרנק קוסטה להתנקש בחיי כל האנשים הקשורים לחייו של השורד היחיד, אב המשפחה פרנק קאסל ורוסו מצליח במשימתו. קאסל כמעניש תקף את רוסו במועדון לילה השייך למשפחת הפשע מאגיה, והורג את כל הנוכחים חוץ ממנו כדי שיזהיר את מעסיקיו. הוא זורק את רוסו דרך חלון זכוכית, מה שמשחית ומצלק קשות את פניו. לאחר ניתוח פניו נראו כפאזל (Jigsaw), ומכאן שמו.
רוסו הפליל את המעניש ברצח, אך התוכנית נכשלה בגלל ספיידרמן ונייטקרולר היות שאחד מקרבנותיו של רוסו היה אחד מחבריו הטובים של נייטקרולר. הוא נלחם בספיידרמן שנית, וסימם את המעניש לכך שייפגע בברוטאליות גם בפושעים הקטנים ביותר. הוא מנסה להרוג את המעניש בכלא ונכשל, וזה מונע ממנו לברוח במהומות. מאוחר יותר, רוסו נראה מחוץ לכלא וכחלק מ"יחידת ההענשה" של ארגון "הנאמנות" הפועלת בסגנון המעניש, וזאת לאחר שעבר שטיפת מוח. הוא יצא מהשליטה והובס כאשר נלחם במעניש.
רוסו החל לשתף פעולה עם הכומר סמואל סמית', כומר בעל כוחות על-טבעיים. סמית' הציע לרפא את פניו של רוסו כדי שיעבוד עבורו, וזה יצא למסע קטל ורצח בהוראותיו. לאחר שסמית' ריפא את פניו, רוסו נהרג בידי המעניש והוקם לתחייה בידי סמית' ואדונו השד בלסקו. בקרב נגד המעניש, פניו הושחתו שוב כאשר המעניש מעך את פניו לתוך צמח אלוורה. הוא החל לרדוף אחר המעניש ובו בעת המשיך לעבוד כרוצח שכיר. כאשר המעניש זייף את מותו, רוסו סבל מהתמוטטות עצבים והתחזה למעניש בקצרה.

העידן המודרני ומוות

לאחר שנעצר על תקיפת ביתו של מאט מורדוק/דרדוויל, הוא נכלא בכלא "הרפסודה", שוחרר בבריחה ההמונית שאלקטרו אירגן ושבר את ידו של ספיידרמן בבריחה. הוא הובס בידי טיגרה לאחר בריחתו, ויצר קשר עם הקינגפין החדש של נבלי-העל, הברדס, כדי לנקום בה. בתמורה הוא הבטיח להצטרף לצבא הפשע החדש של הברדס. הברדס הביס את טיגרה ועינה אותה כבקשתו, והוא הצטרף לצבא הפשע. רוסו לקח חלק במתקפת הצבא על האוונג'רס החדשים בסנקטום סנטאורום, צלף בג'סיקה ג'ונס, שניצלה בידי ספיידרמן.
רוסו ניסה לנקום שוב במעניש, בכך שניסה להפוך שוטר צעיר לגרסה חדשה של המעניש באמצעות ושטיפת מוח. הוא נלחם במעניש בגשר ברוקלין, ונלקח למעצר סוכנות S.H.I.E.L.D לאחר שהמעניש הציל את חייו. הוא נורה למוות בתאו בידי לין מייקלס, אך נראה בחיים ועזר לצבא הפשע בהדיפת גזע הסקרול הפולש. רוסו שיתף פעולה עם שותפו לשעבר של המעניש, סטיוארט קלארק/ג'יגסו השני, והם שכרו את המתנקשת ליידי גורגון להתחזות לאשתו השרופה של המעניש ותמרנו את בנו מחוץ לנישואין של רוסו ושותף נוסף בעברו של המעניש, הנרי, נגד המעניש. לאחר שהנרי בגד בהם, קלארק ניסה להורגו ורוסו הרג את קלארק. הוא עינה את הנרי לזמן קצר ונלחם במעניש, ונהרג כשנפל לתוך להבות הפיצוץ אשר גרם. בילי הופיע בחיים שנים לאחר מכן בהתאספות אדוני-הפשע של ניו יורק.
עקבים גבוהים

פסקול

הסרט עוסק בזמרת ובדראג קווין המחקה אותה, כך ששירים בביצועם משולבים בו כחלק מהעלילה. אלמודובר סיפר שהאזין לשירים רבים לשם בחירת אלה שיושרו בסרט, ולבסוף בחר בשירים Piensa en Mi ("חישבי עלי") ו-Un año De Amor ("שנה של אהבה"). מהשירים נדרשה התאמה לדמותה של בקי דל פאראמו, כך שיתאימו לתחילת הקריירה שלה וגם לסופה. Piensa en Mi הוא שיר פופולרי מאוד במקסיקו. אלמודובר בחר בגרסה שלו המושרת כקינה. Un Año de amor, שאותו שר לטאל, הוא במקורו שיר צרפתי שאותו שר נינו פרר, ואלמודובר תרגמו לספרדית. את השירים מבצעת למעשה הזמרת לוס קאסאל (Luz Casal), ששירים אלה הפכו ללהיטיה הגדולים ביותר.
בסרט נכללת גם סצנה בלתי צפויה של ריקוד מרנגה בחצר בית הכלא שבו כלואה רבּקה. הריקוד, שאותו מובילה דמות בגילומה של ביבי אנדרסן, הוא לצלילי השיר Pecadora של להקת לוס הרמנוס רוסאריו. 
כמוזיקת רקע שימשו, בין השאר, נעימות שחוברו בידי מיילס דייוויס בשנות ה-60, וקיבלו השראתן מהפלמנקו. כן שימשו שתי נעימות שחיבר ג'ורג' פנטון לסרט "יחסים מסוכנים".

הצלחת הסרט

הסרט זכה להצלחה רבה בספרד. מתחילת הקרנתו, באוקטובר 1991, ועד סוף שנת 1991, צפו בו יותר מ-1.5 מיליון צופים. לעומת הצלחה זו, מבקרי הקולנוע הספרדים לא אהבו את הסרט. הסרט זכה להצלחה רבה גם באיטליה ובצרפת. 
הסרט הצליח פחות בגרמניה ובארצות הברית. מבקרת הקולנוע של הניו יורק טיימס קטלה את הסרט. לעומתה, המבקר רוג'ר איברט שיבח את הסרט.

שם הסרט

שמו המקורי של הסרט, בספרדית, הוא Tacones Lejanos, כלומר "עקבים רחוקים". משמעותו של השם מתבררת לצופה רק בסצנת הסיום של הסרט, שבה מספרת רבּקה לאמהּ שבילדותה לא נרדמה עד ששמעה את קול עקבי האם. באנגלית נקרא הסרט High Heels, ובהתאם לכך נקרא גם בעברית "עקבים גבוהים". השם האנגלי והעברי מעוותים את המשמעות שהעניק הבמאי לשם הסרט.

יחסי אם ובת

סרטי קולנוע רבים עוסקים ביחסי אם ובת. אחד מהם, סרטו של אינגמר ברגמן, "סונטת סתיו", אף מוזכר בסרט שלפנינו. באתר האינטרנט שלו מזכיר אלמודובר סרטים נוספים העוסקים בנושא זה: "סטלה דאלאס" (שהוסרט בשלוש גרסאות), "מילדרד פירס", בכיכובה של ג'ואן קרופורד, "חיקוי לחיים" בכיכובה של לנה טרנר, "אמא יקרה", בכיכובה של פיי דאנאוויי, על פי ספרה האוטוביוגרפי של כריסטינה קרופורד, העוסק ביחסיה עם אמהּ, ג'ואן קרופורד, "תנאים של חיבה" ו"גלויות מהקצה".
קלמאן לאנגלה

נאנסי

לנגלה נכנס כמחליף להופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של נאנסי, כאשר שיחקה הקבוצה בליגת המשנה, ב-27 בספטמבר 2013. לאנגלה ערך 34 הופעות בעונת 2015–2016 במדי נאנסי, בסיומה זכתה הקבוצה באליפות ליגת המשנה. את שערו הראשון הבקיע ב-29 בינואר 2016, שהיה שער השוויון במשחק מול קלרמון, שהסתיים בניצחון קבוצתו 3:1. לאנגלה גרם לבעיטת עונשין והורחק בכרטיס אדום ב-12 בפברואר במהלך המשחק מול אוסר, שהסתיים בתיקו 2:2. ב-25 באפריל הבקיע את השער היחיד בניצחון על סושו, אשר הבטיח את העפלתה של נאנסי לליגה הראשונה לאחר שלוש שנות היעדרות.
במחצית הראשונה של עונת 2016–2017 פתח לאנגלה ב-18 משחקים במדי נאנסי בליגה הראשונה.

סביליה

ב-4 בינואר 2017 עבר לאנגלה לספרד, שם חתם בקבוצת סביליה עד שנת 2021, תמורת 5 מיליון אירו ששולמו לנאנסי.
לאנגלה הוחתם על מנת שישמש כמחליפו של בן ארצו טימותה קולודז'ייצ'אק, אשר עבר לבורוסיה מנשנגלדבך.
כעבור שמונה ימים ערך לאנגלה את הופעת הבכורה שלו במדי סביליה, כאשר שיחק ב-16 הדקות האחרונות בתיקו הביתי 3:3 מול ריאל מדריד במסגרת גביע המלך, אשר הסתיים בהדחת קבוצתו מהמפעל לאחר 3:6 בסיכום שני המשחקים. ב-15 בינואר שיחק לראשונה במסגרת הליגה, שוב נגד ריאל מדריד, במשחק הניצחון שנערך באצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן. ניצחון קבוצתו, בתוצאה 2:1, סיים את רצף 40 המשחקים ללא הפסד של ריאל מדריד בכל המסגרות. במהלך המחצית השנייה של העונה שותף לאנגלה ב-17 משחקי ליגה נוספים.
ב-19 באוגוסט 2017 הבקיע לאנגלה את שער הבכורה שלו במדי סביליה במשחק הראשון של העונה מול אספניול, אשר הסתיים בתיקו 1:1. ב-1 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון במסגרת האירופית בניצחון 2:1 על ספרטק מוסקבה בליגת האלופות.

ברצלונה

ב-12 ביולי 2018 הצטרף לאנגלה לקבוצת ברצלונה, לאחר שהפעיל את סעיף השחרור שלו מסביליה, אשר עמד על 35 מיליון אירו, וחתם לחמש עונות. לאנגלה פתח במדי קבוצתו החדשה במשחק הסופר קאפ הספרדי נגד קבוצתו הקודמת, סביליה, כאשר הוא משלים 90 דקות בניצחונה של ברצלונה בתוצאה 2:1. ב-23 בספטמבר הורחק לאנגלה בכרטיס אדום במשחק הבכורה שלו בליגה במדי ברצלונה מול ג'ירונה שהסתיים בתוצאה 2:2. ב-31 באוקטובר, במשחק מול קולטורל לאונסה במסגרת גביע המלך, הבקיע לאנגלה בתוספת הזמן את שער הניצחון לזכות קבוצתו.
גיבון אפור-פרווה

תפוצה ואזור מגורים

המין אנדמי ליערות הטרופיים וליערות העד באי בורנאו. את מרבית הזמן מבלה על העצים וכמעט אינו יורד אל הקרקע.

תיאור פיזי

משקלו נע בין 4–8 ק"ג שהמשקל הממוצע הוא 5.7 ק"ג אצל הזכר ואצל הנקבה, אורך הגוף 44–63.5 ס"מ. צבע הפרווה של המין חום-אפור על כל שלל הגוונים. כיפת הראש והחזה כהים בשאר הגוף בהתאמה. הזכר והנקבה זהים בהופעתם החיצונית. פרוות הצעירים בהירה מהוריהם. שיער הערווה של הזכר הוא באורך 2.5 ס"מ וכהה משאר הגוף. למין שק גרון חיצוני קטן (לא כמו זה של הסיאמנג) המשמש כתיבת תהודה להגברת קולו.

רבייה

המין מונוגמי. הזוג וצאצאיו שומרים על הטריטוריה. המין מגיע לבגרות מינית בגיל 8–9 שנים. תקופת הייחום אורכת כ-28 יום בדומה לאדם, אין שינויי צורה אך איבר המין משנה צבעו. אין קשר עונתי לבחירת העיתוי לילודה, היריון אורך 7 חודשים ומסתיים עם ולד יחיד. הזכרים יוזמים את ההזדווגות יותר מהנקבות, אך ההזדווגות מותנית בהסכמת הנקבה, ובסמנה לזכר על ידי "השתחוות" לעברו שהיא מוכנה.
הנקבה מניקה את הצאצא הנולד המשך שנתיים.

התנהגות

המין עדין ביותר ותנועותיו אציליות. עיקר תנועתו היא ברכיאלית - התקדמות על ידי התנדנדות בין ענפי העצים. בנדנוד אחד הוא עובר מרחק של 3 מטרים וכ-850 מטרים ביום אחד. בשעת הליכתם על הקרקע, הם מרימים את ידיהם מעל הראש, כדי לאזן את הגוף, אולם הליכתם על הקרקע נעשית לעיתים רחוקות ולמרחקים קצרים. בשעת אכילה המין נצפה מטפס. המין אינו שוחה וימנע מהתקרבות למקווי מים.
גיבון אפור יימצא בקבוצות של 3–4 פרטים, אך גם יחידים אינם מראה נדיר, אלו הם בוגרים שעזבו את נחלתם הוריהם וטרם מצאו בן זוג להקים נחלה חדשה. 
המין מאוד טריטוריאלי ומגן כל היממה על נחלתו ברדיפה אחר פולשים ובהשמעת שירים. לעיתים רחוקות יהפוך עימות עם פולש לעימות פיזי.
המין פעיל במשך 8–10 שעות ביממה, המין קם עם שחר ומתחיל בשירי בוקר ומתארגן לשינה לקראת שקיעת השמש. זכרים נוטים לקום מוקדם מהנקבות והם פעילים מספר שעות יותר מהן. 
הגיבון על אף היותו חברותי, כמעט ואינו מבלה את יומו בהתנהגות סוציאלית. משחק ואינטראקציה חברותית תופסים רק 5% מכלל היממה, הסיבה לכך נעוצה כנראה בקבוצה הקטנה בה חי המין. במחקר אחד שנערך נצפו זכרים נוטים לפעילות חברתית יותר מאשר הנקבות - בעיקר בכל הנוגע לתקשורת עם הצאצא דווקא.
שיריו של מין זה נחקרו בפרוטרוט. נראה כי הזכרים מתחילים את שירתם עם הזריחה. הנקבות שרות עם זכרים בזריחה ואף לקראת השעה 10:00, הדואטים עורכים כ-15 דקות והם על בסיס יומי. זכרים בודדים שרים יותר מזכרים החיים בזוג, כפי הנראה כדי למצוא חן בעיניי הנקבות, ואילו הנקבות הבודדות כמעט ואינן שרות. מחקרים הראו שמין זה יכול לזהות מינים אחרים של גיבונים באמצעות שירתם, ועניין זה מתחזק בשל הדמיון הרב בשירת הנקבות ממין זה לבין נקבות גיבון שחור-כיפה.

תזונה

עיקר התזונה של המין היא פירות הנמצאים בצמרות העצים הטרופיים, בעיקר פירות עשירים בסוכר כתאנים. המין נצפה אוכל גם עלים ופרחים. תזונה המתבססת כמעט רק על פירות היא בעייתית, בשל עונתיות הפירות וכן תפוצתם הנמוכה בתוך היער. על כן צורת התניידות הגיבונים, עוזרת לו לנוע בין אזורי המזון במהירות.

שימור המין

הגיבון משמש עזר למחקרים רבים בשל דמיונו הגנטי לאדם. הגיבונים נמצאים בסכנה מעטה להכחדה, אולם הסכנה גוברת בשל האנדמיות של המין לבורנאו, ובעיקר בשל המשך בירוא היערות המשמשים מקום מגורם של המין. מלבד האדם, למין זה כמעט ואין אויבים טבעיים.
צל בבגדד

תקציר העלילה

הסרט נפתח עם מנוחין, עיתונאית ישראלית עצמאית הכותבת לכלי תקשורת בשפה הערבית, כשהיא חוצה את הגבול מישראל לירדן, בניסיון שלא צלח בסופו של דבר, להצביע בבחירות לנשיאות עיראק ב-2010. למרות שמנוחין מתחילה את היום באופטימיות בנוגע ליכולתה להשתתף בבחירות כעיראקית, היא נתפסת ומוחזקת בידי הרשויות העיראקיות בקלפי בשגרירות עד ששירותי הביטחון הירדנים מתערבים בעניין. עם שובה לישראל, מנוחין כותבת בלוג על חוויותיה בירדן, ובעקבות כך פונה אליה עיתונאי עיראקי שמתעניין בסיפור שלה ושל אביה, יעקב עבדול עזיז, שנעלם בעיראק כמה עשורים קודם לכן. יחד עם התעמקות הקשר בין שני העיתונאים, הם מתחילים לחקור יותר ויותר לעומק את עברה של מנוחין, כמו גם זה של הקהילה העיראקית-יהודית, בניסיון למצוא רמזים למה יכול היה להיות גורלו של אביה. בעוד הם נאבקים למצוא רמזים שיתחקו אחר עקבותיו של אביה, העיתונאי העיראקי יוצא לרחובות בגדד, סורק את האזור אל מוסבאח בו מנוחין חיה בעבר עם משפחתה. בינתיים, בישראל, מנוחין מבקרת אנשים שהיו שייכים בעבר לקהילה העיראקית-היהודית בבגדד, את אלה שהכירו את אביה לפני שהם עצמם נמלטו לישראל, כדי לנסות ולהבין טוב יותר את הנסיבות שבהן אביה נעלם.
המאה ה-23 לפנה"ס

ערים חדשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אמיל ארלנמייר

קורות חייו

ארלנמייר נולד בשנת 1825 בטאונוסשטיין (אז העיר והן בדוכסות נסאו) סמוך לדרזדן ולייפציג. הוא בנו של כומר פרוטסטנטי. הוא החל לימודי רפואה באוניברסיטת גיסן, אולם לאחר ששמע הרצאות של יוסטוס פון ליביג, ארלנמייר שינה מסלול לימודיו לכימיה. החל מקיץ שנת 1846 הוא עבר למשך שנה לאוניברסיטת היידלברג, שם למד פיזיקה, בוטניקה ומינרלוגיה. הוא שב לאוניברסיטת גיסן ב-1847. לאחר ששימש עוזר מחקר לכימאי הגרמני הנודע קארל רמיגיוס פרסניוס (Carl Remigius Fresenius), ארלנמייר החליט להתמקד בתחום הכימיה הפרמצבטית. למטרה זו למד רוקחות בדוכסות נסאו ועמד בבחינות המקצוע. זמן קצר אחר כך רכש בית מרקחת וזמן קצר לאחר מכן רכשה רוקח עסקים, תחילה בעיירה קצנלנבוגן (Katzenelnbogen) ואחר כך בויסבאדן. לאחר שהתאכזב מעיסוקו כרוקח, חזר ללימודי כימיה וסיים לימודי דוקטורט בגיסן ב-1850.
בשנת 1855 הוא עבר להיידלברג לחקור דשנים במעבדתו של רוברט בונזן. הוא רצה ללמד, אולם חוקרים במעבדתו של בונזן לא הורשו להנחות תלמידים. לכן, הפך בעזרת אשתו בקתה למעבדה פרטית. בשנת 1857 הוא קיבל תואר פריבט-דוצנט, עבודת התזה לקבלת התואר עסקה ב"ייצור דשן מלאכותי המכונה סופרפוספט", והכילה תיאור של מספר חומרים גבישים אשר היה בהם עניין רב לרוברט בונזן. בתקופת שהותו בהיידלברג החל ארלנמייר להיות מושפע מפרידריך אוגוסט קקולה והיה אחד הראשונים לאמץ את גישתו התאורטית. הוא היה הראשון אשר שיער, בשנת 1862, כי ייתכנו קשרים כפולים ומשולשים בין אטומי פחמן, ואף תרם תרומות חשובות אחרות לפיתוח תאוריות של המבנה המולקולרי.
בשנת 1863 מונה ארלנמייר לפרופסור חבר באוניברסיטת היידלברג. בשנת 1868 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה הטכנית של מינכן, שם מונה למנהל המעבדות, משרה בה החזיק עד פרישתו מהוראה בשנת 1883. 
עיקר מחקריו של ארלנמייר עוסקים בכימיה תאורטית, בתחום זה שיער את הנוסחה הכימית של נפתלן ואף ניסח את "כלל ארלנמייר": כוהלים שבהם הקבוצה ההידרוקסילית צמודה ישירות לאטום פחמן בעל קשר כפול הופכת לאלדהיד או קטון.
רוב המחקרים היישומיים של ארלנמייר התמקדו בתרכובות אליפטיות. בשנת 1859 הוא סינתז חומצה אמינוהקסואית והמשיך לחקור את השפעת אלבומין בהידרוליזה. הוא פיתח שיטות לקביעת הכמות היחסית של לאוצין וטירוזין הנוצרים בעת התפרקות מספר חומרים בקבוצה זו, והיה הראשון להבין, בשנת 1860, את התכונות של גליצרול .
מחקריו האחרים כללו הפרדת חומצה גליקולית מענבי בוסר (1864), סינתזה של נתרן אוקסלי על ידי חימום נתרן פורמי (1868), הידרוליזה של אתר לכוהל (1858), סינתזה של פניל -חומצה לקטית (1880), הכנה של חומצה פירובית על ידי זיקוק של חומצה טרטרית (1881), ויצירת קרבוסטיריל מתרכובת קינולין (1885).
בשנת 1860 ארלמייר פרסם תיאור של בקבוק חרוטי הנושא את שמו.
הנסיך פרדיננדו, דוכס קסטרו

ביוגרפיה

פרדיננדו נולד ב-16 ביוני 1950 בפודזמצ'ה, לרניירי, דוכס קסטרו ולמריה קרולינה זמויסקה, בתם של אנדז'יי פשמישלאב זמויסקי ומריה קרולינה, נסיכת שתי הסיציליות. רוב חייו הוא חי בצרפת, והיה הראשון מחברי משפחת המלוכה של שתי הסיציליות ששירת בצבא הצרפתי.
ב-23 ביולי 1949 התחתן פרדיננדו עם שנטאל דה שברון-וילט, בתם של שארל אלבר, רוזן שברון-וילט ולואיז פרומנטין דה סן-שארל, ממנה נולדו לו 3 ילדים. בשנת 1973 מת אביו, ופרדיננדו ירש את תאריו. ב-20 במרץ 2008 מת פרדיננדו בדראגינייה, ובנו הנסיך קרלו, דוכס קסטרו ירש את תאריו.
ג'ון נובל

ביוגרפיה

בשנת 2002 שיחק בסרט הטלוויזיה "אאוטסיידר" את פרגוס האנטר, לצד נעמי ווטס.
בשנת 2017 החל לשחק בסדרת המדע הבדיוני "המושיעים" ברשת CBS האמריקאית, בתפקיד ניקולס טאנז, דודו של דאריוס. בשנת 2015 הצטרף לקאסט בסדרת הטלוויזיה המצליחה ״אלמנטרי״, גם היא של רשת CBS, בתפקיד מורלנד הולמס, אביו של שרלוק הולמס.
רקוויאם (ברליוז)

הרקוויאם של ברליוז (Grande Messe des morts) אופ' 5, היא יצירה מאת המלחין הצרפתי הקטור ברליוז לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה הולחנה בשנת 1837, אך נרשמה ברשימת יצירותיו של ברליוז מוקדם יותר (אופ' 5) מאשר הסימפוניה הפנטסטית (אופ' 14) שהולחנה שבע שנים לפניה. היצירה היא אחת היצירות המוכרות ביותר של ברליוז, ואחת ההלחנות הידועות ביותר למיסת הרקוויאם (ביחד עם הרקוויאם של ורדי ושל מוצרט). היצירה ידועה בתיזמורה הגרנדיוזי ובעצמתה המוזיקלית.

חיבור היצירה

בשנת 1837 ביקש שר הפנים הצרפתי אדריאן דה גאספרין מברליוז להלחין רקוויאם לזכר חללי מהפכת יולי 1830. ברליוז נענה להצעה ברצון שכן כבר לפני כן חשב להלחין יצירה תזמורתית גדולה. העבודה על היצירה התעכבה בשל קשיים בירוקרטיים, בין השאר בשל התנגדותו של לואיג'י כרוביני, אך בסופו של דבר הושלמה היצירה. ביצוע הבכורה הוקדש לזכרו של גנרל שארל מארי דניס דה דאמרמונט שנפל באוקטובר אותה שנה בקרב לכיבוש קונסטנטין.
ביצוע הבכורה נערך לבסוף ב-5 בדצמבר 1837 בניצוחו של פרנסואה האבנק, אחד מגדולי המנצחים הצרפתים של התקופה. ברליוז סיפר בזיכרונותיו שבאחד הקטעים המורכבים ביצירה (בטובה מירום) הוא נאלץ לתפוס את מקום המנצח לזמן קצר, שכן הנ"ל הניח את שרביטו כדי להריח טבק וכמעט החריב את היצירה. ביצוע הבכורה נחשב להצלחה וברליוז תוגמל כספית על ידי ממשלת צרפת. 
ברליוז המשיך לתקן את הרקוויאם במהלך חייו, התיקון האחרון שלו ליצירה הוא משנת 1867, שנתיים לפני מותו.

מבנה ומוזיקה

היצירה, כמו תפילות רקוויאם אחרות דרמטית ונוגה, והיא יועדה לאולמות קונצרטים יותר מאשר לכנסיות. אורך היצירה בביצוע ממוצע נע בן 75-90 דקות. קטעים מפורסמים במיוחד הם הדיאס אירה המתחיל שקט ונוגה והופך לסוער ודרמטי רק בהדרגה, זאת בניגוד למרבית המלחינים שהלחינו רקוויאם (מוצרט וורדי לדוגמה) שפתחו מזמור זה בפתיחה דרמטית; הלקרימוסה בעלת המשקל הא-סימטרי (9/8); והסנקטוס, הקטע היחיד בו יש קול סולו.