google/wiki40b huggingface dataset:
תמר בורנשטיין-לזר

ביוגרפיה

לזר נולדה וגדלה בעין גנים, למדה בתיכון "אחד העם" בפתח תקווה, ומאוחר יותר למדה בבית המדרש למורים בגבעת השלושה. בעת מלחמת השחרור שירתה בלהקה צבאית והייתה מורה בבית הספר "גורדון" בפתח תקווה. 
בשנת 1950 החלה לזר בקריירה ספרותית, ומשנה זו פרסמה מאות סיפורים המיועדים לגיל הרך, כמעט בכל עיתוני הילדים במדינת ישראל, סיפורים שמאוחר יותר קובצו לספרים רבים. בשנת 1955 זכתה בפרס יציב על פועלה הספרותי. בנוסף החלה לפרסם שורה של קובצי סיפורים שנושאם תקופות חגי ישראל.
סיפורה הראשון של תמר בורנשטיין פורסם ב"דבר לילדים", בכרך כ"א, ב-2 בפברואר 1951. שם הסיפור היה "הילדה מהמעברה והכוכב ממרום". עלילתו מספרת על כוכב שמביא עז למעברה כדי לרפא ילדה חולה בחלב העז. שלושה חודשים לאחר מכן הופיע סיפורה השני, "למה שחורות כנפי העורב".
בשנת 1957 החלה לפרסם את ספריה ההומוריסטיים המפורסמים על הרפתקאות קופיקו וצ'יפופו, שמתארים את הרפתקאות שני הקופים (הרפתקאות קופיקו בישראל, וצ'יפופו בחו"ל). הסדרות הכילו עשרות ספרים וזכו להצלחה רבה מאוד בישראל. חלקם אף תורגמו לאנגלית. דמויותיהם של קופיקו וצ'יפופו הומחזו במספר הצגות לילדים. הספרים זכו לביקורות שליליות מסוימות מצד מורים ומבקרים ספרותיים עקב מה שכונה בפיהם "רמת כתיבה נמוכה".
משנת 1965 החלה לכתוב סידרה נוספת של ספרים לילדים, שגיבורה הוא ילד אמריקאי בשם צ'ארלי לץ, והיא מתארת את עלילותיו בישראל. משנת 1968 החלו להופיע ספריה על הרפתקאות קונדסי, ומשנת 1969 סדרת הספרים המציגה את עלילות סולימאן ודני, שתיארה את הרפתקאותיהם של שני חברים, הראשון יהודי והשני ערבי.
ב-2008 הוענק לה אות יקירת פתח תקווה.
לזר נשואה לשלומק'ה ולה שלוש בנות: נוגה ותאומות בשם אודליה וזהרה. קיימים גם ארנה ויורם, שהם אחינייה של לזר. שמות בני משפחתה הם גם שמות הדמויות של סדרת ספרי קופיקו.
תמר כתבה ספר יחיד למבוגרים תחת שם העט  ב. ל. אנז (ראשי התיבות של שמות בנותיה ושם המשפחה: בורנשטיין לזר אודליה נגה זהרה).

יצירותיה (רשימה חלקית)

לזר היא אחת  מסופרות הילדים הפורות ביותר במדינת ישראל. נכון להיום יצאו לאור כ-330 ספרים פרי עטה. כתיבתה מגוונת מאוד ויצירותיה כוללות אגדות, אוספי סיפורים, סדרות ספרים, וספרים חינוכיים לימודים.
ירון לובטון

ביוגרפיה

נולד בלב תל אביב, גדל בקיבוץ רבדים. בוגר המחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל בשנת 2000. עם סיום לימודיו עבד כמעצב בסטודיו "ארן מחקר ופיתוח". משנת 2005 בעלים של סטודיו לעיצוב מוצר ברבדים. הסטודיו מתמחה בעיצוב צעצועים לטווח גילאים רחב לחברות מקומיות ובינלאומיות, ובנוסף מתמחה הסטודיו בעיצוב רכבים ורובוטיים אוטונומים לתעשיות ביטחוניות בארץ ובעולם.
זכה בפרס עתיר מטעם משרד התמ"ת לשנת 2009 בתחום ציוד ומיכשור ובפרס עתיר מטעם משרד התמת לשנת 2011 בתחום ציוד ומיכשור.
השתתף בתערוכת מעצבים 10 במוזיאון העיצוב חולון בשנת 2012.
קיבוע פחמן במסלול C4

קיבוע פחמן במסלול הC4 הוא אחד משלושת התהליכים שבהם מבצעים צמחים את תהליך הפוטוסינתזה, המסלולים הנוספים הם C3 ו-CAM. בשנת 1966 מרשל הץ' וצ'ארלס רוג'ר סלאק גילו נתיב קיבוע פחמן במסלול C4 והנתיב נקרא גם נתיב הץ'-סלאק של פוטוסינתזה.
במסלול ה-C4, מתבצע קיבוע הפחמן  בשני שלבים ובאזורים שונים בעלה. בשלב הראשון מקובע הפחמן הדו-חמצני ליצירה של חומצה אורגנית בת 4 פחמנים, בתאי המזופיל, באזור החיצוני של העלה. בשלב השני מועברת החומצה האורגנית (בדרך כלל חומצה מאלית) לתאים פנימיים יותר בעלה, תאי נדן הצרור. בתאים אלו משוחרר הפחמן הדו-חמצני מהחומצה האורגנית, ואז מקובע במעגל קלווין על ידי האנזים רוביסקו.
בתהליך זה מתבצע ריכוז של פחמן דו-חמצני בסביבת האנזים רוביסקו, דבר המגביר את יעילותו ומעלה את יעילות הפוטוסינתזה, בתנאים שבהם ריכוז הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה הוא גורם מגביל לפעילות הפוטוסינתטית, זאת בדומה לתנאים השוררים כיום בכדור הארץ.
תהליך ה-C4 מצוי רק בארבעה אחוז ממיני הצמחים, אולם תהליך זה אחראי לכשלושים אחוז מכלל קיבוע הפחמן שנעשה על ידי צמחי יבשה.
טייט דונובן

ביוגרפיה

דונובן הצעיר מבין שבעה אחים ואחיות נולד בניו יורק סיטי לאיליין פרנס וג'ון טימותי דונובן שהיה מנתח במקצועו. דונובן אירי במוצאו למד באוניברסיטת דרום קליפורניה שם הכיר את חבריו כוכב הקולנוע ג'ורג' קלוני ואת הקולנוען גרנט הסלוב, שהפיקו את הסרט "ארגו". דונובן היה מאורס לכוכבות הקולנוע איתן שיחק סנדרה בולוק וג'ניפר אניסטון, אך לא התחתן. נישא בשנת 2005 לתסריטאית קורני קינגסבארי והתגרש לאחר 3 שנים.

טלוויזיה

ב-1995 שיחק בתפקיד הראשי לצידו של ג'ון קראייר בסיטקום הכושל "הורים".
ב-1997 השתתף דונובן בשלושה פרקים בסדרה המצליחה "אלי מקביל" בתפקיד רונלד צ'ני, לקוח של אלי מקביל.
ב-1998 הופיע דונובן בעונה הרביעית של קומדיית המצבים המפורסמת "חברים" בתפקיד ג'ושוע החבר של רייצ'ל (ג'ניפר אניסטון).
בין 2003 ל-2006 שיחק דונובן בשתי העונות הראשונות של סדרת הדרמה "The O.C." בתפקיד ג'ימי קופר אביה של הנערה מריסה קופר (מישה ברטון). ב-2009 שיחק דונובן בסדרת הדרמה "Damages" בתפקיד טום שייז השותף הבכיר במשרד עורכי הדין של פאטי הייז (גלן קלוז), אותו גילם במשך 3 עונות. דונובן ביים עבור סדרה חמישה פרקים.
בשנת 2013 החל דונובן לשחק באופרת הסבון "תעתוע" בתפקיד אדוארד בנו הבכור האלים של רוברט באוורס (ויקטור גרבר). בשנת 2014 שיחק בסדרת הטלוויזיה 24 בתפקיד מארק בודרו ראש סגל הבית הלבן.

קולנוע

דונובן החל את דרכו כשחקן קולנוע לקראת סוף שנות ה-80 בסרט החלל "מחנה חלל" בתפקיד קווין דונלדסון מפקד צוות החלל הצעיר ובהפקתו של רון הווארד "נקי ופיקח" בתפקיד צעיר המכור לסמים.
ב-1989 כיכב לצידו של המפיק והתסריטאי גרנט הסלוב בקומדיה "פניות מסוכנות" והשתתף בסרט הפעולה "דאד בנג".
בתחילת שנות ה-90 שיחק דונובן בדרמת המלחמה הבריטית "ממפיס בל" בתפקיד טייס המשנה לוטננט לוק סינקלייר, בקומדיות "שיקוי אהבה מס' 9" בתפקיד הביוכימאי הצעיר הבודד פול מאתיוס לצידה של סנדרה בולוק, "בתוך מונקי זטרלנד" בתפקיד הספר ברנט זטרלנד עליו הועמד דונובן לפרס אינדפנדנט ספיריט ובדרמות "אקיוניוקס" של אלן רודולף ו"איתן פורם", סרטו הראשון של הבמאי האנגלי המוערך ג'ון מאדן. ב-1997 דיבב דונובן את דמותו של הרקולס בסרט האנימציה המצליח "הרקולס" והשתתף במותחן "רצח ב-1600".
ב-2005 השתתף בדרמת העיתונות של ג'ורג' קלוני "לילה טוב ובהצלחה" בתפקיד העיתונאי ג'סי זוסמר.
ב-2007 הופיע בפנטזיה הקומית "ננסי דרו"בתור קארסון אביה של הנערה ננסי דרו (אמה רוברטס) והשתתף במותחן הפעולה "על הכוונת".
ב-2012 התפרסם בסרטו המצליח של בן אפלק "ארגו" בתפקיד הדיפלומט האמריקאי רוברט אנדרס המסתתר בשגרירות קנדה במהלך משבר בני הערובה באיראן.
בשנת 2017 שיחק דונובן בקומדיית הפשע "גרייס" לצד קייטי קסידי.
אלה שוחט

ביוגרפיה

נולדה בישראל במשפחה יהודית עיראקית שבאה מבגדאד. שוחט למדה לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן ולתואר שני ודוקטורט באוניברסיטת ניו יורק, אותו סיימה ב-1986. מאז היא חוקרת ומלמדת בניו יורק. כיום היא מכהנת כפרופסור במחלקות לאמנות, מדיניות ציבורית ולימודי המזרח התיכון.
במרכז מחקרה שוחט לקחה את תורתו של אדוארד סעיד בספרו "אוריינטליזם", ויישמה אותה על יחסי יהודים-ערבים ויחסי אשכנזים-מזרחים במזרח התיכון. היא בודקת את הספרות והקולנוע הישראלי בהקשר לכך. שוחט סוברת שהציונות יצרה דיכוי כפול: כלפי הפלסטינים וכלפי המזרחים, שתי הקבוצות דוכאו על ידי הקבוצה ההגמונית הציונית-האשכנזית.] היא מנסה להראות בספריה כיצד הציונות ניסתה להציג זהות "צברית" אחידה ראויה, המבוססת על התרבות האשכנזית-מערבית ולמחוק את הזהות המזרחית מקדמת הבימה, אותה היא מציגה רק בספרים ובסרטי הבורקס כדמות מגוחכת ונחותה.
ספריה של שוחט זכו בפרסים רבים, היא גם עורכת של מספר כתבי עת וביימה מספר סרטים. שוחט כותבת באנגלית. ספריה תורגמו לעברית, לספרדית, לצרפתית, לפורטוגזית, לערבית, לגרמנית ולטורקית.
ג'ון טרנר

חייו

נולד באנגליה ועבר עם אימו לקנדה בגיל 3. למד באוניברסיטאות ונקובר, אוקספורד ופריז. הוא הצטרף למשרד עורכי דין במונטריאול בשנת 1954.
נבחר לראשונה לפרלמנט מטעם המפלגה הליברלית בשנת 1962. בממשלתו של פייר אליוט טרודו שנבחר לראש ממשלה בשנת 1968, שימש כשר המשפטים, והחל משנת 1972 כשר האוצר.
לאחר שטרודו הודיע על פרישתו מתפקיד ראש הממשלה ב-1984, מינתה במקומו המפלגה הליברלית את ג'ון טרנר למחליפו. שבוע לאחר כניסתו לתפקיד הקדים טרנר את הבחירות בהן הובסה מפלגתו על ידי שמרנים. טרנר כיהן בתפקיד ראש הממשלה חודשיים וחצי בלבד. רק ראש ממשלה אחד בתולדות קנדה כיהן תקופה קצרה יותר (צ'ארלס טאפר, שכיהן 68 יום, 11 יום פחות מטרנר).
לאחר הפסדו בבחירות לבריאן מלרוני מהמפלגה פרוגרסיבית שמרנית של קנדה, כיהן טרנר כראש האופוזיציה ואף ששיפר את מצב מפלגתו בבחירות הבאות, שנערכו ב-1988, הפסיד שוב למלרוני ופרש מראשות מפלגתו.
פגוש את הפוקרס

עלילה

הסרט מתאר את המשך תלאותיהם של בני הזוג גרג (בן סטילר) ופאם (טרי פולו) בדרך לחתונה. בהמשך לסרט הראשון שתיאר את המפגש המביך של גרג פוקר (אנגלית: Focker, נהגה בדומה למילה Fucker) עם הוריה של פאם בירנס, מתאר הסרט הזה את מפגש משפחתו של גרג עם משפחתה של פאם, שכצפוי מוביל לאסון אחרי אסון. בסרט משחקים כוכבים רבים וביניהם רוברט דה נירו בתפקיד אביה של פאם, ודסטין הופמן וברברה סטרייסנד בתפקיד הוריו של גרג.
הסרט השלישי בסדרה, בשם "פגוש את הפוקרס הקטנים", יצא לאקרנים ב-2010.
שאדי מרעי

ביוגרפיה

שאדי מרעי נולד בא-ראם שבירושלים, כבן זקונים מבין ארבעה אחים לבת'יינה, מורה לאנגלית מנצרת וסאלח, מהנדס מהכפר משהד שליד נצרת. כשהיה בן שנתיים וחצי עבר עם משפחתו להתגורר במשהד. הוא לומד משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
בשנת 2013 לוהק לשחק בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "בית לחם", בו גילם את דמותו של סנפור. על תפקיד זה היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר של אותה שנה. באותה שנה שיחק בסרטו של עדי עדואן "ערבאני", סרט הקולנוע העלילתי הראשון באורך מלא של יוצר דרוזי בישראל.
בשנת 2014 שיחק בסרטו של ערן ריקליס "ערבים רוקדים".
בשנת 2015 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "פאודה", בה גילם את וואליד אל-עבד. באותה שנה השתתף בסרט האמריקאי "אבודים בעיר הלבנה" של הבמאי גיל קופמן, לצד היילי בנט ובוב מורלי. 
בשנת 2016 שיחק בתפקיד עטור שבחים במחזה "הר לא זז" של תיאטרון בית ליסין ובמחזה "הלוויה חורפית".
בשנת 2018 שיחק בסדרת הטלוויזיה "על הספקטרום", בה גילם את עומאר.
בשנת 2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה "הנערים", בה גילם את איאד, אחיו של הנער מוחמד אבו-ח'דיר.
ז'אק שארדון

ביוגרפיה

ז'אק בוטלו נולד בעיירה בארביזייה במחוז שארנט שבמערב צרפת, לאב שהיה סופר ולאם ממוצא אמריקני שהייתה מיורשי מפעלי החרסינה שבעיר לימוז'. הוא למד בקולג' של בארביזייה, ואחרי שסיים את לימודי המשפטים הפך לעורך ספרותי של בית הוצאה לאור. ב-1921 הוציא לאור את ספרו הראשון "שיר דודים" בשם העט ז'אק שארדון, ספר שגרם לפרסומו המיידי כמחבר רומנים. הרומן "קליר" (1931) זיכה אותו בפרס הגדול של האקדמיה הצרפתית לכתיבת רומנים. ב-1932 פרסם את הרומן "אהבת הזולת" שבו הביע בעדינות רבה רגשות מלנכוליים של אהבה. ז'אק שארדון כתב גם מסות ובהן: "האושר של בארביזייה" (1938).
בהיותו דובר גרמנית השתתף יחד עם סופרים צרפתיים אחרים בקונגרס הסופרים האירופיים שהתקיים בעיר ויימר שבגרמניה באוקטובר 1941, וב-1942 ביקר שוב בגרמניה. הפסל הגרמני ארנו ברקר שהגיע לפריז באותה שנה כדי להציג שם את פסליו אמר על ז'אק שארדון: "הוא פתוח תמיד לרוח התרבות הגרמנית." עם שחרור צרפת ז'אק שארדון נתקף בפחד שיוצא להורג בירייה בגלל ששיתף פעולה עם ממשלת וישי. הוא נעצר ב-12 בספטמבר 1944 ונכלא בבית סוהר בעיר קוניאק שבמערב צרפת. לאחר שבועות מספר שוחרר מבית הסוהר, הוטל עליו מעצר בית, וספריו נאסרו להדפסה ולהפצה.
אם כי ז'אק שארדון נחשב כמי שהשתייך לימין הפוליטי, פרנסואה מיטראן נשיא צרפת, שהיה סוציאליסט, העיד על עצמו מספר פעמים כי העריץ את כתביו של שארדון. אחדים מספרי שארדון עובדו לסרטי טלוויזיה וקולנוע.
ז'אק שארדון נפטר בפרוור הצפוני של פריז לה-פרט-סור-סן ב-1968.
גרמניה הצעירה

גרמניה הצעירה (בגרמנית: Junges Deutschland) הוא כינויו של זרם ספרותי שקם בגרמניה לאחר מהפכת יולי 1830, בהשראת המהפכה הצרפתית. הבונדסטאג הגרמני של אותם ימים אסר על פרסום כתביהם של נושאי דגל התנועה: קארל גוצקוב, היינריך לאובה, לודולף וינבארג ותיאודור מונדט. הגם שהתנועה לא פעלה בתוככי החברה היהודית, היא זוהתה על ידי חלק ממתנגדיה כיהודית. היינריך היינה, לודוויג ברנה וגאורג ביכנר נחשבים אף הם כאנשי התנועה.
השם "גרמניה הצעירה" הופיע לראשונה ברומן "אירופה הצעירה" (1833) מאת היינריך לאובה, אך לעיקר פרסומו זכה השם לאחר שתיאודור וינבארג פתח את חיבורו "מסעות אסתטיים" במילים: "לך, גרמניה הצעירה, אני מקדיש את דברי אלה, לא לישנה".
רעיונותיו של חוג ספרותי זה איחדו משוררים, הוגי דעות ועיתונאים, כולם הביעו ביצירותיהם התנגדות לתנועת ההתבוננות והפרטיקולריזם הפנימי של הרומנטיקה הגרמנית. הם התנערו מהתנועה הרומנטית, שנחשבה א-פוליטית, וחסרה את האקטיביזם שתאפשר לה לדרוש את פריחת האינטליגנציה הגרמנית. בהתלהבותה ולוחמנותה הניחה התנועה את הזרעים לגרמניה שאחרי שלטונו של הרודן מטרניך, המאוחדת והמשוחררת מבחינה לאומית ופוליטית. על פי הדוגמה הגרמנית אף צמחו תנועות ליברליות צעירות בארצות נוספות שנטלו ממנה את שמה: "איטליה הצעירה", "וינה הצעירה", "אירלנד הצעירה" ועוד.
בחודש דצמבר 1835 הוציא הבונדסטאג צו בפרנקפורט המורה להחרים את כל כתבי אישי הקבוצה, "ובמיוחד ה. היינה", בכל מדינות האיחוד הגרמני. בנימוק הרשמי לחרם נטען בין היתר כי באמצעות ספרות יפה ניסתה "גרמניה הצעירה" לתקוף באופן החצוף ביותר את הדת הנוצרית, להטיל דופי בתנאים הקיימים ולהרוס את כל המשמעת וחיי המוסר (Sittlichkeit). המניע הסופי לחרם הייתה ככל הנראה הביקורת ההרסנית שפרסם מבקר הספרות המשפיע, וולפגנג מנצל, על "וואלי הספקנית" של קארל גוצקוב. מנצל דרש שהרומן יוכר בזאת כחיבור פורנוגרפי המסכן את החברה והמהווה חילול הקודש. בעקבות זאת פרסם היינריך היינה, שמעולם לא הרגיש שייך לגרמניה הצעירה, את חיבורו "מנצל המלשין", בו הוא תוקף אותו בחריפות רבה.
בהחלטת הבונדסטאג אמנם כונתה גרמניה הצעירה "אסכולה ספרותית" שאליה משתייכים "היינריך היינה, קרל גוצקוב, היינריך לאובה, תיאודור מונדט ולודולף וינבארג", אולם אסכולה או קבוצה כזו כלל לא היו קיימות; החיבור בין יוצרים אלו היה רופף בלבד, ומה שאיחד ביניהם הייתה המחויבות לעקרונות הליברליזם, הקריאות לחופש הדיבור, מאבק על זכויות האדם ונגד כפיה דתית. על פי תיאודור מונדט הושמט שמו של לודוויג ברנה מהרשימה עקב חיפזון יתר. עם זאת, בהיסטוריה של הספרות נחשבים שישה סופרים אלה לליבת התנועה. בהקשרים רחבים יותר שויכו לתנועה גם יוצרים כאדולף גלאסברנר (Glassbrenner), גוסטב קינה (Kühne) ומקס ולדאו (Waldau). גאורג ביכנר מוזכר אף הוא פעמים רבות כמי שמשתייך למה שכונה "גרמניה הצעירה", אך במכתב למשפחתו מינואר 1836 הוא הרחיק את עצמו מגרמניה הצעירה. יחד עם זאת ניתן להבחין במאפיינים משותפים בין שאר המחברים לבוכנר, בעיקר במחאתם על מדיניות הריאקציה והרסטורציה של מטרניך.
בין המו"לים הרדיקליים שהוציאו לאור את כתבי סופרי התנועה היה זכריאס לוונטאל (1884-1810).
רוצח שכיר

רוצח שכיר הוא אדם הנשלח לבצע רצח של אדם אחר תמורת תשלום. בדרך כלל מדובר באדם הנמנה עם אנשי העולם התחתון, שהתמחה בביצוע מעשי רצח תמורת תשלום, זהו אחד מתחומי עיסוקיו והוא נחשב בעל יכולת ומיומנות לבצע "רצח מושלם" שלא מותיר עקבות.
דמותו של הרוצח השכיר מונצחת בספרות ובקולנוע, והוא מככב בסרטים, ספרים ואף משחקי מחשב רבים. בין הבולטים באחרונים היא סדרת משחקי מחשב בשם Hitman, אשר בה מגלם השחקן את דמותו של רוצח שכיר מקצועי.

תעריף עסקות רצח

מחיר הזמנת רצח אינו קבוע, והוא משתנה ממקרה למקרה, ואין נתונים מבוססים עליהם ידוע בוודאות. כך למשל בפרשת רצח הקשורה לרב פרד נוילנדר בניו ג'רזי  טען הרוצח כי קיבל מהמזמין 30,000 דולר.  בישראל התפרסמו ידיעות בכלי התקשורת בשם קציני משטרה אשר מגלים כי בימינו (2006) ניתן להשיג רוצח שכיר בתמורה לסכום של 5,000 דולר.

להוציא חוזה

אחת מדרכי הפעולה הנפוצות בעולם התחתון לחיסולו של אדם היא "הוצאת חוזה" עליו, כלומר: להפיץ את הידיעה כי האיש הוא בן מוות ויש לחסלו, ומי שייעשה זאת יזכה בתשלום ממזמין החוזה. במקרה זה הרוצח השכיר מציע את עצמו לבצע את החוזה ומקבל את שכרו מהמזמין.
מועדון הכדורסל אולדנבורג

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1954 כחלק מ"מועדון הספורט אולדנבורגר" ושיחק בשנים הראשונות בליגות הנמוכות של גרמניה. בשנת 2001 שונה שם מועדון הכדורסל למועדון הכדורסל "EWE" אולדנבורג, בעקבות קניית מועדון הספורט על ידי רשת EWE. בנוסף לכך, המועדון עבר לאולם המודרני שנקרא על שם הרשת, במקום אולם הספורט הישן שהכיל כ-1,500 מקומות. בסיום עונת 1999/00 העפיל המועדון לליגת העל הגרמנית ובעונת 2001/02 הגיע עד לחצי גמר הגביע הגרמני. בעונת 2008/09 זכה באליפות היחידה שלו. בעונת 2014/2015 זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע הגרמני. 
הקבוצה משתתפת במסגרת האירופאית מאז עונת 2008/09 ביורוצ'לנג', ביורוליג וביורוקאפ.
אולם הבית של המועדון הוא EWE ארנה המכיל כ-4,100 מקומות.
מריון מרשל לה פן

ביוגרפיה

מריון היא נכדתו של מייסד המפלגה ז'אן-מארי לה פן, ואחייניתה של יושבת ראש המפלגה מארין לה פן.
בנוסף לתפקידה באספה הלאומית הצרפתית, לה פן לומדת משפט עסקי הציבורי באוניברסיטת פריז פנתאון אסאס.
לפני הזכייה בחברות פרלמנט בשנת 2012, הייתה מריון מועמדת בבחירות האזוריות בצרפת של שנת 2010 ללא הצלחה.
בחודש יוני 2012, הייתה מריון מועמדת לחקיקה בווקלוז, שם היא הגיעה לחלק העליון של הסיבוב הראשון. 
ב-17 ביוני 2012, היא זכתה בסיבוב השני עם 42.09% מהקולות. בגיל 22, הפכה מריון מרשל לה פן לחברה הצעירה ביותר אשר נכנסה לפרלמנט הצרפתי מאז 1791.
יחד עם גילברט קולארד, היא הפכה לאחת משני החברים הראשונים של החזית הלאומית מאז שנת 1997 אשר נבחרו לשרת בבית המחוקקים של צרפת.
לקראת הבחירות לאספה הלאומית בשנת 2017, הודיעה על פרישה מהחיים הפוליטיים. הודיעה שתעסוק בקידום חינוך בכלל ובקידום רשת בתי ספר פרטיים.
ישראל מני

ד"ר ישראל מני (1 באפריל 1887 - 27 ביוני 1966) היה משפטן, עיתונאי ואיש חינוך יליד חברון, ששימש כשופט מחוזי בימי המנדט הבריטי.

ביוגרפיה

ישראל מני נולד בשנת 1887 בחברון, כבן למשפחת מני הידועה. אביו היה ר' שלום יחזקאל מני וסבו ר' אליהו מני, מחשובי רבני עיראק במאה ה-19 שעלה לארץ ישראל והתיישב בחברון.
בילדותו קיבל חינוך מסורתי בתלמוד תורה וישיבה בחברון, ולאחר מכן רכש השכלה כללית בבית ספר כל ישראל חברים בירושלים. לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים בהצטיינות נשלח ל"בית המדרש למורים" (ENIO) של כי"ח בפריז להכשרה בהוראה. בשנת תרס"ז (1906) השלים את הסמכתו כמורה, חזר לארץ ישראל, וקיבל את עבודתו הראשונה בבית הספר של כי"ח בירושלים. לאחר שנה עבר ללמד בבית ספר מקוה ישראל ביפו.
בשנת תר"ע (1910) נסע בשנית ללימודים בצרפת, ולמד משפטים באוניברסיטת פריז. בשנת 1915 הוסמך לדוקטור למשפטים, עם דיסרטציה שעסקה בהיבטים שונים של החוקה של פורטוגל. לאחר השלמת לימודיו נסע אחרי אחיו הרופא ד"ר משה מני לטנג'יר שבצפון מרוקו, שם עבד כעורך דין וכתב באופן קבוע עבור העיתון היהודי-מרוקאי לה ליברטה (La Liberté; אל-חוררייא) בגרסתו הצרפתית. כמו כן שימש כמחנך עבור ילדיו של השליט העלאווי מולאי חפיז עד שנת תר"פ (1920).
לאחר שהותו במרוקו שב לארץ ישראל ועסק בעריכת דין. ב-1 בינואר 1921 מונה לשופט בבית משפט השלום של המנדט הבריטי בצפת ובטבריה. בשנת 1926 עבר לבית משפט השלום בחיפה. ב-4 בדצמבר 1929 נתמנה לחבר בבית המשפט לקרקעות ביפו, ובשנת 1932 נתמנה לשופט בבית המשפט המחוזי בעיר. בשנת 1936 היה לשופט היהודי הראשון בבית המשפט המחוזי שייסד השלטון הבריטי בתל אביב, ובתפקיד זה כיהן במשך כעשור, עד שפרש לגמלאות בשנת 1946.
בנוסף לתפקידו כשופט היה פעיל באגודות ציבוריות שונות, וכיהן כיושב הראש של ועד אגודת "שוחרי האוניברסיטה העברית בתל אביב".
נפטר ב-27 ביוני 1966 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. היה נשוי לשמחה בת משה לוי ולהם ארבעה ילדים: נשיא אוניברסיטת תל אביב וסגן יו"ר טבע לשעבר האורולוג פרופ' משה מני, ד"ר אליהו מני, עו"ד שלום מני וכרמלה מני.
Safe Trip Home

עטיפת האלבום

עטיפת האלבום נבחרה על ידי דיידו ממאגר נאס"א והיא תמונה חופשית לשימוש בארצות הברית. בתמונה האסטרונאוט ברוס מק'קנדלס מרחף בחלל במהלך משימת מעבורת החלל STS-41-B. למרות שהתמונה חופשיה לשימוש, נתבעה דיידו בגין שימוש בתמונה על ידי האסטרונאוט. 
התביעה הייתה לא על הפרת זכויות יוצרים של התמונה אלא על שימוש בדמותו ללא רשותו. התביעה הגיעה לפשרה ב-2011.

פרויקט עולמי

דיידו שילבה באלבום שירים המתארים ככלל - מסע. בצאת האלבום, דיידו החלה בפרויקט עולמי לצילום קליפים לאלבום. הפרויקט בחן אלפי קליפים מרחבי העולם ששיקפו את הוואי השיר מהאלבום אותו בחרו לייצג. הקליפים הנבחרים מהערים נזרה, מומבאי, לונדון, צפון אנגליה, בנגקוק, ריו דה ז'ניירו, קטלינס, הפכו לקליפים רשמיים של האלבום.

תכנים יוצאי דופן

השיר Let's Do the Things We Normally" Do", מצטט את השיר "האיש מאחורי הטייל", שיר מהפכני אירי שנכתב על ידי פדי מק-גייגן. השיר הקורא לשחרור אירלנד הצפונית מאנגליה. השיר זכה לביקורות סוערות ואף לביקורת חריפה של הפרלמנט האירי.
במהלך הכנת האלבום אביה של דיידו נפטר. העבודה על האלבום הושהתה למספר חודשים שלאחריהם כתבה דיידו את השירים "Grafton Street" ו-"The Day Before the Day". שני השירים הוקדשו לזכרו של אביה.

הכנת האלבום

האלבום מציג שיתופי פעולה עם ג'ון בריאון, בריאן אנו, רולו, וסיטיזן קופ והורכב במשך כ-3 שנים בארצות הברית ובאנגליה. דיידו מספרת בריאיון סטודיו כי קטעים רבים משירי האלבום הוקלטו בהקלטה ביתית "בארונות" וב-"מטבח ביתה". בסרטון המקדם את האלבום, מתארים בריאן אנו ו-ג'ון את איכויות העבודה של דיידו על האלבום, שבו ניגנה על רוב הכלים האינסטרומנטלים. הרכבת השירים כללה קטעים קלאסים ותזמורת נגנים. בין כלי הנגינה יוצאי הדופן באלבום דיג'רידו (didgeridoo), תוף מרים, סדרת פעמונים, חלילית (Grafton street).סגנונות השירים ניחנים בגוון פופ, אלקטרוני, ברזילאי, אירי וקלאסי. הסגנון המוזיקלי המגוון העניק לבסוף לאלבום את שמו Safe Trip Home.

הצלחת האלבום

מחיר ההשקעה באלבום בקירוב כ-מיליון וחצי דולר עקב התשלום למפיקים וליועצים. לאלבום היו שתי הופעות בכורה פרטיות במקומות "סודיים" באנגליה וב-סן פרנסיסקו בארצות הברית. האלבום קודם באמצעות הופעות בודדות לשיר Don't believe in love  בתוכניות Talk show ברחבי ארצות הברית ובאירופה. האלבום הוא בין 44 הנמכרים ביותר לשנת 2008 בעולם כולו.
ליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה

היסטוריה

עם התפרקות ברית המועצות בשנת 1992 הוקמה התאחדות הכדורגל הרוסית שהנהיגה ליגה אחת בכירה במדינה ועוד מספר ליגות תחתיה כאשר ליגת המשנה נקראה הליגה הראשונה של ליגת הכדורגל המקצוענית (Первая лига ПФЛ) והייתה מחולקת לשלושה מחוזות לפי מיקומן הגאוגרפי של הקבוצות. כל הליגות נוהלו על ידי ארגון ליגת הכדורגל המקצוענית. 
בעונת 1994 אוחדו הליגות לליגת משנה אחת. ב-1998 הליגה נקראה "הדיוויזיה הראשונה" (Пе́рвый дивизио́н) וזה היה שמה עד עונת 2011.
בדצמבר 2010 אורגנה הליגה מחדש והוקמה ליגת הכדורגל הלאומית כמחליפת הליגה הראשונה וכליגת המשנה הרוסית. את הליגה החל לנהל ארגון ליגת הכדורגל הלאומית, שהחל לנהל את ליגת המשנה במקום ארגון ליגת הכדורגל המקצוענית.

מבנה

מבנה הליגה השתנה לאורך השנים: ב-1992 חולקה הליגה לשלושה מחוזות ("מערב", "מרכז" שהכילו 18 קבוצות כל אחת ו"מזרח" שהכילה 16 קבוצות). ב-1993 השתנה מספר הקבוצות ("מערב" הכילה 22 קבוצות, "מרכז" - 20 ו"מזרח" - 16).
בעונת 1994 אוחדו כל המחוזות לטבלת ליגה מאוחדת ועד 1999 כללה הליגה 22 קבוצות, בעונת 2000 - 20 קבוצות, 18 קבוצות בשנים 2001-2002, בשנים 2003-2008 כללה 22 קבוצות ומ-2009 ועד עונת 2012/2013 הכילה 20 קבוצות. בעונת 2012/2013 הכילה הליגה 17 מועדוני כדורגל. מעונת 2016/2017 מכילה 20 קבוצות.
גביע (קבוצת כוכבים)

כוכבי הקבוצה

α בגביע הוא כוכב כתום במרחק של כ-175 שנות אור. בהירותו היא מדרגה 4 ולמרות סימונו הוא אינו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
β בגביע הוא כוכב לבן במרחק של כ-265 שנות אור. בהירותו היא מדרגה 4.5.
δ בגביע הוא ענק כתום במרחק של כ-195 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.6. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
מנדל ווכטר

הרב אברהם מנחם מנדל ווכטר (נכתב ומוכר בשם רֶבּ מענדל וֶועכְטֶער; נולד בכ' בטבת תש"ז, 12 בינואר 1947) הוא משפיע חב"די בישראל וראש כולל בנחלת הר חב"ד. בעברו היה חסיד סאטמר בולט וכיהן כראש ישיבה לצעירים בוויליאמסבורג.

ביוגרפיה

נולד בעיר נירבאטור, הונגריה, לזלדה ולרב ליפא וכטר שהיה חבר בית-הדין המקומי, חסידי סאטמר.
בגיל עשר עברו הוריו להתגורר בקנדה. שם שימש אביו במשך כעשרים וחמש שנה כרב ומורה הוראה בקהילה היהודית בטורונטו. לאחר נישואיו עם רחל בתו של יצחק לאווי אחד מחשובי קהילת סאטמר, עבר להתגורר בשכונת ויליאמסבורג, והקים ישיבה לבחורים בשם "ישיבת סאטמר לצעירים - וויליאמסבורג", ועמד בראשה.
בשנת תשל"ו במהלך חופשת הקיץ באחד מפסגות הרי ניו יורק, נפגש הרב ווכטר עם חסיד חב"ד, ושאל אותו שאלות על הכתוב בספר התניא. החסיד הפגיש אותו עם הרב יואל כהן, פגישה שארכה למעלה משעתיים. בעקבות כך למדו השניים בחשאי במשך כשנה וחצי בחברותא בכל ליל שישי. לאחר מכן החל הרב ווכטר להגיע להתוועדויות של הרבי מלובביץ במרכז חב"ד העולמי – 770, כשהוא מקשיב לכל מהלך ההתוועדויות, מתוך חדר השידורים.
במקביל החל לנהוג במנהגי חב"ד והיה משלב בשיעוריו בישיבה שיחות מתוך ליקוטי שיחות.
עם השנים נודע על התקרבותו לחב"ד, ובהדרגה עזבו התלמידים את הישיבה עד שהיא נסגרה. בעקבות כך עבר עם משפחתו לבורו פארק.
בהושענא רבה תשמ"ג קיבל שיחה טלפונית מאחד מתלמידיו לשעבר שהזהיר אותו מפני ניסיון התנקשות. בט' בתמוז תשמ"ג, בדרכו למקווה התנפלו עליו ארבעה חסידי סאטמר רעולי פנים, הכו אותו, דקרו אותו בסכין בגרונו ובכל חלקי גופו, שברו את ידו ורגלו וגזזו את זקנו ופאותיו. לאחר מכן הוא הופשט מבגדיו והושלך אל כביש סואן באזור התעשייה הדרומי בברוקלין, כשהוא ללא הכרה ובמצב אנוש. עובר אורח אפרו-אמריקאי שעבר במקום הזעיק את כוחות המשטרה והרפואה. דבר הפשע התפרסם בתקשורת ועורר סערה, מנהיגים ואדמו"רים הביעו מחאה חריפה.
בעקבות המאורע, ובצירוף תקיפה שחווה הרב פנחס קארף כשלושה שבועות קודם, החרימו "ועד רבני ליובאוויטש" את כל הכשרויות של חסידות סאטמר. כמה ימים לאחר מכן בי"ב בתמוז דיבר הרבי מלובביץ בהתוועדות בחריפות נגד אותם אנשים והשווה את מעשיהם למעשי הנאצים בשואה.
בעקבות מאורע זה עזב הרב ווכטר את חסידות סאטמר ועבר באופן רשמי וגלוי לחסידות חב"ד (אך הוא עדיין שומר על אופן דיבורו ולבושו כמו בחסידות סאטמר). לאחר תקופת אשפוז בארצות הברית, במהלכו הייתה אבטחה סביבו וסביב משפחתו, עבר עם משפחתו, בהוראת הרבי מלובביץ', לנחלת הר חב"ד בקריית מלאכי. מאז משמש הרב ווכטר כראש כולל אברכים, שיעוריו והתוועדויותיו מושכים אליהם קהל מגוון, מפרסם מאמרים בתורת החסידות בכתבי העת, היכל הבעש"ט, מעיינותיך ועוד. בנוסף, משמש כמשפיע בלתי רשמי בישיבת תומכי תמימים בנחלת הר חב"ד. כן יש לו שיעורים קבועים ועומד בראש כולל תפארת שמשון באשדוד.
ווכטר חבר בהוצאת הוצאת ספרים מעיינותיך, משפיע ברשת "מעייני ישראל", חבר במערכת "חסידות מבוארת" של היכל מנחם וממשפיעי לב לדעת.

חיים אישיים

מתגורר בנחלת הר חב"ד, ולו 6 ילדים. חתנו, הרב חיים אליהו גלוכובסקי (בן הרב מנחם מנדל גלוכובסקי) הוא אחראי על אגף המקוואות בבית דין רבני חב"ד ורב קהילת חב"ד ברמת בית שמש ג'.