google/wiki40b huggingface dataset:
הילה בג'יו

הילה בג'יו היא זמרת סופרן ישראלית.

ביוגרפיה

בג'יו למדה באקדמיה למוזיקה בתל אביב וסיימה את לימודיה בהצטיינות. היא הייתה חברה בסטודיו של האופרה הישראלית החדשה ומאז מופיעה בקביעות באופרה. בין התפקידים ששרה באופרה הישראלית: טיטניה ב"חלום ליל קיץ" לוצ'יה "לוצ'יה די למרמור" יוליה ב"רומיאו ויוליה" (גונו), סוזנה ב"נישואי פיגרו" (מוצרט), נורינה בדון פסקואלה (דוניצטי), ליזט בלה רונדינה (פוצ'יני), אדינה בשיקוי האהבה (דוניצטי), מארי ב"בת הגדוד" (דוניצטי), ג'ילדה בריגולטו (ורדי), רוזינה בהספר מסביליה (רוסיני), התפקיד הראשי בשועלה ערמומית (יאנאצ'ק), הילד בהילד חולם (גיל שוחט), פמינה ופפגנה בחליל הקסם (מוצרט), אולימפיה בסיפורי הופמן (אופנבך), דספינה בכך עושות כולן (מוצרט), פרסקיטה בכרמן (ביזה), אאורידיצ'ה באורפאו ואאורידיצ'ה (גלוק) עם מנצחים ידועים כמו: דניאל בארנבוים, דניאל אורן, זובין מהטה, דן אטינגר, אשר פיש, פרדריק שאזלן, עומר מאיר ולבר, דניאל קאלגרי דייוויד שטרן, אלברטו זדה, ועוד.
הילה בג'יו הופיעה כסולנית עם תזמורות ישראליות שונות, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הקאמרית הישראלית, הסינפונייטה הישראלית באר שבע וסימפונט רעננה. כמו כן הופיעה בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים.
בגרמניה הופיעה בברלין עם דניאל בארנבוים בביצוע "פיירו הסהרורי" (שנברג), בסמפוניה 8 של מאהלר בפסטיבל דרזדן בניצוחו של עומר וולבר, בתפקיד הילד החולם (גיל שוחט) בפסטיבל ויסבאדן, בקונצרט גאלה בפסטיבל הבינלאומי בבית האופרה גרה-אלטנבורג ובתפקיד "אולימפיה" (סיפורי הופמן) בבית האופרה של מקלנבורג. כמו כן, שרה בולנסיה ברקוויאם גרמני של ברהמס, בתפקיד השועלה הערמומית באופרה של ברגן בנורווגיה, בתפקיד ג'וליה בסולם המשי (רוסיני) בפסטיבל רוסיני בפזרו באיטליה ואת המיסה בסי מינור של באך עם התזמורת הפילהרמונית של מקסיקו סיטי.
הופיעה בקונצרטים ורסיטלים בניו יורק, לונדון, רומא, סט. פטרסבורג, קרואטיה ואזרבייג'ן.
הילה בג'יו מופיעה מדי שנה בבית ביאליק בתל אביב עם פרופסור יהואש הירשברג בערב של הרצאה וקטעי שירה מאופרות איטלקיות, בליווי הפסנתרנית יעל קרת.
אלמיירה

היסטוריה

במסגרת התוכניות ליבוש הים הוקצה שטח זה במקור לחקלאות. אף על פי כן, לאחר מלחמת העולם השנייה, היה מחסור בדיור עבור אוכלוסיית אמסטרדם שהלכה וגדלה והוכנו תוכניות לבניית שתי ערים בשטח המיובש. האחת הייתה לייליסטאד והשנייה נקראה עדיין בשלבי התכנון Zuidweststad (העיר הדרום-מערבית), אך בשנות השבעים ניתן לעיר השם אלמיירה, על שם אגם בשם זה שהתקיים באזור בימי הביניים והפך מאוחר יותר לזאודרזי (הים הדרומי). בניית הבית הראשון בעיר הושלמה ב-1976. ב-1984 הפך היישוב באופן רשמי לרשות מקומית. במקור תוכננה העיר להיות בנויה עם כמה מרכזים. רעיון זה נזנח מאוחר יותר. קיימים הבדלים בין אופן בניית הבתים בחלקים הישנים והחדשים של העיר. בשנות השבעים הייתה תוכנית הבנייה של העיר פונקציונלית ולא היו הבדלים ברמת הבנייה בין השכונות. עם זאת, החל משנות התשעים נבנו יותר שכונות יוקרה.
הורסט זהופר

ביוגרפיה

הורסט זהופר נולד בשנת 1949 באינגולשטאדט כבן לאב שעבד כנהג משאית וכפועל בניין. בשנים 1965-1961 למד במסגרת המסלול Mittlere Reife  בתיכון הריאלי לבנים ע"ש פרייהר פון איקשטאט בעיר הולדתו. עבד אחר כך כנער שליח במנהל המקומי ולמד שנתיים לימודי פקידות. באותה תקופה שיחק גם כדוריד בקבוצה מקומית. בשנת 1967 סיים בגרות בבית הספר למנהל הבווארי. בשנת 1979 סיים תואר במנהל וכלכלה באקדמיה למנהל ולכלכלה במינכן.
בשנים 2008-1980 היה הורסט זהופר חבר הבונדסטאג, הבית התחתון של הפרלמנט הגרמני.
בממשלתו של הלמוט קוהל כיהן כשר הפדרלי לבריאות והביטוח הלאומי 1992–1998. לאחר מכן באוקטובר 1998 הפך לסגן היושב ראש של סיעת ה-CDU/CSU בבונדסטאג . הוא התפטר מתפקידו זה ב־22 בנובמבר 2004, אך נשאר סגן היושב ראש של ה-CSU. בבחירות הפדרליות בשנת 2005 קיבל 65.9 אחוזים מהקולות במחוז שלו.
בשנים 2011–2012 כיהן כיושב ראש הבונדסראט. לאחר התפטרות הנשיא כריסטיאן וולף שימש זהופר כנשיאה הזמני של גרמניה במשך חודש.

סוגיית הפליטים

זהופר הצטיין בהתנגדותו הנחרצת למדיניותה של הקנצלרית אנגלה מרקל בסוגיית קליטת הפליטים בגרמניה והוא מתנגד לקבלתה של טורקיה לאיחוד האירופי. בגלל מעמדה כחלק מן "העולם המוסלמי". כשר הפנים בשנת 2018 תבע זהופר מהקנצלרית לקבוע מכסה פדרלית מוגבלת למספר הפליטים הנקלטים בגרמניה. ב-2 ביולי 2018 הודיע כי המחלוקת שלו עם מרקל בסוגיית הפליטים והידוק הפיקוח על קליטתם.

חיים פרטיים

הורסט זהופר נשוי בשנית החל משנת 1985 עם קרין גבריאלה לבית שטארק, והזוג הוליד שלושה ילדים. בנוסף בשנת 2007 נולדה לו בת מקשר מחוץ לנישואים עם עוזרת פרלמנטרית של חבר בונדסטאג אחר. אחר כך שיקם את קשר הנישואים עם אשתו.
בשנת 2002 בתקופה של עבודה מאומצת שרד זהופר התלקחות של מיוקרדיטיס חריף.
אדוארד פוקס

ביוגרפיה

אדוארד פוקס נולד בצ'לסי שבלונדון. אביו רובין פוקס היה שחקן וסוכן אמנים, ואמו אנג'לה מיוריאל דריטה וורתינגטון הייתה שחקנית וסופרת. הוא אח בכור לשחקן ג'יימס פוקס ולמפיק הקולנוע רוברט פוקס. סבו מצד אמו היה המחזאי פרדריק לונסדייל. הוא התחנך בבית הספר הארו שבלונדון ושירת כלוטננט ב-"Coldstream Guards" רגימנט של הצבא הבריטי.
הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה ב-1958, בין השאר שיחק בתפקיד המלט. בקולנוע הופיע לראשונה בשנת 1962 כניצב בסרט "בדידותו של הרץ למרחקים ארוכים". בשנות השישים שיחק בעיקר בתיאטרון. בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים השתתף בסרטים בריטיים חשובים כגון "הו, איזו מלחמה נחמדה" (1969), "הקרב על בריטניה" ו"המקשר" (1970).
עד מהרה הפך להיות לשחקן מבוקש והופיע בסרט "גשר אחד רחוק מדי" בתפקיד לוטטנט ג'נרל הורוקס - לדבריו זה התפקיד האהוב עליו ביותר - הוא זכה על תפקידו זה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה. עוד כיכב בסרט "כוח 10 מנברון" לצדם של רוברט שו והאריסון פורד.
ב-1978 גילם את דמותו של אדוארד השמיני מלך אנגליה בדרמה הטלוויזיונית "אדוארד וגברת סימפסון". בסרט גנדי גילם פוקס את בריגדיר ג'נרל רג'ינלד דאייר שהיה אחראי לטבח באמריטסר שבהודו. ב-1983 הופיע בסרט "לעולם אל תאמר לעולם לא", סרט בלתי-רשמי מסדרת סרטי ג'יימס בונד, בתפקיד "M" ראש השירות החשאי הבריטי. עוד השתתף בסרטים "הבאונטי" (1984), ב-"Wild Geese II" עם לורנס אוליבייה (1985), "חשיבותה של רצינות", "ניקולס ניקלבי" ו"המין היפה" (2004).
את המוניטין שלו כשחקן חיזק בהופעות קבועות בתיאטראות הווסט אנד שבלונדון. הוא הופיע ב-"Four Quartets" המבוסס על שירים מאת ט. ס. אליוט בליווי מוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך בביצוע של כריסטין קראושו. ב-2010 הופיע פוקס בהצגת יחיד "ערב עם אנתוני טרולופ" שביים ריצ'רד דיגבי דיי.
ב-2003 קיבל תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE).
פוקס היה נשוי לשחקנית טרייסי ריד בין השנים 1958 ו-1961. ב-2004 התחתן עם השחקנית ג'ואנה דייוויד אחרי מערכת יחסית ארוכת שנים. בתו מאשתו הראשונה היא לוסי ויקונט גורמנסטון. עם ג'ואנה דייוויד יש לו בת, השחקנית אמיליה פוקס ובן פרדי פוקס.
ח'ליל אל-קוקא

ביוגרפיה

ח'ליל אל-קוקא נולד בשנת 1947 בכפר חממה שמצפון לאשקלון. במהלך מלחמת העצמאות ברחה משפחתו לרצועת עזה, התגוררה לזמן מה במחנה הפליטים ח'אן יונס ולבסוף השתכנה במחנה הפליטים שאטי. אל-קוקא למד בסמינר להוראה ברמאללה, ובתום לימודיו שימש ברצועה כמורה לערבית מטעם אונר"א. בראשית שנות ה-70 הכיר את אחמד יאסין ששכנע אותו להצטרף לתנועת האחים המוסלמים. בשנת 1970 סייע ליאסין בהקמת "האגודה האסלאמית" שפעלה לקרב לבבות לאסלאם. אל-קוקא שימש כמנהלה הראשון של האגודה עם הכרתה כאגודה רשמית כחוק בשנת 1975. אל-קוקא גם היה חבר במוג'מע האסלאמי שהוקם בשנת 1973 כהרחבה לאגודה האסלאמית, ועמד בראש סניף הארגון החדש במחנה שאטי.
בסוף שנות ה-70 נסע ללבנון כדי להמשיך את לימודיו, ובשנת 1982 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ביירות. עם הקמת תנועת חמאס בסוף 1987 הצטרף לשורות הארגון, וכעבור שבועיים נעצר בידי השב"כ. באפריל 1988 גורש ללבנון, ומשם עבר לתוניס ולאחר מכן למצרים. בשנת 1991 גורש ממצרים בידי השלטונות, ואל-קוקא עבר לאיחוד האמירויות הערביות, שם הצטרפה אליו משפחתו. בהמשך חייו עסק בהוראת האסלאם ובכתיבה.
אל-קוקא נפטר באוקטובר 2005 באיחוד האמירוית.
יעל לובין

ביוגרפיה

יעל לובין נולדה ב-1945 בקיימברידג', מסצ'וסטס. היא נכדתו של הצייר אריה לובין. עלתה לישראל יחד עם משפחתה בשנת 1955. המשפחה השתקעה ברמת השרון, שם למדה לובין בבית ספר עממי והחלה להתעניין בעולם החי והצומח. בהמשך למדה בתיכון חדש בתל אביב-יפו, והיא מספרת כי "שיעורי הביולוגיה היו השיעורים המעניינים ביותר עבורי". מיד לאחר סיום התיכון, החלה ללמוד לתואר ראשון במדעי החיים באוניברסיטה העברית בירושלים, לימודים אותם עזבה שנה לאחר מכן ב-1964, כדי ללמוד בארצות הברית. ב-1967 קיבלה תואר ראשון באוניברסיטת קולומביה בניו יורק שם גם קיבלה ב-1968 תואר מוסמך על עבודת מחקר שכותרתה תקשורת בין טרמיטים. את הדוקטורט התחילה באוניברסיטת פלורידה בגיינסוויל. כוונתה הייתה להמשיך ולחקור חברתיות של טרמיטים אך משהצטרפה כעוזרת מחקר למכון המחקר הטרופי של הסמית'סוניאן בפנמה, החלה לחקור עכבישים טרופיים. את המחקר עבור עבודת הדוקטורט שלה, שעסקה באקולוגיה התנהגותית של עכבישים מושבתיים, עשתה בגינאה החדשה, לשם נסעה עם עמיתיה למחקר. ב-1972 קיבלה תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת פלורידה. כפוסט-דוקטורנטית חקרה אמצעי ההגנה כימיים של נמלים וטרמיטים, כחלק מקבוצת מחקר שבחנה את אמצעי ההגנה של חרקים חברתיים כנגד דובי נמלים בפנמה וונצואלה. בסיום המחקר, שארך כ-7 שנים, שבה לגינאה החדשה והמשיכה לחקור אקולוגיה ותקשורת של מיני עכבישים חברתיים.
עם חזרתה לארץ ב-1984, הצטרפה כחוקרת למכונים לחקר המדבר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, קמפוס שדה בוקר, שם עסקה באקולוגיה והתנהגות של עכבישים, בדגש על מינים מדבריים ואבולוציה של חברתיות בעכבישים. במקביל הייתה אחת ממייסדי מרכז מיטרני לביולוגיה מדברית, שבהמשך הפך למחלקה לאקולוגיה מדברית. מחקריה מתפרשים על מגוון נושאים בתחום האקולוגיה הארכנולוגית, תוך שיתוף פעולה אקדמי עם חוקרים מרחבי העולם. בין התחומים שלימדה: אקולוגיה של עכבישנים, אקולוגיה התנהגותית, התנהגות בעלי חיים ושמירת טבע. ב-1995 מונתה לפרופסור מן המניין ובין השנים 2001 ו-2005 כיהנה כראש המחלקה לאקולוגיה מדברית.
אירגנה וכיהנה כיו"ר הוועדה המדעית בקונגרס האירופאי לארכנולוגיה ה-26 שהתקיים בשדה בוקר בשנת 2011.
Sing (אד שירן)

רקע ושחרור

השיר נכתב על ידי אד שירן ופארל וויליאמס, וכן הופק על ידו. וויליאמס אף השתתף בקולות הרקע במהלך הפזמון. אורך השיר הוא 3 דקות ו-55 שניות. שירן הפיק השראה מהפופ וסגנון ה-R&B הייחודי של ג'סטין טימברלייק, וקבע: "זה היה די קרוב להשראה ישירה". מילות השיר הן על בילוי לילי בווגאס.
"Sing" שוחרר בבריטניה, אירלנד אוסטרליה וגרמניה במאי 2014. מלבד מדינות אלו, "Sing" יצא בעולם ב-7 באפריל 2014, בצ'אט ביוטיוב, בשידור חי עם שירן.

וידאו קליפ

הקליפ לשיר "Sing" שוחרר באופן בלעדי לדף הפייסבוק של שירן ב -22 במאי 2014, ויצא ב-Vevo וב-YouTube ב-23 במאי, בדיוק חודש לפני האלבום. הקליפ עוקב אחר קריקטורה של שירן בבילוי לילי שבמהלכו הוא משתכר.
כמו כן, שירן ופארל זכו בפרס הסרט "Best Male Video" בטקס פרסי הווידאו של MTV לשנת 2014 עבור הסרטון.
פיונית

פִּיוֹנִית (בלועזית: סְטוֹמָה; ברבים: סטומטה; באנגלית: Stoma, Stomata) היא פתח בעלי הצמח אשר מווסת את חילוף הגזים בין הצמח והסביבה. בכל עלה מצויות פיוניות רבות; הפיוניות קטנות מאוד ולא ניתן לראותן בעין בלתי-מזוינת.
כאשר הפיונית נפתחת, נקלט אוויר מהסביבה בעזרת פעפוע. האוויר הנקלט מכיל פחמן דו-חמצני וחמצן. הפחמן דו-חמצני נקלט לצורך פוטוסינתזה והחמצן לצורך נשימה תאית.
בנוסף, כאשר הפיונית נפתחת, דרכה מתרחש גם אידוי של מים (דיות) מן העלה. תהליך זה הוא תהליך לא רצוי של הצמח, בו הצמח מאבד מים וכביכול "משלם" את המחיר על קליטת הפחמן הדו-חמצני והחמצן מהאוויר. תהליך זה קרוי גם טרנספירציה. נוסף לכך, יוצא מאותם הפתחים חמצן, שנפלט כתוצאה מהפוטוסינתזה. כאשר לחות הצמח נמוכה, הפיונית נסגרת לצורך חסכון במים.
פתח הפיונית מורכב למעשה משני תאים הקרויים תאי שמירה - כאשר תאי השמירה קולטים מים באוסמוזה הם מתנפחים באופן אסימטרי - קרום התא שפונה לתא הסגירה הנגדי קשיח יותר מהקרום בצידו השני של התא. המבנה הזה מקנה לתאים תכונה מיוחדת: כאשר התאים מתמלאים במים הם מתנפחים. בגלל שאחד הצדדים קשיח יותר, הוא נמתח פחות מהשני, ונוצרת צורה של קשת. כששני תאי הסגירה מלאים במים, ה"קשתות" שלהם פונות זו אל זו, והפיונית נפתחת. המבנה הזה שומר כל זה שכאשר אין הרבה מים בצמח, הפיונית תיסגר וכך יתאדו פחות מים בדיות. הפיוניות נמצאות לרוב על האפידרמיס התחתון של העלים - מקום מוצל, בשביל שלא יתאדו הרבה מים.
האברון קולט המים הוא החלולית; בתאים תפוחים תופסת החלולית 95% מנפח התא. התפיחה האסימטרית גורמת להיווצרות פתח בין תאי השמירה, הלוא הוא הפיונית.
ערפיח תעשייתי הוא גורם הפוגע בצמחים, כיוון שהוא מכסה את פיוניותיהם.
פרנק צרפתי

הפרנק הצרפתי היה ההילך החוקי ששימש את צרפת עד המעבר של צרפת ורוב המדינות האחרות של האיחוד האירופי לאירו. כל פרנק כלל 100 סנטים.
המלך יוחנן השני היה המפיץ הראשון של הפרנק הצרפתי. בשנת 1795 השוותה אותו הממשלה המהפכנית של צרפת ל 4.5 גרם של כסף. חמש שנים לאחר מכן, ב-1800, מיסד נפוליאון את ניהול הפרנק על ידי הקמת בנק צרפת. הבנק קיבל מימון בעיקר באמצעות כסף פרטי, כולל כסף שהושקע על ידי נפוליאון, בעצמו. בעקבות מהפכת 1848, והקמת הרפובליקה הצרפתית השנייה, רוכזו הניהול וההנפקה של הפרנק תחת שלטון צרפת בפאריס.
יחד עם תיעוש הכלכלה הצרפתית  לאורך המאה ה -19, הפך הפרנק  למטבע בינלאומי משמעותי. ב-1865 הייתה צרפת חברה מייסדת באיחוד המוניטרי הלטיני, ניסיון מוקדם לאחד כלכלות אירופיות תחת מטבע אחד. האיגוד היה מבוסס על תקן bimetallicאבל מאוחר יותר נכנס לתוקף תקן המבוסס אך ורק על זהב.
ב-1 בינואר 1960 הוכנס לשימוש הפרנק החדש, שהיה שווה 100 פרנקים ישנים.
הפרנק הצרפתי נשאר מטבע בינלאומי חשוב לאחר מלחמת העולם השנייה, אך צרפת הייתה תומכת נלהבת של האירו. אמנת מאסטריכט, המשמשת בסיס לאיחוד המוניטרי האירופי, הועברה למשאל עם על ידי הציבור הצרפתי ב -1992. אישור זה העמיד את המדינה על הנתיב להקמת היורו ב -1999, עם החלפה כוללת של הפרנק באירו בשנת 2002.
בעת הכנסת האירו לשימוש, הבנק המרכזי האירופי קבע את שער ההמרה הקבוע שלו: 6.55957 פרנק לאירו אחד.
ב-1 בינואר 1999 חדל הפרנק הצרפתי לשמש כמטבע חוקי בעסקאות בנקאיות, אך עדיין הותר השימוש בו במזומן.
ב-1 בינואר 2002 חדל הפרנק הצרפתי לשמש כמטבע חוקי במזומן, והוחלף סופית באירו.
יחסי אירלנד–זמביה

סיוע אירי

בשנת 2006, אירלנד העניקה סיוע לזמביה בסך 3 מיליון דולר למלחמה באיידס וסיוע לילדים יתומים.

יחסים דיפלומטים

אירלנד מחזיקה בשגרירות בלוסקה. מאידך, זמביה מיוצגת באירלנד על ידי נציבותה בלונדון, אנגליה.
צ'ונגרד

היסטוריה

בתקופת הכיבוש המדיארי במאה ה-9 היה האזור בשליטה בולגרית. המבצר "צ'ורני גרד" (Chorniy Grad, מונח סלאבי שפירושו "טירה שחורה") היה עמדת ספר בולגרית-סלבית. במאה ה-11 הפך אישטוון הראשון, מלך הונגריה, את העיר למרכז מנהלי ארצי, והעניק את שמה למחוז. היישוב נשאר מקום מושבם של שלטונות המחוז עד הפלישה המונגולית להונגריה באמצע המאה ה-13. העיירה והטירה נפגעו קשה והמלך בלה הרביעי העביר את מושב שלטונות המחוז לסגד. המהלך השפיע על מעמדה של צ'ונגרד והיא לא שבה לקבל מעמד עיר עד 1920.

אתרי תיירות

בעיר חלקים שהשתמרו כפי שהיו במאה ה-18, בהם בתים עם קירות עשויי לבנים וגגות קש, והם מעניקים לעיר צביון של עיירת דיג הונגרית מהמאה ה-18. בעיר שדרות עם עצים עתיקים, וכיכר העיר השתמרה בצורתה המקורית מהמאה העשירית. על גדת הנהר טיסה שליד העיר נמצאים שרידי מנזר בנדיקטיני מהמאה ה-11. לחלק מגדת הנהר מראה של חוף ים, כולל חול, וחלק זה מושך מתרחצים רבים. בעיר מסלולים רבים המיועדים לרכיבה על אופניים. כמו כן נמצא בעיר כנסיות רבות, אחת מהן, זו הממוקמת בכיכר המרכזית, נבנתה במאה ה-18. בעיר מוזיאונים מקומיים רבים, ביניהם בית מסורתי, מוזיאון אוספי אמנות, מוזיאון להיסטוריה של העיר וכן פארק אמנים.
בימי הקיץ מתקיימים בעיר מספר פסטיבלים, בהם פסטיבל יין שנמשך שבוע.

יהודים

בשנות הת"ר כיהנו בה הרבנים משה רובינשטיין ויהודה היילבורן. לאחר הקרע ביהדות הונגריה, הפכה הקהילה לנאולוגית.
בתחילת שנות ה-40, לפני כיבוש הונגריה על ידי גרמניה, היו בעיר 286 יהודים שהיו חברים בקהילה הנאולוגית.
עם הכיבוש הגרמני במרס 1944 גורשו מספר יהודים ויהודיות למחנה מעצר בקישטרצ'ה (Kistarcsa), ומשם לאושוויץ. במאי רוכזו יהודי העיר בגטו. ביוני הם הועברו לנקודת איסוף במפעל בקצ'קמט ומשם גורשו לאושוויץ.
שושלת זאגווה

היסטוריה

על פי המסורת האתיופית בשנת 858 יהודית מלכת ממלכת ביתא ישראל התקוממה כנגד קיסרות אקסום וכבשה את שטחה, קיסר אקסום דיל נהואד מצא מקלט בשאווה ושם המשיך לשלוט המסורת מספרת שהברית ההדוקה בין האגאו ליהודים התמוטטה ומלכי ביתא ישראל נלחמו כנגדם במחוז לסתה לחימה זו גרמה להגירה של תושבי האגאו צפונה לאזור בוגוס שם הם מצאו מקלט וצאצאיהם נקראים כיום ביליאנים. בשנת 933 המצביא הצבאי מארה תקלה היימנות רצח את הקיסר דיל נהואד והצליח להשיב את השטחים הנוצריים בצפון אתיופיה שנשלטו על ידי היהודים תחת שלטון השושלת שייסד "שושלת זאגווה" שפירושה בשפת האגאו "זא" ("מתוך") ו"אגאווה" ("האגאו"). בגלל שלא היו מצאצאי מנליק ואפילו לא היו שמים אלא כושים לחבשים הנוצרים היה קשה לראותם בתור שליטים ולכן שושלת זו ייחסה את עצמה לצאצאי משה רבנו ואשתו צפורה. ממלכתם של הזאגווה כללה את רמת אריתריאה, תיגראי, וג, לסתה, דמות ובגמדר. הזאגווה כמו קבעו בירה חדשה בלסתה העיירה רוהה כיום לליבלה.
משפט הרופאים

משפט הרופאים (ברוסית: Дело врачей) היה עלילת דם כנגד רופאים יהודים בברית המועצות שהתרחשה בסוף ימיו של סטלין.
בסוף שנת 1952 נערכו בפראג בירת צ'כוסלובקיה, שהייתה מדינה גרורה של ברית המועצות, משפטי ראווה של קבוצה מאנשי השלטון ובראשם היהודי רודולף סלנסקי באשמת היותם "סוכני האימפריאליזם האמריקאי". במשפטים, שכונו משפטי פראג, הודגשה יהדותו של סלנסקי ורוב יתר הנאשמים. המשפטים נסתיימו בהרשעה וסלנסקי נידון למוות.
עוד לא גוועו הדי משפטי פראג וב-13 בינואר 1953 הודיעה ברית המועצות על העמדתם לדין של תשעה רופאים, שישה מהם יהודים, בראשם פרופסור מירון ופסי (רופאו האישי של סטלין)  ובהם ד"ר פלדמן, ד"ר אטינגר, ד"ר מאירוב, ד"ר גרינשטיין ושני רופאים בשם קוגן. הרופאים הואשמו בחברות בארגון יהודי הקשור עם הג'וינט, שקשר קשר להמתת מנהיגי ברית המועצות באמצעים רפואיים ועל ידי הרעלה.
נטען כי רופאה רוסיה בשם ד"ר לידיה טימשוק חשפה את הקשר וכי נתברר שבעבר גרמו הרופאים למותם של שני מנהיגים סוביטיים שאחד מהם היה אנדריי ז'דאנוב ועתה התכוונו לגרום למותם של חמישה מפקדי צבא בכירים ועטורי תהילה ובהם מרשלים:  איבן קונייב, אלכסנדר ואסילבסקי וסמיון טימושנקו.
הרופאים כונו על ידי אמצעי התקשורת הסובייטיים "הרוצחים בחלוקים לבנים".
כן הוכפש בהודעה הסוביטית זכרו של שלמה מיכאלס, שהיה מנהל התיאטרון היהודי ונרצח בפקודת סטלין, כמי שיצר את הקשר בין ארגון הג'וינט לנאשמים. בה בעת הגיעו שמועות על גירוש המוני הצפוי ליהודי ברית המועצות.
דבר המשפט גרם לזעזוע בישראל. מחד יצא דוד בן-גוריון למסע שנועד להוציא את המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י) מחוץ לחוק ולשלוח את ראשיה לכלא. מאידך גרם המשפט להתפלגותה ממפ"ם של סיעת שמאל בראשות משה סנה, שהצהירה על אמונתה באשמתם של נאשמי פראג ושל הרופאים.
פחות מחודש ימים מיום מותו של יוסיף סטלין, ב-4 באפריל 1953 פורסמה הודעה רשמית במוסקבה כי הרופאים שוחררו מאחר שנמצא כי הם חפים מפשע והודאותיהם נתקבלו באמצעי לחץ. בהמשך נאמר כי האחראים לעלילה נאסרו ונענשו.
שחרור הרופאים היה הסנונית הראשונה של תקופת "ההפשרה" שלאחר מות סטלין וזמן לא רב לאחר מכן, ב-20 ביולי 1953, נמסרה הודעה על חידוש היחסים הדיפלומטיים בין ברית המועצות למדינת ישראל, שנותקו על ידי הסובייטים ב-11 בפברואר 1953, לאחר שאנשי מחתרת צריפין הטמינו פצצה בשטח הצירות הסובייטית בתל אביב.
דובי נמלים

מאפיינים

הנציג הגדול ביותר של הקבוצה הוא דוב נמלים ענק (Myrmecophaga tridactyla). אורכו כ-1.3 מטרים, אורך הזנב כמטר אחד וגובהו 60 ס"מ. ראשו רזה, זנבו גדול ושערו עבה. הזנב משמש לו כיסוי בעת השינה. צבע מרבית מגופו הוא אפור ובחזהו מתחיל פס שחור רחב שבגבולותיו לבן, אשר נמשך לאורך הכתפיים ומגיע עד אזור המותניים.
דובי נמלים נפוצים מאוד בחלקים הטרופיים של דרום אמריקה ומרכזה. הוא שוהה בערבות שבהן ביצות נמוכות, לאורך גדות נהרות, ובעומקי יערות לחים. מזונו מורכב בעיקר מטרמיטים, אשר אותם הוא צורך על ידי פתיחת קניהם בעזרת טפריו הקדמיים החדים והחזקים. כאשר החרקים נוהרים אל החלק הפגוע של משכנם, הוא מושך אותם אל תוך פיו באמצעות לשונו הארוכה והגמישה, אשר נעה במהירות ומכוסה רוק דביק. אורך הלשון הוא כ-30 סנטימטרים.
דובי נמלים חיים על עצים או על פני הקרקע ואינם חופרים תחתיה כמו הארמדיל. לרוב דוב הנמלים אינו חיה תוקפנית, אך כאשר הוא מותקף הוא עשוי להגן על עצמו בטופריו החדים. הריונה של הנקבה נמשך כ-190 יום ובסופו היא ממליטה גור יחיד.
דוב הנמלים הבינוני (Tamandua tetradactyle) קטן בהרבה מדוב הנמלים הענק (כמחצית מגופו), ונבדל ממנו בעיקר במנהגיו. בהיותו שוכן עצים עליהם הוא מטפס בעזרת זנבו הדק. דובי הנמלים הבינוניים חיים ביערות עד עבותים בדרום ובמרכז אמריקה. צבעם לבן צהבהב, עם פס צדדי שחור רחב המכסה כמעט את כל צד גופם.
דוב הנמלים הזוטי (Cyclopes didactylus) חי בחלקיהן החמים של דרום ומרכז אמריקה. שוכן עצים מובהק זה מגיע לאורך של כ-15 ס"מ ואורך זנבו ל-18 ס"מ, צבעו הכללי זהוב וכינויו בשפות מקומיות שונות "מלאך קטן". משערים כי עבר התאמה התפתחותית ללינה יומית על עצים ממשפחת הבומבקסים, שהלקטיהם הכדוריים והסיביים דומים לדוב נמלים זוטי מכורבל (לפחות בעיני טורפים כהרפיה). בלילות הוא ניזון מעלוות ליאנות למיניהן.
נתרן הידרוקסידי

ייצור עולמי

כ-57 מיליון טונות של נתרן הידרוקסידי מיוצרים בעולם מדי שנה.

הפקה

נתרן הידרוקסידי נוצר באופן ספונטני כשטובלים נתרן במים; בתגובה האלימה, בה נוצרים חום ואור, עוברת קבוצת הידרוקסיל מהמים לנתרן ומולקולת מימן נפלטת אל הסביבה:
.
כיום מפיקים בתעשייה נתרן הידרוקסידי בתהליך כלור-אלקלי - על ידי אלקטרוליזה של תמיסת נתרן כלורי במים. בתהליך זה מתקבלים עוד 2 כימיקלים חשובים ביותר: כלור ומימן.
. 
 
שיטה ישנה יותר התבססה על פירוק בחום של נתרן קרבונט לנתרן חמצני שסופח מים לקבלת נתרן הידרוקסידי
1    

2

תגובות

בתגובת סתירה בין נתרן הידרוקסידי לחומצה מתקבל מלח נתרן. מאות מלחים מיוצרים באמצעות תגובה עם נתרן הידרוקסידי בתעשייה הכימית. סבון, המורכב מחומצת שומן שבראשה אטום נתרן, מיוצר אף הוא בתגובת סתירה של חומצת שומן עם נתרן הידרוקסידי או הידרוליזה בסיסית של אסטר של חומצת שומן על ידי נתרן הידרוקסידי כמודגם באיור (תגובת ספוניפיקציה, Saponification; לכמה מהסבונים המודרניים הרכב שונה).
נתרן הידרוקסידי תוקף זכוכית ליצירת נתרן סיליקאט. כמו כן הוא מאכל אלומיניום מתכתי תוך שחרור גז מימן:
.
באוויר, נתרן הידרוקסיד מגיב עם פחמן דו-חמצני ומתקבל נתרן פחמתי ("סודה לכביסה"), אשר יכול להגיב עם אדי מים לקבלת סודה לשתייה:
לכן, יש לשמור נתרן הידרוקסידי בכלים מחומרים עמידים (כמו פלסטיק) ואטומים לאוויר.
נתרן הידרוקסידי מסוכן מאוד למגע עקב פעילותו הכימית ועלול לגרום כוויות. פירוש המילה קאוסטית (Caustic) ב"סודה קאוסטית" הוא "מאכלת", עקב היות התרכובת בסיס חזק המסוגל לאכל חומרים רבים. עבודה עם החומר מחייבת לבישת כפפות והרכבת משקפי מגן.
סוניקווה מרטין-גרין

קורות חייה

סוניקווה מרטין נולדה בעיר ראסלוויל שבצפון-מערב מדינת אלבמה שבארצות הברית. בשנת 2007 סיימה את לימודיה לתואר בתיאטרון באוניברסיטת אלבמה, ואז עברה להתגורר בעיר ניו יורק עם בעלה. בשנת 2012 עברו השניים להתגורר בלוס אנג'לס, קליפורניה.

קריירה

למרות שהתפרסמה בעיקר בשל תפקידיה הטלוויזיוניים, הופעותיה הראשונות של מרטין-גרין היו דווקא בסרטי קולנוע עצמאיים ("אינדי"), החל משנת 2005 ועד שנת 2012. 
תפקידה הראשון בטלוויזיה היה בשנת 2008, כשהופיעה בפרק אחד של הסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית". בשנת 2009 החלה למלא את דמותה של קורטני ולס בסדרה "האישה הטובה", ושיחקה בסדרה במשך שתי עונות. היה זה התפקיד הקבוע הראשון שלה בו היא משחקת דמות מבוגרת, בניגוד לתפקידי נערה מתבגרת ששיחקה עד אז בקולנוע ובטלוויזיה. בשנת 2011 שיחקה בדרמה "צועקת לשמיים" בכיכובה של זואי קרביץ.  
בשנת 2012 קיבלה מרטין-גרין תפקיד קבוע בסדרה "המתים המהלכים" כסשה ויליאמס, אחותו של טייריס. בשנת 2013, לאחר סיום צילומי העונה השלישית של "המתים המהלכים", לוהקה מרטין-גרין לתפקיד תמרה בסדרה "עד עצם היום הזה". היא שיחקה בתפקיד קבוע בעונה השנייה ובתפקיד אורח בעונה השלישית, ולאחר מכן חזרה לתפקידה בסדרה "המתים המהלכים", עד לסיום עונתה השביעית.
בסוף שנת 2016 לוהקה מרטין-גרין לסדרה "מסע בין כוכבים: דיסקברי" בתפקיד מייקל ברנהם.

חייה האישיים

מרטין-גרין נשואה לקנריק גרין, אותו פגשה עת שיחקו יחד במחזה בתיאטרון מקארטר בעיר פרינסטון שבניו ג'רזי. בשנת 2015 ילדה את בנה הראשון.