google/wiki40b huggingface dataset:
ריימונדו ויאלה

קורות חיים

ויאלה היה עוזר לכומר ולאחר מכן כומר בקהילת בורג'ו סן דלמצו  שבנפת קונאו.

פעילותו בתקופת השואה

בשנת 1940 נדון ויאלה לארבע שנות מאסר עקב התנגדותו למשטר הפשיסטי באיטליה ובפרט לכיבוש דרום-מזרח צרפת על ידי איטליה, אך שוחרר כעבור 15 חודשים והורשה לחזור לתפקידיו. 
לאחר כניעת איטליה לגרמנים בספטמבר 1943 החל צבא איטליה לסגת מאזור הכיבוש האיטלקי בדרום-מזרח צרפת. מאות יהודים ברחו עם הצבא האיטלקי הנסוג, עקב חששם מפני הצרפתים והגרמנים, והגיעו לערים וליישובים בנפת קונאו. ויאלה החל לעזור לעניים שבהם, בעיקר באזורים הכפריים. ב-12 בספטמבר 1943 כבש הצבא הגרמני את האזור, תפס מאות יהודים וכלא אותם במחנה מעבר בבורג'ו סן דלמצו. רובם גורשו לאושוויץ ב-21 בנובמבר 1943, ויתר היהודים, כ-25 במספר, גורשו בין דצמבר 1943 ופברואר 1944. 
ויאלה ניסה לעזור ליהודים אחרים ששהו באזור, בסיוע תושבים מקומיים אחרים, בהם כמרים כגון פרנצ'סקו רפטו מגנואה, שלימים הוענק גם לו התואר "חסיד אומות העולם". הוא היה מבקר את היהודים שנזקקו לעזרה והיה מתנייד על אופניו ממקום למקום במחוז קונאו. הוא החביא כשלושים יהודים בבית מגוריהם של הכמרים, בית ששכן בסמוך לכנסייתו. הוא העביר מסמכים מזויפים, מזון ובגדים למשפחות שלמות שהסתתרו בסמוך. כך עשה עד השחרור באביב 1945.

הנצחה

בשנת 1998 נחנכה בבורג'ו סן דלמצו כיכר על שמו של ויאלה ולכבוד שותפיו להצלת היהודים בנפה.
ב-2000 העניק יד ושם לוויאלה את התואר "חסיד אומות העולם".
ויאלה היווה את ההשראה לדמותו של הגיבור בספר "Il prete giusto" (הכומר הצדיק) מאת נוטו רבלי (Nuto Revelli) שיצא לאור ב-1998.
סוני אקספריה Z1

חומרה

העיצוב של ה-Xperia Z1 שומר על קו העיצוב של ה-Xperia Z, אך הוא כולל בגבו ובקדמתו זכוכית עמידה, כאשר הצדדים עשויים מאלומיניום, זאת לעומת פוליקרבונט בקודמו. המכשיר זמין בשלושה צבעים: שחור, לבן וסגול. ה-Xperia Z1 עבה יותר (8.5 מ"מ), כבד יותר (169 גרם) מאשר קודמו, ה-Xperia Z, מכיוון שכעת צידו האחורי מצופה זכוכית ועדשת המצלמה שוקלת יותר. ל-Xperia Z1 אין כיסוי לאוזניות, לא כמו בקודמו, אך עדיין שומר על האטימות שלו. ה-Xperia Z1 מגיע עם מעבד Snapdragon 800 מבית קוואלקום, המכיל 4 ליבות בקצב שעון 2.26Ghz. למכשיר יש סוללה בקיבולת 3000mAh שאינה נשלפת.

תוכנה

ה-xperia Z1 כולל את מערכת ההפעלה אנדרואיד 4.2.2, וניתן לעדכון לגרסה 4.3 דרך OTA. המכשיר כולל את ממשק המשתמש המותאם מבית Sony, הכולל מצב שמירת סוללה, ווקמן ועוד, בנוסף לאפליקציות ברירת המחדל של גוגל.
חברת Sony הודיעה שמכשיר זה יעודכן ל-Android 4.4.2 kitkat.
אולה אולסטן

ביוגרפיה

נולד בטג, עיר קטנה במחוז וסטרבוטן שסופחה מאוחר יותר לבירת המחוז, אומאו. בילדותו ביקר מספר פעמים בארצות הברית ובשנת 1959 נטל חלק בקמפיין הבחירות של המועמד הרפובליקני הליברלי, נלסון רוקפלר, לתפקיד מושל עיריית ניו יורק. בשנים 1962–1964 עמד בראש תנועת הנוער "הצעירים הליברליים" השוודית ונבחר לפרלמנט השוודי ב-1964.
בבחירות 1976 הסוציאל-דמוקרטים איבדו את הרוב בריקסדאג, לראשונה מזה 40 שנה והמפלגה השמרנית, המפלגה העממית הליברלית ומפלגת המרכז הקימו יחד קואליציה. בממשלה זו כיהן אולסטן כשר להתפתחויות בינלאומיות. בשנת 1978 נבחר אוסטן לראש המפלגה העממית הליברלית, לאחר פרישתו של ראש המפלגה הקודם פר אהלמארק מהפוליטיקה. באותה שנה התפרקה הממשלה בשל חוסר הסכמה לגבי עצמאות שוודיה בתחום האנרגיה הגרעינית. אולסטן הקים ממשלה צרה בראשותו שהורכבה מהמפלגה העממית הליברלית ושרים עצמאיים.
בבחירות 1979 שוב הוקמה קואליציה של מפלגת המרכז, המפלגה השמרנית והמפלגה העממית הליברלית בראשותו של מנהיג מפלגת המרכז. בממשלה זו כיהן אולסטן כשר החוץ. בהמשך כיהן כשגריר שוודיה בקנדה, איטליה ובכס הקדוש.
נפטר ב-28 במאי 2018.
עוזי פריידקין

עבודתו

עוזי פריידקין שימש כעורך הראשי של מילון "רב-מילים", מפעל שבראשו עמד פרופ' יעקב שויקה. הגישה שננקטה במילון "רב-מילים", הן בגרסתו המודפסת והן בגרסתו המקוונת, חוללה שינוי של ממש בהשוואה למילונים העבריים הקודמים, שהאחרון שבהם היה מילון אבן-שושן. השפעת גישה מילונאית זו ניכרת במילונים העבריים והדו-לשוניים שיצאו לאור אחרי מילון "רב-מילים".
מסימני ההיכר של גישתו המילונאית: שימת הדגש על העברית המודרנית; הענקת מקום מרכזי לעברית הבינונית (המשלבים שבין הלשון הספרותית לבין לשון הדיבור העממי); הכרה בחשיבותו של הסלנג; הבאת מידע על הסביבה הלשונית של המילה המוגדרת; הגברת נגישותם של הערכים והכרה במשקלן של המילים הלועזיות שנטמעו בתוך העברית.
את מדיניות העריכה שננקטה במילון "רב-מילים" הציג עוזי פריידקין במאמר מסכם שפורסם ב"לשוננו לעם"‏.
בנוסף לעבודתו כמילונאי תרגם מפולנית את ספרה של יואנה אולצ'אק-רוניקר, "בגן הזיכרון", שיצא לאור בשנת 2012 בהוצאת שוקן.
דרך בורמה (בורמה)

דרך בורמה הייתה דרך שנסללה במהלך מלחמת סין-יפן השנייה, הובילה אספקה מבורמה לדרום סין ועקפה את השליטה של כוחות האימפריה היפנית בנמלי הים.

פריצת דרך בורמה

במהלך מלחמת סין-יפן השנייה שהחלה לפני מלחמת העולם השנייה כבשה האימפריה היפנית, חלקים גדולים של סין, ובכללם את שאנגחי ואת בירת סין נאנג'ינג. הפיקוד הסיני עבר לתוך היבשת, כשהוא מנותק ממקורות אספקה חיצוניים - הן רוסיים והן מערביים. בעבודת כפיים עצומה חוברו דרכי סחר עתיקות שקישרו את בורמה (כיום מיאנמר) ודרום מזרח סין שהוחזקה על ידי הצבא הסיני, בראשות צ'יאנג קאי שק (גיאנג ג'אישה). בכך הובטח משלוח אספקה מבורמה, שהייתה מושבה בריטית אותה עת. דרך בורמה, המובילה מן העיר לאשיוֹ שבבורמה, בדרך הררית ומפותלת לאורך כ-1130 קילומטר, לקונמינג בירת מחוז יונאן שבדרום סין, נסללה על ידי 200,000 פועלים סינים. הדרך נסללה בשנת 1937 והושלמה בשנת 1938. במלחמת העולם השנייה, עד הכיבוש היפני של בורמה ב-1942, מילאה הדרך תפקיד אסטרטגי חשוב כאשר בעלות הברית השתמשו בה כדי להעביר ציוד מלחמתי לסין. הסחורות שהובאו לבורמה בדרך הים, נפרקו בנמל רנגון (היום יאנגון) ומשם הובלו ברכבת ללאשיו, מקום בו החלה דרך בורמה. דרך זו שימשה כנתיב אספקה עיקרי של ציוד לחימה ותומך לחימה לסין, בימי מלחמת סין יפן השנייה ובראשית מלחמת העולם השנייה. זמן לא רב לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה בגזרה הפאסיפית, כבשו היפנים את בורמה כולה וניתקו את הנתיב. הבריטים נאלצו לסגת להודו והאספקה לסין בוצעה באמצעות רכבת אווירית מוטסת מעל ה"גבנון" (The Hump), אך בגלל השליטה היפנית בבורמה נאלצו המטוסים לטוס בנתיב ארוך מעל הרי ההימאליה והאספקה הייתה מועטה ולא מספקת.
יואל מרקוס

ביוגרפיה

מרקוס נולד ב-1932 באיסטנבול שבטורקיה ועלה לארץ בגפו במסגרת עליית הנוער כשהוא בן 11. למד בכפר הנוער הדתי שליד כפר חסידים ולחם במלחמת השחרור. 
ב-1950 זכה בתחרות כתיבה שערך השבועון "העולם הזה", ובעקבות היכרות עם עורך "העולם הזה", אורי קיסרי, החל לכתוב ב"חרות", בטאון תנועת החרות. בשנת 1953 עבר לכתוב בעיתון "הדור" של מפא"י. ב-1955 עבר לעיתון "דבר" ושימש בו כתב צבאי ופוליטי. הוא פרסם בעיתון טור בשם "בערבון מוגבל", ובו מקבץ של ידיעות קצרות, שכדברי מרקוס אין הקורא צריך לראותן כידיעות רשמיות ובדוקות, אלא לקבלן "בערבון מוגבל". בהמשך פרסם טור פובליציסטי בשם "דברים בגו". ב-1964 נשלח מטעם העיתון לצרפת וב-1965 עבר לעיתון "הארץ" ועד 1968 שימש שליח "הארץ" במערב אירופה. הוא שב לישראל, ובשנים 1977–1980 היה שליח העיתון לארצות הברית. המשיך לכתוב חדשות ופובליציסטיקה בעיתון "הארץ", ונמנה עם חברי הנהלת המערכת.
שלושה שבועות לפני פרוץ מלחמת לבנון הראשונה פרסם מאמר בשם "פוקר הדמים", שבו הזהיר מפני המלחמה העומדת לפרוץ. 
סקופ חשוב של מרקוס היה הידיעה שפרסם בספטמבר 1983 על הסתגרותו של מנחם בגין בביתו ופרישתו מהחיים הציבוריים. סקופ נוסף שלו פורסם כאשר גילה לו אריאל שרון בפברואר 2004 את כוונתו לפנות התנחלויות מרצועת עזה ומהשומרון במסגרת תוכנית ההתנתקות.
בשנת 2007 זכה בפרס למפעל חיים במסגרת כנס אילת לעיתונות.
ב-2016 פרש מכתיבת מאמרי דעה ב"הארץ".
בשנת 2017 זכה בפרס סוקולוב למפעל חיים. בנימוקי הפרס נכתב כי מרקוס הוא "מגדולי הפובליציסטים בעיתונות העברית לדורותיה, שהצליח במהלך עשרות שנות עבודה, בעיקר בעיתון הארץ, לבסס רקורד של כתיבה דעתנית, משפיעה, עצמאית ואמיצה, תוך שהוא כובש לעצמו גישה חסרת תקדים למקבלי ההחלטות, אבל מצליח בו בזמן לשמור על מרחק עיתונאי ראוי".
קו מייסון-דיקסון

קו מייסון-דיקסון (באנגלית: The Mason-Dixon line) הוא קו שסומן ונמדד על ידי שני המודדים והמדענים המפורסמים צ'ארלס מייסון וג'רמייה דיקסון (המדידות הסתיימו באוקטובר 1767) ומפריד בין המדינות פנסילבניה ודלאוור ובין מרילנד ווירג'יניה המערבית (ראו מפה). הקו מסמן למעשה את הגבול התרבותי בין צפון-מזרח ארצות הברית לדרומה.

סכסוך אדמות

בשנת 1632 העניק מלך אנגליה צ'ארלס הראשון ללורד בולטימור הראשון, ג'ורג' קלברט, את המושבה מרילנד. חמישים שנה לאחר מכן העניק צ'ארלס השני את האדמות שמצפון למרילנד לויליאם פן (לימים מדינת פנסילבניה). כעבור שנה העניק צ'ארלס השני לפן גם את חציו המזרחי של חצי האי דלמרווה (מדרום-מזרח לפנסילבניה, כיום חלק ממדינות  דלאוור, מרילנד ווירג'יניה).
בשל כך (בגלל חפיפה בשטחים שהוענקו לשתי המשפחות) נוצר בלבול גדול בשאלת מקומו של הגבול בין שתי המושבות.
משפחות קלברט ופן העבירו את הסוגיה לפסיקתו של בית המשפט האנגלי וראש בית המשפט העליון באנגליה החליט שהגבול שבין חלקה הדרומי של פנסילבניה לחלקה הצפוני של מרילנד יהיה 24 קילומטר מדרום לפילדלפיה.
לאחר כעשור הסכימו המשפחות על הפשרה ויצאו למדוד את הגבול. מדידת הגבול הייתה משימה קשה מאוד והיה צורך לגייס מודדים מקצועיים מאנגליה.

המדידה

צ'ארלס מייסון וג'רמייה דיקסון הגיעו לפילדלפיה בנובמבר 1763. מייסון היה אסטרונום שעבד במצפה המלכותי בגריניץ' ודיקסון היה מודד מפורסם. השניים כבר עבדו יחד לפני משימת המדידה במושבות.
משימתם הראשונה לאחר בואם לפילדלפיה הייתה לקבוע את מקומה המדויק לחלוטין של פילדלפיה. משם, החלו למדוד את הקו שנע מצפון לדרום שחילק את חצי האי דלמרווה לשטחים של פן וקלברט. רק לאחר שהשלימו את המשימה הזאת המשיכו השניים לסמן את הקו ממזרח למערב שבין פנסילבניה למרילנד. 
הם קבעו במדויק את הנקודה שנמצאת 24 קילומטר מדרום לפילדלפיה, ומאחר שתחילת הקו הייתה ממערב לפילדלפיה, הם החלו את מדידותיהם במזרח. המודדים הציבו מצבת אבן במקום שממנו החלו את המדידה.
המסע והמדידה במערב היו קשים ואטיים. המודדים התמודדו עם סכנות רבות, בעיקר בשל האינדיאנים תושבי האזור. לצמד היו מדריכים אינדיאנים, אבל כשהגיעו המודדים 36 ק"מ ממזרח לנקודת הסיום שלהם אמרו להם המדריכים לא להמשיך מחשש לתושבים עוינים באזור, ובשל כך לא השלימו המודדים את משימתם. 
ב-9 באוקטובר 1767, כמעט ארבע שנים לאחר שהחלו במדידות, הסתיימה התווייתו של קו מייסון-דיקסון שאורכו 373 קילומטר.

השפעות

כחמישים שנה לאחר המדידות נכנסו הגבולות שבין שתי המדינות לאור הזרקורים בעקבות פשרת מיזורי (בשנת 1820). הפשרה ביססה את הגבול בין מדינות העבדות שבדרום למדינות ה"חופשיות" שבצפון (אף על פי שדלאוור הייתה מדינת עבדות במסגרת מדינות האיחוד). אותו גבול שנקבע בפשרה קיבל גם הוא את השם "קו מייסון-דיקסון" מפני שראשיתו במזרח  לאורך הקו המקורי, והוא נמשך דרומה עד לנהר אוהיו ולאורכו ועד למקום שבו הוא נשפך למיסיסיפי.
הקו היה סימבולי מאוד בדעתם של אנשי המדינות הצעירות שנאבקו למען העבדות ונגדה. 
שמם של שני המודדים יהיה קשור לנצח למאבק הזה ולהפרדה הרגשית, הכלכלית והערכית שבין מדינות צפון ארצות הברית למדינות הדרום. 
יש מי שטוענים שכינוייה של דרום ארצות הברית: "דיקסי" (Dixie) או ארץ דיקסי (Dixie Land) נובע משמו של ג'רמייה דיקסון.

קו מייסון-דיקסון בתרבות ובאמנות

הסופר האמריקאי תומאס פינצ'ון כתב רומן היסטורי בשם Mason & Dixon ‏(1997) על אודות מסע המדידה של שני החוקרים.
מארק נופלר, סולן להקת הדייר סטרייטס בעבר, כתב שיר בשם "הפלגה לפילדלפיה" בו הוא מדבר על המודדים של קו מייסון - דיקסון.
עצי אשוח (סרט)

עלילה

העלילה מתרחשת ב-11 ערים שונות ברוסיה והיא נפתחת במשפט המסכם את הסרט כולו: "אין לנו כל כך הרבה חגים אותם חוגגת המדינה כולה, אלה - הופעות מוצלחות של נבחרת רוסיה בכדורגל וליל השנה החדשה, ומכיוון שהשני הוא חג נדיר יותר, עליו גם נדבר".
הסרט מתווה את סיפורן של שורת דמויות שונות שהקשר ביניהן הוא מקרי לחלוטין. הדמויות מוצאות את עצמן בערב השנה החדשה במצבים קשים, שכדי להימלט מהם הם יכולים רק אם ימצאו עזרה או בדרך נס או באמצעות שש דרגות של הפרדה. לפי תאוריה זו, כל האנשים על פני כדור הארץ מתקשרים בשישה ​​לחיצות ידיים מוכרות.
הסרט מתחיל בקלינינגרד, העיר האחרונה ברוסיה שחוגגת את השנה החדשה. הסיפור סובב סביב התארגנות הילדים בבית יתומים מקומי לקראת החג. ילדה אחת מוקנטת וכל חבריה נטפלים אליה כי הם חושבים שאביה הוא נשיא רוסיה, הם מבטיחים להפסיק להיטפל אליה בתנאי ש"אביה" יברך אותה בנאום השנה החדשה המסורתי במסר מוצפן. היא לא יודעת מה לעשות, והחבר שלה וובה, מנסה לעזור לה ומספר לה על תאוריית שש דרגות של הפרדה. הדמויות בסרט הם סטודנט, גנב וקשריו עם השוטר שלכד אותו, נהג מונית המחפש את אהובתו, זמרת פופ שנכשלת למצוא זיווג, איש עסקים שממהר להגיע אל אהובתו, שני גולשי סנובורד, העוזר הנשיאותי ופועל. וכך באמצעות מנקה השלג הקווקזי בכיכר האדומה בקשתה של ואריה מועברת לנשיא רוסיה שמבחין במסר המוצפן כתוב על גבי השלג בחצר הקרמלין. בליל השנה החדשה, הביטוי "סנטה קלאוס עוזר למי שעוזר לעצמו" (На Деда Мороза надейся, а сам не плошай!) מופיע בנאומו של הנשיא (אותו משחק בהופעת קמאו דמיטרי מדבדב עצמו) ובכך מאמת למעשה את תאוריית שש דרגות של הפרדה.

הקרנה והכנסות

הקרנת הבכורה של הסרט ברוסיה נערכה ב-16 בדצמבר 2010, והכניס למעלה מ-700 מיליון רובל (כ-23.5 מיליון דולר), והפך לסרט המכניס ביותר באותה עת.

DVD

ב-13 בינואר 2011 הסרט שווק בגרסת DVD אשר יצאה בשתי גרסאות - גרסה פשוטה וגרסת מתנה. גרסת המתנה כוללת דיסק בונוס עם מידע נוסף על יצירת הסרט, כגון סצנות שבעריכה לא נכנסו לסרט, חומרים ייחודיים מסצנות הצילום של הסרט, וגם פתית שלג מלאכותי.
פיגוע הירי בגבעת אסף

הפיגוע

רכב מסוג מיצובישי עם לוחית זיהוי ישראלית עצר ליד הטרמפיאדה בצומת גבעת אסף. אחד מנוסעיו, עאסם ברגותי, ירד מהרכב, ירה לעבר חיילים ואזרחים שהיו בטרמפיאדה, הרג ביריות את סמ"ר יובל מור יוסף מאשקלון וסמל יוסי כהן מבית שמש, לוחמים בגדוד נצח יהודה ששהו במקום במשימת אבטחה, פצע קשה חייל נוסף וצעירה, לקח את נשקו של אחד החיילים, ונמלט מהזירה ברכבו. סמוך לאחר הפיגוע נמצא הרכב נטוש ליד רמאללה. לפי דיווחים ערביים ביצע המחבל וידוא הריגה בחיילים.

לאחר הפיגוע

בעקבות הפיגוע, ומותו של התינוק הפג בפיגוע הירי בצומת עפרה, פרצו ב-13 בדצמבר הפגנות בירושלים, בכביש 60, בעפרה, בגבעת אסף וביישובים נוספים בישראל. המפגינים תבעו מממשלת ישראל נקיטת יד קשה כלפי הטרור הפלסטיני והחזרת הביטחון לתושבים. בעקבות ההפגנות ורצף הפיגועים, הודיע ראש הממשלה ושר הביטחון בנימין נתניהו על שורה של צעדים למלחמה בטרור בהם הריסת בתי מחבלים תוך 48 שעות (פעולה שלא בוצעה), תגבור נוכחות צה"ל בשטחים ובצירי התנועה העיקריים והקמת מחסומים.
בלילה שלאחר הפיגוע הועלו קראוונים לנקודת המאחז המפונה עמונה תוך הפרת צו שטח צבאי סגור. המתנחלים, בראשם ח"כ בצלאל סמוטריץ' וראשי המועצות האזוריות ישראל גנץ ויוסי דגן, קראו לראש הממשלה לאשר את העלייה המחודשת לקרקע, כחלק מהתגובה ממשלתית לפיגוע. ב-3 בינואר 2019 פונה המאחז בידי שוטרי מג"ב.
כוחות גדולים של צה"ל ניהלו מצוד אחר המחבלים. צה"ל פרס מחסומים באזור, והטיל כתר על אזור העיר רמאללה.
במהלך המאמץ לאיתור המחבלים נמצאו הרובה ששימש לפיגוע, מסוג AK-47 קלשניקוב, ורובה שנלקח מאחד החיילים.
ב־7 בינואר 2019 נעצר עאסם ברגותי בביתו של סייען. את המעצר ביצע הימ"מ בעזרת מודיעין שסיפק השב"כ. ב-4 במרץ 2019, כחודשיים לאחר הפיגוע, אישר בג"ץ להרוס את ביתו של ברגותי ולמחרת הרס צה"ל את הבית.
חמישה לוחמים מגדוד "נצח יהודה" הועמדו לדין, לאחר שהכו שני חשודים כסייענים של המחבלים שביצעו את הפיגוע, בעת שהובילו אותם למעצר. שלושה מהם הורשעו בעבירה של התעללות בנסיבות מחמירות.
אדמונד קרפילד

פרנץ אדמונד קרפילד (באנגלית: Franz Edmund Creffield, סביבות 1970-1906), היה מנהיג דתי ממוצא גרמני-אמריקאי. הוא הקים תנועה דתית בקורבליס, אורגון, אשר הייתה ידועה בשם "Holy Rollers". התנועה, אשר זכתה לפופולריות בעיקר בקרב נשים, נראתה בעיני רבים ככת. קרפילד האמין שהוא הביאה השנייה של ישו. במהלך השנים, הסתבך עם הרשויות והתושבים, לרוב בעקבות מערכות היחסים שלו עם המאמינות בו והתנהגותו הבלתי יציבה. 
בשנת 1906 הוא נרצח על ידי ג'ורג' מיטשל, שאחותו הייתה אחת מהחברות בתנועה. לאחר שזוכה על עשיית עוול בהריגה, מיטשל עצמו נרצח על ידי אחותו כנקמה, וחברה נוספת בתנועה התאבדה. הסיפור משך תשומת לב לאומית, והיה אייטם חדשותי משמעותי בזמנו.

חייו המוקדמים

קרפילד היגר מגרמניה, ולא ברור איך הגיע לאורגון. הוא הגיע לראשונה לפורטלנד בשנת 1903, והחל לפעול בצבא הישע. מאוחר יותר באותה השנה נשלח למשימה בעיר קורבליס. זמן קצר לאחר מכן, הואהתנתק מצבא הישע והקים תנועה משלו, לה קרא "The Bride of Christ Church". המקומיים החשיבו את התנועה לכת, וכינו אותם "Holy Rollers" מכיוון שבמהלך הטקסים שלהם הם התגלגלו על הרצפה במשך שעות.

Bride of Christ Church

קרפילד לא אמר שום דבר שערורייתי כשהגיע לראשונה לקורבליס בשנת 1903, והטיף בעיקר על "היופי של הגוספל". אלו שעקבו אחריו החלו להאמין שהוא מקבל את המסרים שלו ישירות מאלוהים. קרפילד הטיף במשך שעות בזמן שהמאמינים שלו התגלגלו על הרצפה והתחננו למחילתו של אלוהים. כשהפגישות הרועשות שלהם החלו להימשך עד השעות המוקדמות של הבוקר, נאסר על קרפילד לקיים את הפגישות בתוך העיר.
במהלך הקיץ הוא ותומכיו הקימו מחנה מחוץ לקייגר איילנד, ליד נהר ווילמט. כשגשמי הסתיו החלו, שרה הולט, אחת ממאמינותיו ההדוקות ביותר, הזמינו אותו וכעשרים נוספים לעבור לגור בביתם שנמצא בצמוד לגבולות קורבליס. באוקטובר הקבוצה שרפה את רוב תכולת הבית, כולל רהיטים, כלים, חתול וכלב. בנוסף, היו דיווחים על כך שתינוק הועלה כקורבן, אך הם לא היו נכונים.
אנשים החלו לפקפק בכך שקרפילד יכול "לחיות באותו בית נעול עם מספר נערות צעירות, ולעשות דבר מלבד להתעסק בדת."
בינואר 1904, 20 חברים מהמשמר האזרחי שנקראו הכובעים הלבנים השפילו את קרפילד, זיפתו אותו וכיסו אותו בנוצות. הם דרשו ממנו לעזוב את העיר ולא לשוב. יום למחרת קרפילד ומוד הורט, בתה של שרה הורט, נישאו בחדר בו "ניחוח של זפת היה ניכר."
בפברואר, קרפילד הואשם בניאוף עם דודתה של מוד, דונה סטאר. ניאוף היה פשע באותם זמנים, לכן יצא צו למעצרו. מצוד ארצי נערך אחריו במשך מספר חודשים. במקביל, הרבה מעוקביו צמו ובילו את ימיהם בשכיבה על הרצפה ובהתפללות. רובם אושפזו במוסד סגור.
ביולי, חודש לאחר ששרה הורט אושפזה, קרפילד התגלה ערום ומורעב מתחת לביתה. קרפילד טען לחפותו, אך נמצא אשם ונכלא ל-17 חודשים בכלא של מדינת אורגון. כששוחרר, הוא טען שהוא ישו שקם לתחייה, ושתחייתו היא תוצאה של שחרורו מהכלא. 
קרפילד טען הוא האחראי לרעידת האדמה בסן פרנסיסקו שהתרחשה בשנת 1906. כל המאמינים שלו אשר שוחררו מהמוסד האמינו לו. "קרפילד הוא ישו," אמרה קורה הארטלי, "הוא שפט את סן פרנסיסקו וגרם לרעידת האדמה; הוא גם שפט את העיר קורבליס ורעידת אדמה תהרוס אותה." היא ומאמינים נוספים צייתו להוראתו לפנות את החוף.
אחד העם 1

עלילה

העלילה מציגה את קורות חייהם של דיירי בניין שיכון ברחוב "אחד העם 1", ברמת גן. כאשר כל אחד מהדיירים, קריקטורות נלעגות של דמויות שוליים ישראליות, מפגין טיפשות, צרות מוחין ויחס של זלזול בשכניו.

פתיח הסדרה

שישה מבין שמונת פרקי העונה הראשונה נפתחים עם מונולוג כמעט זהה שנאמר על ידי דיירים שעוזבים את הבניין בשפות שונות. נוסח הדיאלוג בקווים כלליים הוא:
"זה יום נפלא עבורי, אני עוזב/ת את הבניין הזה סוף סוף, 
והארכיטקטורה הזאת - אפשר לחשוב.
ומי גר פה?
 אנשים מסריחים, אנשים חסרי תרבות,
 והשווייצרית הזו מוועד הבית - ביג דיל.
 אני כל כך שמח/ה שאני עוזב/ת,
 אני חוזר/ת למדינה X.
איפה המוביל?"
מרווה צמירה

מאפיינים

למרווה הצמירה צורה אופיינית של שיח נמוך, שגובהו כ-30-50 ס"מ. הגבעולים מכוסים בשיער לבן צמרי וארוך. ייתכן ושיער זה מסייע לצמח בניהול משק מים מיטבי בתנאי אקלים מדברי. 
בית הגידול של המרווה הצמירה הוא בערבות ומדבריות. בישראל, הצמח נפוץ באזור הנגב הצפוני, בשומרון, בהרי יהודה, במדבר יהודה, בשפלה, בבקעת ים המלח, בהרי אילת ובערבה. 
הפרחים דו-מיניים בצבע סגול-כהה. עונת הפריחה בחודשים פברואר-מאי. בדומה למיני מרווה אחרים, מבנה הפרח מותאם ליחסי הצמח עם החרק המאביק, שהוא לרוב דבורים גדולות ובינוניות.
בתרבות הבדואית נוהגים להשתמש בצמח כתבלין למשקאות חמים.
עלמא (מערכת מידע)

עלמא (באנגלית: Alma) היא מערכת מידע לניהול ספריות שנכתבה ומשווקת על ידי חברת "אקס ליבריס", חברת בת של פרוקווסט.

היסטוריה והווה

"עלמא" הוצגה לראשונה על ידי אקס ליבריס בינואר 2011 לאחר שהחברה החלה בפיתוחה בשנת 2007. המערכת היא אינטרנטית, מבוססת מחשוב ענן ומסופקת במודל של תוכנה כשירות. המערכת יושבת על שרתים העומדים בתקן SAS 70 אשר ממוקמים באמסטרדם, שיקגו וסינגפור. עדכוני תוכנה בשרתים מתבצעים פעם בחודש.
מערכת עלמא מספקת פתרון מקיף לכלל התהליכים המתבצעים בספרייה, כמו בחירת חומרים, רכש ואקטוב, קיטלוג, מיון, השאלה, השאלה בין-ספרייתית, תהליכי דיגיטציה, הפקדת חומרים דיגיטליים וניהול חומרים לקורסים. המערכת מהווה פתרון לניהול משאבי מידע מסוגי חומר שונים כולל חומרים מודפסים ואלקטרוניים. הגישה לניהול המשאבים במערכת נעשית על פי הגדרת הרשאות עבור משתמשי המערכת.
המערכת כוללת כלים לניתוח נתונים שפותחו על ידי חברת אורקל. ניתוח נתונים כמו נתוני מחיר ונתוני שימוש מסייעים בקבלת החלטות לצורך שיפור השירות של הספרייה לטובת משתמשי הקצה.
המערכת כוללת אזור קהילה המיועד לשיתוף מידע בין ספריות. האזור כולל קטלוג משותף שנבנה משיתוף קטלוגים פרטיים של ספריות. בין היתר האזור מכיל רשומות של ספריית הקונגרס, OCLC והספרייה הבריטית.
עלמא נרכשה על ידי מוסדות רבים בעולם. בספטמבר 2017, הגיע לאלף מספר הגופים העושים שימוש במערכת. באותו חודש, הושק ממשק משתמש חדש לתוכנה.
בישראל, השימוש במערכת החל בשנת 2015 בכמה ספריות אקדמיות, שלקחו על עצמן להיות הראשונות להטמיע את המערכת. הראשונה שבהן הייתה ספריית יונס וסוראיה נזריאן של אוניברסיטת חיפה. ספריות נוספות הנמנות עם "חלוצי עלמא" הן הספריות של אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית בירושלים, המסלול האקדמי המכללה למינהל, המרכז הבינתחומי הרצליה, המכללה האקדמית עמק יזרעאל, האקדמית גורדון, מכללת אורנים ומכללת שנקר.
קשר כימי

קשר כימי הוא אינטראקציה בין מטענים חשמליים של מרכיבי אטומים, של אטומים שלמים או של מולקולות הגורמת לזיקה בין אטומים או מולקולות. קשרים אלו הם המעניקים לחומרים שונים את מגוון תכונותיהם, ובלעדיהם לא היו בעולם תרכובות.

היסטוריה

התפתחות תאוריות שונות להסברת הקשר הכימי הולכות יד ביד עם צבירת ידע על מבנה האטום. תאוריות ראשונות פותחו לאחר גילוי האלקטרון על ידי ג'יי ג'יי תומסון בשנת 1897. במודל האטומי שלו הניח תומסון שקשרים כימיים נוצרים בעזרת כוחות אלקטרוסטטיים שמועברים בין האטומים. מהנחה זאת נובע כי קשר כימי חייב להיות קוטבי.   
מכיוון שלא ניתן להסביר תכונות של תרכובות אורגניות בעזרת קשר קוטבי, התברר שאמורים להתקיים גם קשרים לא קוטביים. בשנת 1916 הניח לראשונה גילברט ניוטון לואיס שקשרים לא קוטביים מתבססים על זוג משותף של אלקטרונים. תאוריה זו תאמה גם את המודל האטומי של רתרפורד ובוהר שהחליפה את תאוריית תומסון.  
התפתחות של המכניקה הקוונטית ופיתוח משוואת שרדינגר בשנת 1926 הובילו לפיתוח תאוריות יותר מדויקות של הקשר.

סיווג קשרים כימיים

קשרים כימיים מסווגים על פי עוצמתם ואופיים, הנקבעים על פי תכונות האטומים המשתתפים. מבחינים בין מספר סוגי קשרים:

קשר מתכתי

קשר מתכתי הוא קשר בין גרעינים חיוביים (יונים חיוביים) במתכת מוצקה ונוזלית, הנובע משיתוף של אלקטרוני הערכיות בין כל אטומי המתכת. מבנה זה, המכונה סריג מתכתי, מעניק למתכות את מוליכותן החשמלית, מאחר שהאלקטרונים אינם קשורים לשום אטום ספציפי וחופשיים לנוע וליצור זרם חשמלי. גם היכולת לעבור ריקוע, והאפקט הפוטואלקטרי הנצפה במתכות מוסברים על ידי מבנה זה. בפישוט, זהו קשר בין יונים חיוביים, הנוצרים לאחר שהאטום מסר את אלקטרוני הערכיות שלו, לבין "ים" של אלקטרונים המקיפים אותם. זו הסיבה שמודל זה לתיאור הקשר במתכת מכונה לרוב "ים אלקטרונים".

קשר יוני

קשר יוני הוא קשר בין יונים בעלי מטענים חשמליים מנוגדים, הנוצר למשל במלח מוצק. קשר זה מאפשר את יצירתו של סריג יוני מסודר, המאפיין את המלחים המוצקים. הקשר היוני הוא קשר חזק יחסית (יותר מהקשרים הבין מולקולריים: מימן ווד"ו) אך חלש מהקשרים הקוולנטים (בחומרים האטומריים), והדבר מתבטא בטמפרטורות ההתכה והרתיחה הגבוהות יחסית של המלחים. הקשר היוני עשוי להתפרק בממסים קוטביים (פולריים), כך שמולקולות מים למשל, המהוות ממס קוטבי בשל הא-סימטריות של המבנה המולקולרי שלהם, מצליחות להתגבר על המשיכה בין היונים החיוביים ליונים השליליים. כך, למשל, מתמוסס מלח השולחן במים. החומר היוני מתמוסס ונוצרים יונים ניידים בתמיסה, מסיבה זו תמיסת מלח מוליכה חשמל.
את (כלי)

אֵת הוא כלי עבודה ידני המשמש בחקלאות, בבניין ובעבודות אחרות. תפקידו של האת לעזור בחפירה באדמה ובהעברת אדמה או כל חומר אחר מהקרקע.
תזמורת משטרת ישראל

תזמורת משטרת ישראל היא התזמורת הייצוגית של משטרת ישראל. התזמורת היא תזמורת כלי נשיפה והיא שייכת לאגף "קהילה-משטרה" (אק"מ) במשטרת ישראל. התזמורת מנגנת בטקסים שונים של המשטרה, כמו גם בטקסים ממלכתיים, במשחקי כדורגל, באירועים עירוניים ובאירועים קהילתיים שונים במטרה לחזק את הקשר בין המשטרה לקהילה. מדי שנה משתתפת התזמורת בפסטיבל המחולות בכרמיאל, בפסטיבל תזמורות כלי הנשיפה בכפר סבא, בפסטיבל הזמר החסידי בצפת וברעננה ובהפקות שונות.
תזמורת משטרת ישראל הוקמה בסמוך להקמת מדינת ישראל על בסיס תזמורת המשטרה המנדטורית (הוקמה ב-1921) ומנגנת מאז בטקסים רבים ברחבי המדינה. בין השאר, התזמורת ניגנה בשנת 1949 בטקס הנחת אבן פינה ליד הזיכרון למגיני ירושלים ובטקס חניכת קו הרכבת לירושלים וב-1955 בטקס פתיחת הכביש לאילת. התזמורת אף ניגנה בסיום קורס קצינים של צה"ל.
המנצח הראשון היה אוברי סילבר, שנשאר בתפקיד עד פטירתו. בין השנים 1944–1961 היה המנצח נפתלי גריבוב. בין השנים 1961–1980 ניצח על התזמורת סגן ניצב אריה זמאנק. רפאל הלברטל ניצח על התזמורת מספר שנים. בין השנים 1980–2008 ניצח על התזמורת מנשה לב-רן. ב-2008 פרש לב-רן לגמלאות בדרגת ניצב משנה, והוא הוחלף על ידי מפקח איתן סובול.
התזמורת מונה כשלושים נגנים (כלי נשיפה, באס, תופים, כלי הקשה וקלידים) והיא מורכבת ממוזיקאים מקצועיים המועסקים כשוטרים בשירות קבע. החל משנת 1999 משרתים בתזמורת לצד שוטרי הקבע גם חיילים בשירות סדיר, נציגי משמר הגבול.
מנצח התזמורת כיום הוא רפ"ק רפי אולו.
בשנת 1978 הוציא התזמורת תקליט בכורה.
מארת צ'אקו

תיאור

מארת צ'אקו קטנה מקרובתה והיא מגיעה לאורך 40-50 ס"מ ולמשקל של עד 4 ק"ג בממוצע. האוזניים קטנות ובולטות הרבה פחות והיא פחות רצה ויותר מתחפרת מקרובתה. בשאר הדברים היא מזכירה מאוד את קרובתה.
כמו הקביה הפטגונית הם אוכלי צמחים הניזונים מצמחי הפמפס והם חיים בקבוצות קטנות בערך 4-5 פרטים ששומרים ומזהירים מטורפים. הם קרובי המשפחה של הקפיברה והקביה ואינם קרובות לארנבות כמו שהם נראים.
לעומת המארה הפטוגנית, מארה זו איננה נמצאת בסכנת הכחדה.