google/wiki40b huggingface dataset:
רבה תוספאה

רבה (רבא) תוספאה - אמורא בבלי בדור השמיני, בשלהי תקופת האמוראים. לפי דברי רב שרירא גאון באיגרתו, היה רבה תוספאה ראש ישיבת סורא אחרי מר בר רב אשי במשך כשש שנים, בשנים ד'רכ"ח-ד'רל"ד (467-474). מעורכי התלמוד.
בפשר הכינוי "תוספאה" כתב בעל "דורות הראשונים", שבתקופתו היה התלמוד בגמר עריכתו והוא השתתף בעריכתו והוסיף עליו, ולכן כינוהו רבה תוספאה. טעם אחר שנזכר בעניין זה, שרבה תוספאה היה בקי בברייתות ובתוספתא, קובצי משניות שנשארו מחוץ לשישה סדרי משנה. לדעת אפשטיין, סברות אלו בטעות יסודן, והוא נקרא 'תוספאה' על שם מקומו.

רבותיו ותלמידיו

רבה תוספאה היה תלמידו של רבינא הראשון (חברו של רב אשי), וחברו של רבינא האחרון.
תלמידיו היו ראשי תקופת הסבוראים. אחד מהם הוא רבה בר יוסף, שלפי אחת הדעות (ספר יוחסין השלם) היה ראש הדור הראשון של הסבוראים ועמד בראש ישיבת סורא אחרי פטירת רבינא האחרון.

מתורתו

פסיקה מפורסמת שמובאת בשמו בתלמוד - שהכשיר ילד שנולד לאישה כ-12 חודש לאחר שבעלה הלך למדינת הים, ולא קבע שהוא ממזר ופסול לבוא בקהל.
הלכה נוספת שאמר היא, ש"אין זימון למפרע", ושלושה שאכלו לחם ואחד מהם הקדים ובירך ברכת המזון - שני חבריו יכולים לצרפו לזימון והם ייצאו בכך ידי חובתם, אך הוא לא ייצא ידי חובתו, שכבר בירך.

תקופתו

בניגוד לקודמיו, שפעלו בתקופה שקטה יחסית מצד הממלכה הפרסית ותושביה, שנשלטה על ידי המלכים משושלת בית ססן, תקופתו של רבה תוספאה הייתה קשה ליהודים. תקופה זו התאפיינה ברדיפות כנגד היהודים, על ידי האמגושים (כהני דת פרסיים), שזכו בתמיכה במעלליהם מצד המלכים הסאסאניים. בתקופתו של רבה תוספאה שלט המלך פירוז הראשון, שנקרא בפי היהודים "פירוז רשיעא" (=הרשע). בין גזירותיו גזר על חטיפת ילדים מבית הוריהם וחינוכם כגויים.
בז' בטבת, שנת ד'ר"ל (470), נאסר ראש הגולה, הונא מרי בר מר זוטרא, ועימו רבנא אמימר בר מר ינוקא ומשרשיא בר פקוד. הונא ראש הגולה ומשרשיא הוצאו להורג 11 יום אחר כך, בי"ח בטבת, ורב אמימר בר רב ינוקא הוצא להורג בחודש אדר של אותה שנה.
בשנת פטירתו, ד'רל"ד (474), הרסו הפרסים בתי מדרשות, וחטפו את ילדי היהודים לחנכם לחיות בדיני פרס. על כסאו של רבה תוספאה ישב רבינא האחרון, שלפי ראב"ד נפטר באותה שנה, ולפי רב שרירא גאון האריך ימים עוד 26 שנה (עד שנת ד'ר"ס - 499).
טריו מיתרים אראטו

חברי ההרכב

נטשה שר היא כנרת ילידת ברית המועצות. עלתה לישראל בשנת 1990 ולמדה באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים אצל הפרופסורים מאיה גליזרובה ויורי גנדלסמן. היא נגנית מובילה בקאמרטה הישראלית ירושלים והופיעה כסולנית עם תזמורות בישראל ועם הרכבים קאמריים בקונצרטים ובפסטיבלים, בישראל ובחו"ל. בין השאר ניגנה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הקאמרית הישראלית. מחוץ לישראל הופיעה בלונדון, פריז, פרנקפורט, מילנו ויפן. 
יעל פטיש היא ויולנית. היא למדה באקדמיה למוזיקה בירושלים אצל גד לברטוב ולילך לבנון והמשיכה בבית הספר הגבוה למוזיקה על שם האנס אייזלר בברלין, אצל טבאה צימרמן ואנדרה דרצינס. זכתה במלגות של קרן התרבות אמריקה-ישראל והשתתפה בפסטיבלי מוזיקה קאמרית ובאירועים תזמורתיים שונים באירופה. היא נגנית מובילה באנסמבל סולני תל אביב ואנסמבל אנטיק, ומשמשת כנגנית מחליפה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בקאמרטה הישראלית ירושלים, בתזמורת הבארוק ירושלים, באנסמבל המאה ה-21 וברביעייה הישראלית העכשווית. 
צבי אורליאנסקי הוא צ'לן, שסיים בהצטיינות את האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב ולמד בקונסרבטוריון ניו אינגלנד בבוסטון. בין מוריו היו עוזי ויזל, הלל צרי ולורנס לסר וכן השתלם בין השאר אצל ברנרד גרינהאוס משלישיית בוזאר ואצל דייוויד סויר מרביעיית גוארנרי. זכה בפרסים בתחרות פרס קלרמונט ובמלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל וקונסרבטוריון ניו אינגלנד בבוסטון. הוא הופיע עם תזמורות שונות בארץ, בין השאר התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והתזמורת הסימפונית חיפה, בפסטיבלים שונים באירופה וברסיטלים בישראל, אירופה, אוסטרליה וארצות הברית. הוא צ'לן ראשי בתזמורת חיפה.
הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים

הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית וכנסיית הקדושים הלנה וקונסטנטינוס המכונה גם "המנזר היווני" (ביוונית: Πατριαρχεῖον Ἱεροσολύμων, בערבית: كنيسة الروم الأرثوذكس في القدس) היא מקום מושבם של הפטריארך הנוצרי-יווני-אורתודוקסי בירושלים של הסינוד הכנסייתי ושל צוות הניהול של הפטריארכיה ונכסיה, הפטריארך הנוכחי (נכון ל-2011) הוא הפטריארך תיאופילוס השלישי מירושלים. הפטריארכיה מייצגת את הקהילה הנוצרית הגדולה במדינת ישראל, ורוב בני הקהילה הם ערבים.
הפטריארכיה, שתוארה המלא הוא "פטריארכיית עיר הקודש ירושלים וכל פלסטין, סוריה, מעבר לנהר הירדן, כנא שבגליל, וציון הקדושה", שוכנת ברחוב הפטריארכיה היוונית ברובע הנוצרי בעיר העתיקה משני צדדיו. היא ממונה על כל כהני הדת והמאמינים האורתודוקסים בארץ ישראל, בממלכה הירדנית ההאשמית ובחצי האי סיני.
על פי מסורתה, ראשיתה של הפטריארכיה בימיו של ישו, כאשר אחיו, יעקב הצדיק היה ראש הקהילה הנוצרית בירושלים ויורשיו בתפקיד המשיכו לשאת בתואר הבישוף של ירושלים. אחרי ועידת כלקדון וכחלק מהחלטותיה מונה הבישוף של ירושלים יובנליס, כפטריארך במעמד עצמאי (אוטוקפלי)
ראשית המתחם שבו שוכנת הפריארכיה כיום במאה ה-13, כמנזר על שם קונסטנטינוס והלנה (דיר א-רום, בערבית: كنيسة الروم الأرثوذكس في القدس). באתר שכן בעבר המנזר הביזנטי ספדיו, אשר בנתה פלוויה יוליה הלנה. רוב המבנים הנוכחיים נבנו מהמאה ה-17 ואילך. מתחם הפטריארכיה מכיל 6 כנסיות (הכנסייה הראשית – כנסיית קונסטנטין והלנה, בה עורך  הפטריארך את המיסות. כנסיית טקלה הקדושה. קתדרלת סנט ג'יימס הקרוי על שם יעקב, אחי ישו. כנסיית דמטריוס הקדוש. כנסיית מריה מגדלנה, כנסיית ארבעים הקדושים המעונים של סבסטיה מנזר סנט ניקולאס מהמאה ה-14 ובו מוזיאון הפטריארכיה המכיל, לפי המסורת, פיסה מצלבו של ישו, ואת הפירמאן שניתן לפטריארך סופרוניוס, משרדים, מעון הפטריארך, בית הדין של העדה, דרגומן, אכסניה, בית דפוס, ספרייה עשירה המכילה כרכים שהיו בעבר במנזר המצלבה ובמנזר מר סבא.
עד מותו בדצמבר 2000 עמד בראש הפטריארכיה של ירושלים דיאודורוס קריבליס. באוגוסט 2001 נבחר כיורשו אירינאוס הראשון, שקיבל את הכרת הממשלה באפריל 2004. אולם החל מדצמבר 2007 מכהן תיאופילוס השלישי כפטריארך, לאחר שממשלת ישראל הכירה בהחלטה של הסינוד הקדוש מאוגוסט 2005 להדיח את אירינאוס ולבחור בתיאופילוס במקומו, דבר חסר תקדים והראשון בהיסטוריה של הפטריארכיה. העברת הכהונה מאירינאוס לתיאופילוס לוותה בפניות רבות לבית המשפט לביטול המינוי, אולם כולן נדחו. מאז 2007 כלוא אירינאוס בביתו ואינו יוצא ממנו.
קטרין הימלר

קטרין הימלר (נולדה בשנת 1967) היא סופרת גרמנית.

ביוגרפיה

הימלר היא נכדתו של ארנסט הימלר, אחיו הצעיר של היינריך הימלר. הייתה נשואה לישראלי בן לניצולי השואה, ולהם בן משותף. אך למרות נישואיה היא בחרה להישאר עם שם משפחתה הימלר.
בשנת 2005 פרסמה הימלר את ספרה "האחים הימלר", המתאר את קורות שלושת בני המשפחה: סבה ארנסט ושני אחיו, הבכור גבהארד והיינריך, אשר היו חלק מהמנגנון הנאצי. סבה ארנסט הימלר היה בעל עמדה בכירה בשירות השידור הנאצי ומת בסוף המלחמה באפריל 1945, במהלך הקרב על ברלין.
על הרקע והמניעים לכתיבת ספרה סיפרה הימלר בראיון: "כשלי ולבעלי נולד ילדנו, היה ברור לי שאני חייבת לשבור את מסורת השתיקה של משפחתי על עברנו. רציתי להעניק לבני מידע רב ככל האפשר, כך שכשיתחיל לשאול על משפחתו, לפחות יהיה בידי מענה".

תוכנו של הספר

ספר זה משרטט את חייהם של שלושת האחים הימלר, גבהארד, היינריך וארנסט (הבכור היה גבהארד), בניו של מנהל בית ספר תיכון מכובד במינכן. גבהארד שירת בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה, אבל היינריך, שהיה בגיל 18 עדיין צוער בתום המלחמה, היה צעיר מכדי לבצע את השירות הצבאי בקו חזית המלחמה. קטרין הימלר שיערה כי תסכול וקנאה כלפי אחיו הם שהובילו את היינריך להצטרף אל שורות הפרייקור של הימין הקיצוני בשנת 1919. בפרייקור שירת היינריך תחת פיקודו של ארנסט רהם מפקד האס אה, ועל ידי כך הצטרף אל המפלגה הנאצית.
למרות המידע שקיבלה קטרין הימלר ממשפחתה על סבה ארנסט שלא התעניין בפוליטיקה, גילתה קטרין כי היה פעיל נאצי נלהב אשר הצטרף למפלגה בשנת 1931, והיה גם קצין בארגון האס אס, אשר נהרג בלחימה בברלין באפריל 1945.
"פעמים רבות במהלך המחקר היה לי די קשה להמשיך," אמרה קטרין בראיון באוגוסט 2007. "ככל שהדברים נחשפו, תהליך החשיפה נעשה יותר ויותר מזעזע. אנחנו הצאצאים נותרנו ללא שום ספק לגבי מעשיו של היינריך, אך הבעיה העומדת בפנינו היא שמעשיו הנוראיים מטילים צל גדול על שאר בני המשפחה אשר חלקם עדיין מסתתרים ממאורעות אלה".
הגילוי המטריד ביותר של קטרין בפני עצמה היה כשגילתה כי סבה גרם לגירושו ולמותו של מהנדס יהודי בשם סרן שמידט, שהיה סגן מנהל חברת הנדסה, ושהיה מוגן בגלל מומחיותו באופן ישיר. למרות ההגנה שקיבל אותו יהודי, כתב ארנסט להיינריך כי הוא ביטל את ההגנה על אותו יהודי ביודעו כי עקב כך הוא יגורש אל מחנה השמדה.

ביקורות על הספר

ג'סטין קרטרייט, אשר ביצעה את סקירת הספר לדיילי הטלגרף, ציינה: "על פי קטרין הימלר, זה היה אפשרי לארנסט להשאיר את שמידט, ולתמוך בו ללא כל סכנה לעצמו, כי אחיו היינריך היה מפקד האס אס. כאן הייתה נקודת המפנה שבה הבינה קטרין כי סבה ארנסט היה גזען ואנטישמי אשר היה משועבד למדיניות חוקי הגזע, ולמדיניות הרצחנית של המפלגה הנאצית.
ביקורת נוספת של דאג ג'ונסטון מבהירה: "ספר זה של נכדתו של ארנסט הלא היא קתרין הימלר מעורר הערצה שקולה, זכרונות מדוקדקים של משפחה יוצאת דופן, קטרין מעולם לא נזקקה לתיאטרליות כלשהי, אלא העדיפה לתת לעובדות לדבר בעד עצמן, ספר זה עומד כעדות למורשת המתמשכת של אשמת הנאצים אשר השאירו אחריהם לדורות הבאים".
רוברט הוקס, לעומת זאת, כתב באינדיפנדנט: "קטרין מנסה להפוך כמה ראיות חד משמעיות לגילויים של שותפות לפשע של משפחתה, מעשיהם של האחים הימלר מעלים יותר שאלות ממה שהיא מסוגלת לענות, אך למרות זאת הדבר לא מפחית מהערצתי כלפי קטרין הימלר ועל עבודתה".

הופעתה בסרט תעודה

הבמאי הישראלי חנוך זאבי יצר את סרט התעודה "הילדים של היטלר", שם מוצגת קטרין הימלר כאחת מצאצאי הנאצים בעבר ביחד עם מרואינים נוספים כמו בטינה גרינג.
קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה

קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה (באנגלית: Oceania Football Confederation, בראשי תבות OFC) היא אחת משש הקונפדרציות היבשתיות החברות בפיפ"א. מבין הקונפדרציות, אוקיאניה היא הקטנה והחלשה ביותר, בפער ניכר.
הקונפדרציה נוסדה ב-1966 על ידי התאחדויות הכדורגל של אוסטרליה, ניו זילנד ופיג'י, וכיום חברות בה 11 התאחדויות כדורגל, חלקן של מדינות וחלקן של טריטוריות השייכות למדינות אחרות. נבחרות נוספות, שמייצגות טריטוריות שאין להן התאחדות כדורגל מוכרת, משתתפות בטורנירים של ה-OFC כחברות נלוות.
הקונפדרציה מארגנת ברמת הנבחרות את טורניר גביע האומות של מדינות אוקיאניה בכל 4 שנים החל מ-2008. אלופת הטורניר משתתפת בגביע הקונפדרציות. ברמת הקבוצות מארגנת ה-OFC את ליגת האלופות האוקיאנית, שנקראה עד 2007 אליפות אוקיאניה לקבוצות. אלופת הטורניר משתתפת באליפות העולם לקבוצות.
בינואר 2006 עזבה התאחדות הכדורגל של אוסטרליה, המדינה הגדולה ביותר שלה והנבחרת המצליחה ביותר באוקיאניה, את הקונפדרציה האוקיאנית, ועברה לקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC). לאחר מעבר זה, הפכה ניו זילנד לנבחרת הבולטת ב-OFC. בשנים 2008, 2009 עזבו התאחדויות הכדורגל של איי מריאנה הצפוניים ופלאו את הקונפדרציה האוקיאנית, ועברו לקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC).
במוקדמות גביע העולם בכדורגל אין לאוקיאניה מקום מובטח והמנצחת בטורניר המוקדמות של אוקיאניה צריכה להתמודד על העלייה למונדיאל נגד נבחרת מיבשת אחרת. עד כה השתתפו נבחרות מאוקיאניה במונדיאל רק חמש פעמים: אוסטרליה עשתה זאת פעמיים, ב-1974 וב-2006 (בפעם השנייה היא הייתה הנציגה האוקיאנית הראשונה שעלתה לשמינית הגמר), ישראל ב-1970 וניו זילנד העפילה למונדיאל 1982 ול-מונדיאל 2010.
נבחרת ישראל בכדורגל, שהוחרמה מסיבות פוליטיות על ידי מדינות רבות באסיה, התמודדה מול נבחרות מאוקיאניה על הזכות להשתתף בגביע העולמי במוקדמות למונדיאל 1970, מונדיאל 1986 ומונדיאל 1990. גם נבחרת טייוואן שיחקה מספר פעמים בבית האוקיאני, מסיבות פוליטיות.
גיל אפשטיין

ביוגרפיה

אפשטיין נולד בתל אביב ללורה וססיל אפשטיין שעלו מאירלנד באותה שנה. את ילדותו בילה בנתניה.
אפשטיין נשוי ואב לארבעה ילדים.
סיים את לימודיו בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, והשלים פוסט דוקטורט באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית. 
אפשטיין, מומחה לכלכלה פוליטית וציבורית, קבוצות לחץ, כלכלת עבודה והגירה, חבר סגל המחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן משנת  1996,  סיים את לימודיו באוניברסיטה העברית בכלכלה וסטטיסטיקה ולאחר מכן פוסט דוקטוראט באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית. 
אפשטיין בעל מעמד בינלאומי בתחומו, חוקר בכיר במוסדות מחקר כלל עולמיים יוקרתיים בגרמניה, באנגליה ואיטליה (IZA, Bonn, CReAM, London and Ld’A Centro Studi Luca d’Agliano, Milano) וחבר מערכת בשני כתבי עת מובילים בכלכלה: Journal of Population Economics, Economics .
מאמריו מתפרסמים בכתבי עת בינלאומיים מהשורה הראשונה והוא מוזמן להציג את עבודותיו בכנסים בינלאומיים ועל בימות מכובדות בעולם.  מעבר למספר הרב של פרסומים בעיתונים מכובדים ומובילים הוא כתב ספר וכן ערך מספר ספרים ועיתונים בתחומים שונים וזכה הבקרנות מחקר תחרותיות. 
אפשטיין כיהן בתפקידים שונים באוניברסיטה:  בין השאר דיקן ומקים בית הספר ללימודים מתקדמים של אוניברסיטת בר-אילן, יו"ר הוועדה לתואר שני של האוניברסיטה, יו"ר ועדות מלגות נשיא, יו"ר ועדת מלגות לתואר שני ולתואר שלישי, עמד בראש צוות ההקמה של בית הספר ללימודים מתקדמים, סגן ראש המחלקה לכלכלה, וחבר במספר ועדות סינט מרכזיות וכן בוועדות אד הוק שונות. 
כדיקן בית הספר ללימודים מתקדמים, במשך 5 שנים פרופ' אפשטיין הוציא לפועל את רעיון בית הספר ללימודים מתקדמים אותו הגה פרופ' יוסף מניס בהיותו רקטור האוניברסיטה.  בית הספר ללימודים מתקדמים מאחד את הטיפול בלימודים לתארים מתקדמים (לימודי תואר שני ושלישי) ממחלקות האוניברסיטה השונות.  יעודו של  בית הספר הוא למנף את המחקר באוניברסיטה ולקלוט את התלמידים האיכותיים ביותר על ידי יצירת תנאים נוחים וסביבת מחקר תומכת וזאת על ידי הקמת מסגרת-על שתפקידיה יהיו קידום ואישור תוכניות לימודים חדשות לתלמידי המחקר, ביחד עם סיוע, בקרה ומעקב שוטפים לתלמידי המחקר באוניברסיטה. בית הספר מלווה את התלמיד מכניסתו ללימודים וממשיך ללוותו בהמשך דרכו - אקדמיה, תעשייה, שירותים וכו'. בית הספר נותן מענה לסטודנטים בכל התחומים: מלגות, ייעוץ והכוונה, סדנאות למחקר ופיתוח כלי מחקר, הכוונה לאחר סיום התואר ועוד.
מאז הראשון לאוקטובר 2016, מכהן פרופסור אפשטיין כראש המערך לתוכניות ייעודיות.  המערך לתוכניות ייעודיות כולל:  המדור לזרועות הביטחון, המדור לתוכניות מובנות (תואר ראשון רב תחומי במדעי החברה), המדור למכינות (מכינות בגרותיות וייעודיות) והקמפוס החרדי של האוניברסיטה. המערך כולל כמה אלפי סטודנטים, 26 עובדים מנהליים ומדענים מובלים בתחומם.
הדיקטטורה הלאומית

רקע

בשנת 1908 נורו למוות המלך קרלוש הראשון ובנו לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל בידי מתנקשים בכיכר המסחר (Praça do Comércio)
שבליסבון. המלך החדש, מנואל השני, מינה את ראש הממשלה של אביו, ז'ואאו פרנקו, בין המשתתפים באשמה בהתנקשות. ז'ואאו פרנקו הודח, אך המלך לא הצליח לשקם את דימוי המונרכיה בעיני העם. בשנת 1910 הוכרזה פורטוגל כרפובליקה, והמלך יצא לגלות בבריטניה.
לאחר ההפיכה בליסבון, בא הקץ למונרכיה והוקמה רפובליקה פרלמנטרית - הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה, ששרדה בין השנים 1910–1926. הרפובליקה סבלה מאי יציבות מתמשכת ונדרשה להתמודד עם בעיות חברתיות לא מעטות וכן עם התקוממויות וניסיונות הפיכה. ב-1926 ביצעו אנשי צבא הפיכה וכפו על פורטוגל דיקטטורה צבאית.

היסטוריה

עם ההפיכה הצבאית שהתרחשה בשנת 1926, בא הקץ לרפובליקה הפורטוגזית הראשונה והחלה תקופה של משטר צבאי דיקטטורי בהנהגתו של הגנרל אנטוניו קרמונה. ההפיכה הצבאית של 28 במאי תפסה את השלטון בקלות. זמן קצר אחר כך פירקה הדיקטטורה את הפרלמנט ואסרה על כל המפלגות והנהיגה צנזורה. תהליך זה נגרם מחוסר יציבות, כאשר קציני הצבא הקיצוני טיהרו את הליברלים והדמוקרטים ממוסדות הרפובליקה. בתקופה זו לא הופיע מנהיג ברור אחד, שכן הדיקטטורה הובלה על ידי קואליציה של קציני צבא זוטרים, שחלקם היו אינטגרליסטים. ב-1928, החל המצב הפיננסי במדינה להדאיג מאוד את הממשלה. בשנה זו מינה קרמונה את אנטוניו דה אוליביירה סלזר, פרופסור מוערך לכלכלה, שנודע כפעיל במפלגה קתולית, לתפקיד שר האוצר. בהדרגה, צברה השפעתו של סלזר בממשלה משקל, וב-1932 הוא מונה כראש הממשלה. החל מאותה עת, פעל למסד במדינה את משטרו, שכונה "המדינה החדשה" (Estado Novo), ונודע גם בכינוי "סלזריזם".
במחשבתו הפוליטית של סלזר בלט הניגוד לקומוניזם ולמסורות של ליברליזם פוליטי וכלכלי. הוא היה שמרן ולאומן מובהק, והתמקד בפעילותו הפוליטית באזורים כפריים, סביבה שראה כאידיאלית לשם כך.
ב-1932 נטש סלזר את תפקידו כשר האוצר והתמנה לתפקיד ראש הממשלה. בכך החלו להתגבש אושיות המשטר החדש, שתחתיו הותרה פעילותה של מפלגה יחידה, היא מפלגת האיחוד הלאומי (União Nacional). ב-1933 נכנסה לתוקף חוקה חדשה, בעלת מאפיינים התואמים חוקה במשטר נשיאותי, אשר אפשרה את קיומה של מועצה לאומית והתירה את פעילותם של תאגידי עובדים, המזוהים עם בעלי מקצועות. למעשה, עוממה דמות הנשיא ובמועצה הלאומית לקחו חלק נאמני המשטר. הסמכות והשררה רוכזו תחת דמותו של ראש הממשלה סלזר, ובכך החלה למעשה תקופת המדינה החדשה בפורטוגל.
יוז'ף מונק

ביוגרפיה

מונק נולד בבודפשט.
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה מונק במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם זולטאן הלמיי, אימרה זכר ובלה לאש-טורש בתוצאה של 10:59.0 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 10:55.6 דקות ולפני ארצות הברית (11:02.8 דקות). נוסף לכך הוא השתתף במשחה ל-100 מטר חופשי וסיים במקום רביעי במקצה שלו בשלב המוקדמות ולא עלה לשלב הבא.
T-72

כללי

T-72 הוא טנק סובייטי מתוצרת מפעל הקרונות של אוראל מהעיר ניז'ני טאגיל. הטנק נועד להוות אלטרנטיבה זולה ופשוטה יותר לייצור של טנק ה-T-64, אשר אמנם נחשב לטנק המתקדם והמהפכני בעולם לתקופתו, אך סבל מבעיות אמינות וקושי בייצור המוני.
את ייעודו השיג ה-T-72 באמצעות שימור מאפייניו הבולטים של ה-T-64 (צללית, תותח 125 מ"מ ו-3 אנשי צוות), תוך שילוב מטען אוטומטי מדגם חדש, מזקו"ם משופר ומנוע דיזל אמין מדגם V-46, המהווה נגזרת ופיתוח של המנוע שפותח עוד לטנק T-34.
לא ברור אם נועד בתחילה להפוך לטנק בייצור מלא, או רק גרסת מעבר על מנת לשמור על קצב הייצור בעוד התקלות ב-T-64 מתוקנות, אך בסופו של דבר הוא קיבל את הסימון T-72 וב-1971 הופיע בציבור לראשונה. מרגע הופעתו היה ברור, שיהפוך לעמוד השדרה של חיל השריון של ברית המועצות ובנות בריתה. בנוסף סופק למדינות רבות במזרח התיכון כמו עיראק, סוריה ואיראן. מדינות רבות הוסיפו לייצר את ה-T-72 ברישיון, ואף התאימו את הדגם על מנת לענות לצורכיהן הספציפיים.

מיגון

מיגון הדגם הבסיסי נשען על פלדה יצוקה בלבד, בדומה לדגמים הקודמים T-55 ו-T-62, ואולם, גרסאותיו המתקדמות של הטנק כללו שיפורי מיגון רבים כגון מדוכות עשן, שריון מרוכב ומיגון ריאקטיבי. עם זאת, הימצאות המטען האוטומטי והצבתה של התחמושת בבטן הטנק מתחת לצריח, המקום הכי פחות פגיע בטנק, מוסיפה רבות לשרידותו לכן פגיעה בתחמושת אינה סבירה, אך מיקום זה גורם להצטופפות של הצוות ולאי נוחות.
כמו טנקים סובייטים רבים שפותחו בשלבי המלחמה הקרה, גם טנק ה-T-72 מוגן מפני קרינה, נשק כימי ונשק אחר להשמדה המונית, לטנק כיסוי פנימי מחומר חוסם קרינה, כל האמר"לים ומערכות התצפית נסגרות אוטומטית על-פי חיישן מזהה קרינה, והאוויר מסונן במערכת סינון האוויר.

חימוש

כאמור, טנק ה-T-72 מצויד בתותח חלק-קדח בקוטר 125 מ"מ היורה תחמושת חצי אחודה. בדגמים מתקדמים יותר של הטנק נוספה היכולת לשגר טילי נ"ט מהקנה, בדומה ליכולת של טנק T-64B ו-T-55AMV.

מערכת הטעינה האוטומאטית

מערכת הטעינה האוטומטית ב-T-72 מסוגלת לטעון פגז ח"ש (חודר שריון) תוך 3.75 עד 6.5 שניות (תלוי במיקום הקרוסלה), אך טעינה של פגזים אחרים, למשל פגזים דו שלביים נגד טנקים, אורכת בין 6.5-8 שניות (תלות במיקום הקרוסלה).
במקרה של כשל או בעיה במערכת, המפקד יכול לטעון את התותח ידנית, על ידי פגזים שנמצאים לצידו, בניגוד למערכת הטעינה האוטומטית של ה-T-64, המערכת מסובכת ופחות קל לגשת אליה ולתקנה.

שירות

ה-T-72, בהיותו טנק אשר יועד לייצור המוני, נפוץ בכמויות גדולות בקרב המדינות אשר השתייכו לברית המועצות ובנות בריתן, ביניהן סוריה, עיראק ואיראן. מאז הצגתו, עסקה ברית המועצות בפיתוח ושדרוג הטנק, אשר גרסתו המתקדמת ביותר (T-72BU) מותגה כ-T-90, והפכה לטנק החדש ביותר שנכנס לייצור סדרתי ברוסיה.
מאז התפרקות ברית המועצות מציעות מדינות שונות, שנותרו בהן תשתיות ייצור ופיתוח, חבילות שדרוג לטנקי T-72, המיועדות להתאים את הטנק למאה ה-21 על ידי שיפור המיגון, החימוש, המכלולים האלקטרוניים והמנוע. שדרוג מעניין פותח על ידי אוקראינה, המציעה טנק T-72 המסוגל לירות תחמושת נאט"ו בקוטר 120 מ"מ.

T-72 במלחמות ישראל

במבצע שלום הגליל נתקל צה"ל בטנקי T-72 בשרות הצבא הסורי. מפרסומים שונים עולה כי ה-T-72 הצליח לפגוע במספר כלי רכב ישראליים, במיוחד בקרב סולטאן יעקב. מנגד, אמצעי ה-נ"ט אשר נמצאו בשימוש צה"ל (כמו טילי TOW-2A) הצליחו לחדור את שריון הטנק. 
מעולם לא פורסם כי T-72 נלקח שלל בידי צה"ל. אין טנקים מסוג זה בתצוגה בשום אתר פתוח לציבור בארץ, פרט ליד לשריון שם מוצג טנק שניתן לאתר על ידי מדינה מזרח אירופאית.
קולין ביוקנן (שחקן)

ביוגרפיה

ביוקנן נולד וגדל בדנדי שבסקוטלנד. הוא למד משחק ב"דרמה סנטר לונדון" וסיים את לימודיו ב-1991.
פריצת הדרך שלו טלוויזיה הייתה ב-1994 כשגילם את השוטר אוסטין בפרקים אחדים של הסדרה הבלשית "A Touch of Frost". ב-1996 החל ביוקנן לגלם את סמל הבילוש פיטר פסקו בסדרת הטלוויזיה "דיאל ופסקו". עוד הופיע ביוקנן בסדרת הדרמה קומית "All Quiet on the Preston Front", הסדרה המשטרתית "The Bill", "בין השורות", "דיינג'רפילד", "בקצב הלב", "Space Island One", ובסדרה "Brief Encounters".
ב-1993 שיחק ביוקנן בתפקיד משנה בסרט "Red Hot" בכיכובם של דונלד סאת'רלנד ובלת'זר גטי. ב-1995 השתתף בסרט הטלוויזיה "Witness Against Hitler". ב-1996 כיכב בסרט "The Pale Horse" על פי רומן מאת אגאתה כריסטי בתפקיד מארק איסטברוק. עוד באותה שנה שיחק ביוקנן בדמות אריסטוקרט המפתה את מול פלנדרס בעיבוד של ה-BBC לרומן "מול פלנדרס" מאת דניאל דפו. ב-1999 גילם את פרדי מאסגרייב במיני-סדרה "The Secret" על פי רומן מאת קתרין קוקסון. ב-2009 כיכב בסרט הטלוויזיה "Diverted" של CBC.
קולין ביוקנן הקליט מספר ספרי שמע של רג'ינלד היל בהם "Deadheads" ו-"Exit Lines".

חיים אישיים

ביוקנן היה נשוי לקים ונולדו להם שתי בנות, קירה ומאיה. הוא אוהד נלהב של מועדון הכדורגל ברמינגהאם סיטי.
אגנטה סיודין

ביוגרפיה

סיודין נולדה בעיירה מצפון לסטוקהולם, כילדה הייתה פעילה במספר סוגי ספורט.
היא למדה תקופה תיאטרון בסטוקהולם ולאחר מכן עברה לגטנבורג.
היא עבדה כטכנאית תאורה באולפנים של ערוץ TV4 ובאותו זמן מנחה הטלוויזיה אדם אלסינג חיפש שותפה להנחיית משחק הטלוויזיה "Tur i kärlek", לאחר שראה אותה ביקש ממנה להיבחן לתפקיד עקב כך שנראתה לו מתאימה, ב-1991 היא החלה להנחות איתו את התוכנית.
לאחר מכן המשיכה בטלוויזיה והגישה שעשועון טלוויזיה נוסף, היא גם הנחתה את הגרסה השוודית של המבצר.
היא הגישה את הגרסה השוודית של תוכנית מופע הספורט "Gladiators".
ב-1997 ו-1998 הנחתה פעמיים את התחרות של מיס שוודיה.
מ-1999 עד 2000 וב-2002 הגישה את תוכנית הכשרונות "Sikta mot stjärnorna".
ב-2003 שיחקה במיני סדרה "Talismanen".
ב-2006 ו-2007 הנחתה את התחרות לבחירת נציגות שוודיה לאירוויזיון הילדים.
ב-2010 הייתה מתחרה בתוכנית "Let's Dance" שהיא מקבילה לרוקדים עם כוכבים.
ליאור מולכו

קריירה

במהלך השנים 2000-2007 הוביל מולכו צוות הפקה אשר הפיק וידאו-קליפים לאמנים ישראליים רבים, ביניהם קובי אוז, עידן רייכל, רמי קלינשטיין, שרית חדד, גד אלבז, קורין אלאל והלהקות משינה וטיפקס.
בשנת 2005 זכה מולכו בפרס במאי השנה בתחום הקליפים בטקס פרסי עמ"י, של ערוץ 24 - ערוץ המוזיקה הישראלי.
משנת 2007 עבד מולכו על סרט קולנוע עצמאי בשם "שני דגלים", כתסריטאי וכבמאי. הסרט, אשר עלילתו מתרחשת בעיר תל אביב טרום הקמת המדינה ממבט הילדים דאז. הסרט הוצג בהצלחה בפסטיבל הסרטים בקולורדו.
ביים את הקליפ לשיר Cheap Thrills של הזמרת האוסטרלית סיה, שיר שזכה בתואר שיר השנה במצעד הבינלאומי השנתי של גלגלצ.
בשנת 2018 ביים את הקליפ Flames של דייוויד גואטה וסיה.
פרשת דברים

נושאים בפרשת דברים

בפרשת דברים מתחיל משה רבנו בסדרת הנאומים שנשא לפני מותו: "וַיְהִי בְּאַרְבָּעִים שָׁנָה בְּעַשְׁתֵּי עָשָׂר חֹדֶשׁ בְּאֶחָד לַחֹדֶשׁ דִּבֶּר מֹשֶׁה אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל כְּכֹל אֲשֶׁר צִוָּה ה' אֹתוֹ אֲלֵהֶם." בפרשה הוא סוקר את מינוי נשיאי השבטים והשופטים, מתאר את חטא המרגלים ואת העונש עליו, את יחסי בני ישראל עם אדום, מואב ועמון, את המלחמות עם סיחון ועוג ואת מתן הנחלות בעבר הירדן המזרחי לשבט ראובן, לשבט גד ולחצי שבט המנשה.
שם הפרשה נלקח מהפסוק הראשון שלה: "אלה הדברים אשר דבר משה אל כל ישראל...".

הוראות לדיינים

בתחילת הפרשה, מזכיר משה לבני ישראל את מינוי השופטים בפרשת יתרו:
וָאֲצַוֶּה אֶת שֹׁפְטֵיכֶם בָּעֵת הַהִוא לֵאמֹר: שָׁמֹעַ בֵּין אֲחֵיכֶם וּשְׁפַטְתֶּם צֶדֶק, בֵּין אִישׁ וּבֵין אָחִיו וּבֵין גֵּרוֹ. לֹא תַכִּירוּ פָנִים בַּמִּשְׁפָּט, כַּקָּטֹן כַּגָּדֹל תִּשְׁמָעוּן, לֹא תָגוּרוּ מִפְּנֵי אִישׁ כִּי הַמִּשְׁפָּט לֵאלֹהִים הוּא, וְהַדָּבָר אֲשֶׁר יִקְשֶׁה מִכֶּם תַּקְרִבוּן אֵלַי וּשְׁמַעְתִּיו. וָאֲצַוֶּה אֶתְכֶם בָּעֵת הַהִוא אֵת כָּל הַדְּבָרִים אֲשֶׁר תַּעֲשׂוּן.
— דברים, א', ט"ז-י"ח
על פי מוני המצוות, מחדשת הפרשה שתי מצוות לא תעשה המיועדות לדיינים בעם ישראל: "לא תכירו פנים במשפט", האוסרת על מינוי דיין שאינו בקיא בדיני התורה, ו"לא תגורו מפני איש", האוסרת על הדיינים להכריע במשפט מתוך פחד.
רבי יצחק קארו מפרש מתוך הפרשה חמש אזהרות לעיוות הדין:
"שמוע בין אחיכם ושפטתם צדק", לפי שהדיין יעוֵת הדין לאחת מהחמש סיבות.

האחד, לפי ששמע לאחד מבעלי דינין קודם שיבא בעל דין חבירו והטעים טענותיו לב"ד, לזה אמר "שמוע בין אחיכם".

השני, לפי שאוהב לאחד מהם, לזה אמר "לא תכירו פנים במשפט".

השלישי, לפי שאחד מהם גדול זקן ונשוא פנים, לזה אמר "כקטן כגדול תשמעון".

הרביעי, לפי שאחד מהם רשע ואלם, לזה אמר "לא תגורו מפני איש".

החמישי, לחסרון ידיעה בדין ההוא, "והדבר אשר יקשה מכם תקריבון אלי ושמעתיו".
— תולדות יצחק, דברים, פרק א', פסוק ט"ז
אופסילון

השתלשלות האות

ארבע אותיות שונות באלפבית הלטיני התפתחו מאות זו: V, Y, U, ו-W (בשלב מאוחר יותר). באלפבית הקירילי התפתחה ממנה האות У ("אוּ").

תעתיק האות

כיום מקובל להעתיק אופסילון לעברית כתנועת חיריק מלא.

שימושים נוספים של האות

בפיזיקת חלקיקים האות היוונית \Upsilon מייצגת את חלקיק המזון מסוג אופסילון.
לפטון יווני

לפטון וברבים לפטא או לפטונים (ביוונית, ביחיד - Λεπτόν  וברבים Λεπτά) הוא שם תת-המטבע של מטבעות יווניים שונים הן ביוון העתיקה והן ביוון המודרנית.
משמעות המילה "לפטון" ביוונית הוא "קטן" או "רזה", ובהתאם, ערכו של המטבע היה הקטן ביותר מבין המטבעות שנעשה בהם שימוש.
ברומא העתיקה נהגו לעיתים בקרב העם לכנות את מטבע המייט בשם "לפטון", באזורים דוברי היוונית של האימפריה הרומית (כינוי המופיע בברית החדשה).
ביוון המודרנית ערכו של הלפטון (או לפטו - Λεπτό) היה 1/100 מערך המטבעות היווניים המודרניים ובהם הפניקס (1827–1832), הדרכמא (1832–2001) והאירו (2002 - ימינו), אף שכיום מכונה המטבע "אירוסנט", בדומה למטבעות דומים אחרים בגוש האירו. הסימון הלא-רשמי של המטבע הוא Λ.