google/wiki40b huggingface dataset:
מרכוס כץ

מרדכי דוד (מרקוס) כץ הלפרין (1927 - 27 ביולי 2016) היה איש עסקים ונדבן יהודי.

ביוגרפיה

כץ נולד בקרקוב, פולין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939, הצליחה משפחתו להשיג דרכונים מזויפים ולהמלט מן הנאצים לאיסטנבול. משם עלה בגפו לארץ ישראל. לאחר מספר חודשים הצטרף אליו אביו ובשנת 1946 הגיעה גם האם לארץ ישראל. בשנת 1947 היגר עם משפחתו למקסיקו, ובהיותו בן 20 התמנה למנהל בית הספר היהודי בעיר מונטריי. לאחר כשלוש שנים במקסיקו הצטרפה אליו עדינה, אשתו.
עסק במקרקעין ונדל"ן ובמסחר בנשק. שימש כסוכנה של התעשייה האווירית במרכז ובדרום אמריקה. במסגרת זו תיווך בשנות ה-70 וה-80 בעסקות של מכירת נשק למדינות שונות ביבשת. 
בתחילת שנות ה-90 קנה את מלון קראון פלזה ירושלים וב-1993 מכר אותו לחברת "אפריקה-ישראל". 
בנוסף, החזיק בשליש מקבוצת התקשורת "מוניטין עיתונות" (בעלי גלובס) ונתח בקבוצת גאון אחזקות. 
כץ הוסמך כעורך דין, בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת איברו אמריקנה (Universidad Iberoamericana) במקסיקו סיטי ותואר ד"ר במדעי הרוח, מישיבה יוניברסיטי בניו יורק. מחברם של שני ספרים בספרדית, "חוק פרוצדורלי עברי ומקסיקני – היבטים השוואתיים" ו"אנו יכולים, אנו רוצים, אנו חייבים", הספר תורגם לאנגלית ולעברית ויצא לאור בישראל בהוצאת ידיעות ספרים. 
כץ היה יו"ר חבר הנגידים של האיחוד האורתודוקסי, חבר הנהלה של הקונגרס היהודי העולמי וישיבה יוניברסיטי, ומתומכי מוזיאון השואה וישיבת אמונה.
בשנת 1985 הקימו בני הזוג כץ את ישיבת 'אמונה' במקסיקו, שמקנה חינוך דתי ציוני מודרני לילדים ונוער מכיתה א' ועד י"ב.
בחודשים האחרונים לחייו עבד יחד עם הסופר והעיתונאי שלמה קוק על ספרו האוטוביוגרפי. את המבוא לספר כתב ראש הממשלה בנימין נתניהו.
נפטר בכ"א בתמוז תשע"ו (2016), בגיל שמונים ותשע, ונטמן בהר המנוחות.
הותיר אחריו את רעייתו, ילדיו (שלוש בנות ובן), נכדים ונינים.
סלומון ליבמן

קריירה

ליבמן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת ספורט בויס. אחרי 5 עונות בהן לא הצליח את מעמדו כשוער ראשי בקבוצה, בעונת 2008 הוא הצליח לייצב את מקומו כשוער ראשון בקבוצה.
בחלון העברות חתם באליאנסה לימה. בעונת 2010 נבחר לשוער העונה בליגת העל.
לפני עונת 2013 חתם באוניברסידאד ססאר ואייחו. בסיום עונת 2016 ססאר ואייחו ירדה לליגה השנייה וליבמן עזב את הקבוצה.
לקראת עונת 2017 חתם בספורט רוסאריו.
מוצאו היהודי של ליבמן עורר עניין בקרב קבוצות ישראליות כיוון שהוא לא יחשב כזר, ליבמן עצמו הצהיר כי הוא מעוניין לשחק בליגת העל. במאי 2017 סיכם בהפועל רעננה, אך ההסכם בוטל בגלל התנגדותו של מאמן הקבוצה דודו אברהם.
ב-9 ביולי 2010 ליבמן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרו בניצחון 1-2 נגד ג'מייקה. ליבמן השתתף עם הנבחרת פעמיים בקופה אמריקה בשנים: 2011 וב-2015, בשניהם סיים עם הנבחרת במקום השלישי.
נאמנות לקוחות

נאמנות לקוחות היא מדד למידת נכונותו של לקוח לרכוש בעתיד את אותו המוצר/שירות אותו רכש, ומאותה החברה.
קיימות בנאמנות לקוחות מספר דרגות, מנאמנות מוחלטת ועד אדישות ודחייה. פירמות רבות עושות מאמצים להגביר את מידת נאמנותם של הלקוחות אליהן, על מנת להגביר את צריכת הלקוחות. הפירמות מתוות תוכניות נאמנות לקוחות, מקימות מועדוני לקוחות, ומאפשרות שורה של הטבות ללקוחות קיימים.
כיום, נושא נאמנות הלקוחות שנוי מאוד במחלוקת, עקב שינויים עקביים בהתנהגות הצרכנים ובדפוסי הרכישה. בתחומים רבים שיקולי קבלת החלטת הרכישה נובעים בעיקר משיקולים מוטי מחיר ומהווים אתגר גדול לעוסקים בתחומי נאמנות הלקוחות ושימור לקוחות.
נאמנות לקוחות
טחנת הרוח הטמפלרית

טחנת הרוח הטמפלרית היא טחנת רוח ישנה הנמצאת בשכונת בת גלים שבחיפה. הטחנה נבנתה בשנת 1874 בידי הטמפלרים, שהתיישבו בחיפה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19, ושימשה לטחינת גרעיני חיטה לקמח. כיום הטחנה משמשת למגורים, ונמצאת ברחוב העלייה השנייה 22, סמוך לבית החולים רמב"ם ולבסיס ההדרכה של חיל הים.

היסטוריה

בשנת 1868 הגיעו הטמפלרים לחיפה והקימו בה את המושבה הגרמנית. בתחילת דרכם בעיר ניסו הטמפלרים לעסוק בחקלאות וזרעו שדות חיטה, בעיקר באזור שכונת קריית אליעזר של היום. לצורך טחינת החיטה הם הקימו שתי טחנות קמח, אחת בתחומי המושבה ואחת בשכונת בת גלים של היום. הטחנה הייתה המבנה הראשון שנבנה באזור בת גלים של היום. היא שירתה את תושבי האזור כולו לרבות יישובים מרוחקים דוגמת זכרון יעקב, אולם הרוח שבאזור לא הייתה חזקה מספיק, והטחנה עברה הסבה להנעה בקיטור. הטחנה פעלה עד סוף התקופה העות'מאנית, ככל הנראה בשל העובדה שהטמפלרים נטשו את העיסוק בחקלאות והתמקדו בעיקר בתעשייה ובתיירות, וייתכן גם בשל הקמת טחנות מתחרות גדולות יותר בחיפה בתחילת שנות ה-20 בתמיכת הברון רוטשילד. 
במסגרת הסכם השילומים בשנות ה-50 של המאה ה-20 עברה הטחנה, עם שאר הרכוש הטמפלרי בארץ, לידי מדינת ישראל. המבנה נותר נטוש לאורך השנים, אך לעיתים התגוררו בו משפחות לתקופות שונות.
החל משנת 1977 התגורר במקום הפסל פיני וינברג.

מבנה הטחנה

הטחנה היא מבנה גבוה בנוי מאבן. בראשה עמד קרון עץ מסתובב, שעליו הותקנו כנפי התחנה (בדומה לקרון הקיים כיום בטחנת הרוח במשכנות שאננים). במהלך השנים נעלמו הקרון והכנפיים, ולאחר זמן שעמד נטוש הוסב המבנה לבית מגורים. וינברג, שהתגורר בו עד שנת 2017, שיפץ אותו כך שהוא כולל כיום חמש קומות וביניהן מדרגות לולייניות.
חושן

חוֹשֶׁן, או בשמו המלא חוֹשֶׁן הַמִּשְׁפָּט, הוא אחד משמונת בגדי הכהן הגדול בעת ששירת בבית המקדש. שובצו בו 12 אבנים יקרות שונות כנגד 12 השבטים והוא הונח על חזהו של הכהן הגדול.
הציווי ליצירת החושן כתוב בספר שמות (פרשת תצוה). יצירת החושן עצמו מתוארת בספר שמות ל"ט, ח-כא (פרשת פקודי).

מטרת החושן

מטרתו של החושן, לפי שמות (כ"ח, כט), הייתה בכך שכל שבטי ישראל יהיו לזיכרון לפני ה', כאשר הכהן מסתובב במשכן או במקדש. בספר במדבר מוזכר טעם נוסף והוא התייעצות עם אלוהים האם לצאת למלחמה: "וְלִפְנֵי אֶלְעָזָר הַכֹּהֵן יַעֲמֹד וְשָׁאַל לוֹ בְּמִשְׁפַּט הָאוּרִים לִפְנֵי ה', עַל פִּיו יֵצְאוּ וְעַל פִּיו יָבֹאוּ, הוּא וְכָל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל אִתּוֹ וְכָל הָעֵדָה" (במדבר כ"ז, כא), ולפי זה מובן מדוע שמו חושן משפט, על ששופט כיצד על ישראל לנהוג במלחמותיהם. אצל שאול המלך מסופר (שמואל א' כ"ח, ו) שהלך לבעלת האוב כדי לקבל מידע על העתיד לפקוד אותו במלחמה בגלבוע, לאחר שלא קיבל תשובה לא דרך חלומות ולא דרך האורים או הנביאים.

תיאור החושן

החושן היה בד רקום מחוטים יקרים של זהב, תכלת, ארגמן, שני ושש. צורתו הייתה ריבוע, וצלעותיו השוות היו באורך של המידה המקראית "זרת", שמשמעותה המרחק שבין קצה הזרת לאגודל (כ-25 ס"מ). שובצו בו, בתוך משבצות זהב, 12 אבנים יקרות שונות, כנגד 12 השבטים. על החושן או בתוכו היה מושם האורים והתומים, שמתואר אצל פרשני המקרא כעין מנגנון הפעלה של החושן, שגורם לאותיות החרוטות על גבי האבנים לנצנץ. החושן היה מונח על האפוד של הכהן הגדול, ומהודק אל טבעות האפוד באמצעות חוטים.

בספרות הרבנית

על פי התלמוד הבבלי בסוף פרק שביעי של מסכת יומא, על החושן נחקקו, מלבד שמות השבטים, גם המילים הבאות: אברהם יצחק יעקב שבטי ישרון. המטרה בכך הייתה שכל האותיות תופענה על החושן, כדי שיוכל למלא את תפקידו כאורים ותומים.
המפרשים] מלמדים שהייתה חלוקה שווה של האותיות ובכל אבן ואבן היו שש אותיות. לכן, באבנו של ראובן התווספה האות א', אצל שמעון ב', אצל לוי ר'ה'מ, וכך נוצרה המילה אברהם; באבנו של יהודה נוספה האות י' וכך הלאה עד להשלמת המילה יצחק, יעקב, שבטי, ישרון. ברמב"ם (הלכות כלי המקדש פרק ט הלכה ז) מוזכר ששמות האבות היו לפני שמות השבטים. מקורו במדרש רבה (סוף פרשת תצוה): "על אודם היה כתוב אברהם יצחק ויעקב ראובן, על פטדה היה כתוב שמעון... על ישפה היה כתוב בנימין שבטי ישורון". הרמב"ם גם מזכיר שבטי י-ה במקום שבטי ישורון.
אנה ויצמן

ביוגרפיה

נולדה בעיירה מוטול שבפלך גרודנה של האימפריה הרוסית, בחבל פּוֹלֶסיה (כיום בבלארוס), בתם של רחל לאה לבית צ'מרינסקי ושל עוזר ויצמן, סוחר יערות וחסיד סטולין. מצד אביה הייתה אחייניתו של עסקן החינוך חיים פיאלקוב; קרוב משפחה אחר היה הסופר חיים צ'מרינסקי (ר' מרדכילע). כמו שנים עשר אחיה ואחיותיה, הכימאי משה ויצמן, הכימאי, הפעיל הציוני ונשיא מדינת ישראל חיים ויצמן, הרופאה מינה ויצמן והמוזיקאית גיטה דוניה-ויצמן, אף היא קיבלה חינוך מסורתי וכללי, וכמו שבעה מאחיה פנתה לקריירה מדעית, בעצת אביה. 
את חוק לימודיה התיכוניים השלימה בקייב ולאחר שקיבלה תעודת בגרות החלה בלימודי דוקטורט בכימיה בציריך. כשסיימה את לימודיה חזרה לרוסיה על מנת להיפרד מאמה ולהצטרף לאחיה  חיים ויצמן במנצ'סטר, אך אז פרצה מלחמת העולם הראשונה והדבר עיכב את הקריירה שלה. קודם עבדה במכון קסקון שבמוסקבה ולאחר מכן שירתה את המחקר והמדע לצד אחיה במנצ'סטר.
בשנת 1932 עלתה לארץ ישראל ובשנת 1934 החלה לעבוד במכון זיו, לימים מכון ויצמן למדע. ויצמן התמחתה והתמקצעה בחקר הסינתזה האורגנית והביוכימיה כל חייה. בזמן מלחמת העולם השנייה עסקה בסינתזה של חומרים אנטי-מלריים ובגומי סינתטי. בנוסף חקרה את צמחי הארץ והאפשרות להפיק מהם חומרים פרמצבטיים. 
עם פרישתה בשנת 1959 מונתה לפרופסור אמריטה. בכך הייתה לאישה הראשונה שמונתה לפרופסור במכון ויצמן למדע. 
בשנים האחרונות לחייה התגוררה עם אחותה הצעירה ד"ר מאשה ויצמן ברחובות.
הנרי קנדל (אדריכל בריטי)

ביוגרפיה

קנדל למד אדריכלות באוניברסיטת לונדון בין השנים 1922 ל-1927. הוא השתלם בתכנון ערים במהלך שנת 1928. בין השנים 1929 ו-1932 הוא עבד כמתכנן עיר ואזור, במשרד המושבות במאלזיה. בשנת 1935 הוא עבד באנגליה.
בשנת 1936 הוא מונה לאדריכל מטעם המנדט הבריטי בישראל, לראש מע"צ מטעם המנדט וליועץ הנציב העליון לענייני בינוי ערים. הוא שירת את שלטונות המנדט עד לתומו של המנדט הבריטי על ארץ ישראל, בשנת 1948. בארץ ישראל הוא סייע בהקמת בתי חולים ומבני ציבור נוספים. הוא הקים מחלקה מקצועית לבינוי ערים, שתכננה תכניות מתאר לירושלים, תל אביב, טבריה, שכם וערים נוספות.
תכנית המתאר לבאר-שבע הייתה מהראשונות שהציג. התכנית הוצגה כבר ב-1937. בעזרת תכנית זו הבריטים המשיכו לבנות את באר שבע באופן המודרני, שבנו הטורקים בעיר - מבנה של רחובות שתי וערב, סביב שדרה מרכזית, שבה בנייני השלטון והמסחר. תוכנית המתאר של קנדל לבאר שבע הוחלפה בשנת 1952 בתכניתו של אדריכל אריה שרון, שלפיה נבנו השכונות, בשנות החמישים והשישים, כשכל אחת מהן מרוכזת סביב מרכז מסחרי שכונתי.
ב-1937 הגיש קנדל גם תוכנית לשיקום עזה, שסבלה עדיין מנזקים קשים, שנגרמו במלחמת העולם הראשונה. שלטונות המנדט הקצו כספים והחלו בתנופת שיקום עזה, רק אז. בבנייה התמקד קנדל בשיקום חלק קטן ממרכז העיר ההיסטורית, כולל הפיכת רחוב עומאר אל-מוכתאר לרחוב המרכזי בעיר, ובמקביל, שם את הדגש על הקמת שכונות מתוכננות בפרברי העיר הישנה.
המחלקה של קנדל הציעה גם תוכנית ליפו, אך זו נפסלה, ותחתיה תוכננה תכנית חדשה, בידי אדריכלי השלטון הבריטי בקהיר.
בין השנים 1948 ו-1956 הוא שימש כמתכנן הערים הראשי של הממשל הבריטי באוגנדה. שם, בין השאר, תכנן את מתאר העיר קמפלה, בשנת 1951. תוכניתו זו החליפה את תוכנית האדריכל הגרמני, ארנסט מיי. בשנת 1957 הוא עבד בזנזיבר, שם הגיש יחד עם האדריכל ג'פרי מיל, תוכנית בינוי לסטון טאון. התוכנית יושמה באופן חלקי.
בין שנת 1958 לשנת 1962 הוא עבד עבור ממשלת גאנה. בין השנים 1963 ו-1966 הוא עבד עבור ממלכת ירדן, ותכנן את תכנית המתאר של מזרח ירושלים שפורסמה בשנת 1964. תכנית זו הייתה פיתוח קל לתוכניתו שלו, משנת 1944. קנדל נקרא למלאכה, אחרי שהממלכה דחתה תוכנית שהציעה חברת בראון האמריקנית. בין השנים 1967 ו-1977 הוא עבד עבור הממשל הבריטי של גיברלטר.
בין שנת 1978 לשנת 1983, קנדל שימש כחבר ועדה לשימור האזור הכפרי באנגליה. בשנתיים האחרונות בתפקיד זה, הוא שימש כיושב ראש הוועדה.

הנצחה

על שמו של קנדל יש רחוב בבאר שבע.
המשרד לביטחון העם של קוריאה הצפונית

המשרד לביטחון העם (בקוריאנית: 인민 보안부; בעבר היה ידוע כסוכנות לביטחון העם) הוא הארגון הממשלתי בקוריאה הצפונית המופקד על כל זרועות השיטור ואחראי על כוח המשטרה הלאומית. הוא מבצע תפקידי אכיפה וחקירת פשעים כלכליים, ומפעיל לשכות חקירה בתחומי פשיעה שונים, יחידות אבטח אישים ואת שירות בתי הסוהר.
הארגון הוא חלק מקהילת המודיעין של קוריאה הצפונית ואחראי גם על משמר הגבול של קוריאה הצפונית ובמסגרתו גם מפעיל את משמר החופים הצפון קוריאני ואחראי לאבטחת גבולותיה של המדינה.
שר ביטחון העם הנוכחי הוא צ'וי פו-איל שמונה באפריל 2013.

היסטוריה

הארגון הוקם ב-1950 כמחלקת ביטחון הציבור והיה מופקד על כל תפקידי ביטחון פנים במדינה, החל מאכיפת חוק ושמירה על הסדר וכלה במבצעי מודיעין פנימיים וביצוע מעקב אחר מתנגדי המשטר.
בדצמבר 1972, עם שינוי החזון בחוקת קוריאה הצפונית, הארגון נקרא מחלקת ביטחון הציבור עד ספטמבר 1998 כאשר החל לשאת את השם המשרד לביטחון הציבור. בכל מקרה, עד מהרה ספג הארגון שינוי שם נוסף והוא נקרא בשמו הנוכחי "סוכנות ביטחון העם".
עד שנת 1973, הארגון היה אחראי לכל פעילויות החקירה במדינה וביצע חקירות על כל פעיל שהתנגד למפלגת השלטון - מפלגת הפועלים וכל מי שנחשד בפעילות "אנטי-ממסדית", או בעלת אידאולוגיה השונה מזו של המשטר בקוריאה הצפונית, עבר תחקורים ותשאולים, כחלק מן החובה לביטחון הציבור.
במאי 1973, הוקם המשרד לביטחון המדינה של קוריאה הצפונית, כארגון ביטחון פנים ומודיעין נפרד, וכל מבצעי החקירות האמורים הועברו לידי הארגון החדש, כאשר תפקידי הסוכנות צומצמו לתפקידי שיטור בלבד, מבלי להתערב בענייני ביטחון המדינה.
בית הכנסת קהל חדש בסרייבו

המבנה

ב-1739 לאחר שחזרו העות'מאנים לשלוט בעיר, נתונה הייתה הקהילה במצב כלכלי קשה הן בשל נזקי הרכוש הכבדים שנגרמו בעיר והן בשל הסכומים הגבוהים אשר שולמו לנסיך אויגן מסבויה מפקד צבא ממלכת הבסבורג כדמי פדיון שבויים של רבני ונכבדי הקהילה. בית הכנסת "קהל חדש" חרב בשרפה שהציתו האוסטרים ועבודות השיקום נמשכו שנים ארוכות, גם בשל עלותן. ב-1746 הוקם מבנה בית הכנסת "קהל חדש" אשר שרת את הקהילה ומוסדותיה במהלך תקופת השיקום. ב-1788 נפגע המבנה בדליקה שפרצה באזור. ב-1794 אישר הוואלי העות'מאני לבני הקהילה לשקם את בית הכנסת והוא שוקם ונפתח מחדש ב-1820. ב-1827 הסתיימו עבודות השיקום בבית הכנסת "קהל ישן".
בית הכנסת "קהל חדש" היה קטן יותר מ"קהל ישן" ונבנה בסמוך אליו. מיקומו במנח צפון לדרום והוא מכוסה גג רעפים. הכניסה לאולם התפילה הייתה מצד הצפוני. הקומה השנייה שימשה לעזרת נשים. ב-1930 עם חנוכתו של בית הכנסת קהל גדול הופסק השימוש במבנה לתפילות, ושוכן בו קן של תנועת "השומר הצעיר". לאחר חורבן יהדות סרייבו בשואת יהודי יוגוסלביה נותר המבנה ללא שימוש. ב-1984 שופץ המבנה ושוכנה בו גלריה המהווה שלוחה של המוזיאון היהודי של בוסניה השוכן בבית הכנסת "קהל ישן" הסמוך. החל מ-1997 מופעל המקום על ידי אגודת "לה בנוולנצייה" (La Benevolencija) של קהילת סרייבו.
נוסחת דרייק

גורמים חסרים במשוואה

בספרם כדור הארץ הנדיר (Rare Earth), שהתפרסם בשנת 2000, מצביעים פיטר ווארד ודונלד בראונלי על שגיאה של דרייק. הספר מציג את "היפותזת כדור־הארץ הנדיר": חיים פשוטים (בקטריולוגיים) הם נפוצים מאוד ביקום; חיים מורכבים (בעלי־חיים רב תאיים, קל וחומר תבוניים) הם נדירים עד מאוד.
השגיאה, לפי היפותזת "כדור הארץ הנדיר", בחישוב של דרייק, ביסודו של דבר, הייתה בהנחה כי די לו לכוכב לכת שיהיה במרחק המתאים משמש הולמת כדי שיתפתחו עליו חיים מורכבים בסבירות גבוהה. למעשה, טוענים ווארד ובראונלי, עלינו לסקור כל אחת ואחת מהתכונות של כדור הארץ, ולהעריך מחדש את חשיבותה לקיום חיים.
מצמד

מַצְמֵד (בעגה: קְלָאץ', מאנגלית: clutch) הוא התקן מכני המשמש להפרדת מנוע מהאביזר שהוא מניע. ההתקן נדרש בעיקר במנועי בעירה פנימית, שאינם יכולים להגיע למהירות אפס, אלא נדרשת להם מהירות סרק מסוימת. לצורך איפנון מהיר של מהירות נעשה שימוש במצמד גם במנועי חשמל.
יש סוגי מצמדים שונים, ורובם מבוססים על דיסקיות חיכוך שנלחצות זו כלפי זו או כלפי גלגל תנופה באמצעות קפיצים. הפעלת המצמד גורמת להפרדה בלחץ של הדיסקיות ולכך שהן יכולות להסתובב ביתר חופשיות. מבחינים בין מצמד רטוב השקוע כולו בנוזל שתפקידו למנוע את התחממות ההתקן ולנקותו, ובין מצמד יבש שהוא חסר נוזל זה.
במכונית המצמד מופעל באמצעות לחיצה על הדוושה השמאלית ביותר. הלחץ על הדוושה מועבר בעזרת תמסורת של כבלים או מערכת הידראולית למנגנון המצמד עצמו, ומוריד את הלחץ על הדיסקיות, מה שמאפשר לנהג להעביר הילוכים. באופנוע, המנגנון הוא דומה, אלא שהמצמד עצמו מופעל על ידי מנוף המצמד הנמצא על ידית שמאל של הכידון.
כאשר משחררים את המצמד, קרי מחברים בחזרה את המנוע למונע, יש לעיתים להעניק למנוע מהירות סיבוב גדולה יותר מהמהירות שבה הוא מסתובב כשהוא אינו מחובר, שאם לא כן, המנוע עשוי שלא להצליח להפעיל את המערכת ולהיעצר. ברם, כאשר מעלים את מהירות המנוע יותר מדי, התוצאה היא הנעה חזקה ופתאומית מדי של המערכת ובלאי מוגבר של המצמד. כאשר שחרור המצמד הוא מהיר מדי יכבה המנוע.
ג'ונתן נייט

השנים הראשונות לחייו

נייט נולד בווסטר (מסצ'וסטס) למרלין פוטנם ואלן נייט. הוא היה החמישי מבין שישה ילדים: אליסון, שרון, דייוויד, כריסטופר וג'ורדן. שני הוריו הם כמרים בכנסייה האפיסקופלית.

ניו קידס און דה בלוק

החל משנת 1984 ועד ל-1994, נייט היה חבר בלהקת הבנים האמריקנית זוכת הפרסים ניו קידס און דה בלוק (בעברית: "הנערים החדשים בשכונה"). הם מכרו מעל ל-80 מיליון עותקים ברחבי העולם לפני שהלהקה התפרקה בשנת 1994 כאשר נייט עזב במהלך מסע ההופעות של אלבומם  Face the Music. בהתחלה חברי הלהקה התכוונו להמשיך את מסע ההופעות בטענה כי ג'ון נפצע בעקבות נפילה ברכיבה על סוס, אך שבועות מספר לאחר עזיבתו הם הודיעו על התפרקותם באופן רשמי. עזיבתו המוקדמת גררה דיווחים על כך שמספר חברי להקה היו מתוסכלים מהדרך בה עזב ותחושות אלו גרמו להתפרקותם.
באביב 2008 נייט חזר להופיע כאשר התאחד עם שאר ארבעת חברי להקת הניו קידס און דה בלוק. ב-2 בספטמבר 2008 הם הוציאו את אלבומם השביעי (הראשון מזה שבע שנים) "דה בלוק". על מנת לאשר את האיחוד ולהכריז על הוצאת האלבום החדש הם הופיעו יחדיו ב-16 במאי 2008 בפעם הראשונה מזה חמש עשרה שנים בתוכנית טודיי (Today Show).
תוכנן מסע הופעות בעקבות ההכרזה על האלבום אשר החל בטורונטו ב-18 בספטמבר 2008. הסינגל הראשון מתוכו "Summertime" זכה להגיע למקום ה-9 במצעד בקנדה וכן נכנס להיות אחד מ-30 הסינגלים המצליחים בארצות הברית (מקום 24 בהורדות הדיגיטליות). הם הוציאו את הסינגל השני "Single" מהאלבום דה בלוק באוגוסט 2008.

חייו האישיים

נייט הוא אחיו הבוגר של ג'ורדן.
בשנים הראשונות לאחר ההתפרקות של הלהקה נייט עבד בנדל"ן, גר באסקס, מסצ'וסטס ולעיתים נדירות ביותר התראיין או הופיע בכלי התקשורת. בשנת 2000 הוא גילה כי הוא סבל מהתקפי פאניקה מתחילת הקריירה כחבר בניו קידס. הוא מאז קיבל טיפול תרופתי וחל שיפור במצבו. הוא הופיע בתוכנית הריאליטי של MTV True Life על מנת לסייע למעריץ שסבל מהתקפי חרדה.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, נייט היה בקשרים חבריים עם זמרת הפופ טיפאני, והיו שמועות על היותם במערת יחסים רומנטית. באותה תקופה שני הצדדים הכחישו זאת. בשנת 2009 במגזין נשיונל אינקווירר פורסמה כתבה ובה ראיון עם גבר שטען כי הוא יצא עם ג'ונתן, וכך הכריז עליו שהוא הומוסקסואל. בינואר 2011 טיפאני אישרה את היותו הומוסקסואל, ונייט מאוחר יותר אמר: "אני חי בפתיחות ומעולם לא הסתרתי את העובדה שאני גיי" בהודעה בבלוג של הניו קידס הוא הוסיף "נראה כי תנאי מוקדם עבור כל דמות ציבור הומוסקסואלית הוא להופיע על גבי שער עיתון עם הכותרת 'אני הומו'. אני מתנצל שלא עשיתי זאת אם זה מה שהיה מצופה ממני".
נייט נמצא במערכת יחסים עם הארלי רודריגז החל מ-2008. השניים הופיעו בעונה ה-26 של "המרוץ המדהים" (The Amazing Race) ששודר ב-CBS בתחילת 2015, והגיעו למקום התשיעי.
מומנט מגנטי

מומנט מגנטי או מומנט דיפול מגנטי הוא גודל פיזיקלי שמאפיין מגנט, גופים וחלקיקים בעלי תכונות מגנטיות. מידיעת המומנט המגנטי ניתן לחשב (בקירוב) את השדה המגנטי שהמגנט יוצר רחוק מעצמו (במרחק שגדול מהממדים שלו), ואת הכוחות ומומנטי הכוח העיקריים שפועלים על המגנט כשהוא נמצא בשדה מגנטי חיצוני.
מומנט מגנטי הוא גם תכונה חשובה לאפיון חלקיקים, ובחלקיקים תת-אטומיים הוא קשור לספין שלהם.
מומנט מגנטי הוא גודל וקטורי, ומסומן בדרך כלל ב- או (בעיקר עבור חלקיקים) ב-. המוסכמה היא שכיוון הווקטור מצביע מהקוטב המגנטי הדרומי אל הצפוני.
מכיוון שככל הידוע לא יכול להיות מונופול מגנטי אלא רק דיפולים, כלומר לא יכול להיות קוטב מגנטי אחד מבודד, אלא הקטבים חייבים לבוא בזוגות, מומנט הדיפול הוא התכונה הבסיסית ביותר הקשורה למגנט (בניגוד למטען חשמלי שבסיסי יותר ממומנט הדיפול החשמלי).

דיפול מגנטי

דיפול מגנטי הוא גוף תאורטי נקודתי, שלו ניתן לייחס רק מומנט דיפול מגנטי, ואשר התכונות המפורטות להלן יהיו נכונות עבורו במדויק. עבור גופים מציאותיים תכונות אלה עשויות להיות נכונות רק בקירוב.
התחנה המרכזית של קריית שמונה

מבנה התחנה

בתחנה ממוקמים דוכני מזון רבים ובסמוך לתחנה ממוקם מרכז הקניות הגדול בעיר - קניון שמונה, בתחנה 7 רציפים מהם יוצאים קווי אוטובוס עירוניים ובינעירוניים, את מרבית הקווים מפעילה אגד, את השירות לרמת הגולן מפעילה מועצה אזורית גולן ואת השירות לעיר צפת ולמסוף חצור הגלילית מפעילה חברת נתיב אקספרס.
גל ברגר

ביוגרפיה

בין השנים 2003–2005 שימש ברגר ככתב באתר האינטרנט חדשות מחלקה ראשונה, ומשנת 2006 ועד 2017 ככתב לענייני פלסטינים ברשת ב' של קול ישראל.
בשנת 2009 זכה בפרס מנכ"ל רשות השידור, כשבנימוקי הפרס נכתב כי ברגר סיפק בשנות עבודתו בקול ישראל מידע חדשותי חשוב ומעניין למאזיני רשת ב', תרם רבות למערכת החדשות והוכיח יכולת וכישורים בתחומו.
ביולי 2014, במהלך סיקור מהומות בשכונת שועפאט בעקבות רצח מוחמד אבו ח'דיר, נתפס עם כתב ynet על ידי רעולי פנים תושבי השכונה באחת מסמטאותיה. השניים הופרדו ושוחררו לאחר בדיקה גופנית ותחקור, ומשהציגו תעודת עיתונאי שהונפקה על ידי הרשות הפלסטינית. ביולי 2016 הצטרף ברגר לתאגיד השידור הישראלי שהיה אז בשלבי הקמה.
במאי 2017 החל לשמש כראש התחום לענייני פלסטינים בתאגיד השידור הישראלי.
פריים

מאפיינים

לפריים גובה כתפיים שנע בין 25 סנטימטר לשני מטרים. המשקל נע בין שלושה ל-1,300 קילוגרם. למינים מסוימים רגליים ארוכות ודקות, בעוד שלאחרים רגליים עבות ומגושמות. הפריים הם בעלי קרניים בקדמת המצח. סממן זה מאפיין בעיקר את הזכרים ומקצת מהנקבות. הקרניים קיימות בשלל צורות וגדלים: ארוכות, מחודדות, קצרות, ספיראליות, מעוקלות, מסולסלות וישרות. הקרניים עשויות מחומר גרמי קבוע עטוף בשכבת קרטין. הקרניים משמשות בעיקר לאינטראקציה חברתית בעדר כגון סמל מעמד, חיזור, התגוששויות בין זכרים וכו'.
הפריים הם פרסתנים (בעלי פרסות) מכפילי פרסה. כלומר חסרה להם האצבע הראשונה, האצבעות השנייה והחמישית קטנות ביותר ועיקר משקל הגוף הוא על האצבע השלישית והרביעית שהתאחו לצורת עצם יחידה. מהיותם מעלי גירה, קיבתם בעלת ארבעה חדרים, ומעכלת תאית באמצעות תסיסה בקטריאלית.
מינים מסוימים במשפחה זו חיים ביחידאות ואילו אחרים מתקבצים בעדרים גדולים ביותר, בעלי מבנה חברתי מורכב (על פי רוב היררכיה). כולם אוכלי עשב (על אף שמינים אחדים יאכלו בשר בעיתות הצורך), אך נבדלים זה מזה בסוגי הצמחייה אותם אוכלים ובצורות ההשגה של מזון זה. 
תיעוד המאובנים מתחיל בתחילת המיוקן. המינים השוכנים באמריקה הצפונית, הגיעו ליבשת זו מצפון אסיה דרך מיצר ברינג, שבעידן הקרח האחרון (בתקופת הפליסטוקן) קפא ונהיה לגשר יבשתי שחיבר בין היבשות. ההתנהלות במזג האוויר הקר ביותר, מסבירה את התאמתם של המינים הצפון-אמריקאים לטמפרטורות נמוכות.
הפריים ניצודים על ידי האדם עבור בשרם ועורותיהם, וכן כספורט (ראשיהם עטורי הקרניים מהווים פוחלצים מרשימים לתצוגה). מספר מיני פריים בויתו ומשמשים לחקלאות כחיות משק. הבולטים והנפוצים שבהם הם בקר הבית (פרות לבשר ולחלב), כבש הבית ועז הבית.  
מיני פריים מסוימים, לרוב כאלה שאינם נכללים בקטגוריות "בקר", "עיזים" או "כבשים", מוגדרים כאנטילופות.
הגדול בפריים הוא הגאור שמשקלו 1,500 ק"ג ואורכו 250–330 ס"מ. עם זאת, פרטים גדולים במיוחד של בקר הבית מגיעים לגודל דומה. הקטנה בפריים היא אנטילופה מלכותית שמשקלה 3 ק"ג ואורכה 25–30 ס"מ.
כביש 80

תוכניות עתידיות

הכביש מתוכנן להיות חלק מציר אורך מגבול מצרים, הנגב ולאורך מזרח הגדה המערבית. מטרתו להוות כביש ראשי שיעקוף את אזור היישוב הצפוף של קו שכם-חברון ויאפשר מעבר מהיר בין אזורים אלו מבחינה תחבורתית. מבחינה מדינית הכביש אמור לקשר בין צפון ודרום יהודה ושומרון על-פי תוכנית אלון, וגם יאפשר, במסגרת הסדר מדיני, מעבר בטוח לסחר בין יהודה ושומרון למצרים. בהתאם להסכם וואי בשנת 1998, הוחלט לסלול את קטע כביש 80 החוצה את מדבר יהודה ולקשר את קטע הכביש הקיים בדרום עם כביש אלון בצפון. אך בינתיים תוכנית זו לא התממשה.

אישור תוכנית הכביש

תוכנית הכביש אושרה על ידי מועצת התוכנית העליונה להפקדה וכן קיימת החלטת ממשלה לחישוף תוואי הכביש ותפיסת חזקה לאורכו.
תנועת הנאבי

תנועת הנאבּי (Les Nabis) (הנביאים) או ה"נאבּיזם" היא קבוצת אמנות מהפכנית שנוסדה ב־1888-1889 על ידי סטודנטים באקדמיית ג'וליאן שבפריז. קבוצה פוסט אימפרסיוניסטית זו השפיעה בתחום האמנות החזותית בין השנים 1891 ל־1899.
אמני ה"נאבּי" היו ידועים במגוון הרב של מדיות בהן יצרו - לא רק באמנות, אלא גם בדפוס, איור, טקסטיל, ריהוט ועיצוב.
ה"נאבּי"סטים היו קרובים בהשקפתם לאר נובו, ושתי התנועות שאבו מתנועת הסימבוליסטים.
שמם של ה"נאבּי" מקורו במלה העברית נביא. ל"נאבי" היה אוצר מילים פרטי משלהם: הם נהגו לכנות את הסטודיו בשם egasterium, ולסיים את מכתביהם בראשי התיבות ETPMV, כלומר: "En ta paume, mon verba et ma paume" (בצרפתית: בכף ידך, מילתי וכף ידי).
חצר גשר הישנה

שם היישוב

במהלך השנים ניתנו ליישוב מספר שמות (ראו בהמשך) שבכולם נכללה המילה גשר וזאת לאור סמיכותו לשלושת גשרי נהריים שעל הירדן.

מטרת האתר

מטרת האתר להמחיש את ימי היישוב הראשונים, להעמיק את ההיכרות עם מורשת הקרב של מגיני היישוב ולהכיר למבקרים את האתרים בסביבה.
ילתא

ילתא הייתה אשתו של רב נחמן, אמורא בבלי בן הדור השלישי. היא הייתה בתו של רבה בר אבוה, שהיה אמורא חשוב ומבית ראש הגולה, ולפי חלק מהדעות היה ראש הגולה. רבה בר אבוה היה רבו המובהק של רב נחמן בעלה, ורב נחמן הוא האמורא היחיד המצטט משמו בתלמוד. לפי דעות אחרות לא הייתה ילתא בתו של רבה בר אבוה.

אישיותה

ילתא הייתה אשה דעתנית ומובאים בתלמוד סיפורים אודותיה. היא פנתה לבעלה בשאלה הבאה: "כל מה שאסרה התורה, התירה לנו דבר כמוהו (כלומר שטעמו כטעם הדבר האסור); אסור לנו דם, אך מותר לנו כבד; אסור לנו לשכב עם נידה, אך מותר לנו לשכב עם אשה בעת שיוצא ממנה דם טוהר; אסור לנו לאכול חֵלֶב של בהמה, אך מותר לנו חלב של חיה; אסור לנו לאכול בשר חזיר, אך מותר לנו לאכול את מוחו של דג השיבוטא; אסור לנו לאכול עוף ששמו גירותא, אך מותר לנו לשון של דג ששמו כוורא; אסור לשכב עם אשת איש, אך מותר להתחתן עם גרושה בחיי בעלה; אסור לשכב עם אשת האח, אך מותר לייבם אותה אם מת בעלה בלא בנים; אסור להתחתן עם גויה, אך היא מותרת לנו אם היא נשבתה במלחמה; מהו אם כן הדבר המותר שטעמו כטעם בשר בחלב האסורים באכילה"? רב נחמן השיב לה שלעטיני הפרה יש טעם של בשר שנתבשל בחלב.
חשיבותם של אביה ובעלה לצד עושרה הרב של משפחתה, גרמו לה כבוד וחשיבות רבה, כמסופר בתלמוד בכמה מקומות. כאשר כרעה ללדת, השרו עבורה רצועות צמר גפן בשמן זית והניחו אחת על פדחתה ואחת על רחמה, כדי להקל על חבלי הלידה. כאשר נקלע עולא לבית רב נחמן ולא הניח לילתא לשתות מכוס היין שאותה אחז, כהלכה, בעת ברכת המזון, כעסה ילתא, נכנסה למרתף היין ושברה ארבע מאות כדי יין. לפי הסבר המהרש"א, היא עשתה זאת כדי לבטא את כעסה במעשה המוכיח, שאין כעסה על דבר גשמי יין - שלא היה חשוב בעיניה מרוב עושרה, אלא על דבר רוחני - שתיית כוס של ברכה.
בחגים היהודיים, שבהם היה מתכנס הציבור בבית הכנסת לשמוע את דרשת החכם, היו נושאים את ילתא על כסא-אלונקה מיוחד, משום שפחדה ליפול. למרות שנשיאת אדם על כיסא מותרת רק לחכם גדול שהרבים צריכים לו, מסבירים הראשונים שאכן רבים היו צריכים לה מחמת חשיבותה בהיותה בתו של ראש הגולה ורעייתו של רב נחמן.
כשאנשי ראש הגולה (ממשפחתה) ציערו את רב עמרם חסידא והחליאו אותו, ילתא אירגנה לו את הנצרך לרפאותו.