בריאן וילסון

ראשית חייו


וילסון נולד באינגלווד שבקליפורניה.

ימים קשים

לאחר שהפקת "SMiLE" פסקה במאי 1967, הוציא וילסון סינגל מתוך האלבום בשם "Heroes and Villains". 
השיר דשדש במצעדים, והגיע רק למקום ה-12 בארצות הברית. מוכה תדהמה מכישלונות אלו ומהולדת בתו הראשונה קרני וילסון בשנת 1968, החל לדעוך מעמדו של וילסון כיוצר בתוך להקת נערי החוף. עד שנת 1970 הוא נותר כותב השירים הראשי של הלהקה, אולם אט אט הועברו מושכות ההפקה לאח הצעיר קארל. וילסון היה אחראי לשלושת האלבומים הכושלים "Smiley Smile", "Wild Honey" וכן "חברים". לאחר מכן, הוא חדל לכתוב שירים ונראה במחיצתו של כותב השירים טנדין אלמר וסולן להקת Three Dog Night דני הוטון. במהלך תקופה זו הוא החל לצרוך קוקאין. התקווה כי וילסון ישוב לגדולתו התנפצה בשנת 1969 כאשר הסינגל "Break Away" אשר הופק על ידי בריאן ונכתב על ידו בעזרתו של אביו מורי הגיע רק למקום 63 במצעדים האמריקניים. באותה תקופה הופק האלבום "20/20" של נערי החוף ללא השתתפותו של בריאן.
לאחר הכישלון של "Break Away", בילה וילסון את מרבית 5 השנים הבאות בשינה במיטה שבחדרו, בנטילת סמים ובאכילת יתר. יצירותיו החדשות שיקפו את דיכאונו ואת ניתוקו הגובר מהעולם שסביבו (היצירות "Til I Die","Mount Vernon and Fairway" משקפות זאת היטב). ככל הנראה חברת "האחים וורנר" הייתה כה צמאה לחומר מווילסון עד כי בחרה בסינגל "Sail On, Sailor" שהיה שיר אשר נכתב על ידי מספר אנשים ובמקרה התבסס על אקורדים של וילסון. הסינגל היה המוצלח מבין הסינגלים של הביץ' בויז מזה שנים. 
בשנת 1975, שכרה משפחתו של בריאן את שירותיו של המטפל השנוי במחלוקת יוג'ין לאנדי, בניסיון לעזור לבריאן ובכך גם לסייע ללהקתו. בריאן לא נותר זמן רב תחת השגחתו של לאנדי אך במשך פרק זמן קצר זה, עלה בידי לאנדי לסייע לבריאן להגיע לתפיסת עולם יותר חברתית ויצירתית. אלבומים חדשים הוקלטו ובפעם הראשונה מאז שנת 1964, החל בריאן להופיע באופן תדיר מול קהל יחד עם הלהקה. בריאן היה חזק דיו על מנת להופיע בביצוע יחיד בתוכנית "Saturday Night Live" בנובמבר 1976. המצב המשיך מספר שנים, אולם עד 1982, מצבו הנפשי התדרדר. הוא נטל מנות גדולות של קוקאין, שקל מעל 130 ק"ג, והיה בסכנת חיים.
יוג'ין לאנדי נקרא שוב אל הדגל, ואכף על בריאן תוכנית הבראה קיצונית יותר. התוכנית כללה את פיטוריו מלהקת נערי החוף, בידודו ממשפחתו בהוואי ואכיפת דיאטה ומשטר בריאותי נוקשים. כל האלמנטים שבתוכנית, בתוספת סדרות ייעוץ ארוכות, החלו להחזיר את בריאן אל המציאות. הוא הוריד במשקל, היה שמח ויצירתי יותר, בריא יותר ושיתף פעולה טוב יותר. החלמתו של בריאן נמשכה ובשנת 1985 הוא הצטרף אל הלהקה במופע Live Aid מול קהל וכן הקליט אלבום חדש בשיתוף הלהקה.
בעבר נטען שבריאן סבל מסכיזופרניה או מהפרעה ביפולרית. הטיפול של ד"ר לאנדי לא היה מוכר כנגד אף אחת ממחלות אלו. לאנדי אילץ את וילסון ליטול מנות גדולות של תרופות פסיכו-אקטיביות העשויות ליצור נזק נוירולוגי בטווח הארוך. כאשר לאנדי פוטר שוב הופסקה נטילת תרופות אלה. שנים לאחר מכן, במהלך נישואיו השניים, הוא אובחן כסובל מהפרעה ביפולרית אשר גרמה לו לשמוע קולות דמיוניים.

קריירת יחיד

וילסון פצח בקריירת יחיד בשנת 1988 אך נחל הצלחה מועטה בלבד. ייתכן שמאמציו בהיבט זה הושפעו רבות מטיפולו של לאנדי. בשל השליטה של לאנדי על חייו, הפסיק וילסון לעבוד עם נערי החוף באופן עקבי לאחר הוצאת אלבום הלהקה בשנת 1985.
בריאן הוציא אלבום סולו על שמו בשנת 1988 וכן את סיפורו "Wouldn't it be nice - הסיפור האישי שלי" שבו הוא מספר לראשונה אודות יחסיו הסבוכים עם אביו המתעלל מורי וילסון ואודות שנותיו שאבדו בשל מחלתו הנפשית. כיום מובן שעל אף שהספר התבסס על ראיונות עם בריאן ואנשים נוספים, לאנדי היה האחראי הראשי לספר יחד עם כתב המגזין People טוד גולד. הספר מתאר את לאנדי במונחים משיחיים. בתביעה שהוגשה לגבי הספר, העיד וילסון בבית משפט שהוא אפילו לא קרא את הנוסח הסופי שלו. הוצאת הספר הופסקה מספר שנים לאחר מכן. בספר נעשה גם שימוש בספרים אחרים שכתבו חברי נערי החוף ללא אזכור המקורות. 
השימוש הלא חוקי שעשה לאנדי בסמים בעת טיפולו בבריאן וכן מעורבותו הגוברת בעסקיו הכלכליים של בריאן הופסקו חוקית על ידי אחיו של וילסון קארל וילסון. בריאן נשא לאישה את מלינדה לדבטר בשנת 1995 לאחר מערכת יחסים ארוכת שנים עם סטפני מרקס. הזוג אמץ שתי בנות, דאריה ודלאני, ובשנת 2004, בן בשם דילן. שתי הבנות, קרני וילסון וונדי וילסון, שנולדו לו מנישואיו הראשונים למרילין רובל, המשיכו לקריירה מוזיקלית מצליחה משלהם בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 כחלק מחברי להקת וילסון פיליפס.
בשנת 1995 הוציא וילסון שני אלבומים כמעט בו זמנית. הראשון היה פסקול לסרט דוקומנטרי של דון ואס "I Just Wasn't Made for These Times". הפסקול הכיל גרסאות מוקלטות מחדש לשירים מהרפרטואר של נערי החוף וקריירת הסולו שלו יחד עם הקלטת הדגמה איכותית משנת 1976. האלבום השני "Orange Crate Art" הוא אלבום שבו וילסון הוא הסולן והשירים הופקו ונכתבו על ידי ואן דייק פארקס.
האלבום האחרון שיצא לו כחלק מהלהקה היה אלבום משנת 1996 בשם "Stars and Stripes Vol. 1". האלבום מכיל שירים פרי שיתוף פעולה עם יוצרי מוזיקת קאנטרי. לאחר החלמה נפשית משמעותית ואיחוי יחסיו עם שתי בנותיו קרני וילסון וונדי וילסון הוציאו השלושה בשנת 1997 אלבום בשם "The Wilsons".
וילסון הוציא אלבום סולו נוסף בשם "Imagination" בשנת 1998. לאחר מכן, הוא החל לנגן מול קהל בפעם הראשונה מזה עשרות שנים וניגן את האלבום פט סאונדס כולו. בשנת 2004 הדהים וילסון את עולם הפופ כשהקליט מחדש את SMiLE, אלבומו האגדי שנגנז בשנת 1967.
ב-22 ביוני 2004 יצא אלבום אולפן חדש בשם "Gettin' in Over My Head". האלבום הציג שיתוף פעולה עם אמנים דוגמת אלטון ג'ון, פול מקרטני, אריק קלפטון ועם אחיו המנוח קארל וילסון. אריק קלפטון ניגן את השיר "City Blues". האלבום הכיל כמעט רק הקלטות מחדש של חומר גנוז ולא צבר פופולריות רבה.
בסיום אותו עשור, ב-2010, שחרר וילסון את Brian Wilson Reimagines Gershwin ובו הוא מציג את פרשנותו דרך העיבודים לשיריו של המלחין ג'ורג' גרשווין.
ב-2011 וילסון הכניס לשוק את עולם המוזיקה כולו, כשהסכים לשחרר את ההקלטות של Smile, בניגוד מוחלט לאמירותיו עד אז, בהן הצהיר שלא יסכים לשחרר את האלבום אף פעם. The Smile Sessions הכילו את ההקלטות המקוריות לאלבום שהעבודה עליו מעולם לא הסתיימה. האלבום קיבל את אהדת הקהל והמבקרים, ואף זכה לפרס הגראמי.
בשנת 2014 יצא לאקרנים סרט המספר את סיפור חייו של וילסון, "אהבה וחסד", כשאת וילסון הצעיר מגלם השחקן פול דאנו ובתפקיד וילסון הבוגר ג'ון קיוזאק.
ב-8 ביוני 2016 הופיע וילסון באמפיפארק רעננה, לרגל סיבוב לציון 50 שנה ל-Pet Sounds. וילסון שב והופיע בישראל ב-7 באוגוסט 2018, הפעם בהיכל התרבות בתל אביב.