עקרות הלכתית

עקרות הלכתית (או עקרות דתית) הוא כינוי למצב שבו אישה יהודיה בריאה ופוריה בעלת מחזור קצר או דימום ארוך אינה יכולה להרות בשל קיום הלכות נידה, שכוללות החמרה על הציווי במקרא, של 7 ימים לפרישות מקיום יחסי מין לאחר תום הווסת, ולמנהג האשכנזים גם מינימום של 5-4 ימים לוסת עצמו. כיום קיימים פתרונות הלכתיים ואמצעים רפואיים עבור בעיית העקרות ההלכתית.

רקע פיזיולוגי

אורכו של מחזור וסת של אישה נע בין 21 ימים ל-39 ימים. המחזור נחשב סדיר כאשר התנודות הן בין 25 ל-35 ימים. אורך מחזור וסת ממוצע של אישה הוא 28 ימים, אך ישנן נשים שמחזורן באופן קבוע קצר מן הממוצע, עד 21 יום. הטבילה חלה 7 ימים לאחר תום הווסת, והביוץ חל 14 יום לפני הווסת הבאה. כאשר המחזור קצר מ-24 יום, חלון הפוריות של האישה יסתיים לפני הטבילה. כתוצאה מכך, אישה השומרת על דיני טהרת המשפחה לא תוכל להרות. אף אצל אישה שאורך מחזוריה רגילים ייתכן מצב שבו חלק ממחזוריה יהיו קצרים, ואז יגרם ריחוק בהריונותיה.
האיורים להלן מדגימים שני מצבים: באיור הראשון אורך מחזור ואורך וסת ממוצעים שבהם אין עקרות הלכתית ובאיור השני והשלישי חלון הפוריות מסתיים לפני הטבילה, כך שיש עקרות הלכתית.
אורך מחזור ממוצע - (28 ימים) ואורך ווסת ממוצע (5 ימים): הביוץ יחול ביום-יומיים שלאחר הטבילה.
אורך מחזור קצר (21 ימים) ואורך ווסת ממוצע (5 ימים): - הביוץ יחול בימי הליבון.
אורך מחזור מעט קצר מהרגיל (26 ימים) ואורך ווסת ארוך (7 ימים): - הביוץ יחול בימי הליבון.

פתרונות

הבעיה הרפואית הנובעת מהעיקרון ההלכתי פורסמה בשנת 1970, במאמר מאת פרופ' ר. טואף.
בשל המקור ההלכתי של בעיית עקרות זו, הוצעו לה גם פתרונות רפואיים וגם פתרונות הלכתיים.

דעות בציבור הדתי בישראל

הגינקולוג ד"ר דניאל רוזנק טוען שעקרות הלכתית פוגעת בכ-2%-3% מהנשים באופן קבוע ומהווה עד כרבע מסך מקרי העקרות בציבור הדתי לדבריו תקנה זו פוגעת בצורך בילדים ובמצוות פרו ורבו שהיא מהתורה, גורמת לדחיית ההולדה אצל זוגות צעירים ולסבל רב לנשים הזקוקות לפתרונות רפואיים. הוא מעלה גם בעיות נוספות הנגרמות בשל הבדיקות הרבות שהאישה צריכה לבצע במשך ימי הליבון. לדבריו מדובר ב'חומרא' שהונהגה כחלק מהשפעת החורבן וממגמת הפרישות הכללית שהייתה רווחת אז, וטוען כי קיום חומרא זו עלולה לגרום לאיסורי תורה (ניאוף, נידה, זרע לבטלה) ולבעיות בשלום הבית. 
את האפשרות של צריכת הורמונים שולל ד"ר רוזנק מכל וכל, בשל הנזקים הרפואיים הפוטנציאליים. לטענתו, לשם דחיית ביוץ יש צורך לתת אסטרוגן בכמות יומית הגבוהה פי 6 מהמקובל לטיפול יומי בגיל המעבר אצל נשים, דבר שעלולות להיות לו השלכות בתחומי בריאות רבים כגון סרטן השד, סרטן הרחם והיווצרות קרישי דם.  
לעומתו, ד"ר חנה קטןגינקולוגית שעוסקת בתחום, חולקת על חלק ממסקנותיו של רוזנק, וסבורה כי נטילת הורמונים איננה מסוכנת כפי שציין רוזנק, והוכחה לכך היא, שבמהלך הריון רגיל רמת האסטרוגן בגוף גבוהה "פי אלף ויותר". לטענה לגבי עליה בסיכון ללקות בסרטן, היא טוענת שנשים שמקבלות הורמונים נמצאות במעקב רפואי הדוק, והסיכוי לגילוי מוקדם של הסרטן אף הוא גדול יותר. בנוסף כתבה קטן כי ישנה מודעות גבוהה לבעיה, והאבחון והטיפול פשוטים יחסית, טיפול שאינו כרוך כמעט בתופעות לוואי.
הצעתו ודבריו עוררו התנגדות עזה מצד רבנים רבים. הרב יואל קטן טוען כי אין להציג את הדבר כ'חומרא', אלא מדובר במציאות שנוצרה בעקבות חוסר האיבחון בין ימי 'זיבה' ל'נידה', ולכך מבחינת ההלכה היהודית כל אישה שמדממת היא בספק זבה או נידה. הוא עוד ציין שאת החומרא הזו לא קיבל רבי זירא, אלא בנות ישראל באותה תקופה, שהיו מוכנות להחמיר על עצמן, כדי שספקות לא יכרעו לקולא ללא כל סיבה, וכדי שרמת הטהרה בעם ישראל לא תפגע.
כך גם הרב בני לאו ואשתו נעה, כתבו שדינו של רבי זירא הוא דבר שהתקבל כבר בימי התלמוד, כך שאי אפשר להציגו כ'חומרא' עד כדי כך שנחשב כדוגמה ל"הלכה פסוקה" בתלמוד. הם מציינים שיש בדבריו מגמה של ניסיון לחזרה של דין תורה המקראי, תוך ויתור על כל התהליך עיצוב ההלכה בידי חז"ל ופוסקי הדורות. לדבריהם כשם שאף פוסק לא יעלה על דעתו להתיר אכילת עוף וחלב יחדיו, אף שבדין המקראי הדבר לא נאסר, כך גם אין לוותר על שבעה נקיים. עוד הם טוענים כי "גדולי הרבנים מדריכים את הזוגות לפתרון הנובע מתוך הפער שבין דין תורה לדין דרבנן" באופן רגיש ומתחשב.
הרב מנחם בורשטיין, ראש 'מכון פוע"ה' לפתרון בעיות פוריות על פי הלכה, העיר במאמרו בעיתון "הצופה" שחז"ל היו מודעים לתופעת הביוץ שהרי אמרו: "אין אישה מתעברת אלא סמוך לטבילתה" (נדה לא:). וסביר בעיניו שבאותה תקופה פתרו את הבעיה בדרך של הזרעה נרתיקית. הוא קרא לד"ר רוזנק לעשות מחקר מדעי רציני, לפני שהוא מעלה טענות שהבדיקות שהאישה מחויבת בוקר וערב במשך שבעת ימי הטהרה, גורמות לסיבוכים רפואיים, פיזיולוגים ונפשיים, ולא להבאיש את ההלכה לעיני כל. הוא אף טוען כי "הפוסקים משתדלים במידת הצורך, להקל אף בקולות מפליגות, כשהם יודעים שהדבר לא יגרור היתר גורף לכולם". ובעצם מרמז כי במקרים רבים של עקרות הלכתית הפסיקה ההלכתית האישית לזוג השואל, מאוד מקלה.