קרל סקורצקי

קרל לאון סְקוֹרֶצְקי הוא רופא נפרולוג, פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה בטכניון, ראש מכון רפפורט למחקר במדעי הרפואה ומנהל הפיתוח הרפואי והמחקרי במרכז הרפואי רמב"ם בחיפה. בעבר שימש כמנהל המחלקה לנפרולוגיה במרכז הרפואי רמב"ם. סקורצקי עומד בראש קבוצת מחקר בתחום הגנטיקה המולקולרית העוסקת במגוון תחומי מחקר, החל מגנטיקה של אוכלוסיות ועד לשימוש בתאי גזע בחקר סרטן.
ב-31 ביולי 2018 נבחר סקורצקי לכהן כדיקן הבא של הפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי באוניברסיטת בר-אילן.

קורות חייו

קרל לאון סקורצקי נולד בטורונטו, קנדה, לזוג הורים ניצולי שואה. בשנת 1977 סיים לימודי רפואה בהצטיינות יתרה באוניברסיטת טורונטו. בין השנים 1977‏-1984 השלים את הכשרתו בתוכנית קלינית - מחקרית בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס ובבית החולים בריגהם אנד וימנס בבוסטון, המסונפים לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. בשנת 1984 שב סקורצקי לאוניברסיטת טורונטו, שם הקים תוכנית המשלבת חקר מחלות כליה, ביולוגיה מולקולרית וגנטיקה. לאחר מכן מונה למנהל המחלקה לנפרולוגיה באוניברסיטת טורונטו, ולפרופסור לרפואה, רפואת ילדים וביוכימיה קלינית. כמו כן כיהן כחוקר וראש המחלקה לנפרולוגיה בבית החולים לילדים בטורונטו.
בשנת 1991, ערב מלחמת המפרץ הראשונה, הגיע סקורצקי למכון ויצמן למדע במסגרת תקופת שבתון, לאחריה החליט לעלות יחד עם משפחתו לישראל. בין השנים 1995–2005 היה מנהל המחלקה לנפרולוגיה במרכז הרפואי רמב"ם בחיפה ופרופסור בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון. החל משנת 2000 הוא משמש ראש מכון רפפורט למחקר במדעי הרפואה. בשנת 2005 התמנה למנהל הפיתוח הרפואי והמחקרי במרכז הרפואי רמב"ם. בשנת 2006 היה פרופסור אורח בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת הרווארד.
לאון סקורצקי וזוגתו לינדה נפגשו לראשונה במחנה קיץ ליהודים באונטריו בשנת 1971, ונישאו בשנת 1975. כיום לזוג 5 ילדים ו- 14 נכדים, כולם גרים בישראל.

עבודתו המחקרית

במהלך שנותיו כחוקר פרסם סקורצקי למעלה מ-150 מאמרים בירחונים רפואיים בנושאי מחקריו, וכן פרקים רבים בספרי רפואה.

סקורצקי ועמיתיו מהטכניון זכו לפרסום מיוחד בעקבות מחקריהם בנושא גנטיקה של אוכלוסיות. באחד המחקרים שערכו, ניתחו סקורצקי ושותפיו את הרצף הגנטי של כרומוזומי Y בקרב גברים יהודיים אשר משוערים כצאצאים של משפחות כוהנים (הניתוח נעשה דווקא על כרומוזומי Y שכן הם עוברים בתורשה רק דרך האב - דבר המקל על הניתוח הסטטיסטי). המחקר העלה כי לגברים אלו סימנים גנטיים ייחודים על כרומוזומי ה-Y ("סמן הכוהנים"), ללא קשר לשיוכם העדתי (אשכנזים או ספרדים). תארוך הסמן הגנטי הראה כי מקורו באב קדמון שחי לפני 2,000 או 3,000 שנה. ממצא זה מאשר, לכאורה, את המסורת היהודית לפיה הכוהנים היהודיים הם צאצאיו של אהרן, אחיו של משה. סקורצקי תיאר את תוצאות מחקרו כך:
מממצאי המחקר שנערך במשך מספר שנים עולה כי אצל כהנים מכל העדות: אנגלים, תוניסאים, קנדים, רוסים, תימנים, ועוד - נמצאו בדנ"א סימנים גנטיים משותפים, בשכיחות גבוהה שאין כמותה בשום קבוצת אוכלוסיה אחרת. דווח כי כ-80% מהם נושאים את אותם הסימנים הגנטיים, אשר אצל יהודים שאינם כהנים נמצאים בשכיחות נמוכה בהרבה - כ20%, ואצל אדם ממוצע בהרבה פחות מ-5%! לדעת החוקרים, הימצאות הסימנים הגנטיים האלו בשכיחות כה גבוהה מעידה בוודאות על היות כל הכהנים מכל העדות בני אותה משפחה, צאצאיו של איש אחד שהוא אבי המשפחה הראשון, שחי לפני שבעם היהודי הוגדרו עדות שונות, ספרדים ואשכנזים - דבר שהתרחש במהלך הגלות, לפני כאלף שנה. המעניין מכל הוא שההסימנים המשותפים הללו עוברים רק מאב לבנו ולא מאב לבתו, משום שהגן נמצא רק בכרומוזום הגברי Y שעובר בין הזכרים בלבד. ומכאן שרק צאצאים שהם בנים - בני בנו של אבי המשפחה הראשון - נושאים את הסימנים המיוחדים המעידים על השתייכותם למשפחת הכהנים! ואם לא די בכך, התברר כי מאחר ולפי בדיקות מסוימות בסימנים ניתן לקבוע כמה דורות חלפו מאז שחי אבי המשפחה בעל התבנית המקורית של הסימנים ועד היום - הגיעו אנשי המחקר למסקנה כי בממוצע חלפו כ-106 דורות מאז שחי אבי משפחת הכהנים ועד היום. ההשערה עולה ל-3180–3300 שנה
— ע"פ פרופ' קארל סקורצקי, הובא בספר 'המהפך' "רצף גנטי בכהנים" עמ' 194
במחקר המשך שהתפרסם בשנת 2000 נטען כי מאפיין תורשתי זה שכיח גם בקרב בני קבוצת הלמבה, החיים בדרומה של יבשת אפריקה וטוענים שמוצאם יהודי.בשנת 2003 טענה קבוצתו של פרופ' סקורצקי כי מצאה סמן תורשתי משותף ללויים אשכנזים, אך חוקר אחר חלק על טענה זו בשנת 2006.‏
סקורצקי ביצע מחקרים נוספים בתחום, ביניהם מחקר שערך יחד עם חוקרים נוספים, ופורסם במגזין Nature. במחקר השוו את הגנוטיפ של יהודים מקהילות שונות ברחבי העולם, לגנוטיפים של לא-יהודים מאוכלוסיות שונות של "העולם הישן" (אפריקה, אירופה ואסיה), זאת בשילוב עם נתונים של כרומוזומי Y ורצפי דנ"א מיטוכונדרי שנמצאים במאגרי מידע. ניתוח הנתונים הראה כי מקורותיהם הגנטי של רוב הפרטים השייכים לקהילות היהודיות נמצא במזרח התיכון, דבר המחזק את הטענה כי מקור העם היהודי במזרח התיכון.
מחקריו של סקורצקי ושותפיו הניבו ממצאים נוספים, ביניהם כי לכמעט מחצית מהיהודים האשכנזים יש שורשים גנטיים המגיעים לקבוצה קטנה של ארבע נשים אשר חיו לפני כ-2,000 שנה. ממצא אחר הוא כי הגיוון הגנטי בקרב אוכלוסיות הדרוזים בצפון הארץ ובארצות השכנות רחב מאוד, דבר המאשר את המסורת הדרוזית לפיה מוצאה של העדה משורשים רבים.
במחקר אחר שערך ופורסם במגזין Stem Cell, גידלו סקורצקי ושותפיו תאים סרטניים בתוך רקמה אנושית שהתפתחה בעכבר כתוצאה מהתמיינות של תאי גזע עובריים מאדם. באמצעות מודל זה, הם הראו כי תאים סרטניים גדלים ומתרבים טוב יותר בסמיכות לתאים אנושיים מאשר ברקמת עכבר או בצלחות גידול בתנאי מעבדה. כמו כן, הם הצליחו לבודד שש תת- אוכלוסיות שונות מתוך הגידול, דבר המעיד על הגיוון הרב של סוגי התאים הסרטניים בגידול יחיד, כבר ברמת תאי הגזע הסרטניים שמפתחים את הגידול הממאיר. המודל החדשני אותו יצרו עשוי להקל על פיתוח טיפולים אנטי-סרטניים שיוכלו להשמיד את תאי הגידול הממאיר, ובפרט את תאי הגזע הסרטניים שבגידול - שהם אלו שעמידים יותר לטיפולים אנטי-סרטניים ומסוגלים לשכפל את עצמם וליצור את הגידול מחדש.
לאחרונה הצליחו סקורצקי ועמיתיו ברמב"ם למצוא גן, שזוהה כגורם עיקרי לשיעור הגבוה של חולי אי- ספיקת כליות ומחלות קרדיווסקולריות בקרב אנשים ממוצא אפריקאי. גן זה, APOL1, עוזר להתגוננות מפני מחלת השינה בקרב אוכלוסיות אפריקאיות.
חלק מתגליותיו של סקורצקי יצרו עניין רב בציבור ובתקשורת, וסוקרו, בין היתר, בתוכנית "60 דקות" ובנשיונל ג'אוגראפיק.