google/wiki40b huggingface dataset:
פרנק טאוורס

פרנק וינצ'סטר טאוורס (באנגלית: Frank Winchester Towers; ‏13 ביוני 1917 - 4 ביולי 2016) היה קצין בצבא ארצות הברית, שאירגן את מבצע הצלתם של 2,500 יהודים שנכלאו בקרון רכבת שיועד להשמדה במחנה הריכוז טרזיינשטט, באפריל 1945 ("רכבת המוות").

קורות חייו

טאוורס נולד בבוסטון, וכשהיה ילד עבר עם משפחתו לוורמונט. לאחר סיום לימודיו, החל לעסוק כשמאי ביטוח.
בשנת 1940, גויס תחילה למשמר הלאומי ובהמשך המלחמה עבר לדיוויזיה ה-30 של חיל הרגלים האמריקאי , שם שירת כקצין קישור. במסגרת תפקידו זה נטל חלק במבצעים שונים, בהם הפלישה לנורמנדי בשנת 1944 ובהמשך בקרב על הבליטה.

שחרור היהודים מ"רכבת המוות"

ב-6 באפריל 1945, מספר ימים לפני שחרור מחנה הריכוז ברגן-בלזן, נצטוו כ-2,500 אסירים יהודים להתכונן לעזיבת המחנה. למחרת, יצאו האסירים דרך שערי המחנה והחלו לצעוד כ-10 ק"מ לתחנת הרכבת הסמוכה בעיר צלה  (Celle), שם נצטוו לעלות על רכבת שתיקח אותם למחנה הריכוז טרזיינשטט. אנשי האס אס שאבטחו את הרכבת, קיבלו פקודה לפיה במידה ולא יצליחו להגיע ליעד, עליהם להשמיד את הרכבת ולהטביע את נוסעיה בנהר אלבה.
ב-13 באפריל 1945, לאחר שישה ימי נסיעה עצרה הרכבת ליד הכפר פרסלבן  (Farsleben) שבגרמניה, כשברקע נשמעים הדי תותחים. במהלך מבצע של גדוד הטנקים 743, השייך לדיוויזיית חיל הרגלים ה-30, הצליחו האסירים להימלט מהרכבת. טאוורס, במסגרת תפקידו כקצין קישור, פיקד על החלק הלוגיסטי של מבצע ההצלה, במסגרתו גייס אמבולנסים, ג'יפים ומשאיות, ודאג להעביר את האסירים המשוחררים לעיירה הילרסלבן, שם שכן מחנה של חיל האוויר הגרמני. בעיירה הזו הקימו החיילים האמריקאים בית חולים לטיפול ביהודים ששחררו, כשאת הציוד הרפואי והמזון החרימו האמריקאים ממחסנים גרמנים סמוכים.
טאוורס אף השתתף בשיחרור עובדי כפייה יהודים ממחנה "פולטה" בעיר מגדבורג, מחנה-משנה של מחנה הריכוז בוכנוואלד, בו פעל מפעל תחמושת.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה, חתם טאוורס קבע, והמשיך לשרת בתפקידים שונים בגרמניה עד שהשתחרר בשנת 1950, בדרגת מייג'ור. על פעולותיו השונות במסגרת השירות ועל אומץ ליבו, זכה בפרסים ואותות הוקרה רבים. לאחר שחרורו מהצבא, ניהל חנות מכולת מקומית במשך מספר שנים ואחר כך עבד באוניברסיטת פלורידה, בתפקיד אדמיניסטרטיבי, עד שפרש לגמלאות בשנת 1979.
טאוורס פעל רבות לתיעוד והנצחת קורות מלחמת העולם השנייה ואף עמד, בין היתר, בראש עמותת ותיקי הדיוויזיה ה-30 והקים את ארגון "פרחי הזיכרון", שחבריו מאמצים קברים של חיילים אמריקאים בצרפת. כמו כן, הרצה רבות ברחבי העולם על סיפור הצלת היהודים מהרכבת.
בשנת 2011, הוזמן טאוורס לישראל ונפגש עם 55 מתוך 700 הילדים שהיו על הרכבת שהציל. את המפגש אירגנה ורדה וייסקופף, שחקרה את הנושא ופירסמה בכתב העת "הרפואה" מאמר מקיף על הצלת הרכבת ובית החולים שהקימו החיילים האמריקאים כדי לטפל בניצולים.
טאוורס נפטר ב-4 ביולי 2016 בביתו בברוקר  שבפלורידה. הותיר אחריו את אשתו מרי, שלוש בנות, בן, נכדים ונינים.
רומאריק אטו

קריירה

אטו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת לאופרדס מליגת העל הקונגולזית. בינואר 2014 חתם בבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית. ב-3 בפברואר 2014 ערך אטו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד הפועל ירושלים. ב-30 באוקטובר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-2 נגד מכבי אחי נצרת.
בקיץ 2016 חתם אטו בדילה גורי מליגת העל הגאורגית בה שיחק שנה אחת. ב-25 ביוני 2017 חזר אטו לקדנציה שנייה בבית"ר תל אביב רמלה. 
ב-26 ביוני 2019 אטו חתם בסקציה נס ציונה.

קריירה בינלאומית

ב-8 באוקטובר 2017 ערך אטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה של קונגו בהפסד 2-1 למצרים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
ואילון פרנסיס

קריירה

פרנסיס שיחק בנוער של דפורטיבו סאפריסה אך החל לשחק בבוגרים בקבוצת ברוחס. לאחר תקופה קצרה הוא עבר ללימון וב-2012 עבר לשחק בארדיאנו. ב-2014 חתם בקבוצת קולומבוס קרו מה-MLS.
פרנסיס זומן לראשונה לנבחרת קוסטה ריקה ב-2013.
עמוס עזאני

ביוגרפיה

עזאני נולד בירושלים. לאחר שיחרורו מצה"ל סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב וחזר לשירות קבע בצבא כקצין בחיל המודיעין, את שירותו סיים בדרגת סרן.
ב-1975 הצטרף לשורות משטרת ישראל במסגרת תוכנית גיוס רב שכבתי להכנסת קציני צה"ל ואקדמאים למשטרה. ב-1978 מונה לראש מחלק ההערכה הראשון של הארגון, שנוסד יחד עם הקמת היחידה המרכזית של מחוז תל אביב. בהמשך שירת כראש אגף חקירות במרחב דן, סגן מפקד המרחב, מפקד מחלק בילוש ומודיעין במרחב ירקון וראש מפלג מודיעין בימ"ר תל אביב.
ב-1983 זכה לעיטור השירות של המשטרה על תרומתו לארגון וההפעלה של המודיעין במחוז תל אביב. בין השאר היה שותף בלכידת העבריינים הרצל אביטן ויעקב שמש, ופענוח רציחתם של שולמית שלי ומישל נחמיאס על ידי שרה ושמעיה אנג'ל. ב-1985 מונה למפקד היחידה המרכזית של מחוז תל אביב, וב-1989 קיבל את הפיקוד על מרחב איילון. באמצע 1990 נקבע שהוא ימונה למפקד היחידה הארצית לחקירות הונאה, אולם בסופו של דבר הוא מונה בדצמבר 1990 לסגן מפקד מחוז תל אביב.
ב-1993 עבר למטה הארצי של המשטרה והתמנה לסגן ראש אגף חקירות, קודם לדרגת ניצב ובדצמבר 1994 מונה למפקד המחוז הצפוני של המשטרה, תפקיד בו כיהן עד סוף 1996.
ב-1997 התמנה לנציב שירות בתי הסוהר. תקופתו בשירות התאפיינה בשינויים ארגונים מקיפים ולראשונה קביעת מטרות ומדיניות של השב"ס לטווח הארוך. הארגון נפתח לתקשורת והועברו קורסים למסבירים. בנוסף הוטמע בארגון קוד אתי, הוקם ענף לשירותי פסיכולוגיה ונבנה מרכז לבריאות נפש האסיר. האירוע הפלילי הבולט בתקופתו של עזאני, היה רציחתו של תת-גונדר ד"ר יעקב זיגלבוים. זיגלבוים כיהן כקצין הרפואה הראשי של השב"ס והיה ראש מנהל טיפול ושיקום האסיר, בעת שמטען נפץ שהוטמן במכוניתו התפוצץ והרגו.
לאחר פרישתו מהשב"ס פנה עזאני לפוליטיקה המקומית, הוא התמודד ב-2003 על ראשות מועצת אבן יהודה וזכה בבחירות ברוב גדול. ב-2008 נבחר לכהונה שנייה לאחר ניצחון על יריבו בסיבוב השני.
אלדד ומידד

אֶלְדָּד וּמֵידָד, שתי דמויות מקראיות המוזכרות בפרשת בהעלותך שבספר במדבר בתורה (ספר במדבר, פרק י"א, פסוק כ"ו-כ"ט). 
השניים התנבאו באופן עצמאי במחנה. תגובת משה אשר לא כעס על התנבאות שלא ברשותו מסמלת את גדלותו של המנהיג ואת ההבנה והשאיפה שרוח ה' ראוי לה שתשרה על כל העם.

סוף דבר

לאחר סיפור זה, ה' מספק שלווים למאכל לבני ישראל כפי שהבטיח, ואת המתאווים המית באותו מקום, על כן נקרא המקום קִבְרוֹת הַתַּאֲוָה.

הסנהדרין הראשונה

עקב חטא המתאווים הוקמה הסנהדרין (מועצת הזקנים) הראשונה על ידי משה.
על-פי המסורת הרבנית היו הזקנים תלמידי חכמים.
כל שבט משנים עשר השבטים שלח שישה נציגים לסנהדרין, בסך הכול 72. 
(לפי המדרש המינוי נעשה בהגרלה בקלפי, וחכמים חלוקים אם הועלו בהגרלה או השתתפו בה בכלל)
הדבר עמד בסתירה לדרישת ה' שבסנהדרין יהיו 70 חברים ולא 72, ולכן נאלצו להגריל מי יישארו בסנהדרין ומי השניים שיצאו. 
אלדד ומידד היו שניים מבין אלו שנבחרו בגורל להיות חברים בסנהדרין, אולם מחמת ענוותנותם הם חשבו שהם השניים שאינם ראויים לתפקיד, ופרשו. (בבלי, סנהדרין יז א)

מהות נבואתם

פשר נבואתם לא מוזכר במקרא. 
לפי המדרש הם התנבאו שמשה רבנו ימות לפני הכניסה לארץ ישראל, ויהושע בן נון הוא שיכניס את עם ישראל לארץ ישראל. 
או על הופעתו של השלו או על העתיד הרחוק:
"ומה נבואה נתנבאו? אמרו: משה מת, יהושע מכניס את ישראל לארץ. 
אבא חנין אומר משום רבי אליעזר: על עסקי שליו הן מתנבאים, עלי שליו, עלי שליו! 
רב נחמן אמר: על עסקי גוג ומגוג היו מתנבאין …"
(בבלי, סנהדרין יז א)
יחסי אלבניה–מונטנגרו

היסטוריה

אלבניה הכריזה על עצמאותה בשנת 1912 במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, שבה לחמו ממלכת סרביה, ממלכת מונטנגרו, ממלכת בולגריה וממלכת יוון נגד האימפריה העות'מאנית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה כבשה מונטגרו את העיר שקודרה האלבנית, בשל חששה מאלבניה שאהדה את האימפריה האוסטרו-הונגרית. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה מונטנגרו על ידי הצבא המלכותי האיטלקי, וחלקים ממנה סופחו לאלבניה, שהייתה מדינת חסות איטלקית משנת 1939.
הרפובליקה של אלבניה הכירה רשמית במונטנגרו ב-12 ביולי 2006, והיחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-1 באוגוסט 2006.

נציגויות דיפלומטיות

אלבניה מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה בלבד. מאידך, מונטנגרו מחזיקה באלבניה שגרירות בטירנה בלבד.
גאורג ביכנר

גאורג ביכנר (בגרמנית: Georg Büchner‏; 17 באוקטובר 1813 גודלאו, הסה – 19 בפברואר 1837, ציריך) היה סופר ומחזאי גרמני מן הזרם של טרום מהפכת 1848 (Vormärz).

חייו

ביכנר נולד ב-17 באוקטובר 1813 בגודלאו (Goddelau) כבנו של הרופא ארנסט קרל ביכנר ואשתו לואיזה קרולינה ביכנר. הוא היה הראשון מבין חמשת ילדי הזוג, שכולם ראו ברכה בעמלם, ובהם פוליטיקאי, סופרת ומשפטנית, פילוסוף וחוקר ספרות.
בשנת 1816 עקרה המשפחה לעיר דרמשטט, שם קיבל אב המשפחה את תפקיד הרופא המחוזי. בשנת 1821 התחיל ביכנר לקבל שיעורים מאִמו. היא לימדה אותו קריאה וכתיבה, חשבון, מקרא וכן מגוון גדול של שירי עם, להם נודעה מאוחר יותר השפעה גדולה על יצירתו.
בשנת 1825 החל ללמוד בגימנסיה שבעירו דרמשטט. לבו לא יצא אל השפות הקלאסיות שהיו אז חלק מרכזי בתוכנית הלימודים, והוא העדיף תחתן את המדעים המדויקים, שזכו לייצוג מועט. במהלך לימודיו בגימנסיה לא התבלט בכישוריו.
ביום 9 בנובמבר 1831 נרשם ביכנר לפקולטה לרפואה באוניברסיטת שטרסבורג. שם התגורר בביתו של הכומר האוונגלי יוהאן יעקב ייגלה (Jaegelé), והתוודע לבתו וילהלמינה. בעיר זו השתתף לראשונה בהפגנה פוליטית נגד דיכוי הפולנים. מכתביו להוריו מעידים על התפתחות מודעותו הפוליטית, שבאה לידי ביטוי גם בהפגנות נוספות. כך למשל נשא נאום על המצב הפוליטי בגרמניה לפני אגודת הסטודנטים.
בשנת 1833 התארס בחשאי לוילהלמינה ייגלה.
בחודש נובמבר 1833 עבר לאוניברסיטת גיסן (Gießen) שבמדינת הסה. כאן חווה מיד ראשונה את שרירות הלב והאלימות של השלטון. שוב לא יכול היה להבליג עוד על האירועים ממרחק, וייסד עם חברו פרידריך לודוויג ויידיג (Weidig) את "החברה לזכויות האדם".
בחודש יולי 1834 החלו יחדיו בהפצתו של העלון Der Hessische Landbote, שקרא לאוכלוסיית הסה למרד בתגובה לדיכויהּ. באוגוסט נעצר אחד ממפיצי העלון. בחודש ינואר נחקר ביכנר בידי שופטים-חוקרים בעיר אופנבך על נהר מיין. בשל הפצת העלון הוצא כנגד ביכנר צו מעצר.
בחודשים ינואר-פברואר 1835 חיבר ביכנר במהלך חמישה שבועות את המחזה מות דנטון, ושלח אותו למוציא לאור קרל גוצקוב (Gutzkow) בבקשה לפרסמו במהרה, שכן היה דרוש לו כסף כדי להימלט מהסה. עוד לפני קבלת התשובה, נמלט לשטרסבורג. המחזה פורסם בסוף חודש יולי, ובאותו הקיץ הספיק ביכנר לתרגם שני מחזות מאת ויקטור הוגו: "לוקרציה בורג'ה" ו"מריה טודור". בסתיו של אותה השנה עמל על הנובלה לנץ.
בחורף 1835 פנה שוב אל המדע. הוא חקר את מערכת העצבים של הדגים ונשא מספר הרצאות בנושא ב"חברה למדעי הטבע" בשטרסבורג. באביב של 1836 חיבר את הקומדיה לאונס ולנה (Leonce und Lena), שביקש לשלוח לתחרות של הוצאת Cotta הנודעת, אך החמיץ את המועד.
בשל מחקריו על מערכת העצבים של הדגים קיבל ביכנר תואר דוקטור מאת אוניברסיטת ציריך, והוא עבר להתגורר בעיר בחודש אוקטובר 1836, ונתן מספר הרצאות ראשונות על עצבי הגולגולת. בחורף 1836 כתב ביכנר את המחזה וויצק, אך המחזה נותר פרגמנט (ספרות) (לא שלם). לא ידוע אם אמנם עבד ביכנר גם על מחזה נוסף אודות הסופר האיטלקי פייטרו ארטינו, שכתב ידו אבד.
בחודש פברואר 1837 לקה ביכנר בטיפוס חמור, ומת ממנו ב-19 בפברואר והוא בן 23 בלבד. הוא נקבר בבית הקברות קראוטגארטן (Krautgarten) בציריך.
בשנת 1875 חוסל בית הקברות, אולם קברו ומצבתו הועברו ל"גבעת גרמניה" (Germaniahügel) השוכנת בשכונה סמוכה.
מנה (להקה)

היסטוריה

הלהקה הוקמה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, והחלה להופיע ברחובות ובברים של גוודלחרה במקסיקו. בשנת 1980, החלה הלהקה להופיע בשם "Sombrero Verde" ("כובע ירוק"), ביצעה גרסאות כיסוי לשירים
באנגלית וכן עסקה בכתיבת שירים חדשים בספרדית. לאחר שנה, הלהקה חתמה על חוזה ההקלטות הראשון שלה והקליטה את אלבומה הראשון "Sombrero Verde". ב-1983 יצא האלבום השני "A Ritmo de Rock". שני האלבומים לא הצליחו.
הלהקה שינתה את שמה ל"מנה" (המן התנ"כי בספרדית) ב-1987 והוציאה עוד שני אלבומים ומספר להיטים לפני פריצתה הגדולה במדינות דרום אמריקה עם האלבום "?Dónde Jugarán los Niños¿" (איפה ישחקו הילדים?) בשנת 1992, ואלבום הופעה חיה שיצא אחריו.
שני אלבומים נוספים, "Cuando Los Ángeles Lloran" (כשהמלאכים בוכים), ו-"Sueños Líquidos" (חלומות נוזליים) הביאו להכרה ולהצלחה מסחרית במדינות רבות, כולל ספרד וארצות הברית. בשנת 1999 הקליטה הלהקה הופעת "אנפלאגד" עבור MTV וב
-2000 התארחה באלבומו של קרלוס סנטנה "Supernatural".
בשלב זה כבר נחשבה הלהקה למצליחה ביותר בסוגה - רוק ספרדי, והמשיכה להוציא אלבומים נוספים תוך כדי שיתופי פעולה ושינויי הרכב הנגנים בלהקה.
סגנון הלהקה, רוק ספרדי, הוא אמנם תת-סוג של רוק, אך כמתבקש ממוזיקה שמקורה לטיני, יש בו אלמנטים רומנטיים ורכים יותר. בהשוואה למוזיקה הפופולרית במדינות דרום אמריקה, מנה מייצגים רוק קשוח, אך לאוזניים אמריקאיות ואירופאיות זהו רוק-פופ משויף. לקהל ישראלי מנה הגיעה דרך טיילים במדינות דרום אמריקה שאימצו אותה בחיבה, ומאוחר יותר נחשף אליה מעט הקהל הישראלי כשהפכה פופולרית גם בארצות הברית.
חברי הלהקה כיום הם פרננדו אולברה (Fernando Olvera), חואן קאירוס (Juan Calleros), אלחנדרו גונסאלס (Alejandro González) וסרחיו ואין (Sergio Vallín).
ב-12.07.2012 הופיעה הלהקה לראשונה בישראל בהיכל נוקיה בתל אביב, במסגרת סיבוב הופעות העולמי Drama y luz World tour.
בשנת 2015, הוציאה הלהקה את השיר "Mi Verdad", ביחד עם הזמרת הקולומביאנית, שאקירה. השיר נכלל באלבומם התשיעי Cama Incendiada, ונבחר להיות שיר הנושא המרכזי של הטלנובלה המקסיקנית "Sueño de amor".
פרדיננד שצ'ביל

פרדיננד שצ'ביל (באנגלית: Ferdinand Schevill;‏ 12 בנובמבר 1868, סינסינטי, אוהיו - 10 בדצמבר 1954, טוסון, אריזונה) היה היסטוריון אמריקאי. 
ב-1889 סיים שצ'ביל לימודי תואר ראשון באוניברסיטת ייל וב-1892 השלים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת פרייבורג בגרמניה. הוא כיהן כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת שיקגו בשנים 1892–1924 ובשנים 1930–1937, ונחשב למומחה בהיסטוריה של מערב אירופה החל מראשית הרנסאנס וכלה בעת החדשה. התמחותו העיקרית הייתה בהיסטוריה של פרוסיה, ערי המדינה באיטליה, האימפריה העות'מאנית ומדינות הבלקן.
ב-1924 פרש שצ'ביל מהוראה פעילה כדי להתמסר לכתיבה, אך כעבור שש שנים חזר ללמד עד לפרישתו לגמלאות. גם לאחר פרישתו הוסיף שצ'ביל לחקור, לכתוב ולהרצות מעת לעת. ב-1948, בשנתו השמונים, נסע ביחד עם קבוצת פרופסורים מאוניברסיטת שיקגו למסע הרצאות בעיר פרנקפורט.
שצ'ביל התמחה גם בכתיבת היסטוריוגרפיה וביוגרפיות, ובהן ביוגרפיה שכתב ב-1917 על גיסו, הפסל קרל ביטר.

ספריו

שצ'ביל חיבר מאמרים, מחקרים וספרים שונים. מספריו:
History of modern Europe, C.scribner's son, New York, 1898
A political history of modern Europe from the reformation to the present day, C. Scribner's sons, New York, 1907
Siena, the story of a medieval commune, Chapman and Hall, London, 1909
The Rise and Progress of Democracy, Zalaz Corporation, New York, 1915
The making of modern Germany, A.C McClurg, Chicago, 1916
History of the Balkans: From the Earliest Times to the Present Day, Harcourt Brace and Company, New York, 1922
The first century of Italian humanism, F.S. Crofts & Co, New York, 1928
History of Florence, F. Ungar Pub. Co, New York, 1936
History of Florence, from the founding of the city through the Renaissance, F. Ungar, New York, 1936
A history of Europe, Harcourt, Brace and company, New York, 1938
The Great Elector, University of Chicago Press, Chicago, 1947
The Medici, Harper and Brothers, New York, 1950
Six historians, University of Chicago Press, Chicago, 1956
האנדרטה לזכר כ"ג יורדי הסירה (תל אביב)

מבנה

הכניסות לגינה הן מרחוב בורלא ומדרך נמיר. בפתח הכניסות שלטי ברזל עליהם כתוב: לזכר כ"ג יורדי הסירה, תש"א, 1941.
במרכז הגינה נמצא לוח שיש עליו מופיעים שמות כ"ג יורדי הסירה ומייג'ור אנטוני פאלמר שסופח אליהם מטעם השלטונות הבריטים. על הלוח חקוק: 
"גל-עד לכ"ג יורדי הסירה, חברי ההגנה חלוצי הימאות העברית הלוחמת, מראשוני הפלמ"ח אשר יצאו בשליחות העם להכות באוייב הנאצי בחופי טריפולי שבלבנון. ביום כ"א באייר תש"א, 18/5/1941, הפליגו לדרכם האחרונה ממנה לא חזרו."
האנדרטה היא מעשה ידיה של הפסלת נחמה אופק (1914-1996), ונחנכה בשנת 1991. האנדרטה מתארת סירה נטרפת בין גלי הים כשחציה שקוע בים. בתוך הגלים נראים ראשים, ידיים, רגלים ונעליים של האנשים הטובעים.
כ"ג יורדי הסירה הונצחו במקומות נוספים בישראל ובראשם בהר הרצל בירושלים. עמוד זיכרון מוצב גם על גדות הירקון בתל אביב, במקום שבו התאמנה הקבוצה לפני יציאתה לפעולה.
טאקה יונסקו

תחילת חייו

טאקה יונסקו נולד בפלוישט למשפחה מהמעמד הבינוני-נמוך בשם דומיטרו גיצה יון. בשנות ילדותו שהה בבוקרשט לשם משפחתו עברה ומאוחר יותר בגיורגיו (Giurgiu). את לימודיו הגבוהים השלים באוניברסיטת סורבון בפריז, כדוקטור למשפטים.
בזמן לימודיו בפריז פגש באשתו לעתיד, בסיה ריצ'רד, סטודנטית אנגליה. הם נהפכו לבני הזוג בברייטון וב-1881 נישאו בנישואים אורתודוקסים בלונדון. בני הזוג התיישבו בבוקרשט אך לעיתים קרובות ביקרו באנגליה את משפחתה של בסיה.
טאקה פתח משרד עורכי דין מצליח והפך לנשיא אגודת עורכי הדין במחוז אילפוב ובבוקרשט.

פוליטיקה

במקור היה טאקה חבר במפלגה הלאומית ליברלית (PNL) ולאחר הבחירות של 1884 שימש כנציג המפלגה בבית התחתון. בבחירות של 1888 נבחר כנציג עצמאי מטעם קראיובה לאחר שעזב את המפלגה, וב-1891 חבר למפלגה השמרנית.
בממשלתו של לסקר קטרג'יו שימש כשר הדתות והחינוך (1891-1895), ופעם נוספת בממשלתו של גאורגה קנטאקוזינו (אפריל 1899-ינואר 1900), וכשר החוץ בשתי ממשלותיו של קנטאקוזינו (ינואר-יולי 1900; 1904-1907).
ב-13 ביוני 1920 מונה כשר החוץ תפקיד בו שירת עד 16 בדצמבר 1921. ב-18 בדצמבר 1921 נבחר כראש ממשלת רומניה, אך כיהן בתפקיד זה חודש בלבד לאחר הצעת אי אמון מצידו של המלך פרדיננד שקיווה להחזיר את אלכסנדרו אוורסקו לשלטון.

אחרי ימיו

במשך ביקורו באיטליה בקיץ 1922 לקה יונסקו במחלת טיפוס הבטן ונפטר בסנטריום ברומא.

יחסו ליהודים

ב- 1914 הבטיח טאקה יונסקו להעניק אמנציפציה ליהודים, שהתבטאה בעיקר בהבטחה למתן אזרחות ליהודים אשר השתתפו במלחמת הבלקן השנייה לצד רומניה, אך צעדים אלה התבטלו עם בחירתו של יון ק. ברטיאנו כראש ממשלה בינואר 1914.
וייטקה (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה וייטקה 18,766 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 88.79% בלארוסים,  8.5% רוסים ו-1.53 אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (60.31%) ורוסית (38.5%).
ג'יימס ביוקנן דיוק

חברת הטבק האמריקאית

אביו של דיוק היה בעליה של חברת טבק בדרהאם שבצפון קרוליינה. ב-1885 השיג דיוק רישיון שימוש במכונה האוטומטית הראשונה לייצור סיגריות וב--1890 כבר שלט ב-40% משוק הסיגריות בארצות הברית. בהמשך רכש דיוק את מתחרותיו הקטנות והפך למונופול בתחום, באמצעות התאגיד שהקים ועמד בראשו, "חברת הטבק האמריקנית".
בראשית המאה ה-20 ניסה דיוק לחדור ולהשתלט גם על השוק בבריטניה. אולם חברות טבק מקומיות התאגדו כנגדו תוך שהן יוצרו תאגיד בשם "אימפריאל" (בשמו המלא: Imperial Tobacco Company of Great Britain and Ireland, Ltd). חברת אימפריאל ניסתה להשתלט על השוק האמריקאי, דבר שהביא לבסוף להסכם קרטליסטי בין חברת הטבק האמריקנית לאימפריאל. לפי ההסכם חברת הטבק האמריקנית תשלוט ללא תחרות מבריטניה בשוק האמריקני, חברת אימפריאל תשלוט ללא תחרות בשוק האימפריה הבריטית וחברה משותפת, בשם "חברת הטבק הבריטית-אמריקנית" (British American Tobacco p.l.c.) תשווק בשווקים מחוץ לארצות הברית ובריטניה. מותגי החברה כוללים את סיגריות דנהיל (Dunhill), קנט, לאקי סטרייק (Lucky Strike) ופול מול (Pall Mall).
לאחר מלחמת ארצות הברית-ספרד השתלטה חברת הטבק האמריקנית על שדות הטבק של קובה.
דיוק וה"טראסט" (קרטל) נתבעו במספר תביעות על חוקי ההגבלים העסקיים שהגיעו עד בית המשפט העליון של ארצות הברית, שאילץ, ב-1906 את חברת הטבק האמריקנית להתפרק לשלוש חברות, מהן שתיים שרכש דיוק שני עשורים קודם לכן: ליגט ומיירס (Liggett & Myers Tobacco Company ידועה כ-L&M), פ. לורילארד (P. Lorillard Company, יצרנית ניופורט וקנט) וחברת הטבק האמריקנית.
ב-1911 נדרש שוב בית המשפט העליון לפירוק המונופול של דיוק בשוק הטבק והסיגריות. חברת הטבק האמריקנית פוצלה שוב לחברות קטנות יותר ורק חברת הטבק הבריטית-אמריקנית נותרה בשליטתו של דיוק.

מפעלי האנרגיה

החל משנת 1892 היו בבעלות משפחת דיוק בדורהם לא רק שדות טבק אלא גם מפעלי טקסטיל. לצורך אספקת חשמל למפעלים אלה החל דיוק רוכש זכיונות לשימוש במים מנהר קטאובה (Catawba River) לייצור חשמל. ב-1904 ייסד את חברת קטאובה פאואר, שלאחר שהתרחבה הייתה לדיוק פאואר ודיוק אנרג'י שמטהּ נקבע בעיר שארלוט. רשת אספקת החשמל של החברה התרחבה עוד בחייו של דיוק לצפון ודרום קרוליינה.

נדבנות ומפעלים נוספים

בחג המולד של 1924 הכריז דיוק על הקמת קרן בסך 40 מיליון דולר לטובת הרחבה ופיתוח טריניטי קולג' בדורהם. בתמורה קרא לאוניברסיטה החדשה על שם אביו - אוניברסיטת דיוק. האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות, המאגד אוניברסיטאות מחקר מובילות. עם מותו הוריש לקרן מחצית מהונו (67 מיליון דולר). בנוסף לאוניברסיטת דיוק מממנת הקרן אוניברסיטאות ומכללות נוספות בצפון קרוליינה (בהן מכללת דוידסון) והקמת כנסיות מתודיסטיות.
מי שירשה את שארית הונו במותו (כ-100 מיליון דולר) הייתה בתו בת ה-12 דוריס. דוריס גדלה בחוות דיוק וכבר מגיל 14 עסקה בטיפוחה. החווה הייתה שטח אדמה ענק (8,000 דונם) של אדמה חקלאית בהילסבורו, ניו ג'רזי, שהוסבה באמצעות מתכננים ממשרדו של מתכנן הנוף פרדריק לו אולמסטד לפארק נופי יוצא דופן, עתיר בנופים מלאכותיים וגנים בוטניים.
גאומטריה סיסטולית

גאומטריה סיסטולית היא ענף בגאומטריה המודרנית, העוסק ב"היקף הסיסטולי" של יריעות ופאונים, ובהקשרים אריתמטיים, טופולוגיים וארגודיים של מושג זה.
ראשיתה של הגאומטריה הסיסטולית בעבודות של צ'ארלס לוונר (Charles Loewner ‏1893-1968), ובין המתמטיקאים הבולטים שעסקו בה מאז אפשר למנות את מיכאיל גרומוב, מרסל ברגר (שטבע את המונח systole), ואחרים.

ההיקף הסיסטולי

ההיקף הסיסטולי של מרחב מטרי קומפקטי X הוא אינווריאנט מטרי, המוגדר בתור האורך הקצר ביותר של מסילה סגורה לא כוויצה ב-X. אם X הוא גרף, ההיקף הזה נקרא (מאז מאמרו של ויליאם טאט William T. Tutte בנושא, 1947), ה"מותן" של הגרף, והוא שווה לאורך המעגל הקצר ביותר. ההיקף הסיסטולי מודד בכמה "זיכרון" יש להצטייד כדי להוכיח שהמרחב אינו פשוט קשר: כל מסלול סגור שאורכו אינו מגיע להיקף הסיסטולי, מוכרח להיות כוויץ.

אי-שוויונות איזוסיסטוליים

שטחו הכולל של משטח בעל היקף סיסטולי נתון אינו יכול להיות קטן מדי, משום שהמשטח חייב להכיל די חומר כדי לתמוך בלולאה סגורה שלא ניתן לקצרה. ב-1949 הוכיח לוונר שבכל מטריקה על הטורוס, השטח S וההיקף הסיסטולי L מקיימים את אי-השוויון האיזוסיסטולי . יתרה מזו, שוויון מתקבל רק עבור המטריקה השטוחה, היינו זו שבה הטורוס מתקבל מקיפול המישור האוקלידי למרחב מנה בצורה , כאשר . ההוכחה מסתמכת על משפט ההצגה הקונפורמית.
לאחר מכן, בשנת ב-1952, הוכיח סטודנט של לוונר בשם P.M. Pu אי-שוויון דומה עבור המישור הפרויקטיבי: כאן ; ושוויון מתקבל עבור המטריקה הרגילה של המרחב (זו שיש לה עקמומיות גאוס קבועה), ורק עבורה.
בדומה לאי-השוויון האיזופרימטרי, כל משפט המשווה שני אינווריאנטים מטריים שונים, מספק מידע חשוב על המבנים האפשריים של המרחב. העובדה שאי-השוויונות האיזוסיסטוליים הידועים הם חדים (כלומר, הקבוע הנתון בהם אופטימלי), מגדילה את חשיבותם אף יותר.
כדי להוכיח אי-שוויונות כאלה, משווים זהות אינטגרלית הקשורה לשטח, מחד, עם האנרגיה הממוצעת של משפחה של לולאות סגורות, מאידך. לפי אי-שוויון קושי-שוורץ, האנרגיה חוסמת את ריבוע האורך, וכך מתקבל קשר בין השטח לריבוע האורך.
את התוצאה הראשונה עבור משטחים בעלי גנוס כללי השיגו Accola ו-Blatter, שחסמו את ריבוע האורך ככפולה של השטח בקבוע, שערכו שאף לאינסוף כשהגנוס גדל. בראשית שנות השמונים הראו Hebda ו-Burago (בנפרד) שאפשר להסתפק בקבוע שערכו אינו תלוי בגנוס. קשה הרבה יותר להראות שהקבוע יורד לאפס כשהגנוס גדל. תוצאה זו נובעת משיטות חדשות שהציג גרומוב ב-1983. הערך המדויק של קבועים אלה (לכל גנוס) אינו ידוע (פרט לשתי הדוגמאות שניתנו לעיל, ולבקבוק קליין), אבל כן ידוע שהקבוע יורד כמו , כאשר g הוא הגנוס.
עבודתו העיקרית של גרומוב בתחום זה היא ההכללה ליריעות מממד גבוה מ-2, והוא הוכיח משפטים איזוסיסטוליים לכל יריעה "עיקרית" (כזו שבה המסילות הלא-כוויצות ממלאות את היריעה בכל הכיוונים), ובפרט למרחבים הפרויקטיביים .
פדניוס דיוסקורידס

חיבורו

דיוסקורידס כתב ספר בן חמישה כרכים ביוונית בשם Περί ὕλης ἰατρικής (על עניינים רפואיים ; בתרגום הלטיני של ספרו: De Materia Medica), שהיה אחד מספרי רפואת הצמחים המשפיעים בעולם, ונותר בשימוש מעשי עד המאה ה-17. שלא כמו סופרים קלאסיים רבים, עבודותיו לא "התגלו מחדש" בתקופת הרנסאנס, כיוון שספרו מעולם לא אבד, והוא הועתק שוב ושוב בעותקים רבים לאורך הדורות, פעמים רבות עם הערות ותוספות.  
ספרו של דיוסקורידס חשוב לא רק להיסטוריה של רפואת הצמחים; הוא נותן מידע רב על עשבי תיבול בהם השתמשו היוונים, הרומאים ותרבויות עתיקות אחרות. הספר כולל גם שמות של הצמחים בשפות תרקיה ודקיה, שבלעדיו היו אובדים. בסך הכל, מוזכרים בספר כ-600 צמחים שונים והוא אולי העדות האתנובוטנית הקדומה ביותר המוכרת כיום, זאת למרות שתיאורי הצמחים מעורפלים במידת מה, וחוקרים בני ימינו לא תמיד מצליחים לזהות באילו צמחים מדובר.
כמה עותקים מאויירים של De Materia Medica שרדו, חלקם מוקדמים מאוד - מן המאות החמישית והשביעית לספירה.
משחותיו של דיוסקורידס מוזכרות בהערת אגב בספר "קנדיד" מאת וולטר.

דיוסקורידס על ארץ יהודה

חיבורו של דיוסקורידס כולל מספר אזכורים לתוצרתה של ארץ יהודה. הוא מספר על שיח הבלסם, "הגדל רק ביהודה בעמק מסוים" (De Materia Medica, I, 19:1); הוא מציין שהשרף של האלה מופק בין היתר גם ביהודה (I, 71:1); הוא מספר ש"האספלט היהודי שונה מהשאר. זה שיש לו ברק בצבע ארגמן וניחוח חזק והוא כבד, הוא יפה; ואילו הסוג השחור והמלוכלך הוא גרוע, מאחר שהוא מהול בתערובת של זפת" (I, 73:1); הוא מציין ש"מיץ הסקמוניה‏  הסורי וזה המופק ביהודה הם הגרועים ביותר" (IV, 170:3); הוא מספר ש"האבן היהודית מופקת ביהודה" מסייעת לסובלים מקשיים במתן שתן ומאבנים בדרכי השתן (V, 137). במקום אחר הוא מזכיר את העיר פטרה ומציין שהיא נמצאת "בקרבת יהודה" (IV, 157:1).