google/wiki40b huggingface dataset:
אלבר סובול

תולדות חייו

נולד באלג'יר וגדל במחוז ארדש בדרום צרפת. לאחר מות אביו ב-1922 חי עם אמו אצל דודתו בעיר נים. את לימודיו סיים בתיכון לואי הגדול בפריז.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויס ליחידת ארטילריה. ב-1940 נפצע ושוחרר. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצרפתית והיה פעיל ברזיסטנס. תחת הנחייתו של ז'ורז' לפבר כתב את הדיסרטציה שלו על הסנקילוטים של פריז בשנה השנייה למהפכה. לאחר קבלת תואר הדוקטור החל ללמד באוניברסיטת בלז פסקל בקלרמון-פראן. ב-1967, לאחר שנים של מחקר והוראה, קיבל את הקתדרה לחקר המהפכה הצרפתית בסורבון. במשך שנים ערך את כתב העת Annales historiques de la Rèvolution française והיה לחוקר הצרפתי הבולט ביותר בתחום מחקר ההיסטוריה של המהפכה.

גישתו במחקר

גישתו הייתה מרקסיסטית והוא הדגיש את מלחמת המעמדות כבסיס להבנת המהפכה, סיבותיה, התפתחותה ותוצאותיה, זאת על אף שהוא עצמו הגדיר את עצמו כהיסטוריון מהמסורת הקלאסית של אלכסיס דה טוקוויל, ז'אן ז'ורס ולפברה. מחקריו מרובים בפרטים ונתונים מתך חיי היום-יום, ששפכו אור בעיקר על מעמד הסנקילוטים ("המון העם") כמעמד בעל חשיבות וכליבה של המהפכה (בצד, ואף יותר מן הבורגנות). על עמדה זו ספג ביקורת מהיסטוריונים רוויזיוניסטים שטענו שתיאור הסנקילוטים כפרולטריון מוקדם הוא אנכרוניזם ושלסנקילוטים לא הייתה תודעה מעמדית אלא שהיו המון מוסת, בער ונפשע שמניעיו שנאה וקנאה בבני מעמדות האצולה וההון ורצון לנקום בהם ולהחליפם.
כמו כן בולט ניתוחו את שלטון הטרור כנובע מהמאבק המהפכני כנגד כוחות שקמו עליה להחריבה מבפנים ומבחוץ ומתוך ההקשר הכלכלי. גם על גישה זו ספג ביקורת קשה מההיסטוריונים הרוויזיוניסטים, בעיקר פרנסואה פירה.
הקורפוס השלישי (ארצות הברית)

מלחמת העולם הראשונה

ב-16 במאי 1918 הוחלט על הקמת הקורפוס, ובמהלך הקמתו הוצב הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הצרפתית השביעית לצורך אימוניו. לאחר מכן הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הצרפתית העשירית, ולחם עימה במהלך הקרב השלישי על האן. בספטמבר הצטרף הקורפוס לארמייה הראשונה, ולחם תחת פיקודה במתקפת מז-ארגון עד סוף המלחמה. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נשאר הקורפוס כמה חודשים באירופה, ובמהלך 1919 פורק הקורפוס.

מלחמת העולם השנייה

ב-18 בדצמבר 1927 הוקם הקורפוס מחדש כפיקוד הדרכה, ולאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, הוא שימש במיוחד כדי להכשיר את הדיוויזיות החדשות שהוקמו,. לאחר ההתקפה היפנית על פרל הארבור (דצמבר 1941) נותר הקורפוס השלישי כדי להגן על החוף המערבי האמריקני כנגד פלישה יפנית. בספטמבר 1944 נחת הקורפוס, בפיקודו של ג'ון מיליקין, בשרבור שבצרפת, והוכפף לארמייה התשיעית. במשך שישה שבועות התארגן הקורפוס, וכן סייע למערכת אקספרס הכדור האדום, ולאחר מכן הוכפף לארמייה השלישית באזור ורדן. הקורפוס השתתף בתקיפת מבצר ז'אן דארק באזור מץ, וב-13 בדצמבר כבש את המבצר.
במהלך הקרב על הבליטה הצטווה הקורפוס לנוע צפונה לעבר בסטון, וב-26 בדצמבר חבר הקורפוס שכלל את הדיוויזיות ה-26, ה-80 והמשוריינת ה-4, לכוחות שהיו נצורים בבסטון. לאחר מכן הוכפף הקורפוס לארמייה הראשונה, וב-9 במרץ 1945 כבשו כוחות מהדיוויזיה המשוריינת ה-9 שהייתה תחת פיקודו את גשר רמאגן. בשל אופיו ההססני הודח מיליקין מהפיקוד על הקורפוס, והוחלף בג'יימס ואן פליט, אשר פיקד על הקורפוס במהלך כיבוש כיס הרוהר, ולאחר מכן התקדם דרך בוואריה עד שנצטווה לעצור על הגבול האוסטרי.

המלחמה הקרה

ב-10 באוקטובר 1946 פורק הקורפוס, אולם ב-15 במרץ 1951, במהלך מלחמת קוריאה, הוקם הקורפוס מחדש, אבל פורק שוב ב-5 במאי 1959. ב-1 בספטמבר 1961 הוקם הקורפוס מחדש, ובמהלך משבר ברלין השני הוא הוצב ככוח לפריסה מהירה, ובמהלך מלחמת וייטנאם פיקח על האימונים והפריסה של יותר מ-137 יחידות המיועדים לדרום מזרח אסיה. יחידות מהקורפוס נשלחו לפעולות בגרנדה, פנמה והונדורס.

לאחר מכן

במהלך מלחמת המפרץ נשלחו כמה מיחידות הקורפוס לעיראק, ובשנים שלאחר מכן נשלחו יחידות הקורפוס לפעולות בסומליה, בוסניה-הרצגובינה ובקוסובו. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נשלח הקורפוס לכמה סבבי שירות בעיראק ובאפגניסטן, וכיום הקורפוס מוצב בפורט הוד, טקסס.
Lullaby of Birdland

Lullaby of Birdland (בעברית: שיר ערש בבירדלנד) הוא סטנדרט ג'אז משנת 1952, שזכה ברבות השנים לביצועים רבים של המוזיקאים המובילים בעולם הג'אז והמוזיקה הפופולרית. השיר הולחן על ידי הפסנתרן הבריטי ג'ורג' שירינג, ומילותיו נכתבו על ידי הפזמונאי האמריקאי ג'ורג' דייוויד וייס. כיוון שבתקופה בה נכתב השיר, לא היה נהוג שתמלילן החבר באגודה האמריקאית למלחינים, כותבים ומפיצים (ASCAP) יכתוב מילים ללחן של מלחין בריטי, מילותיו מיוחסות לעיתים ל-B.Y. Forster - שם עט שבחר לעצמו וייס. 
שמו של השיר מתייחס למועדון הג'אז המפורסם Birdland שבעיר ניו יורק, שפעל בשנות ה-50 של המאה ה-20 ואירח את מיטב אמני בג'אז של התקופה. בכך, מהווה שם השיר מחווה גם לסקסופוניסט והמלחין צ'ארלי פרקר, שעל בסיס כינויו "Bird" (ציפור) נקרא המועדון. עם הזמן הפך השיר להמנון הבלתי-רשמי של המועדון, והרכבי הג'אז שניגנו במועדון נהגו לסיים את הופעותיהם בשיר זה.
לחן השיר נכתב לבקשתו של מוריס לוי, בעל מועדון ה-Birdland, לטובת שידור רדיו מיוחד ששודר מהמועדון בשנת 1952. על פי עדותו של המלחין שירינג, השיר נכתב במשך 10 דקות בלבד, ומאוחר יותר הוקלט בגרסה אינסטרומנטלית. הזכויות על לחן השיר ניתנו כמובן לשירינג, אך הזכויות על הפצתו נותרו בידי לוי. מאוחר יותר כתב ג'ורג' וייס את מילות השיר, והוא הוקלט בשנת 1954 על ידי הזמרת שרה וון, יחד עם נגן החצוצרה קליפורד בראון. גרסאות מוכרות נוספות של השיר בוצעו על ידי אלה פיצג'רלד, מל טורמה והזמרת האיטלקיה מינה. בשנת 1954 פרסמה זמרת הג'אז האמריקאית בלוסום דירי ביצוע של השיר בשפה הצרפתית. בשנת 1962 הקליט ביל היילי גרסת טוויסט לשיר, שנקראה Lullaby of Birdland Twist. שירה של איימי ויינהאוס "October Song" כולל התייחסויות רבות למילותיו של השיר Lullaby of Birdland.
בשנת 2004 פרסם ג'ורג' שירינג אוטוביוגרפיה, שנקראת כשמו של השיר.
ברוק אליוט

ילדות ונערות

ברוק אליוט נולדה בפרידלי, מינסוטה, לרוברט וקייטלין אליוט, ולה אח ואחות. בילדותה, משפחתה עברה לבליין, מינסוטה ולאחר מכן למיזורי ולאוקלהומה. כאשר אליוט הייתה בבית ספר תיכון, השתקעה משפחתה בריברוויו, מישיגן. ב-1993 סיימה אליוט את לימודיה בבית הספר התיכון הקתולי גבריאל ריצ'רד. בזמן לימודיה בתיכון, היא השתתפה במספר מחזות והפקות בית ספריות, כגון ריצ'רד השלישי ויוסף וכותונת הפסים המשגעת. היא למדה לתואר ראשון באמנויות (בהתמחות במחזות מוזיקליים) באוניברסיטת מישיגן המערבית, שם סיימה בהצלחה את לימודיה ב-1998.
לאחר לימודיה עבדה כמלצרית. באחת המסעדות בהן עבדה, נאלצה לרקוד על השולחנות כל שעה. היא השתתפה בשיעורי משחק בהנחייתו של השחקן בוב קראקוור, ובשיעורי פיתוח קול בהנחייתה של ג'יין גרייס קנדי.

קריירה

במשך עשרה שבועות בשנת 1999, אליוט הייתה שותפה בלהקת התיאטרון חתיכות עם חרבות של הבמה הלוחמת בשיקגו. במסגרת הלהקה, היא השתתפה בסצנות במחזות: רובין הוד-מלך הגנבים, מחוללת הניסים והת'ר. אליוט עזבה את הלהקה עבור תפקיד התיאטרון המקצועי הראשון שלה, בתור קערת סוכר, במסגרת סיבוב ההופעות של המחזה היפה והחיה. בנוסף לכך, היא השתתפה בסיבוב ההופעות של המחזה מרשעת, שם הופיעה לצידו של אדם למברט, ולימים תמכה בו כשהשתתף בתוכנית אמריקן איידול.
את תפקידה הראשון בברודוויי, לצידו של בוי ג'ורג' במופע טאבו, היא זוקפת לזכותה של רוזי אודונל. אליוט נבחנה לתפקיד במופע טאבו, אך לא עברה את האודישן. רוזי אודונל הסכימה לתת לה הזדמנות שנייה והזמינה אותה להיבחן שוב. על מנת להתאים עצמה יותר לתפקיד ולהצליח באודישן השני, אליוט הוצאה 117 דולר על מוצרי איפור וביגוד. לאחר האודישן השני, אודונל החליטה להעניק לאליוט תפקיד במופע. המופע נסגר לאחר מאה הופעות בלבד, אבל אודונל אהבה את תשוקת המשחק של אליוט, ואליוט לוהקה לתפקיד מג'לה במחזה המלכה הפירטית, מחזה שבשנת 2007 החל להיות מוצג בברודוויי.
התפקיד הקולנועי הראשון של אליוט היה בשנת 2000, בסרטו של מל גיבסון, מה נשים רוצות. התפקיד הטלוויזיוני הראשון שלה היה בסדרה חוק וסדר בפרק הנקרא: משפט על ידי חבר המושבעים. בשנת 2009 אליוט נבחרה לשחק את הדמות הראשית בסדרה גדולה מהחיים בערוץ הטלוויזיה Lifetime. אליוט משחקת את ג'ין בינגהם, עורכת דין מבריקה שנשמתה מתחלפת עם נשמה של דוגמנית בלונדינית. המפיק קרייג זאדן, סיפר על ליהוקה של אליוט "היינו חייבים למצוא אישה חזקה שיכולה להוביל את הסדרה, אישה שמסוגלת לבצע גם קומדיה וגם דרמה, וברוק עשתה זאת נפלא". לאחר פרסומו של פרק הפיילוט לסדרה, הניו יורק טיימס תיאר את אליוט כ"אישיות משכנעת ובעלת השפעה". הלוס אנג'לס טיימס כתב שהיא "שחקנית במה עם תזמון קומי מופלא וגמישות דרמטית עצומה". אליוט שרה במספר פרקים בסדרה. לסדרה יש שש עונות, העונה השישית של הסדרה משודרת כעת (2015).

חיים אישיים

אליוט הביעה את דעתה החיובית בנוגע להופעתן של שחקניות מלאות בטלוויזיה, ותיארה את גופה כגוף נורמלי, "רוב הנשים בארצות הברית נראות כמוני, זה אחד הדברים שאני אוהבת בסדרה".
29er

29er (קרי: טווני ניינר) היא מפרשית שעוצבה על ידי ג'וליאן בת'ווית.
הסירה הוצגה לראשונה בשנת 1998. הסירה מיועדת לשייטים צעירים, אך בעיקר כדי לשמש סירת אימונים לגרסתה הגדולה: ה-49er. הסירה מצוידת בטרפז יחיד (שלא כמו ב-49er), וספינקר אסימטרי (ג'ניקר).
לאחרונה עבדו בת'ווית וג'ן גלס על פיתוח ה-29erX בסן פרנסיסקו.
ה-29erX דומה יותר ל-49er בכך ששטח מפרשה גדול יותר, והיא מצוידת בשני טרפזים.
נערכות מספר תחרויות נוער, לרבות אליפויות העולם, למפרשיות לסוג זה.
סוזן לנגלן

תולדות חייה

נולדה בקומפיין, מצפון לפריז. כיוון שבילדותה הייתה כחושה וחלושה וסבלה מבעיות בריאות, החליט אביה ללמדה טניס ואף אימן אותה בעצמו. עד מהרה הצטיינה הילדה במשחק ובשנת 1914, בגיל 14 בלבד, התחרתה באליפות צרפת ואף הגיע לגמר, בו הפסידה. במלאת לה 15 ניצחה באליפות העולם בטניס במגרשים קשיחים (תחרות רשמית גדולה שהתקיימה בפריז בין השנים 1912–1924 והקדימה את אליפות צרפת הפתוחה). היא הזוכה הצעירה ביותר מאז ומעולם בתחרות טניס רשמית גדולה.
עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה לא התקיימו תחרויות טניס בינלאומיות עד 1919. ב-1919 השתתפה לנגלן לראשונה באליפות וימבלדון. בגמר, לראשונה על דשא, ניצחה את דורותי דאגלס צ'יימברס, שהייתה אלופת וימבלדון שבע פעמים בעשור הקודם. משחק הגמר היה הארוך ביותר עד אז, הוא ארך 44 משחקונים צמודים לפני ניצחונה של לנגלן 8–10, 6–4, 9–7. לנגלן עוררה תשומת לב של הקהל והעיתונות לא רק בשל ניצחונה הדרמטי אלא גם ובעיקר בשל הופעתה. בניגוד לטניסאיות הבריטיות שלבושן היה צנוע ושמלותיהן כיסו את הזרועות והגיעו עד הקרסוליים, הייתה שמלתה של לנגלן בעלת שרוולים קצרים והסתיימה במחצית הירך. בניגוד להתנהגות המאופקת שהפגינו הבריטיות, ביטאה לנגלן בגלוי את רגשותיה, צחקה בהישגים ובכתה בהפסדים. בין השנים 1919 עד 1925 ניצחה לנגלן בווימבלדון בכל שנה, פרט לשנת 1924 בה לא התחרתה עקב מצב בריאותי. עם ניצחונה ב-1925 הייתה הטניסאית הצרפתייה האחרונה שזכתה בטורניר עד לזכייתה של אמלי מורסמו ב-2006.
באולימפיאדת אנטוורפן ניצחה לנגלן בקלות בגמר הבודדות ויחד עם מקס דקוג'י (Max Décugis) ניצחה גם בגמר הזוגות המעורבים. בתחרות הזוגות הגיעה לנגלן עם בת זוגה אליזבת ד'איין (Élisabeth d'Ayen) למקום השלישי לאחר שהצמד הפסיד בחצי הגמר לצמד הבריטי ויניפרד מק'ניר וקתלין מקיין. 
בשנת 1921 לא הצליחה להעפיל לשלבי הגמר של אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס. על אף שסבלה משיעול טורדני קשה (ככל הנראה שעלת), נדחפה לשחק בשל לחצי מערכת יחסי הציבור. לנגלן הפסידה במשחקה הראשון בשתי מערכות, פרצה בשיעולים קשים ובבכי ונאלצה לפרוש, לקול לגלוג הקהל וביקורת התקשורת האמריקאית שלא העריכו את הקרבתה. בשנה שלאחר מכן, ניצחה את יריבתה האמריקאית מלורי בגמר וימבלדון 6–2, 6–0 ב-26 דקות בלבד, גמר הנשים המהיר ביותר בטורניר מאז ומעולם.
בשנת 1925 צולמה לסרט ההדרכה How I Play Tennis ("כיצד אני משחקת טניס").
ב-16 בפברואר 1926 נפגשה לנגלן עם הלן וילס בת העשרים, בעלת מדליית זהב באולימפיאדת פריז (1924) ואלופת אליפות ארצות הברית הפתוחה באותה שנה למשחק במועדון קרלטון בעיר קאן שבריביירה הצרפתית. המשחק סחף התעניינות בינלאומית נרחבת באופן יוצא-דופן לטניס נשים עד אותה עת ודווח אף בעיתונות העברית. המשחק היה צמוד ומותח ובסופו ניצחה לנגלן 6–3, 8–6 כשהיא קרובה לאפיסת כוחות. היה זה משחקה האחרון. מאוחר יותר באותה שנה הודחה מאליפות וימבלדון בשל אי-הבנה שנגרמה כאשר לנגלן איחרה להגיע למגרש וגרמה למלכה מרי, אשת המלך ג'ורג' החמישי לחכות לה, דבר שנחשב כעלבון למשפחת המלוכה.
בשנת 1938 נפטרה לנגלן עקב אנמיה ממארת.

מורשתה

לפני עידן לנגלן משכו משחקי טניס הנשים קהל מועט יחסית, אחריה, במידה רבה בזכות הופעתה ומזגה, הפכו המשחקים למושכי קהל והחלה להתפתח תופעה של הערצה, אותה המשיכה יריבתה האמריקנית הלן וילס.
בשנת 1997 נקרא המגרש השני באצטדיון רולאן גארוס על שמה. הגביע המוענק לנשים באליפות צרפת הפתוחה נקרא גביע סוזן לנגלן (Coupe Suzanne Lenglen).
סלנג

סלנג (בעברית: עָגָה) הוא שימוש לא תקני בשפה על ידי קבוצה חברתית מסוימת, לרבות המצאת מילים חדשות שלא קיימות במשלב התקני, או ייבוא מילים משפה אחרת. 
המילה סלנג ידועה כבר מהמאה ה-18, ומקורה אינו ידוע. לעיתים קרובות נוצרים ביטויי סלנג כחלק מסוציולקט שנועד להבחין בין חברי קבוצה אחת לאחרת, ובמובן זה הוא משמש כדרך לאפשר לבני קבוצה מסוימת לזהות זה את זה. במקרים רבים נוטות תת-תרבויות בעלות מובחנות מקצועית או מובחנות באורח חיים לפתח סלנג ייחודי להן, כפי שאפשר להבחין אצל מכורים לסמים, פושעים, שוטרים, מוזיקאים, אנשי תיאטרון ובעלי מקצועות אחרים שבהם קיימת אינטראקציה ענפה בין חברי תת-התרבות. 
חשוב להבחין כאן בין עגה לז'רגון, שהוא מילון המונחים האופייני לעוסקים במקצוע מסוים. הז'רגון עשוי לשמש כדי להבחין או לבודד מי שאינו חבר בקבוצה, אך הוא לא מחליף את הדקדוק או הלקסיקון התקניים אלא מוסיף מונחים מוסכמים טכניים, מקצועיים או מוסדיים שאינם רלוונטיים לאנשים חיצוניים, אך לחברי הקבוצה מאפשרים החלפת מידע יעילה יותר. 
בעברית, בגלל מאפייניה הייחודיים כשפה מתחדשת, שחלקים בה דלים בתארים ושמות עצם נדרשים, מתפקד הסלנג כדרך לא רשמית להעשרת המאגר הלשוני, ולעיתים קרובות חודרות מלות עגה בהדרגה אל תוך השפה הרשמית ובמקרים מסוימים אף מתקבלות באופן רשמי ומלא לאוצר המילים באמצעות האקדמיה ללשון העברית.
יהודה הצעיר

היסטוריה

תנועת יהודה הצעיר הוקמה בשנת 1909 במטרה להפעיל מועדוני נוער, כנסים, מחנות קיץ ו"תוכניות ישראל" עם התמקדות בעשייה חברתית וזהות יהודית. ברוב סניפי "יהודה הצעיר" נפגשים החניכים לפחות פעם בשבוע לפעילות של שעתיים.
במהלך שנות קיומה של התנועה, ייסדו חניכיה וחיזקו יישובים בישראל. בכלל זה את קיבוץ קטורה שבערבה, נווה אילן ליד ירושלים וקיבוצים נוספים המשויכים לתנועת הצופים.
בשנת 1967, ארגון הדסה פרש חסותו על תנועת יהודה הצעיר. שותפות זו נמשכה עד שנת 2011, כאשר ארגון הדסה הפסיק את תמיכתו בתנועה. שינוי זה החל באופן רשמי ב-2 ביולי 2012.
הטבת מס

הטבת מס היא הקלה בגובה המס הניתנת לאוכלוסייה מסוימת או בגין פעילות מסוימת. ההגדרה הרשמית הנהוגה בספרות המקצועית גורסת כי הטבות מס הן "סטייה ממערכת המס הסטנדרטית המאפשרת לקבוצת אוכלוסייה או לפעילות כלכלית מסוימת תשלומי מס בשיעור נמוך מהמס הנורמטיבי המקובל במדינה".

טיב ההטבה

מדינות מעניקות הטבות מס לעידוד פעילות כלכלית (כגון השקעה במחקר ופיתוח) או להשגת יעדים חברתיים (כגון פיזור אוכלוסין), והן מתבטאות בסיוע לקבוצות אוכלוסייה, בתמיכה במגזר כלכלי כלשהו או ביצירת תמריצים לשינוי התנהגות. הטבות מס מוענקות באמצעות שורת מנגנונים: פטורים ממס, מענקים, ניכוי ממס וזיכוי ממס, שיעורי מס מופחתים או דחייה. ההטבות מעוגנות, על פי רוב, בחקיקה מדינתית וכל העומד בתנאים ובקריטריונים השונים יהיה זכאי להן.
ההטבות יכולות להיות מופנות גם למשקיעים מקומיים ו/או לזרים במטרה לעודד השקעות ישירות בתחומן. דרך נוספת למשוך משקיעים היא באמצעות מתן הטבות מס (tax incentives) לעסקים, ובדרך כלל למשקיעים זרים (investment attraction incentives). השיטה הפופולרית ביותר היא באמצעות הפחתה או פטור (tax holiday) ממס חברות לתקופה מסוימת. כך לדוגמה, אחת הסיבות לפריחתה וצמיחתה הכלכלית של אירלנד החל משנות ה-90, הוא שיעור המס המוטל על תאגידים, שהוא הנמוך ביותר באיחוד האירופי. נראה כי שיעור המס הנמוך משך לאירלנד משקיעים זרים בדמות תאגידים רב-לאומיים מכל העולם, ובפרט חברות היי-טק כגון דל, אינטל ופייזר.

בישראל

הטבות המס שהעניקה ממשלת ישראל בשנת 2015 הסתכמו ב-50.6 מיליארד ש״ח. הטבת המס השנייה בגובהה מוענקת במסגרת החוק לעידוד השקעות הון ונועדה למשוך השקעות לישראל. במקרים רבים, חוקי העידוד מכוונים למשקיעים זרים בלבד, או שניתנת בהם העדפה ניכרת למשקיעים הזרים על פני המשקיעים המקומיים.
בפקודת מס הכנסה ניתן זיכוי ממס, בשיעור של עד 20% מההכנסה החייבת, לתושבי יישובים מסוימים בפריפריה, ובפרט בקרבת גבול הצפון ובעוטף עזה.
זיכוי ממס בגין ביטוח פנסיוני נחשב להטבת מס שנועדה להמריץ את העובדים, ובפרט את העצמאים לרכוש ביטוח כזה. מיום שביטוח פנסיוני הפך לחובה אין צורך בתמריץ המס, אך הזיכוי ממשיך להתקיים כהטבת מס.
פעמים אחדות עלו הצעות לביטולה של הטבת המס לחיסכון בקרן השתלמות, אך הצעות אלה לא אושרו עקב התנגדותה של ההסתדרות, הרואה בהטבת מס זו הישג חשוב שלה.
תליום

היסטוריה

התליום זוהה בשנת 1861 על ידי הספקטרוסקופיסט הבריטי ויליאם קרוקס, וקיבל את שמו בשל הגוון הירקרק של הקו הספקטרלי שלו. שנה לאחר מכן, קרוקס וקלוד אוגוסטין לאמי הפיקו תליום טהור בנפרד האחד מהשני.

מאפיינים

התליום הוא מתכת אפורה עם גוון כחלחל, והוא רך מאוד. הוא דיאמגנטי, והופך לעל-מוליך בטמפרטורה של 2.39 מעלות קלווין (270.76- מעלות צלזיוס). מגיב עם החמצן שבאוויר ויוצר שני סוגי תחמוצות; בתגובה עם מים בנוכחות חמצן יוצר את ההידרוסקיל TlOH.
התליום הוא רעיל, וחשיפה ממושכת אליו עלולה לגרום לסרטן.
התליום נפוץ למדי בקרום כדור הארץ, ונמצא בו בשיעור של כ-0.7 מ"ג לכל ק"ג. בעיקר הוא נמצא יחד עם אשלגן בחרסית ובגרניט. כמו כן הוא מתלווה לסולפידים של נחושת, אבץ ועופרת.

שימושים

התליום כשלעצמו משמש בייצור מסבים ובייצור מסגים על בסיס בדיל ועופרת עמידים לחומצות.
בתחמוצת התליום משתמשים לייצור עדשות עם מקדם שבירה גבוה ובייצור קולטנים של קרינת גמא. בעבר השתמשו בה לטיפול במחלות עור שונות, אך שימוש זה הופסק עקב רעילותו הגבוהה של החומר.
סולפיד התליום (Tl₂S) משנה את המוליכות שלו בהשפעת קרינה תת-אדומה, ולכן משתמשים בו לייצור תאי-אור (photocells). בתרכובת אחרת של תליום עם גופרית, סולפט התליום (Tl₂SO₄), השתמשו בעבר כרעל נגד עכברים וכקוטל מזיקים.
באיזוטופ הרדיואקטיבי של התליום, Tl‏²⁰¹, משתמשים ברפואה לצורך אבחונים שונים.

רעילות

התליום הוא רעיל מאוד ומשפיע גם במגע עם העור, ועל כן יש לנהוג בו בזהירות. רעילותו נובעת מהיותו קרוב מבחינה כימית לאשלגן ולנתרן וליכולתו להתחלף עמם, מה שגורם לשיבוש הפעילות הנורמלית בתאי הגוף. כמו כן, התליום מדכא את ההשפעה של אנזימים הכוללים את הקבוצה SH. ההשפעות של הרעלת תליום כוללות נשירת שיער ונזק לעצבים הפריפריאליים, לקיבה ולכליות. כמו כן, התליום נחשד כחומר מסרטן. מסיבות אלה יש לדאוג לאוורור מתאים בעת עבודה עמו.
רות רונן

ביוגרפיה

נולדה ב-1962, בת לעיתונאי יורם רונן. שירתה בצה"ל בשנים 1980–1982. בשנת 1986 השלימה תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית. במהלך לימודיה לתואר ראשון הייתה עוזרת פרלמנטרית של חבר הכנסת יוסי שריד, ושימשה כעוזרת משפטית לפרופ' אהרון יורן באוניברסיטה העברית ולפרופ' יוסף גרוס באוניברסיטת ת"א. התמחתה אצל נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר, לאחר מכן במשרד עורכי-הדין יגאל ארנון, ולאחר תום ההתמחות המשיכה לעבוד כעו"ד במשרד.
בשנים 1988–1995 עבדה כעורכת דין שכירה. במהלך תקופה זו שהתה שנתיים בארצות הברית, שם עבדה במשרד עורכי-דין Skadden Arps ועברה בהצלחה את בחינות לשכת עורכי הדין של מדינת ניו-יורק. ב-1995 מונתה לשופטת שלום בתל אביב. בשנת 2002 השלימה תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב. ב-2005 מונתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב. באוגוסט 2010 נבחרה לכהן במחלקה הכלכלית שנפתחה בדצמבר 2010.
בשנת 2007 עמדה בראש ועדה לבחינת ייעול ההליך המשפטי שמינה מנהל בתי המשפט. הוועדה הגישה את הדו"ח למנהל בתי המשפט ביוני 2008.
בין השנים 1998–2006 לימדה באוניברסיטת תל אביב, קורס "יחסי בנק לקוח". משנת 2009 מלמדת סמינריון בתביעות ייצוגיות.
תחקירים עיתונאיים טענו כי היא פסקה בתיקים בהם היו לה ניגודי עניינים. תלונה שהוגשה נגדה בעניין זה נדונה על ידי נציב תלונות הציבור על שופטים, אליעזר גולדברג, ובתחילה נמצאה מוצדקת. ב-8 ביולי 2011 קיבל הנציב את השגתה של השופטת על החלטתו, וחזר בו מהחלטתו הקודמת בעניינה. בהחלטה המתקנת קבע הנציב כי תחולתה של חובת הבירור, המחייבת את השופט לברר עם הצדדים קיומו של מידע נוסף העלול להשפיע על עמדתם, היא מכאן ולהבא בלבד, ואין להחילה ביחס למקרה מושא התלונה. לפיכך חזר בו הנציב מהחלטתו. תלונה נוספת הוגשה נגדה בעניין זה לנציב תלונות הציבור על שופטים, אליעזר ריבלין, החלטתו טרם ניתנה.
בסוף שנת 2016 נכללה ברשימת המועמדים לבית המשפט העליון, אך לא נבחרה.
נשואה לאיש העסקים זאב ברגמן.
פינת הנצחה

פינת הנצחה או פינת זיכרון היא אתר קטן יחסית המיועד להנצחת זכר אדם או מספר אנשים שהלכו לעולמם, הממוקמת לרוב בתוך בניין ציבורי או גן. מטרת פינת ההנצחה היא לשמר משהו מרוח הנפטר ולאפשר להתייחד עם זכרו. פינת הנצחה תכלול בדרך כלל את שמו של הנפטר וביוגרפיה קצרה שלו, דברים שכתב או שכתבו אודותיו, תצלום או ביטוי אמנותי ולעיתים גם ספר מבקרים בו רושמים באי המקום התרשמויות ותנחומים, פרחים ונרות נשמה.
פינת הנצחה זמנית היא ביטוי ספונטני, לעיתים מאולתר, המוקם על ידי מוסד עבודה או לימודים של הנספה או קבוצת חברים ואף אנשים זרים שהמוות הטרגי נגע בהם וחשו צורך להקימה. לעיתים הופכת פינת הנצחה זמנית לקבועה.
פינת הנצחה וירטואלית היא מיזם המתקיים באתר אינטרנט, שמטרתו להנציח נספים בדרך של העתקת אלמנטים פיזיים של פינות הנצחה אל המדיום הווירטואלי.
גריגורה ברנקוש

גריגורה ברנקוש (ברומנית Grigore Brâncuş, ‏ נולד ב-20 במרץ 1929) הוא בלשן רומני שנודע במחקריו בפונטיקה היסטורית, בלשנות, בקשרים בין הרומנית והשפה האלבנית ובדיאלקטולוגיה. הוא פרופסור יועץ באוניברסיטת בוקרשט, חבר מתכתב של האקדמיה הרומנית.

רקע משפחתי ולימודיו

יליד פשטישאן, במחוז גורז' שבצפון אולטניה כמו הפסל קונסטנטין ברנקושי, שאינו בן משפחתו, למד בפקולטה לפילולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט, שבה סיים תואר בשנת 1953. בשנת 1968 סיים עבודת הדוקטורט בנושא "קשרים לשוניים רומניים-אלבניים. מילון" תחת הדרכתו של אלכסנדרו רוסטי. נמנה עם תלמידיהם המועדפים של הבלשנים רוסטי, אלכסנדרו גראור, יורגו יורדאן, ויון קוטיאנו.

פעילותו הדידקטית ומחקריו

במשך 18 שנה היה ראש החוג לשפה הרומנית באוניברסיטת בוקרשט. חלק ממחקריו עשה במסגרת קשריו ההדוקים עם המכון לבלשנות של האקדמיה הרומנית.  
גריגורה ברנקוש נודע כמומחה בתחום המסובך של התשתית הטארקית-דאקית של השפה הרומנית ובחקר השפה האלבנית.
ספריו הידועים בתחום זה הם "אוצר המלים האוטוכטוני של השפה הרומנית" (1983), המבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, "מחקרים על התשתית  הטראקו-דאקית של השפה הרומנית" (1993), "קונקורדנציות לשוניות רומניות-אלבניות" (2000). לצורך עבודות מחקר ברנקוש ביקר באלבניה בשנים 1958,1959, 1965 ו-1972. השתלם בלימודי אלבנולוגיה אצל אלכסמדר ג'וּבני (1880-1961) ואקרם צ'אביי(1908-1980).
בעקבות אלכסנדרו רוסטי חקר ברנקוש את ההיסטוריה של השפה הרומנית, כולל הקשריה התרבותיים, אתנוגרפיים, ההיסטוריים- חברתיים, האמנותיים, פולקלוריים ודתיים. פרי מחקריו אלה היה ה"מבוא לתולדות השפה הרומנית" בשני כרכים (הראשון הופיע בשנת 2003, השני עומד להתפרסם). בהמשך חיבר על סמך תוצאות מחקריו בנושא זה, את הספר "תולדות המלים".
גריגורה ברנקוש ידוע גם בתרומותיו לחקר השפה הרומנית העכשווית. בשנת 1959 כתב ספר על דקדוק השפה, בשנת 1976 ספר "ניתוח מבני של המורפולוגיה של הפועל", ובשנת 1998 הספר  "המורפולוגיה השלמה ,התאורית והנורמטיבית".
ברנקוש חיבר גם ספר לימוד של השפה הרומנית המיועד לזרים שהופיע ב־5 מהדורות בין השנים 1998-2005 והמשמש עד היום את כל החוגים לשפה הרומנית ברחבי העולם.
בתחום הדיאלקטולוגיה, חקר ברנקוש את הפולקלור ואת העגות והניבים האזוריים ברומניה, במיוחד את העגות ממונטניה ואולטניה וכמו כן את הניב בארומני מאלבניה.
בשנת 2001, יחד עם מריוס סאלה, יאנקו פישר, קריסטיאן גשפאר, מריה-פרנצ'סקה בלטצ'אנו ואחרים, נמנה ברנקוש עם מייסדי "החברה הרומנית ללימודים הודו-אירופיים".
בשנת 2006 הוא הוציא מחדש את המילון של יון אאורל קנדריה.

פעילותו הפוליטית

ב13-15 יוני 1990 ברנקוש נמנה עם הפרופסורים שהזדהו עם הפגנת המחאה של הסטודנטים בככר האוניברסיטה של בוקרשט והוכה יחד עם פרופ פטרו קרציה ומנהיגי הסטודנטים על ידי השוטרים והכורים שגויסו על ידי הממשלה כדי לדכא את ההפגנה.

ספרים בעריכה קיבוצית

גריגורה ברנקוש השתתף בחיבור המהדורה הראשונה של Gramatica Academiei ספר "הדקדוק של האקדמיה הרומנית", כמו כן ב Dicţionarul limbii române moderne - המילון של השפה הרומנית המודרנית.
במשך 40 שנה חיבר את סעיפי האטימולוגיה של למעלה מ20 הכרכים של Dicţionarul academic al limbii române "המילון האקדמי של השפה הרומנית" DLR.
קסנדרה

קסנדרה (יוונית: Κασσάνδρα) היא נביאה צעירה במיתולוגיה היוונית שנענשה בכך שאיש לא שעה לנבואותיה. קסנדרה הייתה ידועה ביופיה, והומרוס מתאר אותה כ"יפה בכל בנות פריאמוס" ואף מכנה אותה "קסנדרה הדומה לאפרודיטת הזהב".

עונשה של קסנדרה

באיליאדה ובמקורות יוונים נוספים מסופר כי האל אפולו אהב את קסנדרה, בתם של הקובה ופריאמוס מלך טרויה ואחות תאומה של הלנוס. קסנדרה היא גם אחות של הקטור, פאריס, טרויליוס ועוד כמה אחים ואחיות. אפולו הבטיח לקסנדרה את מתנת הנבואה אם תיענה לחיזוריו. אך לאחר שקיבלה את מתנת הנבואה הנערה חזרה בה ודחתה אותו, והוא קיללה שאף שנבואותיה יהיו נבואות אמת, איש לא יאמין לה.

מלחמת טרויה ותוצאותיה

קסנדרה חזתה את נפילת עירה טרויה, ואכן איש לא שעה לדבריה. במהלך המלחמה הבטיח אביה להשיא אותה לאותריאונס אם יצליח לגרש את היוונים מטרויה. לאחר כיבוש טרויה אגממנון לקח אותה לפילגש וחזר איתה ליוון. סופה שנרצחה על ידי אשת אגממנון - קליטמנסטרה, לאחר שזו רצחה את בעלה, על כך שהקריב את בתם איפיגניה, כמנחת פיוס לפני המלחמה.

במחזה

במחזה אגממנון של אייסכילוס קסנדרה חוזה את מותו של המלך היווני אגממנון ושל עצמה ואת נקמת הרצח על ידי אורסטס, בנם של אגממנון וקליטמנסטרה: "הו הבט, סלק מהפרה את השור! היא לכדה אותו בשלמה, ומצוידת בתחבולת קרן שחורה, היא הולמת בו, והוא צונח לתוך מכל מים, זהו רצח בתחבולה בתוך אמבט...לי מחכה נעיצת החנית...במקום מזבח אבי, ממתין לי קרש, עליו יותז דמי החם כשאשחט, אך מן ההרג האלים לא יתעלמו - אדם אחר יבוא לנקום נקמתנו, רוצח אם, גואל לדם אביו".

בתרבות

האסטרואיד 114 Kassandra  שהתגלה בשנת 1871 על ידי כריסטיאן היינריך פרידריך פטרס נקרא על שמה.
Twerk

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קארדי בי, ריקו לאב, ססיל קירבי, דרווין טרנר, קרשה בראונלי וג'טאביה ג'ונסון והופק על ידי מר. נובה וריקו לאב. האודיו של השיר יצא לאור ב-15 בנובמבר 2018, והועלה לערוץ היוטיוב של סיטי גירלז.
בנוסף לכך, השיר הוא שיר בסגנון ההיפ הופ.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא של השיר בוים על ידי דאפס ושרה לקומבה ופורסם לראשונה ב-16 בינואר 2019. בקליפ ניתן לראות את סיטי גירלז ואת קארדי בי מבצעות טוורקינג, כשם השיר. חלק מן הקליפ צולם ביאכטה, אשר לאורכו מפליגה בים.
נכון לאוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-105 מיליון צפיות.