אילמרי יוטיליינן

אינוֹ אילְמרי "אילוּ" יוּטילַיינן (בפינית: Eino Ilmari "Illu" Juutilainen; ‏21 בפברואר 1914 - 21 בפברואר 1999) היה טייס קרב בחיל האוויר הפיני ואלוף ההפלות של מלחמת העולם השנייה. הוא אלוף ההפלות של חיל האוויר הפיני בכל הזמנים ומוביל בטבלת ההפלות כנגד טייסי חיל האוויר הסובייטי במלחמת העולם השנייה (בין השנים 1939–1940 ובין 1941–1944). יוטיליינן רשם לזכותו 94 ניצחונות בקרבות אוויר ב-437 גיחות מבצעיות. לפי טענתו, הפיל במלחמת העולם השנייה 126 מטוסי אויב 34 מתוכם במטוס מדגם ברוסטר באפלו.

הישגיו

יוטיליינן הוא אלוף ההפלות של כל הזמנים בחיל האוויר הפיני. הוא הטיס מטוסי קרב מדגם פוקר, ברוסטר באפלו ומסרשמיט Bf 109. הוא אחד מבין ארבעה אישים שזכו פעמיים בעיטור הצבאי הגבוה ביותר בצבא הפיני, צלב מאנרהיים, והיה אלוף ההפלות במלחמת העולם השנייה מבין האישים שאינם מגרמניה (לגרמניה הנאצית היו מעל 50 אלופי הפלות שזקפו לזכותם מעל 100 הפלות של מטוסי האויב). הוא סיים את המלחמה מבלי שמטוסיו נפגעו כלל ממטוסי אויב (פעם אחת אולץ לנחות לאחר שאש נ"מ ידידותית פגעה במטוס המסרשמיט שלו). כמו אלוף ההפלות היפני, סוברו סאקי, הוא מעולם לא איבד את סגנו בקרב. בנוסף לאלו, ביצע את ההפלה הראשונה בחיל האוויר הפיני בסיוע מכ"ם ב-24 במרץ 1943. מפעיל מכ"ם גרמני שבדק את מערכת המכ"ם החדשה שלו הנחה אותו לעבר מטוס קרב סובייטי מדגם Pe-2. המכ"ם הפך למבצעי 3 ימים לאחר מכן.

חייו

החל את תקופת שירות החובה שלו בצבא הפיני ב-9 בספטמבר 1932 והחל לשרת כטייס בשנת 1935. ב-1 במאי 1935 קודם לדרגת סמל. 
במהלך מלחמת החורף (שפרצה ב-30 בנובמבר 1939) יוטיליינן הטיס מטוס קרב מדגם פוקר D.XXI. את ניצחונו האווירי הראשון רשם ב-19 בדצמבר 1939, לאחר שיירט מפציץ מדגם איליושין DB-3 ופגע בשניים נוספים. עד לסיום מלחמת החורף, השיג 2 הפלות לבדו והפלה נוספת בשיתוף עם טייסי קרב אחרים. 
במלחמת ההמשך החל להטיס מטוס מדגם ברוסטר באפלו. ב-21 ביולי 1941 הוא ו-5 טייסי קרב נוספים הוזנקו לאוויר על מנת ליירט מטוסי קרב סובייטים שהתקרבו לבסיסם. בהזנקה זו הפיל מטוס קרב מדגם פוליקרפוב I-153. מספר ימים לאחר מכן, ב-1 באוגוסט, שבעה מטוסי קרב של חיל האוויר הפיני הוזעקו לקרב אווירי בו הפילו 6 מטוסי I-16. יוטיליינן (שהועלה לדרגת רב-נגד משנה באותו זמן) ביצע 2 מההפלות.
ב-6 בפברואר 1942, בעת טיסת סיור יחד עם טייסי קרב נוספים, נתקל ב-7 מפציצים מדגם טופולוב SB מלווים ב-12 מטוסי מיג-3 ויירט 2 מהמפציצים.
לאחר מכן סיפר:
"הבחנתי במפציצים בגובה 3,000 מטרים והודעתי לחבר'ה עליהם בקשר. כאשר יירטנו את המטוס הסובייטי, הבחנתי במבנה של 3 מפציצים מדגם SB נעים לעבר פסי רכבת שהיו בקרבתנו וצללתי לעברם. ננעלתי על המטוס השמאלי ביותר במבנה, היריות שלי שרפו את הכנף השמאלית שלו. המטוס התרסק ליד פסי הרכבת. בדיוק כשהתחלתי לרדוף אחרי המפציץ שהיה בראש המבנה, הבחנתי במטוס מיג שסוגר עליי. למרות האיום ממטוס המיג, הצלחתי לפגוע במפציץ במנועו הימני והוא החל לפלוט עשן ושמן. רגעים ספורים לאחר מכן המטוס התהפך על צדו הימני וצלל ליער שהיה באזור פסי הרכבת.
תשומת הלב שלי הופנתה למטוס המיג, הצלחתי לפגוע בו כאשר התחלנו לרדוף זה אחר זה. נעילת הירי שלי הייתה טובה והמטוס החל לפלוט שובל של עשן מן המנוע. הוא פנה לכיוון מזרח וצלל בעודו בורח."
ב-26 באפריל 1942 היה לראשון מיחידתו שקיבל את עיטור מאנרהיים. בסך הכל, רשם 34 הפלות במטוסו מדגם ברוסטר באפלו B-239, כאשר 28 מהם (כולל 3 הפלות משולשות) ביצע בין 9 ביולי 1941 ל-22 בנובמבר 1942.
ב-1943 הועבר ללהק אחר בחיל האוויר הפיני שהטיס מטוסי מסרשמיט. עם מטוס מדגם זה הצליח ליירט כ-58 מטוסי אויב. הוא סירב לקבל דרגות של קצונה מחשש שהדבר ימנע ממנו לטוס. 
את ההפלה ה-94 והאחרונה שלו ביצע ב-3 בספטמבר 1944 ובה יירט מטוס מדגם Li-2, הגרסה הרוסית למטוס האמריקאי דאגלס C-47. 
לאחר המלחמה המשיך לשרת בחיל האוויר הפיני. הוא סיים את שרותו בשנת 1947, ושימש טייס מקצועי עד לשנת 1956. טיסתו האחרונה הייתה בשנת 1997, במטוס F/A-18 הורנט דו-מושבי של חיל האוויר הפיני. 
יוטיליינן נפטר בביתו שבטוסולה ביום הולדתו ה-85, ב-21 בפברואר 1999.