google/wiki40b huggingface dataset:
פרוויס שורט

ראשית הקריירה

שורט נולד בהטיסבורג, מיסיסיפי בארצות הברית והחל את קריירת הכדורסל שלו בתיכון בלייר. בגיל 18 הצטרף למכללת ג'קסון סטייט בשורותיה שיחק 4 עונות והעמיד ממוצע של 23.4 נקודות למשחק כאשר בעונתו האחרונה במכללה הגיע שורט לממוצע נקודות של 29.5 למשחק ויותר מ-10 ריבאונדים. נתונים אלו איפשרו לשורט להיבחר במקום ה-5 בדראפט ה-NBA על ידי קבוצת גולדן סטייט ווריורס וזאת על אף שקבוצתו מעולם לא העפילה לטורניר המכללות הארצי (NCAA).

קריירת ה-NBA

בגולדן סטייט שיחק פרוויס שורט במשך 9 עונות ובסופן הועבר בטרייד לקבוצת יוסטון רוקטס בה שיחק במשך שנתיים בעונות 1987-1989. בעונת 1989-1990 שיחק שורט בקבוצת ניו ג'רזי נטס. שורט, אשר שיחק במהלך הקריירה בעמדת הסמול פורוורד, נחשב לקלעי מצוין אשר העמיד במהלך הקריירה ממוצע של 17.3 נקודות למשחק, במשך 12 עונות בהן שיחק ב-NBA. לשיאו הגיע שורט בעונת 1984-1985 בה רשם ממוצעים מרשימים מאוד של 28.4 למשחק אשר היוו את הממוצע הרביעי בטבלת מלך הסלים ב-NBA באותה העונה. ב-17 בנובמבר 1984 קלע שורט את שיא הנקודות בקריירה שלו כאשר קלע 59 נק' במשחק נגד הניו-ג'רזי נטס. ממוצע הקריירה של שורט עמד על 17.3 נקודות למשחק. 
שורט נחשב גם שחקן הגנה מצוין ואת משחק השיא שלו בתחום רשם בשנת 1981 כאשר הצליח לעצור את כוכב ה-NBA לארי בירד על 0 נקודות במשחק. הישג אותו לא השווה איש מעולם. בנוסף העמיד שורט ממוצע קריירה של 4.3 ריבאונדים ו2.5 אסיסטים למשחק. על-אף הצטיינותו לא נבחר שורט מעולם למשחק האולסטאר של ה-NBA.
סה"כ השתתף שורט ב-NBA ב-842 משחקי עונה סדירה וב-18 משחקי פלייאוף, וקלע 14,792 נקודות.

קריירה בישראל

לאחר עונת מנוחה (1990-1991) חזר פרוויס שורט למגרשים במדי הפועל תל אביב מהליגה הישראלית, אשר החתימה אותו ואת השחקן האמריקאי דייוויד תרד'קיל
כמחליפים של ויין קמפבל וגוראן גרבוביץ', אשר לא הרשימו במשחקי ההכנה לעונת 1991-1992. שורט הוביל את הפועל תל אביב לגמר הפלייאוף הישראלי שם הפסידה הקבוצה ליריבתה העירונית מכבי תל אביב. סך-הכל שיחק שורט 18 משחקים במדי הפועל תל אביב (15 בליגה ו-3 משחקים בגביע קוראץ' האירופאי) בהם רשם ממוצעים של 24.4 נקודות בליגה, 4.6 ריבאונדים ו-4 אסיסטים למשחק. שורט נחשב לאחד משחקני ה-NBA הגדולים שנחתו בישראל עד היום. בסיום העונה בהפועל תל אביב פרש שורט מכדורסל פעיל.

אחרי הפרישה

לאחר פרישתו בגיל 35 מכדורסל פעיל עבד שורט עבור ארגון שחקני ה-NBA ושימש כמנהל פיתוח וקידום שחקנים בארגון.
אימפריאליזם אמריקני

אימפריאליזם אמריקני הוא כינוי שניתן להשפעה הצבאית, הכלכלית והתרבותית אשר בידי ארצות הברית על מדינות אחרות בעולם. השפעה זו הולכת יד ביד עם הפלישה האמריקנית אל תוך טריטוריות זרות ברחבי כדור הארץ. רעיון "האימפריה האמריקנית" הפך נפוץ לראשונה במהלך כהונתו של נשיא ארצות הברית ה-11, ג'יימס ק. פולק, אשר הוביל את ארצות הברית במלחמת מקסיקו-ארצות הברית ב-1846. מלחמה זו הובילה בסופה לסיפוחה של מדינת קליפורניה וטריטוריות אחרות בדרום-מערב צפון אמריקה באמצעות הסכם גואדלופה אידלגו ורכישת גדסדן.

היסטוריה של האימפריאליזם המודרני

האימפריאליזם המודרני הייתה תקופה של קולוניאליזם שנמשכה בעיקר במהלך המאות ה-19 וה-18, במהלכה השתלטו מעצמות אירופאיות, וכן ארצות הברית ויפן על שטחים מעבר לים וביצעו תהליך קולוניזציה, התיישבות והקמתן של מערכות שלטוניות שמטרתן לנשל את האוכלוסייה הילידה של הטריטוריות הכבושות ממשאביה, וכן לבסס שליטה אידאולוגית ודמוגרפית אימפריאליסטית בטריטוריות הכבושות. דוגמה קנונית של האימפריאליזם המודרני היא הקולוניזציה של יבשת אוסטרליה בידי האימפריה הבריטית החל מהמאה ה-16 ואילך.

אמריקניזם

אמריקניזם, או אקספציונליזם אמריקני, היא תאוריה הגורסת כי ארצות הברית מאכלסת נישה נפרדת בין אומות העולם מבחינת האני מאמין הלאומי שלה, התפתחותה ההיסטורית, מוסדותיה הפוליטיים והדתיים ומקורותיה.
אמריקניזם הוא רעיון נפוץ ואמונה רווחת בקרב האוכלוסייה האמריקנית, אך תוקפו, כשרותו וכן השלכותיו הם נושאים שנוים במחלוקת. אמריקנים רבים הם שותפים לרעיון האקספציונליזם שלא במתכוון. זאת כאשר הציבור אמריקני מצדיק את מדיניות החוץ של האומה האמריקנית אך ורק על בסיס תמיכה בהתקדמותה הכלכלית של ארצות הברית וכן כהגנה על הרעיון לפיו התערבות אמריקנית באומות וטריטוריות מעבר לים מהווה קידום של זכויות האדם. באמריקה, וכן במדינות אשר נמצאות בתחום מעגל ההשפעה שלה, האומה האמריקנית נתפסת כנושאת הלפיד בתחום זכויות האדם, וכן כחזית ההגנה הגלובאלית עליהן. בעקבות תפיסה זו, פלישות אמריקניות לטריטוריות זרות או התערבות כלכלית ופוליטית במדינות כגון קובה והפיליפינים, התקבלו באהדה ותמיכה רבה בקרב הציבור האמריקני, בעוד שנתקלו לרוב בהתנגדות ציבורית במדינות המעורבות.
שאולי הלוי

ביוגרפיה

הלוי נולד בישראל וב-1997 החל לדבב באולפני תומיתות לצד המדבבים דן שצברג, גדי לוי ואסף אבידן. דיבב בסדרות כגון "בוב הבנאי" (מאק ורולי), "נדב ידי זהב" (פיליפס), "הדרדסים" (גרגמל), "דן הדוור" (מר כהן ופקד משה), "רחוב החיות 64" ועוד.
בשנת 2000 ביצע שירי פתיחה כגון "רולי פולי אולי", "צ'רלי צוק", "בית משותף" ו"בידאמן".

חיים אישיים

הלוי נשוי והוא אב לשתיים, שאף הן עוסקות בדיבוב.
בניין קול ישראל

בניין קול ישראל שנקרא גם בית הקיסרית טאיתו או ארמון המלכה החבשית, הוא מבנה מפואר בסגנון נאו-קלאסי השוכן ברחוב הלני המלכה בירושלים. המבנה שימש בימי המנדט הבריטי את שירות השידור של ארץ ישראל (פלשתינה), ולאחר הקמת המדינה את קול ישראל ורשות השידור הישראלית. בשל השימוש בבניין למטרות שידור, נקרא הבניין לעיתים גם "בית השידור".

הקמת הבניין

הבניין הוקם בשנת 1903 על ידי קיסרית אתיופיה טאיתו בטול, אשת הקיסר מנליק השני, למען הקהילה האתיופית בירושלים. סביב בנייתו פרץ סכסוך בין הקיסרית לבין ראש הקהילה בעיר ממהר ולדא סמאעת, לאחר שסמאעת התערב בשיפוץ הבניין שעמד על השטח אותו רכשה הקיסרית וקבע את שמו על הכניסה לבניין. טאיתו לא אהבה את מעשיו של סמאעת ואסרה אותו כשהגיע לאתיופיה. לאחר זמן ברח סמאעת ממאסרו והצליח לברוח למצרים, שם הצטרף למנזר קופטי. לאחר סיפור זה, הורתה טאיתו להרוס את הבניין שעמד בשטח, ובראש הבניין החדש שהוקם הציבה את סמלה - שמש עם כתר, ואת שמה.

שימושי הבניין

בשלהי ימי האימפריה העות'מאנית שימש המבנה לזמן מה כבית המגורים של המושל נאזים ביי. 
בזמן מלחמת העולם הראשונה וראשית ימי המנדט הבריטי שימש את בית הספר אוולינה דה רוטשילד שפונה ממקומו שבבית מחניים שעבר לשמש את הצבא העות'מאני, ולאחר מכן את מנחם אוסישקין והנציב העליון. בשנת 1933 נחנך מבנה ארמון הנציב ובית הספר חזר לבית מחניים. 
בפברואר 1937 הוצע ואושר על ידי ממשלת המנדט ושר המושבות להשתמש בבניין שברחוב מליסנדה, כפי שנקרא הרחוב באותה התקופה, לטובת שירות השידור, תוך שנשקלו שיקולי מיקום אסטרטגי לאור המאורעות שחלו בשנים שלפני כן, שיקולי מחיר השכירות של הבניין והערכה כי הוא יתאים לצורכי השידור במשך עשור שנים.
בחודש יוני 1939 עבר שירות השידור של פלשתינה (א"י) ממקום מושבו הקודם במלון "פלס", אל בניין זה. מאז שימש הבניין למשרדים ואולפני רדיו של שירות השידור הבריטי, ולאחר מכן שירות השידור הישראלי, קול ישראל ורשות השידור הישראלית.
בתקופת המנדט הבריטי הבניין היה מאובטח הן על ידי חיילים בריטיים והן על ידי חיילי הליגיון הערבי. מספר שבועות לאחר החלטת כ"ט בנובמבר צוותי השידור היהודים חשו סכנה להגיע לבניין זה. במלחמת העצמאות ניזוק הבניין, והשידורים שבו להתבצע ממנו בשנת 1950, לאחר תיקונים ושיפוצים בעלות של כ-15,000 לירות והקמת 9 אולפני שידור בתוכו. 
לאורך השנים הכנסייה האתיופית השכירה בדמי מפתח את הבניין לרשות השידור, ולאחר סיום שידורי רשות השידור ב-2017 עבר הבניין והמתחם שסביבו לכונס הנכסים הרשמי ובוצע במתחם תהליך של פינוי הרכוש והציוד. בסוף 2017 פורסם כי נבחנת האפשרות לשכן את גלי צה"ל בבניין זה, אך ההצעה ירדה מן הפרק.
אמור לבן

מאפיינים

מבנה גופו מוארך ומלא ומזכיר בצורתו טורפדו. קצה פיו מעט אלכסוני, שפתיו נוקשות ואינן בשרניות, והוא חסר בינים. על צדו בין 40 ל-42 קשקשים. שיניו רחבות, מחורצות ומסודרות במבנה של 2, 4-4, 2. לסנפיר הגב 8 עד 10 קרניים רכות כאשר הסנפיר האנאלי קרוב יותר לזנב מאשר ברוב הקרפיונים. צבעו הוא זית כהה המשתנה עד לחום-צהוב בצדדים. בטנו לבנה. המשקל המקסימלי של האמור הגיע ל-45 ק"ג והאורך המקסימלי הוא 1 מטר.
אמור בוגר ניזון אך ורק מצמחייה ימית, וקצב התפתחותו מהיר מאד. דג באורך 20 ס"מ שהושרץ באביב, יגיע לגודל של 45 ס"מ עד הסתיו. המין הובא במכוון לארצות הברית ב-1963 לוויסות הצמחייה הימית. כמו כן הובא גם לניו זילנד, כשהפצתו נעשית בזהירות רבה כדי למנוע ממנו להפוך למפגע בעצמו. למניעת בעיה זו, נעשה לרוב שימוש בדגים עקרים, טריפלואידים (בעלי מספר כרומוזומים הגדול פי 3 מהמספר הבסיסי), שנוצרים לאחר חשיפת הביצים לחום או לחשמל. 
בטבע, מתרבה האמור הלבן רק בנהרות בעלי זרימה מהירה.

כדג מאכל

בשנות השמונים הוכנס האמור לגידול בבריכות הדגים בישראל. מאחר שהוא דג צמחוני, אין הוא שמן כמו הקרפיון הרגיל. הוא נחשב תחליף אידיאלי למי שמבקשים דגים רזים בעלי מעט שומן.
נחשב דג טוב לבישול ולטחינה.
משקלו של אמור ממוצע מגידול בריכות הוא כ-4 ק"ג.

שימוש במאגרי מים

מכיוון שהאמור ניזון מצמחי מים ומאצות חוטיות גדולות, משתמשים בו בישראל לפיקוח על איכות המים במאגרי השקיה. דגי אמור מאוכלסים במאגרי השקיה
כדי להתגבר על התפתחות אצות איטיות וצמחי מים בשולי המאגר ועל הקרקעית.
הדג אינו מתרבה באופן טבעי בגופי מים בישראל, וכך אין כל סכנה לחדירתו לגופי מים בלתי רצויים, או להתפתחות אוכלוסיות צפופות של דגים, או דגיגים מעבר לרצוי, דבר שהעלול לגרום נזקים לגוף המים, או למערכות ההשקיה.
יגאל דוניץ

ביוגרפיה

יגאל דוניץ גדל בשכונת קריית חשמל בקריית חיים. סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ובסוציולוגיה בהצטיינות באוניברסיטה העברית בסוף שנות ה-60 ולאחר מכן סיים לימודי התואר השני במדע המדינה בהצטיינות. התרכז בדמותו ובמשנתו המדינית של דוד בן-גוריון. הערצתו לדוד בן-גוריון הובילה אותו לשדה בוקר, שם רכש את אמונו של בן-גוריון בשנותיו האחרונות ושימש תקופה מסוימת כעוזרו. הוא היה חבר בצוות ההקמה של המכון למורשת בן-גוריון, היה סגן מנהל המכון ומנהל הארכיון. את הדוקטורט שלו, על השפעת אחד העם על בן-גוריון, השלים ב-1988. השתלם בהיסטוריה באוניברסיטת קולומביה. 
ב-1995 יצא לקנדה לשליחות חינוכית מטעם הסוכנות היהודית. עם שובו התמנה למנהל מחלקת התכנון, התיאום והפיתוח של האגף לישראל בסוכנות ואף שימש מנהל בפועל של האגף. ברוחו של רוברט פטנאם, אבי תפישת "ההון החברתי", יזם את הבינוי הקהילתי, הרואה בקהילה את הגרעין החברתי שממנו נובעות רשתות הסולידריות והלכידות החברתית. כך באו לעולם תוכניות כמו "לומדים במרחב הכפרי", שעודדה הקמתן של מכללות אזוריות; "ניהול קהילתי", שהכשירה מנהלי קהילה עם תפישת עולם של התנדבות ושיתוף הציבור בחיי הקהילה; ו"תרבות בונה קהילה", בשיתוף עם מכללת אורנים, המכשירה (כדברי דני ברייר, מנהל אגף ההתיישבות במחלקה לישראל) "רכז תרבות לא במובן של אמרגן, אלא כזה שיוצר מערכת תרבותית רבת רבדים שתחילתה בגן וסופה בקשישים".
יגאל דוניץ היה מעורב ופעיל בתחומים הרעיוניים, האידאולוגים והתוכניים של מפלגת העבודה בשנות השבעים, השמונים והתשעים. הוא שיתף פעולה עם מחלקת המחקר של בית ברל בתחומים הקשורים בבן-גוריון ובמורשתו, שימש כמרכז ועדת החינוך של "העבודה" ובתקופת ממשלת רבין השנייה היה חבר בצוות החשיבה המדיני-חברתי שפעל בראשות מזכ"ל העבודה נסים זוילי.

חיים אישיים

דוניץ ורעייתו דפנה (לבית טירקל; נפטרה ב-2002) הותירו אחריהם שלושה ילדים - רונית, יואב ואיתן. בנו, איתן דוניץ, משמש היום מנהל המכון למורשת דוד בן-גוריון בשדה בוקר.
טרוליבוס

טרוליבוס (בדרך כלל Trolleybus; בגרמנית Oberleitungsbus או O-Bus) הוא אוטובוס ציבורי המונע באמצעות רשת החשמל. הטרוליבוס דומה בחזותו ובמבנהו לאוטובוס רגיל, אך הוא מצויד במנוע חשמלי, ובאמצעים המחברים אותו אל חוטי חשמל התלויים, בדרך כלל, מעל למסלול נסיעתו. על רשת החשמל המזינה את הטרוליבוס לכלול שני חוטי חשמל מקבילים הסוגרים מעגל חשמלי, וזאת בניגוד לאמצעי תעבורה מסילתיים, המשתמשים במסילה כחלק מהמעגל. בדומה לאוטובוס המונע באמצעות מנוע בעירה פנימית, הטרוליבוס יכול להיות דו-קומתי או ארוך, ולהתחלק לשתי יחידות או יותר באמצעות מחבר דמוי אקורדיון.

היסטוריה

רעיון הנעתו של כלי רכב באמצעות מקור חשמלי חיצוני קבוע נוסה לראשונה בברלין בשנת 1882 עם הצגתו של ה"אלקטרומוטה" (Elektromote). בתחילת המאה ה-20 הופיעה רשת הטרוליבוס הראשונה בגרמניה, והרעיון יושם עד מהרה במדינות אחרות באירופה ובארצות הברית. בשנות ה-60 וה-70 פורקו רשתות טרוליבוס במספר מקומות בעולם, בעיקר בשל העדפת השימוש באוטובוסים רגילים, שניידותם טובה יותר. עם זאת, לקראת סוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 גברה ההתעניינות באמצעי תחבורה זה מחדש, בעיקר בשל שיקולים סביבתיים. כיום מופעלים טרוליבוסים במאות ערים בעשרות מדינות ברחבי העולם, בעיקר ברחבי אירופה ואמריקה, וכן בסין ובקוריאה הצפונית.
צפנת בת פניאל

צפנת בת פניאל היא דמות המופיעה באחת מאגדות החורבן. אגדות אלו מתארות את הנעשה בירושלים במהלך חורבן בית שני, שהתרחש בתשעה באב.

האגדה

האגדה על צפנת בת פניאל מופיעה במסכת גיטין, מסופרת על ידי ריש לקיש.
האגדה מספרת על צפנת בת פניאל, בתו של הכוהן הגדול, שהייתה יפה מאוד. היא נקראה צפנת כיוון שהכול היו צופים ביופיה. יש אומרים שהייתה כל כך יפה שכל מי שהסתכל עליה לא ידע את נפשו, ואור נוגה בא עליהם, כאילו כוכב מעלה ירד משמים ארצה. בגרסה אחרת של הסיפור, לא הייתה בעולם אשה יפת-תואר מצפנת."עיניה היו כגחלים; וכי הסתכלה באדם, שרפה אותו חי ויהוּמם."
במהלך החורבן נשבתה על ידי גיבור רומי, והוא "נתעלל בה כל הלילה". אולם בבוקר החליט כי אם היא תמשיך להשאר בבעלותו, הוא ישתגע מרוב יופיה והיא תמשול בו. על כן הלביש אותה שבעה חלוקים והוציא אותה לשוק למכור אותה כשפחה. בא אדם מכוער מאוד, אדם "קל שבקלים וריק שבריקים", ודרש לראות את יופיה לפני קנייתה. לאחר חילופי דברים הסכים המוכר להראות את גופה. כל פעם מורידים לה שכבה והקונה דורש לראות עוד. כשהגיעה לשכבה השביעית היא קרעה מעצמה את הבגד וצעקה צעקה גדולה "ריבונו של עולם, אם עלינו לא חסת, על קדושת שמך הגיבור למה לא תחוס?".
לפי גרסה אחרת של הסיפור, כשקרעה צפנת את החלוק השביעי, הקונה כל כך נבהל מיופיה, והנערה אמרה: "הוי, שוטה! קנה אותי בכסף מלא, אין כמותי נאה בבנות-עמי ובת-כוהנים אני; יבוא בעל-הדין ויתבע את עלבוני"; על נערה זו ניבּא הושע ואמר: פן אפשיטנה ערומה והצגתיה כיום-היוָלדה!

לקח ומוסר השכל

כחלק מאגדות החורבן, מתאר הסיפור, בקריאה ראשונית ופשוטה שלו, את ההתאכזרות של הכובשים במהלך החורבן.
במסכת גיטין, משווה ריש לקיש את הסיפור לקינתו של ירמיהו "בת עמי חגרי שק והתפלשי באפר אבל יחיד עשי לך מספד תמרורים כי פתאום יבא השודד עלינו" ריש לקיש מדגיש שמדובר בעלינו, ולא עלייך, כלומר עד כמה כל אחד יכול להפגע.
חז"ל אמרו כי צעקתה של צפנת היא תפילה של בת ישראל שלא חוזרת ריקם.
פסטיבל אקטיביזם

רעיון הפסטיבל

הרעיונות המרכזיים העומדים מאחורי הפסטיבל הם: "התנדבות", "שמירת סביבה", "לקיחת אחריות על חיינו" וכדומה. מטרת הפסטיבל היא הקטנת הוצאות למינימום ואי קביעת מחיר כרטיס בכניסה או ביציאה, תוך ניסיון להבהיר למשתתפים את עלות הפסטיבל. בשנת 2011 עלות הפסטיבל הייתה 250 אלף שקל. המארגנים הצליחו לאסוף פחות. נוצר מצב של גרעון שמעמיד בספק את המשך קיומו בעתיד.
סדר כוחות הצבא הגרמני במערכה בפולין

סדר הכוחות של הצבא הגרמני במערכה בפולין כלל שתי קבוצות ארמיות: קבוצת ארמיות צפון, שכללה את הארמיות השלישית והרביעית, וקבוצת ארמיות דרום, שכללה את הארמיות השמינית, העשירית וה-14, ואליהן התווסף כוח סלובקי.

קבוצת ארמיות צפון

קבוצת ארמיות צפון הייתה בפיקודו של גנרל-אוברסט פדור פון בוק. מטרות קבוצת הארמיות היו ללכוד את "המסדרון הפולני" (הארמייה הרביעית), ולהתקדם דרומה לכיוון ורשה מפרוסיה המזרחית (הארמייה השלישית).

קבוצת ארמיות דרום

קבוצת ארמיות דרום הייתה בפיקודו של גנרל-אוברסט גרד פון רונדשטט. מטרות קבוצת הארמיות היו להתקדם מכיוון שלזיה אל ורשה (הארמיות השמינית והעשירית), ולהשמיד את כוחות הצבא הפולני באזור קרקוב (הארמייה ה-14).
רווח גולמי

מושגים

בחברה יצרנית, עלות המכר מוגדרת כסך העלויות הקשורות באופן ישיר לייצור המוצר. הוצאות כאלה יכולות לכלול את עלות חומרי הגלם, שכר העבודה של פועלי הייצור, עלויות הפחת של ציוד הייצור ועוד. בחברה מסחרית, שהיא חברה העוסקת בקנייה ומכירה של סחורות, עלות המכר היא עלותן (לחברה) של הסחורות שנמכרו במהלך התקופה שעליה מדובר.

חישוב והצגה של נתוני רווח גולמי

אנשי מכירות צריכים לעיתים לקבוע כמה לחייב את הלקוח מעבר לעלות המוצר. תוספת זו ביחס למחיר העלות תבנה את המחיר הסופי של המוצר. ישנן שתי דרכים בסיסיות לעשות זאת, שתיהן אמורות להביא לאותה תוצאה שמהווה אינדיקציה לרווח הגולמי שנובע מהמכירה. שתי השיטות מבטאות את התוצאה בצורה שונה:

ייקור (אנגלית: markup)

ייקור ניתן לבטא כאחוז, אך נשתמש בנתון כמכפיל. לדוגמה: אם מוצר עולה לחברה 100 ₪, והחברה מבקשת להרוויח 50% על המוצר, יצטרכו למכור אותו ב-150%. כדי לחשב את המחיר ללקוח הסופי, ניקח את מחיר העלות בייקור שקבענו, נבצע את הכפלה ונגיע למחיר המכירה, 150 ₪ .
אנו מבינים כי הרווחנו 50 ₪ בדוגמה זו, אך הייקור לא אומר לנו ישירות איזה אחוז ממחיר המכירה הוא רווח. אם למשל מכרנו את המוצר ב-339 ₪ והייקור היה 66.666% יהיה קשה לזהות ישירות כמה שקלים מהווה הרווח על המכירה.
בדוגמה זו 339/1.66666 = 203.4 ₪ והרווח על המכירה הוא 135.6 ₪ .

שולי רווח גולמי

אנשים רבים מוצאים שקל לעבוד עם שולי רווח גולמי משום שמיד יודעים כמה שקלים מתוך מחיר המכירה הם הרווח.
מתוך 150 ₪ בדוגמה הראשונה המחיר כולל 50% ייקור שמייצג 33% רווח גולמי. כפי שניתן לראות, הרווח הגולמי הוא האחוז ממחיר המכירה שמהווה את הרווח. במקרה זה 33% ממחיר המכירה הוא רווח, או 50 ₪.
בדוגמה השנייה הייקור של 66.666% משקף רווח גולמי של 40% . פירוש הדבר ש-40% מתוך 339 ₪ הם רווח, דהיינו 135.6 ₪ .

משמעות

במינוח החשבונאי רווח גולמי פירושו מכירות בניכוי עלות המכר. זה לא רווח משום שנותר לנכות הוצאות אחרות כגון הוצאות המכירות, ההנהלה והכלליות, הוצאות המימון ועוד.
שיעורי רווח גולמי גבוהים יותר משקפים את היעילות הגדולה יותר בהפיכת חומרי גלם להכנסה. עבור חברה שמשווקת סחורות פירוש אחוזי רווח גולמי גבוהים הוא במרווח של המחיר שהיא מצליחה לקבל מלקוחותיה.
אדם ביזנסקי

ביוגרפיה

נולד בשנת 1983 בחיפה שבישראל לציפי ומאיר ביזנסקי, מעצבת גרפית ואדריכל, וגדל בשכונת קריית אליעזר.
בתיכון הוא למד במגמת תקשורת בבית הספר ליאו בק בעיר. סרט הגמר שלו מכיתה י"ב, "סיפור עם סוף ככה ככה", זכה בציון לשבח בתחרות הצעירה של  פסטיבל ירושלים לקולנוע.
עבודתו המסחרית הראשונה הייתה הקליפ "נעים בחוץ" לשיר מתקליטו הראשון של יוני בלוך, שהיה לאחד הקליפים המוקרנים ביותר בערוץ 24 שעלה לאוויר באותם ימים. הקליפ נעשה בטכניקת האנימציה סטופ מושן, אחד מתחומי ההתמחות של ביזנסקי. הכנת הקליפ ארכה חמישה חודשים. בהמשך ביים קליפ נוסף ליוני בלוך, "התקף לב קטן", מתוך אותו אלבום.
את הקריירה הבינלאומית שלו החל ביזנסקי בתקופת הצבא, אז החליט לעשות קליפ ללהקת השינס, לשיר "Pink Bullets". לאחר שלא הצליח ליצור קשר עם הלהקה ולהציע להם את הרעיון, החליט לעשות את הקליפ באופן עצמאי ועבד עליו בחופשות ובסופי שבוע בביתו. כשהקליפ היה מוכן, למעט חצי הדקה האחרונה, הוא שלח אותו ללהקה. השינס וחברת התקליטים סאב פופ התלהבו, שילמו בעבור הקליפ והפיצו אותו כקליפ רשמי, שאף שודר ב-MTV פעמים רבות.
בשנת 2010 החל ביזנסקי לעבוד על פרויקט עצמאי חדש בשם "Singalong Paul", ובו בובה מדוכדכת העשויה מנייר דבק עושה ליפ סינק לשירים. הלהקות Guster ו-Foals היו הראשונות להזמין לעצמן קליפים בפרויקט, המאפשר למוזיקאים ולחברות תקליטים להדליף או לשחרר רשמית לאינטרנט סינגלים במהירות ובעלות נמוכה.
בשנת 2012 ביים וכתב את הסרט הקצר ״פול״, אשר זכה בפרס Silver Hugo בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשיקגו.
בשנת 2013 ביים את הסרט הקצר ״צלליות״, אשר נכתב ע״י ליאור זלמנסון ע״פ סיפורו הקצר של אמיר גוטפרוינד.
בשנת 2015 יצר במסגרת הפודקאסט ״סיפור ישראלי״ את הפרק על האחים בדיר - סיפורם של שלושה אחים עיוורים מכפר קאסם, שעמדו במרכזה של פרשת האקינג, בה נפרצו מרכזיות בזק, גלי צה"ל, פלאפון וחברות תקשורת נוספות בשנות ה-90.
ביוני 2019 תעלה לאוויר סדרת הטלוויזיה ״המדובב״ אשר יצר וכתב ביחד עם עמרי שנהר.
ביזנסקי מתגורר כיום בברלין. הוא מיוצג בארץ על ידי תמי גור.
שמורת שער פולג

שְׁמוּרַת שַׁעַר פּוֹלֵג היא שמורת טבע בשרון, השוכנת בין היישובים יקום מדרום, אודים מצפון, וכביש 2 ומכון וינגייט ממערב. השמורה הוכרזה ב-23 במרץ 1967 ושטחה הורחב ב-29 במאי 1997. שטחה 136.5 דונם ולמרות ממדיה הצנועים היא מצטיינת בצמחייה עשירה בבתי גידול שונים.

רכס הכורכר ו"שער פולג"

השמורה מקיפה את רכס הכורכר השני מבין שלושה רכסים המלווים את קו החוף בשרון הדרומי. בתקופת הברונזה (תחילת האלף ה-3 לפנה"ס) קם על הרכס יישוב כנעני בגובה של 20 עד 25 מטרים מעל פני הים, המוכר כיום כתל פולג. החל במאה ה-19 לפנה"ס נחפר חפיר בצידו הצפוני של התל, וזה הורחב בתקופה הרומית, עת החל ייבוש הביצות באזור. בחפיר זה עובר אפיקו של נחל פולג, ועל שמה של פרצה זו ברכס כינו הצלבנים את הנחל בשם "נחל הסלע המבותר". בערבית כונה הנחל "ואדי פאליק", היינו "החוצה", וגם שמו העברי של הנחל - "פולג" מלשון "מפלג" - ניתן לו על שמה של הפרצה. הממלוכים הזניחו את מפעל הייבוש, וממזרח לרכס נוצרה ביצה גדולה בשטח של 4,000 דונם. לאחר שאדמות האזור נרכשו על ידי המוסדות העבריים ב-1935, הועמקה הפרצה שוב, והביצה נוקזה. רוחבה של הפרצה כיום הוא 10 מטרים בבסיסה ו-20 מטרים בחלקה העליון.

שרידי אודים

בחלקה הצפון-מערבי של השמורה שוכנים שרידיו של מושב אודים אשר הוקם במקום בשנת 1948, כחודש לאחר הכרזת העצמאות. במושב הוקמו מספר אוהלים וצריפים, ומערות שנחפרו בכורכר שימשו לו כרפתות. בשנת 1950 עבר המושב למיקומו הנוכחי מצפון לשמורה, ומספר מבנים, בהם מבנה המזכירות, שרדו במקום. עוד ניטעה במקום בעת הקמת היישוב חורשת עצי אורן ירושלים ובה אנדרטה שהקימו התושבים לזכרם של שלושה מבני המושב אשר נפלו על הגנתו. בחורשה הוכשרה פינה לעריכת פיקניקים.

המחצבה, שלולית החורף, ופארק יקום

ממערב לרכס מחצבת כורכר נטושה, שהכרייה בה עת הייתה פעילה, גרמה להרס חלקים ניכרים מהרכס ומהתל. קרקעיתה החרסיתית של המחצבה סמוכה למפלס מי התהום, ומקשה על מי התהום העולים על פני השטח בעונת הגשמים, והיוצרים שלולית חורף, לשוב ולחלחל לקרקע. בשלולית החורף מתקיימים מינים שונים של דו-חיים הזקוקים למים מתוקים, ואף  לתוך תקופת הקיץ נשמרת בה ביצה קטנה שקרקעיתה עשירה בצמחי מים. לחופה הדרומי של הבריכה ומחוץ לשטח השמורה, שוכן פארק יקום ובו חניון מטיילים, מדשאות ושטחים מוצלים.

השטח הביצתי

ממזרח לתל משתרע אזור ביצתי עשיר בצמחיית קנה מצוי, המשמש כבית גידול לצבי ביצה וכאתר קינון לעופות.

הצומח

בשמורה ריכוז של גאופיטים דוגמת חצב מצוי, נרקיס, סתוונית היורה, חבצלת קטנת-פרחים, רקפת, אירוס ארץ ישראלי, אירוס הארגמן, כלנית, נורית אסיה ועוד. עוד צומחים במקום אשחר ארץ ישראלי, אלת המסטיק, שרביטן, מתנן שעיר, אלון מצוי, אלה ארץ ישראלית, דבורנית צהובה, פטל קדוש, טיון דביק, שוש, תורמוס ארצישראלי, קידה שעירה, בן-חצב יקינתוני ועוד.
חיים קוברסקי

בצעירותו

נולד בעיירה רדז'ילוב שבפלך לומז'ה, מחוז ביאליסטוק, פולין בשנת 1923. למד ב"חדר" ובבית ספר עממי פולני. עלה ארצה בשנת 1935. בירושלים למד במכינה של ישיבת מרכז הרב, בישיבה התיכונית "אלומה", בבית המדרש למורים "מזרחי", ובפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית בירושלים. היה חבר בתנועת הנוער הדתית ברית החשמונאים. 
בין השנים 1943 ו-1949 עבד בהוראה ובניהול בירושלים. בשנים 1946-1947 גם היה המו"ל והעורך של הירחון "ילקוט".

עיריית ירושלים

משנת תש"ט 1949 עבד בעיריית ירושלים. היה בין מקימי מחלקת החינוך וממניחי היסוד למערכת החינוך והתרבות העירונית.
סיים את שירותו בעיריית ירושלים בשנת 1970 בתפקיד מנהל המחלקה לחינוך ולתרבות.
בצד הניהול השוטף של מערכות החובה של החינוך, הניח יסוד לשרותי רשות ביזמה מקומית בתחום החינוך, התרבות, חינוך מבוגרים וכיוצא בזה.
בין המפעלים שהוקמו או הורחבו בירושלים בתקופת כהונתו: החינוך המשלים שהקיף כמעט את כל מערכת החינוך היסודית, תזמורת הנוער העירונית, השירות הפסיכולוגי-חינוכי, מפעל ביעור הבערות, אולפנים ואולפניות להנחלת הלשון, האוניברסיטה העממית, הפעלת "בית העם" כמרכז תרבותי של העיר, כינון הספרייה העירונית והפעילות התרבותית המוגברת בשכונות.
יזם בשנת 1961 את הקמת "יריד הספרים הבינלאומי בירושלים" ועמד בראשו במשך כ-10 שנים.

משרד הפנים

בשנים 1970-1986 כיהן כמנכ"ל של משרד הפנים, ושימש כיו"ר וחבר בפורומים בין-משרדיים ובין מוסדיים.
בכלל זה יו"ר המועצה הארצית לתכנון ולבנייה, יו"ר רשות פס"ח, יו"ר ועדת המנכ"לים לענייני ירושלים, חבר ועדת המנכל"ים לשרותי רווחה חברתית בשעת חירום, חבר הוועדה הממלכתית לרפורמה בשלטון המקומי, חבר הוועדה לקביעת סדרי עדיפויות בהוצאה הציבורית ובתקציב המדינה, חבר המועצה לתכנון לאומי וחבר בוועדת שירות המדינה.
השתתף כנציג המדינה בפורומים בינלאומיים, בכללם IFHP-הפדרציה הבינלאומית לתכנון ובניה, ארגוןULA, ועידות HABITAT בונקובר (קנדה) וכן שימש ראש משלחת ישראל בכנס הבין-ממשלתי לאיכות הסביבה שהתקיים בשנת 1977 בטביליסי.

תפקידים נוספים

בין השנים 1965-1975 שימש חבר מליאת רשות השידור והוועד המנהל שלה. בשנים 1978/9 עמד בראש הוועדה שנתמנתה על ידי הממשלה לבירור נושא הערוץ השני בטלוויזיה בישראל. הוועדה הגישה דו"ח מקיף והמלצות בדבר הקמת הערוץ השני.
עמד בראש צוות המומחים וקבוצת העבודה של ישראל שפעלו במסגרת המשא ומתן עם משלחות מצרים וארצות הברית על האוטונומיה ביו"ש ובעזה.
כן השתתף, במעמד של יועץ, במפגשים שקיימו ראשי המדינות וצוותות השרים בענייני האוטונומיה בשנים הנ"ל.
באותן שנים גם הרצה בחוג למינהל ציבורי, במסגרת תוכנית המ.א. המקצועי, בפקולטה למדעי החברה והכלכלה של האוניברסיטה העברית. משנת 1983 היה מרצה ללימודים עירוניים ואזוריים באוניברסיטה העברית.
היה מועמד להיות מבקר המדינה הרביעי לאחר יצחק טוניק, אך הפסיד ליעקב מלץ.
בשנת 1988 מונה ליו"ר הדירקטוריון של בנק המזרחי המאוחד בע"מ, יו"ר הדירקטוריון של בנק טפחות, וכן יו"ר (או חבר חברות בנות) בשלוחות חו"ל. פרש מתפקידו בקבוצות בנק המזרחי בשנת 1995.
כיהן כיו"ר הוועד המנהל של "יד יצחק בן צבי" משנת 1987 וכן כיו"ר חבר הנאמנים של "מכון לב"-בית הספר הגבוה לטכנולוגיה ירושלים.
בשנת 1997 זכה באות אביר איכות השלטון כמייצג הרשות המבצעת.

מורשתו

קוברסקי השאיר אחריו אשה, סוניה, ושתי בנות.
במאי 2007, במלאת 40 שנה לאיחוד העיר ירושלים, החליטה הנהלת יד יצחק בן-צבי לקרוא בשמו את "בית הספר המרכזי ללימודי ירושלים ע"ש חיים קוברסקי". כמו כן, בכל שנה עורך משרד הפנים טקס להענקת פרס שר הפנים ע"ש חיים קוברסקי, לרשויות מקומיות מצטיינות.