הנרי פיץ' רובינסון

ביוגרפיה

הנרי פיץ' רובינסון נולד בעיירה לדלאו (Ludlow) במחוז שרופשייר (Shropshire) שבמערב מרכזה של אנגליה. הוא היה הבוגר מבין ארבעה אחים להוריו, ג'ון ואליזה רובינסון. בצעירותו למד רישום וציור, ובשנת 1851 החל לצלם. חמש שנים מאוחר יותר, לאחר שפגש בצלם והרופא יו ולש דיאמונד (Hugh Welch Diamond), החליט רובינסון להקדיש עצמו למדיום הצילום. באותה שנה (1856), פתח סטודיו לצילום מסחרי בעיירה למינגטון (Leamington) והקים, יחד עם הצלם ריילנדר את "אגודת הצילום של ברמינהם" (Birmingham Photographic Society).
בשנת 1864, בגיל 34, אולץ רובינסון לוותר על עבודתו בסטודיו שלו, בשל בעיית בריאות שנגרמה מהכימיקלים שקשורים בצילום. לאחר מכן, החל להתנסות בשיטת ההדפסה המזוהה איתו עד היום, "הדפס המשולב" (Combination Printing). בשנת 1868 פתח סטודיו נוסף בטאנברידג' וולס (Tunbridge Wells) - עיר במערב קנט - בשותפות עם נלסון קינג שריל (Nelson King Cherrill), וב-1870 התמנה לסגן המנהל של "אגודת הצילום המלכותית" (Royal Photographic Society), שם פעל נחרצות למען הכרה ממסדית בצילום כמדיום אמנותי רציני.
ב-1875 שותפותו עם שריל הופסקה, אך רובינסון המשיך בעסקיו עד לפרישתו בשנת 1888. ב-1891 התפטר מ"אגודת הצילום המלכותית" בגלל סכסוכים פנימיים ועבר ל"אחוות הטבעת" -Linked Ring society, בה הוא היה פעיל עד 1900, כשקיבל תואר כבוד מאגודת הצילום המלכותית.
רובינסון נפטר בשנת 1901 בטאנברידג' וולס.

על עבודתו

רובינסון הוא אחד מהצלמים הבולטים של תקופתו. הוא נודע בזכות נסיונותיו ליצור קומפוזיציות אמנותיות בצילום אשר מבוססות על עקרונות של ציור אקדמי. שיטת ההדפסה שלו (שהייתה גורם מקדים לפוטומונטז') נרשמה לזכותו, למרות שהצלם אוסקר גוסטב ריילנדר (Oscar Gustave Rejlander) היה הראשון לבסס טכניקה זו של הצילום כבר בשנת 1857 - כשנה לפני רובינסון.
רובינסון כאמור, היה פיקטוריאליסט והושפע מתנועת הפרה-רפאליטים ומהתפיסות האסתטיות של ג'ון ראסקין. בתקופה הפרה-רפאליטית שלו הוא האמין שניתן, דרך הצילום, להשיג רגעים של משמעות על-זמנית - זאת גם דרך שימוש בתיאור רקע ימי-ביניימי (בדומה לרעיונותיו של ראסקין). בכך הוא למעשה הקדים את ג'וליה מרגרט קמרון והסימבוליסטיים. לפי מכתביו, רובינסון, הושפע גם מהצייר האנגלי הרומנטי ויליאם טרנר ומהצייר הפרה-רפאליטי אדוארד ברן-ג'ונס.

על תצלומיו

תצלומו המפורסם ביותר, "נמוגה לאיטה" ("Fading Away") משנת 1858 נתפס כפופולרי ומורבידי כאחד. נושא התצלום - נערה גוססת בחברת משפחתה - גרם לרוח תזזית בדעת הקהל של המאה התשע-עשרה. היסטוריון האמנות באומונט ניוהול (Beaumont Newhall) כתב על כך:
הנושא היכה בתדהמה את הציבור; התחושה הייתה שהיה זה טעם רע לתאר מראה כואב כל כך. למרות שביקורת מסוג זה לא נראית תקפה יותר, אל לנו לפטור אותה כרגשנות ויקטוריאנית. נושאים כאובים הרבה יותר צויירו בימים אלה. אך המראה נתפס ליטראלית משום שעצם העובדה שהיה זה תצלום, רמז על כך שהיה זה ייצוג בעל אמינות.
התצלום הורכב מחמישה נגטיבים שונים, אך הצליח ליצור אשליה כאילו נלקח בחשיפה אחת של לוח הצילום, זאת למרות הדחיסות הלא-טבעית של החלל שבין הנערה והקיר. כמו כן, יחד עם נושא התצלום, הסגנון הציורי של הפיקטוריאליזם היה כאן גורם משמעותי מבחינה אמנותית. הסימבוליזם פה מחוזק על ידי סידור הפירות במרכז והנוכחות הציורית הדרמטית של צורת ה-V של העננים - צורה אשר נראית כמצביעה או מוליכה אל הנערה הגוססת.
תצלום מפורסם נוסף שלו (המורכב על-פי אותה שיטת הדפסה) נקרא "העלמה משאלוט" ("The Lady of Shalott") משנת 1861, ומתאר גם הוא גיבורה גוססת. התצלום הוא אילוסטרציה לקטע משיר בעל אותו שם מאת אלפרד טניסון, ולמעשה מעלה טענה שצילום יכול לפרש שירה, או במילים אחרות, לתאר סיטואציות מדומיינות. גם תצלום זה ספג ביקורות. נטען שנושאו (והקשרו הפרה-רפאליטי) חרג מהגבולות ה"הולמים" של הצילום.
כך, לאחר שתי עבודות מעוררות מחלוקת, רובינסון ביקש לדבוק בתמות מוכרות יותר בסגנון "חיי זמננו" או "חיי היומיום", ז'אנר אנגלי שכיח לתקופה. למרות זאת הוא לא הפסיק להתעקש ולנסות ליצור צילום שיתקבל כאמנות. במשך חמישים השנים הבאות יצר רובינסון תצלומים שחיקו את ז'אנר הציור הבריטי (British genre painting) המתאר את חיי הכפר.

כתיבתו

רובינסון כתב במהלך חייו תשעה ספרים ומעל מאה וחמישים מאמריםספרו, Pictorial Effect in Photography משנת 1869, נקרא רבות והפך לטקסט חשוב על צילום במהלך המאה התשע-עשרה. בספר זה, רובינסון כותב על משנתו האסתטית בהתאם לגישה הפיקטוריאליסטית שלו. הספר מיועד בעיקר לצלמים מסחריים ובו קיים עידוד ליצירת דימויים נעימים דרך עקרונות של קומפוזיציה ושל תאורה מתחום האמנות הפלאסטית. רובינסון בין היתר, מבקש ללמד את הקורא ולספר על המיומנויות ההיכרחיות ועל הדרישות החשובות, לפי ראות עניו, שלהן צלם "טוב" צריך לשים לב על-מנת להיות מוכשר באמנותו. לדוגמה, על צלם "טוב" להימנע מנושאים שכיחים ומוכרים מדי. כך, אחת מהדרישות כלפי הצלם היא שירכוש את:
היכולת לתפוס את כל היפה ואת הרשמים הציוריים שבחפצים וברקעים 'אשר אחרים מחמיצים מבלי לתת תשומת-לב'. הוא רוצה ללמד את המיומנות של ראיית הנושא המשמעותי מבחינה אמנותית ואת ראיית הדימוי האמנותי שנמצא בתוכו.
ספרים מוכרים נוספים שכתב הם:
Picture Making by Photography משנת 1884, Photography as a Business משנת 1890, The Elements of a Pictorial Photograph משנת 1896.