google/wiki40b huggingface dataset:
לביבה

לביבה (ביידיש: לאַטקע, וברבים: לאַטקעס. או כרעמז'ל, ברבים: כרעמזאלאך) היא מאכל מטוגן מירקות. בגירסתו הבסיסית מכיל תפוחי אדמה טריים ומרוסקים או מבושלים ומעוכים המטוגנים בשמן רותח.
המאכל נפוץ בארצות מזרח ומרכז אירופה ומוגדר כמאכל הלאומי של בלארוס. בישראל הוא מוכר כאחד ממאכלי חג החנוכה.
קיימות גם לביבות גזר, קישואים, מנגולד, בטטות, גבינה, תירס ותפוחי עץ. עיסת הלביבות מורכבת ברובה מירקות, בתוספת ביצים, תבלינים ולפעמים פירורי לחם או קמח.
לביבות ירק הן לרוב מלוחות, אם כי קיימות גרסאות מתוקות בהן הן זרויות סוכר. יש המגישים לביבות כשעליהן שמנת חמוצה או ריבה.

מקור השם "לביבה"

הלביבה הוא שם עתיק למדי למאכל שככל הנראה שונה מהמאכל כיום. בספר שמואל ב', פרק י"ג מתוארת לביבה העשויה מבצק - את הלביבה הכינה תמר, בתו של המלך דוד, לאמנון, אחיה למחצה.
"וַיֹּאמֶר אַמְנוֹן אֶל-הַמֶּלֶךְ תָּבוֹא-נָא תָּמָר אֲחֹתִי וּתְלַבֵּב לְעֵינַי שְתֵּי לְבִבוֹת, וְאֶבְרֶה, מִיָּדָהּ...וַתֵּלֶךְ תָּמָר, בֵּית אַמְנוֹן אָחִיהָ. וְהוּא שֹכֵב; וַתִּקַּח אֶת-הַבָּצֵק ותלוש וַתְּלַבֵּב לְעֵינָיו, וַתְּבַשֵּל אֶת-הַלְּבִבוֹת".
רש"י מתאר את הלביבות הללו כ"סולת מורבכת במים רותחין תחילה, ואחר כך בשמן".
בפואמה "לביבות" משתמש שאול טשרניחובסקי במילה העברית לתיאור כיסוני בצק ממולאים גבינה - קרעפלאך, ובשיר "מעשה בלביבות" משמשת המילה לתיאור מאכל שנעשה מקמח, שמן וסוכר.
נראה כי הכינוי נקשר ל"לאַטקעס" האידי רק בתקופה מאוחרת יחסית.

תפוצה

המאכל נפוץ בארצות מזרח ומרכז אירופה - לוקסמבורג, לטביה, גרמניה, ליטא, יהדות אשכנז, שווייץ (כרושטי), אוסטריה, בלארוס (שם היא מוגדרת כמאכל הלאומי), אוקראינה, פולין, הונגריה, סלובקיה, פרוסיה וצ'כיה. מאכלים דומים מכינים גם במטבחים אחרים, כמו המטבח העיראקי (למשל, עארוק) המטבח ההודי, והמטבח הקוריאני (למשל פאג'ון).
באוקראינה, בלארוס ורוסיה מכנים לביבות תפוחי אדמה "דרוני" (באוקראינית деруни, ברוסית драники ובבלארוסית дранікі) בגרמניה הן מכונות "רייבקוכן", או "קרטופלפופר", ואוכלים אותן כמנה מלוחה, או כמנה מתוקה עם רוטב תפוחי עץ וקינמון, ומקובל מאוד להגיש אותן בשווקים ובחגים בעונה הקרה.

בחנוכה

בחג החנוכה מקובל לאכול לביבות כחלק מהמנהג לאכול מאכלים מטוגנים בשמן לזכר נס פך השמן. לביבות של חנוכה עשויות בדרך כלל מתפוחי אדמה. קיימים מתכונים שונים להכנת לביבות, בחלקם תפוחי אדמה ובצל מרוסקים, מעורבים בביצים וקמח ומטוגנים בשמן רותח. באחרים תפוחי האדמה מבושלים, נמעכים למחית ואחר כך מעורבים עם מרכיבים נוספים ומטוגנים. לעיתים נהוג להגיש את הלביבות כשלהן נילווה רוטב רסק תפוחים.
גרסאות מקבילות ללביבות אלו קיימות למשל במאכל עממי גרמני, המכונה קארטופֶלפוּפר (Kartoffelpuffer) או רַייבֶּקוּכן (Reibekuchen); במאכל השווייצרי "רושטי" (Rosti); במאכל הספרדי "טורטייה דה פטאטה" (Tortilla de Patata), ועוד.

בפסח

בשל המגוון המוגבל למדי של המאכלים הכשרים לפסח, הפכו הלביבות למאכל פופולרי מאוד בחג ולחלק מההווי שלו. בשל הימנעות מחמץ, לביבות הפסח אינן מכילות קמח, ועשויות להכיל תחליף כשר לפסח כגון קמח תפוחי אדמה או קמח מצה.
קרולי שטרק

קריירה

שטרק חלק מקום שני-רביעי בתחרות בודפשט 1909 (ניצח: ז'יגמונד ברס), שיחק בתחרות וינה 1909/10 (ניצח: ריכרד רטי), חלק מקום 3-5 בתחרות בודפשט 1911 (אליפות הונגריה השלישית, ניצחו: זולטן פון באלה וז'יגמונד ברס), חלק מקום 9-11 בתחרות באד פיסטיאן 1912 (ניצח: עקיבא רובינשטיין), הגיע למקום העשירי בתחרות טמסואר 1912 (אליפות הונגריה, ניצח: גיולה ברייר), הגיע למקום ה-12 בתחרות בודפשט 1913 (ניצח: רודולף שפילמן), חלק מקום שני עם ריכרד רטי בתחרות דברצן 1913 (אליפות הונגריה, ניצח: לאיוש אסטאלוש) וחלק מקום 2-3 עם ז'יגמונד ברס בתחרות בודפשט 1917 (ניצח: גיולה ברייר).
שטרק הפסיד בשני דו-קרבות לגזה מארוצי בשנת 1907 ובשנת 1917, בשניהם +1 -2 =3 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
לאחר מלחמת העולם הראשונה, שטרק שיחק בעיקר בבודפשט שם הגיע למקום העשירי בתחרות 1921 (ניצח: אלכסנדר אלכין, חלק מקום 8-9 בתחרות 1922, הגיע למקום השלישי והרביעי בשתי תחרויות בשנת 1924, חלק מקום ראשון והגיע למקום החמישי בשתי תחרויות בשנת 1925, חלק מקום 4-5, הגיע למקום השישי וניצח בתחרות נוספת בשנת 1926, חלק מקום 7-8 והגיע למקום העשירי בשתי תחרויות בשנת 1928, חלק מקום 6-7 בשנת 1929, ניצח וחלק מקום ראשון בשנת 1930, הגיע למקום השני בשנת 1931 (אליפות הונגריה, ניצח: לאיוש שטיינר), חלק מקום 12-13 בשנת 1932 (אליפות הונגריה, ניצח: גזה מארוצי) וחלק מקום 9-10 בשנת 1934 (ניצח: אריך אליסקסיס).
שטרק הגיע למקום התשיעי בתחרות בארדיוב 1926 (ניצחו: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר והרמניס מטיסונס), חלק מקום 3-4 בתחרות לונדון 1927, הגיע למקום ה-15 בתחרות אויפשט 1934 (ניצח: אנדור לילינטל), וחלק מקום 11-16 בתחרות טאטאטוורוש 1935 (אליפות הונגריה, ניצח: לאסלו סאבו).
שטרק שיחק באולימפיאדת פריז בשנת 1924 והשיג +2 =2 -1 במוקדמות ו +4 =1 -3 בגמר

שטרק שיחק באולימפיאדת בודפשט בשנת 1926

שטרק שיחק בלוח המילואים של הונגריה באולימפיאדת פראג 1931 והשיג +4 =2 -5
אורנה בורדמן

אורנה בורדמן (נולדה ב-1959) היא סופרת ישראלית.

קורות חייה

בורדמן נולדה באילת למשפחה מסורתית ולמדה בבתי ספר חילוני בעיר. שנתיים לאחר סיום שירותה הצבאי, בהם התגוררה בתל אביב, חזרה בתשובה ועברה לגור בירושלים.
על ילדותה מספרת בורדמן כי בשל ליקויי למידה, התקשתה לקרוא ספרים עד גיל שמונה עשרה שאז באופן בלתי מובן החלה לקרוא. למרות זאת, במשך השנים בורדמן כתבה מספר רומנים.
את ספרה הראשון "בודדה במערכה" שלחה למספר הוצאות ספרים שדחו אותו כולם. לאחר שש שנים שכתב היד שהה במגירה, בורדמן הביאה את כתב היד לבת שירות ששירתה ביישוב מגוריה כדי שתקרא אותו, וזו העבירה את הספר לבתו של מנכ"ל הוצאת ידיעות ספרים מבלי שקראה אותו - וכך הוא זכה לפרסום.
בורדמן כותבת רומנים תקופתיים המיועדים למגזר הדתי לאומי. על ספריה זכתה בפרס הספריות הציבוריות לישראל.
בורדמן נשואה ואם לשישה. היא מתגוררת במעלה חבר שם היא משמשת כבלנית וחברה בצוות חירום יישובי (צח"י).
קיילה סטל

ביוגרפיה

סטל נולדה בהוואי, הבת הבכורה מתוך חמשת ילדיהם של סוזנה לבית ריוואי, מאורית מניו זילנד, ודייוויד סטל הבריטי. היא בוגרת בית הספר התיכון Kahuku ‏(מחזור 1993), וכן בוגרת אוניברסיטת דרום יוטה.

ברודוויי

סטל הופיעה לראשונה בברודוויי ב-1 בפברואר 2011, בתפקיד שירלי במחזמר "פריסילה, מלכת המדבר".
סטל הייתה הראשונה שגילמה את דמותה של נורמה במחזמר "Hands on a Hardbody", שהוצג בברודוויי בשנת 2013, ואשר מבוסס על סרט דוקומנטרי משנת 1997. בביקורת של TheatreMania נכתב כי "סטל, בתפקיד נורמה, גונבת את ההצגה בכל סצנה שהיא נמצאת בה. הופעתה ... קשה לביצוע מרוב המונולוגים של שייקספיר, ושירת הסולו שלה בעלת טווח גוספלי המגיע היישר אל השורה האחרונה שבתיאטרון ... הופעתה המרגשת של סטל צריכה להופיע ברשימת המועמדים לכל פרס השחקנית המובילה הטובה ביותר בעיר". בגין תפקיד זה, סטל הייתה מועמדת לפרסי השחקנית הטובה ביותר של Outer Critics Circle, ‏ Drama Desk וטוני. בנוסף, היא זכתה בפרס Theatre World על הופעתה.
סטל שיחקה את תפקידה של גב' ת'נרדייה בעלובי החיים, החל ממרץ 2014‏ ועד ל-1 במרץ 2015.‏
סטל גילמה את דמותה של בקי, במחזמר "Waitress", שעלה בברודוויי ב-24 באפריל 2016, בתיאטרון ברוקס אטקינסון, לאחר הצגות הרצה בתיאטרון הרפרטואר האמריקאי שבקיימברידג', מסצ'וסטס באוגוסט 2015.‏

עבודות נוספות

סטל גילמה את דמותה של טרייסי טורנבלד בסיבוב ההופעות של המחזמר "היירספריי" בארצות הברית. בביקורת על הופעתה במרכז קנדי ב-2005, נכתב וושינגטון פוסט כי "באשר לסטל, היא טרייסי נהדרת, גם אם היא נראית מבוגרת מדי בשביל תלמידת תיכון". היא הופיעה במרכז לינקולן בהפקה של "דרום פסיפיק" בתפקיד בלאדי מרי, החל משנת 2009.‏ בביקורת של  Pioneer Press, מסצ'וסטס, נכתב: "הליהוק הטוב יותר הוא של קיילה סטל, שמגלמת את סוחרת הסמים בלאדי מרי, עם הליכה מתגלגלת, ארסיות נחשית ופראות אימהית של לביאה".
בנובמבר-דצמבר 2012, סטל השתתפה במחזמר על פי מזמור חג המולד בהפקת Pioneer Theatre Company מסולט לייק סיטי.
היא שיחקה את דמות המספרת במחזמר יוסף וכתונת הפסים המשגעת שהוצג ב-Ogunquit Playhouse שבאוגונקוויט, מיין בין ה-31 ביולי ל-25 באוגוסט 2013.‏
סטל לקחה חלק בהפקת Encores! ב-17 ביולי 2013 לצד סאטון פוסטר, אך לא המשיכה עם ההפקה כשזו המשיכה להציג בברודוויי, ובמקום זאת הצטרפה להעלאה המחודשת של "עלובי החיים" בתפקיד מאדאם ת'נרדייה.
בראיון אמרה סטל כי "... אני לא באמת שחקנית של תיאטרון מוזיקלי, אני יותר זמרת רית'ם אנד בלוז ועשיתי את זה כל החיים שלי". סטל אמרה כי לאחר הופעתה במחזמר היירספריי היא לא ידעה מה לעשות עם עצמה, ובמשך שנים עבדה מאחורי הקלעים עם מעצבים עד שהיא לוהקה לדרום פסיפיק.
בשנת 2017 סטל גילמה את דמותה של האישה המזוקנת לטי לוץ, בסרט המוזיקלי "האמן הגדול מכולם", לצד יו ג'קמן, זאק אפרון וזנדאיה. השיר "This Is Me" מתוך הסרט, בביצועה כסולנית, זכה בפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. ב-22 בדצמבר 2017 היא הוציאה את השיר על גבי מיני-אלבום.
בשנת 2018 היא השתתפה באלבום Forbidden של היוצר טודריק הול, בפרט - בשיר שנקרא Forbidden אשר עוסק בהומופוביה.
בשנת 2019 שיחקה את סיי במופע הטלוויזיה Rent: Live המבוסס על המחזמר רנט ששודר בערוץ פוקס.
ג'נביב נאג'י

ביוגרפיה

נאג'י נולדה בעיר לאגוס שבניגריה. אביה מהנדס ואמהּ מורה. היא הרביעית מבין שמונה ילדים. היא למדה בקולג' המתודיסטי לנערות בעיר ואחר כך באוניברסיטת לאגוס.
נאג'י החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 8 כאשר הופיעה באופרת הסבון "Ripples", כמו כן השתתפה במספר פרסומות בהן פרסומות לחברות משקאות. בשנת 1998, כשהייתה בת 19, הופיעה בסרט הניגרי Most Wanted.
נגאי זכתה במספר פרסים וביניהם בפרס האקדמיה האפריקנית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר, כמו כן הוכתרה כשחקנית הטובה ביותר לשנת 2001.
בשנת 2004 הוציאה נגאי אלבום בשם "Logologo Line", בשיתוף עם חברת התקליטים "EKB Records". בשנת 2008 השיקה גנאי קולקציית ביגוד בשם "St. Genevieve" אשר חלק מהכנסותיה נתרמות לצדקה.
טרברסו

טְרָבֶרְסוֹ הוא אחד משמותיו ההיסטוריים של חליל הצד, וכיום הוא משמש לציין חלילי-צד היסטוריים (או העתקים מודרניים שלהם), להבדיל מחליל המתכת המודרני. השם הוא קיצור המונח האיטלקי Flauto traverso (חליל רוחבי, כלומר המוחזק במאוזן להבדיל מן החלילית המוחזקת במאונך). שמות נפוצים אחרים כיום מתייחסים לתקופה הספציפית של החליל: חליל בארוק, חליל רנסאנס, חליל קלאסי וכו'. בשיח המוזיקלי, משמש המונח טרברסו בדרך-כלל לחליל בארוק.
חלילים רבים מתקופות היסטוריות שונות שרדו עד ימינו, חלקם במצב המאפשר נגינה בהם. כמו כן, בעקבות התפתחות התנועה למוזיקה עתיקה, פועלים כיום בוני כלים הבונים העתקים של חלילים כאלה, ונעשה בהם שימוש רב בקונצרטים ובהקלטות של מוזיקה עתיקה.
חלילי רנסאנס בנויים לרוב מחתיכה אחת של עץ, ובה שישה חורים לאצבעות, ללא מפתחות. חלילים אלו נוצרו לרוב ב"משפחות" של ארבעה כלים בגדלים שונים, ושימשו לנגינה בקונסורט חלילים.
בחלילי בארוק בדרך כלל מתווסף מפתח אחד בנוסף לשישה חורים נוספים לאצבעות. הם בנויים משלושה מפרקים (עד ראשית המאה ה-18) או מארבעה מפרקים (התצורה הנפוצה ביותר כיום). לעיתים המפרק האמצעי בא בכמה גדלים שונים, כך שאותו החליל יכול לשמש לנגינה בגבהים שונים. חליל הבארוק הטיפוסי הוא בסולם רה מז'ור, אך הוא מכוון בכוונון בארוק - חצי טון נמוך מהכוונון המודרני.
ככל שהתפתחו החלילים נוספו בהם מפתחות בהדרגה, וכן חורים נוספים כדי לשנות את הכוונון ולקרבו לכוונון המושווה. המערכת של בונה הכלים תאובלד בהם (Böhm), המבוססת על 15-17 חורים, הופיעה באמצע המאה ה-19 והובילה, בסופו של דבר, להתפתחות חליל הצד המודרני.
קטר (מדינה)

כלכלה

כלכלת קטר מבוססת בעיקר על נפט, שנתגלה בה בשנת 1939, ועל גז טבעי. בשל העושר הרב המופק מהנפט, לצד האוכלוסייה המצומצמת, התמ"ג לנפש בה הוא במקום השני בעולם, ועומד על 92,536 דולר לנפש (2012). הממשלה עושה מאמצים לפתח ענפי כלכלה נוספים, כגון תעשייה, תיירות, שירותים ובנקאות.
שיעור האינפלציה בקטר כ-2.3%, ושיעור האבטלה כ־2.7%. חובה החיצוני של קטר הוא 17.5 מיליארד דולרים.
כוח העבודה שלה עומד על כ־140,000 איש. התעשייה מתמקדת בעיקר בייצור נפט גולמי וזיקוקו, דשן, חומרים פטרוכימיים (הקשורים לנפט), פלדה ומלט. במדינה עוברים 400 קילומטרים של צינורות להובלת גז טבעי המופעלים על ידי קטרגז, ועוד 235 קילומטרים של צינורות להובלת נפט גולמי. שיעור הצמיחה בתעשייה של קטר עומד על כ-10%.
במדינה כ-1,230 ק"מ של כבישים, מהם 1,107 ק"מ סלולים. נמלים מצויים בערים דוחה ואום סעיד ובאי חלול. בקטר יש ארבעה נמלי תעופה, לשניים מהם מסלולי המראה סלולים שאורכם מעל 3 ק"מ.
בשנת 2005 הוקמה קרן "QIA" במטרה לבסס את כלכלת קטר על ידי התרחבות לתחומי השקעות שונים, כולל רכישות נכסים וחברות בעיקר במדינות זרות. מאז שהוקמה החלה הקרן במסע רכישות והיא גדלה בקצב מהיר.

דת

האסלאם היא הדת הדומיננטית בקטר, עם כ-67.7% מאמינים. מרבית מהמוסלמים שייכים לזרם הוהאבי-סלפי. 20% מהמוסלמים הם שיעים. דתות אחרות הן הנצרות (13.8%), הינדואיזם (13.8%), בודהיזם (3.1%). 1.6% הנותרים אינם דתיים או משתייכים לדתות אחרות.
הנוצרים הם זרים, והפעילות המיסיונרית אסורה.
דמיאן בדני

ביוגרפיה

יפים פודבורוב נולד בכפר בקרבת חרסון, אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה למשפחת איכר. הוא גדל תחת השפעתו של דודו ולקח כשם עט את כינוי דודו ("בדני" פירושו "עני"). בשנים 1896–1900 הוא למד בקייב בבית הספר לחובשים. בשנים 1904–1908 המשורר לעתיד למד באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
את שיריו הראשונות הוא פרסם בשנת 1899 והחל משנת 1911 הוא משתמש בשם עט "דמיאן בדני".
בשנת 1912 דמיאן בדני התקבל לשורות הבולשביקים והחל להתפרסם בעיתון פרבדה. בשנת 1914 הוא גויס לצבא ועבור השתתפות בקרבות הוענקה לו מדליה. בשנת 1915 הוא הועבר ליחידה עורפית.
מייד לאחר מהפכת אוקטובר דמיאן בדני החל לפרסם שירים לתמיכתה.

שיא הקריירה (1920–1929)

במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה דמיאן בדני פרסם שירים רבים בגנות מתנגדי המהפכה. לאון טרוצקי וולדימיר לנין העריכו את פעילותו. בשנת 1923 הוענק לבדני עיטור הדגל האדום והוא היה הסופר הראשון שקיבל עיטור זה. יצירותיו יצאו לאור במהדורות רבות, הוא נחשב למשורר קלסי ברמה של מקסים גורקי. בשנת 1925 שונה שמה של העיר ספאסק ל"בדנודמיאנובסק" (שמה ההיסטורי של העיר הוחזר לה בשנת 2005).
במהלך ויכוח פנים-מפלגתי בדני תמך ביוסיף סטלין. בתמורה הוא קיבל דירה בשטח הקרמלין, היה מוזמן לפגישות עם מנהיגי המדינה. באותן השנים החל לצאת לאור אוסף שיריו - עד להפסקת ההוצאה לאור פורסמו 19 כרכים. דמיאן בדני קיבל קרון אישי לצורכי העברה ממקום למקום, ומכונית אישית. כאשר בדני חלה, הוא נשלח לחודשיים להחלמה לגרמניה. בתקופה זו הוא אסף ספריה עשירה שכללה מעל 30 אלף ספרים.

בעיות עם השלטונות

ב-6 בדצמבר 1930 המפלגה גינתה יצירות של דמיאן בדני שפורסמו בפרבדה. הביקורת ציינה ששיריו של בדני מהווים ביקורת לא עניינית על השלטון הסובייטי והוא מזכיר נושאים שהוחלט לא להזכיר ברבים. בדני כתב מכתב אישי ליוסיף סטלין אך קיבל תגובה צוננת. לאחר הביקורת, בנדי החל לכתוב שירים בהם תיאר את הישגי המהפכה ובמיוחד את יוסיף סטלין. בשנות ה-30 הוא שיבח את הריסת קתדרלת ישו המושיע במוסקבה.
בשנת 1933 הוענק לו עיטור לנין. אומנם הביקורת נמשכה. בוועידת הסופרים הסובייטים הוא הואשם בדעות פוליטיות לא נכונות ונמחק מרשימת מקבלי העיטורים. בשנת 1932 הוא גורש מדירתו בקרמלין. בשנת 1935 התגלו רישומיו של בדני על מנהיגי המפלגה והמדינה בהם הוא תיאר אותם באור שלילי. בשנת 1936 בדני כתב תסריט לאופרה, אך ויאצ'סלב מולוטוב ויוסיף סטלין גינו את היצירה. ועדה מפלגתית ציינה שהמחזה הוא אנטי-סובייטי.
בשנת 1938 בדני גורש משורות המפלגה והופסקה הוצאה לאור של יצירותיו. לאור מצוקה כלכלית הוא נאלץ למכור רהיטים ודברים אישיים. עם תחילת מלחמת העולם השנייה בדני פרסם כמה שירים, אך הם לא זכו לתגובה כלשהי.
בדני נפטר בשנת 1945 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י במוסקבה. בשנת 1952 יצאה מנשר מפלגתי בו שיריו זכו לגינוי בפעם נוספת.
בשנת 1956, לאחר מות יוסיף סטלין חברותו במפלגה חודשה.
גזה מארוצי

קריירה מוקדמת

מארוצי זכה בתחרות המשנה בהייסטינגס בשנת 1895, ובמשך 10 השנים הבאות זכה במספר פרסים ראשונים בתחרויות בינלאומיות. בין השנים 1902 ו-1908 השתתף ב-13 תחרויות וזכה בחמש מתוכן במקום הראשון, ובחמש מהן במקום השני. בשנת 1906 הוא הגיע להסכם עם עמנואל לסקר לקיום דו-קרב על אליפות העולם. התמודדות זו הייתה אמורה להתקיים בקובה, אך עקב בעיות פוליטיות בקובה ההתמודדות בוטלה.

פרישה משחמט וחזרה

אחרי 1908, פרש מארוצי משחמט בינלאומי כדי להקדיש יותר זמן למקצועו. הוא עבד כרואה חשבון והייתה לו קריירה מוצלחת. לאחר עליית הקומוניסטים הוא הפך לרואה החשבון הראשי של משרד החינוך. לאחר הפלת הקומוניסטים לא הצליח יותר מארוצי למצוא עבודה. הוא חזר לתקופה קצרה לשחמט לאחר מלחמת העולם הראשונה, בהצלחה מסוימת, והיום יש הסתעפות בהגנה הסיציליאנית שנושאת את שמו.
בסוף שנת 1927 הביס מארוצי את אלוף הונגריה לשנת 1924, גזה נאגי בדו-קרב בתוצאה +5 -0 =3. (חמישה ניצחונות, שלוש תוצאות תיקו ואף הפסד)
נבחרת הונגריה לשחמט, כאשר מארוצי שיחק בלוח הראשון, ניצחה בשתי האולימפיאדות הראשונות לשחמט שהתקיימו בלונדון ובהאג .
בשנת 1950, בגיל 80 הוענקה לו דרגת רב אמן על ידי פיד"ה.

הערכה

למארוצי היו תוצאות מכובדות מול מרבית השחמטאים המובילים של זמנו, אך תוצאות שליליות מול אלופי העולם. מול וילהלם שטייניץ +1 -2 =1, מול לסקר +1 -4 =2, מול חוסה ראול קפבלנקה +0 -3 =5, מול אלכסנדר אלכין +0 -6 =5 ותוצאה חיובית מול אויבה +4 -3 =15.
סגנונו ההגנתי של מארוצי היה יותר ממספיק כדי לנצח שחקנים מובילים בעולם: את ג'וזף הנרי בלקבורן +5 -0 =3, את מיכאל צ'יגורין +6 -4 =7, את פרנק מרשל +11 -6 =8, את דוד ינובסקי +10 -5 =5, יפים בוגוליובוב +7 -4 =4, ואת פרדריק ייטס בתוצאה +8 -0 =1
קפבלנקה העריך מאוד את מארוצי. בהרצאה שנתן בשנות ה-40 המוקדמות שיבח קפבלנקה את תרומתו החשובה של מארוצי לתיאורית הפתיחות, ואת היותו "מורה טוב" שסייע רבות לורה מנצ'יק להגיע לצמרת העולמית לשחמט נשי. קפבלנקה גם העריך אותו "כאחד מגדולי האמנים של זמנו" והוסיף: "כשחקן לא חסרה לו רוח קרב ודמיון. השיקול העמדתי שלו, התכונה העליונה של אמן אמיתי, היה מעולה. מארוצי היה שחקן מדויק מאוד ואמן מעולה בשלב הסיום של המשחק, נהיה מפורסם כמומחה לסיומי מלכות. בתחרות לפני שנים רבות הוא זכה בסיום פרשים נגד האמן הוינאי מרקו, סיום שנכנס להיסטוריה כסיום קלסי מסוגו." (קפבלנקה התייחס למשחק מרקו-מארוצי משנת 1899). "ביחס לכוחו היחסי של מארוצי לאמנים החזקים ביותר היום הערכתי היא שלמעט מיכאל בוטביניק ופאול קרס מארוצי היה בזמנו חזק יותר מכל השחקנים הקיימים כיום."
מבצר פרינסטנסן

מבצר פרינסטנסן (דנית: Fort Prinsensten) הוא מבצר הנמצא בקטה שבגאנה, ושימש בעיקר כתחנת מעבר לסחר בעבדים. מבצרים רבים כאלו נבנו במערב אפריקה, אך פרינסטנסן הוא אחד מהיחידים שנמצאים ממזרח לנהר הוולטה. הוא נבנה בידי סוחרים דנים ב-1784, למטרות הגנה מפני האנלו אוו וכדי לשמור על האזור מפני אימפריות קולוניאליות אחרות. המבצר שימש כצינוק לעבדים שחיכו להעברתם לקריבים. ב-1850 המבצר, יחד עם שאר חוף הזהב הדני, נמכר לבריטניה. המבצר שימש כבית כלא בתקופה שלפני הריסתו על ידי הים ב-1980. הריסותיו של המבצר הן מקור משיכה לתיירים.
כנן

כַּנָּן (באנגלית: capstan) הוא שמה של מכונה בעלת תוף אנכי, המשמשת למתיחת חבלים, ובמיוחד חבלי המפרשים וחבלי ההתקשרות בכלי שיט. מכונה דומה אך בעלת תוף אופקי נקראת כַּנֶנֶת.
הכננים הראשונים היו עשויים מתוף עץ אנכי נע על ציר שהורכב על סיפון האונייה. מוטות עץ היו מוכנסים דרך חורים בחלק העליון של הכנן על מנת לסובב אותו. על ציר הכנן הורכב מחגר משונן (ראצ'ט) על מנת למנוע את בריחת החבל. החבלים תמיד נכרכו על הכנן בכיוון השעון.
כננים מודרניים מונעים לרוב באמצעות מנוע קיטור, מנוע חשמלי או מנוע הידראולי, והם מצוידים בתמסורת להפחתת מהירות הסיבוב.
מצלמה יחידה

מצלמה יחידה היא טכניקת צילום של סרטי קולנוע ושל תוכניות טלוויזיה. בשיטה זו מצלמה אחת ויחידה, מצלמת וידאו או מצלמת פילם, נמצאת על סט הצילומים. 
שיטה זו מקובלת מאוד בתעשיית הקולנוע, אולם בתעשיית הטלוויזיה שיטה זו מקובלת בעיקר בסדרות דרמה (כגון: "הסופרנוס", "עמוק באדמה", ציידי הצללים, ו"אוז"), וקומדיות (כגון: "סקראבס", "קוראים לי ארל" ו"משפחה בהפרעה"). רוב תוכניות הטלוויזיה כיום אינן מצולמות בשיטה זו, אלא מצולמות באולפן טלוויזיה שבו יש שתי מצלמות או יותר (כגון: "מבט לחדשות", "פופוליטיקה", "ארץ נהדרת", "כוכב נולד", "סיינפלד", "חברים").
מרטון מילר

חייו

נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. עבד במהלך מלחמת העולם השנייה ככלכלן במחלקת המיסים של משרד האוצר. דוקטור מטעם אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בכלכלה משנת 1952.
בשנת 1958 במכון קרנגי לטכנולוגיה (היום אוניברסיטת קרנגי מלון), שהיה בית הספר המוביל
למנהל עסקים בגישתו המחקרית, החל לעבוד עם פרנקו מודיליאני לשם כתיבת "עלות ההון, מימון חברות ותאוריית ההשקעה" שקרא תיגר על ההנחה הרווחת לפיה תאגיד יוכל להקטין עלויות המימון על ידי מציאת יחס הון-חוב אופטימאלי. לפי מודל מודיליאני ומילר, מצד שני, אין יחס נכון, לכן מנהלי חברות צריכים למזער התחייבויות המס ולמקסם את הרווח הנקי ללא קשר ליחסי הון-חוב.
למשפט מצדו התאורטי יש ערך רב למרות שתנאיו המוקדמים (העדר עלות עסקה ומידע מושלם) אינם מתקיימים במציאות משום שהוא מספק כלים לקביעת מבנה ההון של החברה מתוך הבנת ההשפעה שיש לו על ערכה. 
הגה גם את "עקרון אי הרלוונטיות" לפיו ערכה של חברה אינו תלוי באופן שבו היא מממנת את פעילותה, על ידי הון, מכירת מניות או על ידי חוב, הנפקת אגרות חוב. ואף הראה כי מחירי מניות בפועל אינם מושפעים ממבנה ההון. האנלוגיה שלו הייתה לפיצה שיכולה להיחתך בדרכים רבות אמנם הכמות תישאר לעולם זהה.
בין תלמידיו נמנים: יוג'ין פאמה מייקל ג'נסן (ג'נסן ומקלינג), ריצ'רד רול ומיירון שולס.
מילר כתב והשתתף בכתיבתם של שמונה ספרים. בשנת 1976 התמנה לנשיא האיגוד הפיננסי האמריקאי. היה חבר סגל בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת שיקגו בשנים 1961 - 1993.
היה דירקטור ציבורי בבורסת הנגזרות של שיקגו (בורסת האופציות והחוזים העתידיים הוותיקה בעולם) בשנים 1983 - 1985 ובבורסת הסחורות של שיקגו החל משנת 1990 ועת למותו בשיקגו בשנת 2000.
ד"ר צ'אן

ביוגרפיה

נולד בבית שמש כבן אמצעי למשפחה משפחה חד הורית. החל ללמוד לנגן על גיטרה בגיל 10 והמשיך בלמידה עצמית של כלי נגינה שונים.
מקור הכינוי "ד"ר צ'אן" או כינויו המורחב "ד"ר צ'אן לי"', וכן שם הלייבל "סאיי רקורדס", הוא מאמנויות הלחימה. מגיל צעיר התאמן כץ באמנות הלחימה "קונג-פו", אמיר שימש כמדריך בבית הספר של אלי איבגי ומחזיק בחגורה שחורה בשיטה משולבת של קרב מגע וCLF. במאי 2001 ייצג את ישראל במשלחת לאליפות העולם של איגוד World Kobudo Federation, שהתקיימה בצרפת, וזכה במקום שלישי בקרבות מגע מלא עד משקל 70 ק"ג. כץ אימץ את שמות המשפחה של אישים מתחום אמנויות הלחימה בהם ראה דמויות להערצה, ג'קי צ'אן וברוס לי, והתואר "ד"ר" הוצמד לשם מאוחר יותר במהלך קריירת המוזיקה על ידי הראפר - אוקטובר (אבי בן זקן).

קריירה מוזיקלית

בגיל 13 התוודע כץ למוזיקת היפ הופ דרך אלמנט ה"ביטבוקסינג" שראה בתוכנית טלוויזיה. הוא התאמן להפיק בעצמו צלילים שונים, דרך האזנה למוזיקה זו.
ב-2001 הקים את האולפן הראשון שלו, וב-2004 הקים יחד עם אחיו אלמוג ("מוגלי") את הלייבל "סאיי רקורדס". ב-2007 הוציא כץ, כחלק מהצמד "סאיי רקורדס", את סינגל המועדונים "מה זה כל הקטע". ב-2008 יצא סינגל הבכורה "פרפרים", שהגיע למצעד הבחירות של גלגלצ, וצוין כשיר השבוע ברדיו תל אביב וברדיו ירושלים.
ב-2010 שיתפו פעולה הצמד "סאיי רקורדס" עם יזהר כהן, וחידשו את להיט האירוויזיון "אבניבי". ב-2011 החלו "סאיי רקורדס" בשיתוף פעולה עם צמד המפיקים שוהם וגבריאל. האחים כץ כתבו, הלחינו וביצעו מספר שירים נוספים, בהם "אם תחכי לי", "את", "בלאגן", "אם את רוסיה", "סחי בלטה".
בשנת 2012 הוציא כץ קליפ לשיר "מכורה" מתוך אלבום הסולו הראשון שלו. באותה שנה הפיק וביים קליפ לשיר "דיבור מלוכלך" של KYD וג'ורדי, בעקבות שיתוף פעולה קודם עם KYD.
ב-2014 הוציא כץ את אלבום הבכורה "מציאות אחרת" שמכר בשבוע הראשון למעלה מ-4 אלף עותקים, את הוצאות הדפסת האלבום גייס באמצעות האתר "הדסטארט".
ב-29 בדצמבר 2015 שירו "אף אחד" נכנס לפלייליסט הערב של גלגלצ, והיה לשיר הראשון בקריירה שלו שנכנס לפלייליסט בגלגלצ.
נכון ליולי 2019, ערוץ ה-YouTube הרשמי של "סאיי רקורדס", בו יוצאות לאור יצירותיו של ד"ר צ'אן, מונה 10,495,449 צפיות.
ב-15 בנובמבר 2018 החל ד״ר צ׳אן ולוג ביוטיוב אשר מלמד את סודות ההפקה המוזיקלית, סקירת מוצרי אולפן והפקה, מיקסינג ומאסטרינג.
המרכז היהודי-קהילתי במוסקבה

מבנה ופעילות

המבנה תוכנן על ידי האדריכל הישראלי ישראל גודוביץ ועוצב על ידי גדי אלפרין. 
הוא כולל כ-7,200 מ"ר, ובהם 7 קומות של משרדים ואולפנים, בית כנסת עם כ-2,000 מקומות ישיבה, מקווה טהרה, מסעדה בשרית ובית קפה חלבי, אולם קונצרטים, חנויות וספרייה. המבנה מאובטח 24 שעות ביממה והוא כולל שער חשמלי ועמדת בידוק.
בקומה החמישית שוכנים משרדי הרבנות הראשית לרוסיה, ובהם משרד הרב ברל לזר. המרכז מארח לעיתים קרובות אישים ידועי שם המבקרים בעיר, ומתקיימים בו אירועים ומופעים של הקהילה היהודית.
וסילי דוקוצ'ייב

ביוגרפיה

ואסילי דוקוצ'ייב נולד בכפר מיליוקובו שבגוברניית סמולנסק, למשפחת כומר. הוא למד בבית הספר לכמרים, ולאור הצלחתו בלימודים בשנת 1867 נשלח לאקדמיה לכמורה בסנקט פטרבורג. לאחר לימודים של כשלושה שבועות בלבד, עזב את המוסד והתחיל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג. את לימודי האוניברסיטה סיים דוקוצ'ייב בשנת 1871, אך המשיך להיות באוניברסיטה כאוצר של אוסף מינרלים. בשנת 1883 קודם לתואר פרופסור.
עד שנת 1878 חקר בעיקר תקופת הרבעון. בשנים 1871-1877 דוקוצ'ייב נסע לאזורים של צפון רוסיה ודרום פינלנד. על בסיס החומר שאסף בנסיעות אלו הוא כתב את עבודת תואר שני.
בשנת 1874 דוקוצ'ייב החל ללמוד את הקרקעות של גוברניית סמולנסק. בשנת 1877 הוא עשה דיווח נרחב על חקר קרקעות השחורות במרכז רוסיה. הוא עסק בתחום זה עד לשנת 1883 ועל בסיס מחקרים אלו קיבל את הדוקטורט.
בשנת 1882 דוקוצ'ייב קיבל הזמנת הממשל של גוברניית ניז'ני נובגורוד לביצוע מחקר בתחומם. עבודה זו נמשכה מעל 6 שנים ופרסומה הסתכם ב-14 כרכים.
בשנת 1883 דוקוצ'ייב פרסם את ספרו "האדמה השחורה ברוסיה" (Русский чернозём). שנה זו נחשבת לשנת ייסוד של פדולוגיה.
בשנים 1888-1894 הוא עסק בעבודת חקר קרקעות בגוברניית פולטבה.
בעקבות תקופת היובש שהייתה בדרום רוסיה בשנת 1891, דוקוצ'ייב ועמיתיו הוציאו תוכנית מפורטת למאבק נגד תקופת היובש התקופתית בדרום המדינה.
בשנים 1892-1896 הוא היה בראש "החקר המיוחד" ללימוד ניהול משק היערות והמים במרכז רוסיה. באותן השנים הוא היה גם מנהל מכון לחקלאות ויערנות בקרבת וורשה.
בשנת 1895 דוקוצ'ייב חלה וחזר לעבודה סדירה רק בסתיו 1897. החל משנת 1897 דוקוצ'ייב מארגן משלחות מדעיות לקווקז, אסיה המרכזית ובסרביה. על בסיס ממצאים שנאספו במשך כ-4 שנים הוא פרסם מחקר בהקשר לטיפוסי קרקעות באזורי כדור הארץ השונים. 
בשנת 1900 הוא חלה פעם נוספת. באביב 1901 דוקוצ'ייב כתב מכתב אחרון לולדימיר ורנדסקי שהיה אחד מתלמידיו ומאז הפסיק להתקשר עם העולם.
דוקוצ'ייב נפטר בסוף 1903.
טקסטיל (סרט)

תקציר העלילה

סופי (ברברה שולץ) ואוליבייה (אלכסנדר ברסור), זוג נשוי והבעלים של מאפייה בפריז, מחליטים יום אחד להגשים חלום ולרכוש בית נופש על החוף. הם רוכשים בית הממוקם על אי קטן בים התיכון, שנמכר במחיר נמוך עד כדי גיחוך, וזאת מבלי לבקר קודם לכן בנכס. בקיץ, בהגיעם לראשונה למקום עם שני ילדיהם, מצפה להם הפתעה: הבית ממוקם במרכזו של כפר נודיסטים.