google/wiki40b huggingface dataset:
עומר הרשמן

ביוגרפיה

עומר הרשמן נולד ברמת גן. בגיל 10 החל לנגן בגיטרה. הוא גדל והתחנך ברמת- גן ולמד בתיכון בליך.

קריירה מוזיקלית

את הקריירה המוזיקלית שלו התחיל עומר בשנת 1995 בלהקה "ליידי מקבת'" שהקים יחד עם חברו, אסף שני. הלהקה פעלה יותר מעשור, בארץ ובארצות הברית, צברה קהל מעריצים אדוק והוציאה שני אלבומים. בהמשך, במהלך שהות בניו יורק, הקים יחד עם רן יעקובוביץ' את ההרכב "ג'ט סאם", שהספיק להוציא EP בלייבל Earsay של "האוזן השלישית" ולהופיע תחילה בניו יורק, עם הבסיסטית הגר בן ארי, ולאחר מכן עם יאיר יונה בהופעות בארץ וסיבוב הופעות בארצות הברית.  
בשנת 2007 הצטרף כגיטריסט להרכב "פאניק אנסמבל", עימם הקליט שני אלבומים וחבר בו עד היום, ואף ניגן במופע המחול  "תנשמת" של מיכל הרמן ותיאטרון קליפה. בנוסף לכך החל שיתוף פעולה מתמשך עם ירונה כספי, עימה הופיע והקליט שני אלבומים. 
בשנת 2008 הוציא אלבום סולו אקוסטי בשם Limited Dose Of Affection, שעם חומרים מתוכו הופיע בארץ יחד עם רן יעקובוביץ' ויהוא ירון ועשה סיבוב הופעות לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית.  בנוסף, הקים יחד עם סיון בלה לשד את הלהקה "באפלוס" שהוציאה אלבום בשנת 2009 ועשתה מספר סיבובי הופעות ברחבי אירופה. כמו כן ניגן עם נועה גולנדסקי, ויחד עם צח דרורי הפיק את אלבומה "סוכריות מזרים" שיצא בשנת 2011. 
בשנת 2012 הפיק מוזיקלית את אלבומה של אפרת בן צור Robin, אלבום הכולל תשעה שירים שכתבה המשוררת האמריקאית אמילי דיקנסון והלחינה בן צור. כמו כן, הוא חבר ללהקת אטליז כגיטריסט, עימם יצא לסיבוב הופעות בסין והקליט את האלבום "All Of It". 
בשנת 2013 כתב את המוזיקה עבור הסרט "החבר הערבי שלי", סרטה הדוקומנטרי של הבמאית נגה נצר, אשר הציג בפסטיבל דוקאביב, וכמו כן כתב יחד עם גיא בן שטרית את המוזיקה לסרט "אנשים כתומים", סרטה של חנה אזולאי הספרי. בנוסף לכך הפיק את אלבומו של עופר פריאון "שום דבר עוד לא קרה" והתארח באלבומו של גבע אסקרוב "אי שקט", והחל לעבוד אתו על אלבומו הבא. 
בשנים 2011- 2014 ניגן במספר רב של סדרות טלוויזיה וסרטים, בין היתר- "פלפלים צהובים", "בלתי הפיך", "המשרד", "70 מיליון סיבות לעושר", "פלסטלינה", "חמש שעות מפריז", "אפס ביחסי אנוש", "Web Junky" והמשיך לעסוק בהפקה מוזיקלית של אמנים רבים.
בשנת 2014 עבד עם אורן לביא על אלבומו השני וכן, ניגן והפיק את הסינגל "הלילה הוא שירים" שיצא לאפרת בן צור במסגרת פרויקט ״נשים שרות חוה אלברשטיין״ של ״עבודה עברית".
בתחילת 2015 הפיק וביצע יחד עם אפרת בן צור מוזיקה מקורית שכתבה להצגה ״אליס״ שעלתה בתיאטרון גשר בבימויו של יחזקאל לזרוב. 
בנוסף לכך, החל לנהל מוזיקלית את ״קברט טוטאל״, קבוצה יוצרת של אמני קרקס, שחקנים ואמנים פיזיים, וכתב מוזיקה מקורית למופע ״הפסקת אש״, וכמו כן, החל לקחת חלק במופע כחלק מהרכב נגנים שמלווה את המופע. בהמשך 2015 הפיק וביצע יחד עם אפרת בן צור מוזיקה מקורית לסרט "אווה" בו משחקת בן צור תפקיד ראשי לצד אבי קושניר.
וכמו כן הפיק וביצע יחד עם קרני פוסטל מוזיקה מקורית לשני סרטים-"העורב", דוקומנטרי על זאב ז'בוטינסקי ו "הפשע הקרוי אדם", דוקומנטרי על חנוך לוין.
בתחילת שנת 2016 הצטרף כחבר להקה ל-Jewish Monkeys, הרכב הכלייזמר/פאנק ועימם מופיע ברחבי העולם.
עוד באותה שנה השתתף בנגינה ושירה למוזיקה אשר כתב רועי ירקוני למספר הצגות בבימויו של עירד רובינשטיין- "גרין מייל" (תיאטרון באר שבע), "מר ורטיגו" (תיאטרון גשר), "קוריולנוס" (הבימה).
בשנת 2017 הלחין מוזיקה מקורית לסרטה של איילת אלבנדה "In My Room" אשר זיכתה אותו בפרס המוזיקה הטובה ביותר בפסטיבל דוקאביב.
באותה השנה גם ניגן בסרטים- "מוחי" ו"הטובים לסייף".
סצ'ליסקה נובה

תולדות היישוב

סצ'ליסקה נובה נזכרת לראשונה בשנת 1375, ובשנת 1513 הוענקו לה זכויות עיר וניתנו לה היתרים לקיום ימי שוק וירידים שנתיים. בשנת 1913 נפגעה העיירה קשות משריפה שפקדה אותה, ובשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סצ'ליסקה נובה

יהודים ישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-17, ומהמאה ה-18 נודעה העיירה ברבניה, בהם רבי אורי מסטרליסק מייסד חסידות סטרליסק. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 1,597 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בה 1,066 יהודים, רוב תושביה, אשר השתייכו ברובם לחסידות בלז. בשנים אלה פעלו בעיירה גם תנועות נוער ציוניות.
תחת הכיבוש הגרמני, בקיץ 1942, גורשו יהודי העיירה לבוברקה הסמוכה, וחלקו את גורל יתר יהודי המקום.
תוכנית השלבים של אש"ף

תוכנית השלבּים של אש"ף (בערבית: خطّة المراحل) היא הכינוי לתוכנית שהתקבלה בכינוס ה-12 של המועצה הלאומית הפלסטינית שהיה ביוני 1974. התוכנית התקבלה לאחר החתימה על הסכמי הפרדת הכוחות בין ישראל ומצרים ובין ישראל וסוריה ובצל ועידת השלום שניסה לכנס האו"ם בז'נבה עם תום מלחמת יום הכיפורים, אשר בה סירבו הנציגים הפלסטינים להשתתף. בעולם מקובל לכנות את התוכנית גם "תוכנית עשר הנקודות" (Ten point program).

תוכנית השלבּים כביטוי

בעקבות חדירת הביטוי "תוכנית השלבּים של אש"ף" לשיח בציבור הישראלי, נוצר הביטוי המקוצר תוכנית השלבּים או תורת השלבּים שנועד לסמל את גישתם של כמה גורמים ערביים כלפי מדינת ישראל. השימוש במונח זה נושא בתוכו מסר פוליטי שלפיו גם נכונות לצעדים מקרבי שלום, כמו משא ומתן, הם חלק מאסטרטגיה כוללת שמטרתה השמדת מדינת ישראל. השימוש במונח ככזה, מקובל בעיקר בקרב גורמי ימין בפוליטיקה הישראלית.
אמנם השימוש במונח מתייחס בדרך כלל לתוכנית עשרת השלבים של אש"ף, אך ניתן למצוא דוגמאות נוספות, כגון "תורת השלבים של נאצר" או "תורת/תוכנית השלבים של החמאס".
ניצן דמארי

קריירה

דמארי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה. ב-19 באוגוסט 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–1 לבית"ר ירושלים במסגרת גביע הטוטו. ב-4 בנובמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-80 בהפסד 0–2 למ.ס. אשדוד. ב-3 במרץ 2007 פתח דמארי לראשונה בהרכב הקבוצה, בניצחון 4–2 נגד מכבי הרצליה. לזכותו של דמארי 10 הופעות במדי הנבחרת הצעירה, ובשנת 2007 הוא השתתף עמה באליפות אירופה לנבחרות צעירות בפעם הראשונה שהנבחרת העפילה לטורניר.
ב-19 בדצמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 2–3 נגד הפועל עכו. בעונת 2009/2010 הפך דמארי לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, אך בעונה שלאחר מכן שותף רק ב-17 משחקי ליגה. בעונת 2011/2012 ירדה מכבי פתח תקווה לליגה הלאומית, ובעונה שלאחר מכן חזר דמארי להרכב הפותח וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל. במרץ 2014 קיבל דמארי את סרט הקפטן במקומו של עומר גולן שפרש ממשחק פעיל.
בקיץ 2014 סיים דמארי את חוזהו במכבי פתח תקווה, וחתם במכבי הרצליה מהליגה הלאומית. לאחר עונה אחת בקבוצה פרש דמארי ממשחק פעיל.
בשנת 2016 מונה דמארי למאמן קבוצת נערים ג' של מכבי פתח תקווה, ובשנת 2017 החל לשמש כעוזרו של אורי אוזן, מאמן קבוצת הנוער של המועדון. בפברואר 2018, בעקבות התפטרותו של אוזן, מונה דמארי למאמן הראשי של קבוצת הנוער.
כיום דמארי משמש כאיש צוות בבית הספר מעוף שבפתח תקווה.
אטול ג'ונסטון

גאוגרפיה

האיים ג'ונסטון וסנד הם איים טבעיים אולם האיים האחרים, אקאו והיקינה, הם מלאכותיים. 
אקלים האי טרופי. האיים מישוריים וגדלים עליהם בעיקר עשבים ושיחים. אין באיים מים מתוקים.

תושבים

בעבר היו תקופות שבהן התגוררו באי כ-1,100 אנשי צבא ואזרחים העובדים עבור הצבא. הגישה לאי הייתה בעיקר משדה התעופה שלו, ששימש את הצבא. כיום המסלול סגור, ומשמש רק לנחיתות חירום. כלכלת האטול התבססה על בסיסי הצבא באי. כל תצרוכתם של דרי האי הייתה מיובאת.
כיום אין באטול אוכלוסייה אזרחית והאיים סגורים לציבור. הם טריטוריה של ארצות הברית ומנהל אותם שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית, השייך למשרד הפנים של ארצות הברית.

היסטוריה

את האי ג'ונסטון גילה רב החובל ג'יימס ג'ונסטון ב-10 בדצמבר 1807 והוא נקרא על שמו. בשנת 1858 תבעו בעלות על האי הן ארצות הברית והן ממלכת הוואי.
בשל מרבצי הגואנו באי, השתלטה עליו ארצות הברית מכוח חוק איי הגואנו והכרייה באי החלה בשנת 1858 והסתיימה בשנת 1890.
ב-29 ביולי 1926 קבע נשיא ארצות הברית קלווין קולידג' כי האטול הוא שמורת טבע לציפורים, והעביר את השליטה באי לידי משרד החקלאות של ארצות הברית.
ב-29 בדצמבר 1934 החליט נשיא ארצות הברית פרנקלין דלנו רוזוולט כי האי יהא בשליטת צי ארצות הברית והוקמה באי תחנת מכ"ם. משרד הפנים המשיך לנהל את שמורת הטבע לציפורים באי.
בשנת 1936 החל צי ארצות הברית לבנות במקום בסיס למטוסים ימיים ותחנת תדלוק.
כוחות יפן הפציצו את האטול במהלך מלחמת העולם השנייה. בין השנים 1958 ו-1975 שימש האטול אתר ניסוי לירי טילים. האי שימש גם כאתר ניסויים בנשק גרעיני וכיום קיים בו אתר לפירוק נשק כימי. 
בשנת 2003 הועברה השליטה באי לשירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית ורוב המבנים באי פורקו.
רפובליקת נובגורוד

השלטון המקומי

הסמכות העליונה בנובגורוד הייתה של הווצ'ה, מין אספה כללית בה לקחו חלק נציגי העירוניים והאיכרים החופשיים. ה"ווצ'ה" בחרה את המושלים ואת שרי האלפים והחל משנת 1156 גם את הארכיבישופים. הארכיבישוף, שנבחר מבין הבויארים העשירים ביותר, שימש כראש השלטון והיה האציל החזק ביותר, בעל האדמות הרבות ביותר ובעל מקורות הכנסה שקיבל מטעם רוס של קייב. הארכיבישוף היה אחראי לתקציב המקומי, ליחסי החוץ והיו לו גם סמכויות שיפוטיות.
הסוחרים ובעלי המלאכה השתתפו בפוליטיקה הפנימית דרך ארגוניהם, הם התאגדו בגילדות/ועדים לפי רבעים, רחובות וגם קבוצות של מאה. החל מהמאה ה-12 ראשי האגודות היו בעלי זכות לאשרר את ההחלטות החשובות של הרפובליקה. כמנהיג המדינה נבחר על ידי הו"וצ'ה" נסיך מהסביבה שנשבע לקיים אמנה עם העיר. חובותיו וסמכויותיו של המושל היו מוגבלות: הוא היה המפקד הצבאי העליון, אך לא היו לו סמכויות שיפוטיות. הרפובליקה נוהלה על ידי נבחרי ציבור ששימשו כמתווכים בין העם ובין המושל.

כלכלת הרפובליקה

כלכלת הרפובליקה התבססה על חקלאות, עיבוד הקרקע וגידול בעלי חיים, אך גם ציד, דבוראות ודיג. האיכרים גידלו גם פשתן וכישות. בחוף של המפרץ הפיני היו מכרות ברזל ובסטאראיה רוסה מכרות מלח. 
היצוא של הרפובליקה כלל פרוות, שעווה, דבש, דגים, פשתן וכישות. יחסים כלכליים יציבים היו בעיקר עם ערים דניות, שוודיות וגרמניות.
יותר ממחצית הקרקעות המעובדות של הרפובליקה השתייכו ל-30 עד 40 משפחות של בויארים. הבעלים השני בגודלו לקרקעות מעובדים היו המוסדות הכנסיתיים ובעיקר "בית הקדושה סופיה". עיבוד הקרקע התבסס על חוכרים ועל איכרים צמיתים. הבויארים ומוסדות הכנסייה עשו מאמצים לקשור את האיכרים לקרקע ולחזק את מוסד החולופים (מעין צמיתים). במקביל, התרחשו מרידות יוגבים ורבים נמלטו מאדוניהם.

מדיניות החוץ ואבדן העצמאות

הנובגורודים נלחמו נגד התפשטות השוודים והמסדר הטבטוני. השוודים כבשו מחוזות פינים שלפני כיבושם שילמו מס לנובגורוד ולקראת סוף המאה ה-12 הגרמנים חתרו לכיבוש האזור הבלטי. הנובגורודים ניהלו 26 קרבות נגד שוודיה ו-11 נגד הצלבנים הגרמנים. בתקופת הפלישה המונגולית לרוסיה ניסו הגרמנים יחד עם האצולה הלוחמת של דנמרק ושוודיה לנצל את שעת הכושר ולכבוש שטחים נובגורודים. הניסיונות נכשלו והנובגורודים ניצחו בקרבות שנערכו בשנים 1240 ו-1242, אך רק כעבור 80 שנה, ב-12 באוגוסט 1323, הוסכם על קו הגבול בין הרוסים ובין השוודים בהסכם נוטבורג. למרות שהצבא הנובגורודי הצליח לעמוד גם מול התקפות הטאטארים, נובגורוד התחילה לשלם מס לאורדת הזהב.
החל מהמאה ה-14 הדוכסות הגדולה של ליטא, טבר ונסיכות מוסקבה ניסו לכבוש את נובגורוד. הרפובליקה ניסתה לתמרן בין הכוחות, לעיתים ברית עם מוסקבה נגד ליטא ולעיתים ברית עם טבר נגד האחרים וכדומה. בשלב מסוים, תחת השפעת קבוצת בויארים שקיוו לשמור על זכויותיהם תוך איחוד עם דוכסות ליטא ומאוחר יותר עם האיחוד הפולני-ליטאי, נובגורוד חתמה על ברית עם דוכס ליטא, קזימיר הרביעי. ברית זו הביאה לתסיסה בין תושבי נובגורוד, תסיסה שבעקבותיה תקף צבא מוסקבה את נובגורוד וניצח בקרב שלון, בשנת 1471. בשנת 1478 איוואן השלישי סיפח את שארית נובגורוד ובא הקץ לרפובליקה.
פאנהארד AML

פיתוח ומאפיינים

במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 השתמש צבא צרפת בשיריונית מדגם דיימלר פֶרֶט (אנגלית: Daimler Ferret) מתוצרת בריטניה. עם יציאתן של שיריוניות אלה מן השירות החליט הצבא הצרפתי להזמין את השיריוניות הבאות מיצרן צרפתי, וחברת פאנהארד נבחרה למשימה. בסך הכל נבנו מאז כ-4,000 שיריוניות AML בגרסאות שונות, שיוצאו ליותר מ-30 מדינות. כ-1,3000 שיריוניות יוצרו ברישיון בדרום אפריקה, בשם אֵלנד 60 או 90.    
בנוסף לדגמי השיריוניות פותח גם נגמ"ש המבוסס על השיריונית, שכינויו פאנהארד M3. מערכות ההפעלה של דגם M3 ודגמי AML כמעט זהות, וכך ניתן להפעיל את הרכבים השונים תוך חיסכון רב בעלויות ההפעלה. 
לשיריוניות AML מתלה קפיצי ובלמי תוף. לשיריונית אין היגוי או בלמים הידראוליים, ורק שני הגלגלים הקדמיים הם בעלי יכולת היגוי. הצמיגים הם בעלי פנימית ממולאת בחנקן, המאפשרת המשך נסיעה גם במקרה של תקר. מנוע השיריונית הוא מנוע בנזין, אם כי השיריוניות של צבא אירלנד שודרגו למנועי דיזל.

שירות מבצעי

לפחות 52 שיריוניות AML 90 סופקו לצבא לבנון בין השנים 1970–1972. שיריוניות אלו היו בשימוש נרחב במהלך מלחמת האזרחים בלבנון. 
במהלך מלחמת פוקלנד ב-1982 הפעיל צבא ארגנטינה 12 שיריוניות AML 90 של אסקדרון הסיור ה-181 של חיל הפרשים המשוריין, ומספר לא ידוע של שיריוניות דומות של האסקדרון ה-10. השיריוניות הופעלו ליד פורט סטנלי, והשתתפו בקרב היחיד בין רכבים קרביים משוריינים (רק"ם) במהלך המלחמה, מול רק"ם סיור קל של הצבא הבריטי מדגמי FV101 סקורפיון וFV101 סימיטר מתוצרת בריטניה. 
צבא אל סלוודור עשה שימוש בשיריוניות AML 90 נגד מורדים קומוניסטים בשנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20.

שירות בצה"ל

בשנת 1966 רכשה ישראל 20 שיריוניות מדגם AML 90. השיריוניות נועדו להיות חלק מחטיבה 35, חטיבת הצנחנים הסדירה; המטרה הייתה לחזק את יכולת הנ"ט של הצנחנים, על ידי ציודים ברק"ם שניתן להטיסו בקלות לאתר הצניחה שלהם. על פי המידע שנמסר על ידי יצרנית השיריונית ניתן להטיס AML 90 במסוק סופר פרלון ("צרעה"), שהיה אז בשירות חיל האוויר הישראלי וכך להביאו במהירות לשדה הקרב, במקביל להנחתת הצנחנים במסוקים או הצנחתם. הכלים שנרכשו אורגנו כסיירת דוכיפת, שהייתה למעשה פלוגת נ"ט שכללה גם ג'יפים נושאי תול"ר (תותחים ללא רתע). מפקד היחידה היה סרן אהוד שני. 
לאחר שהשיריוניות הגיעו לארץ הסתבר כי הייעוד שניתן להן אינו מעשי; בניגוד לתיאור היצרנים, משקלה היה גדול יותר וניתן היה להטיסה רק כשהיא ריקה, ללא דלק, תחמושת וזיווד. עובדה זו הפכה את ההטסה הקרבית ללא מעשית. הניסיון הקרבי שהצטבר בהמשך הראה שגם יכולתן של השיריוניות להתמודד עם טנקים של האויב מוגבלת מאד.
במלחמת ששת הימים צורפה סיירת דוכיפת לחטיבת הראל, והשתתפה בקרב על ירושלים. השיריוניות סבלו אבדות כבדות בקרב מול טנקים ירדניים בתל אל פול, ומפקד היחידה נהרג בקרב.
לאחר המלחמה הוחזרה היחידה לחטיבת הצנחנים. מפקדה החדש היה סרן אמנון ליפקין-שחק, לימים הרמטכ"ל ה-15. היחידה השתתפה עם שאר חטיבת הצנחנים במבצעי מלחמת ההתשה. במבצע תופת, הפשיטה על כראמה, בו היו השיריוניות חלק מניסיונות חילוץ הכוחות הישראליים שנלכדו בשטח הירדני. גם בפעולה זו סבלו השיריוניות מאבדות, ולאחר מכן הוחלט להוציאן משירות.
ויטרופיר

ויטרופּיר (מלטינית: vitrum – זכוכית, מיוונית: πορφύρα – ארגמן) הוא שם כללי לסלעים געשיים המכילים פנוקריסטים – גבישים גדולים ונראים לעין – במסת אם המורכבת מזכוכית געשית.
המרקם הנוצר בהרכב זה נקרא "מרקם ויטרופירי" והרכב הסלע נקרא "הרכב ויטרופירי".
קנת דוברשטיין

קנת "קן" אם. דוברשטיין (באנגלית: Kenneth M. Duberstein ; נולד ב-21 באפריל 1944), היה ראש הסגל ה-14 של הבית הלבן, תחת ממשלו של רונאלד רייגן, בין השנים 1988–1989, והיהודי הראשון שכיהן בתפקיד זה.

ביוגרפיה

גדל בברוקלין וסיים תואר ראשון בקולג' הפרטי פרנקלין אנד מארשל. ותואר שני ב"אמריקן יוניברסיטי". אשתו היא מפיקה בתוכנית הידועה "צ'ארלי רוז".

קריירה

במהלך שתי כהונותיו של רייגן כנשיא, הוא כיהן גם כסגן ראש הסגל (1987), וכן כיהן במקביל הן כעוזר וסגן עוזר הנשיא לענייני חקיקה (1981-3).
לפני שעבד בממשל של רייגן, הוא היה סמנכ"ל ומנהל תחום יחסי ממשל-עסקים לוועדה לפיתוח כלכלי. לאחר תפקיד זה פנה למגזר הפרטי, בין לבין תפקידיו השונים בבית הלבן, ועבד כסמנכ"ל בחברה העוסקת בלובי, "טימוטי אנד קומפני", אשר לקוחותיה הן מהמכובדות בחברות הנדרשות ללובי בקונגרס, כגון ויזה, אנהאוזר-בוש, קרייזלר, חברות תרופות כ"טבע" הישראלית וחברות ביטוח למיניהן. 
הקריירה שלו בממשל החלה כסגן מזכיר העבודה בקבינט של הנשיא ג'רלד פורד, וכמנהל תחום הקונגרס וענייני פנים-ממשל, בסוכנות המנהל הכללית (GSA) הממשלתית. לפני כן כיהן במשרה ציבורית כעוזר לסנאטור יעקב יעבץ.
כיום שב דוברשטיין למגזר הפרטי כשהוא מכהן במועצות מנהלים רבות כגון, במגזר הפרטי, בואינג ופאני מאי 
, ובתחום הציבורי מועצת הנאמנים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. דוברשטיין משתתף גם בוועדות וצוותי חשיבה רבים בתחום החינוך, כגון ועדת הייעוץ של בית ספר לממשל ע"ש קנדי באוניברסיטת הארוורד, ומרכזים חינוכיים-ציבוריים אחרים. 
ב-1989 זכה במדליית הנשיא לאזרחות, השנייה בחשיבותה בין המדליות לאזרחים שמעניק נשיא ארצות הברית. כיום הוא מכהן במקביל לשאר תפקידיו הרבים כיושב ראש ועדת האתיקה של הוועד האולימפי של ארצות הברית. בעבר כיהן כסגן יושב ראש ועדת בקרה ורפורמה עצמאית של הוועד האולימפי.
בנוסף, דוברשטיין שימש כמעין יועץ פוליטי למי שהיה בעבר סגן מזכיר המדינה, ריצ'רד ארמיטאג'. ועל פי בעל הטור רוברט נובאק, שפרסם את ההדלפה של סוכנת ה-CIA ולרי פליים, דוברשטיין היה המקור לספרם של דייוויד קורן ומייקל איסיקוף בנושא פרשת ולרי פליים. לפי ספר זה ארמיטאג' הוא אחד מהאנשים אשר הדליפו את שמה של סוכנת ה-CIA לשעבר, ולרי פליים לבעל הטור נובאק.
ב-2008 הודיע בראיון ל-CNN, על תמיכה במי שהיה אז הסנאטור והמועמד של המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, ברק אובמה, כמה ימים לפני הבחירות הכלליות. יש טוענים שזאת עקב סרובו של ג'ון מקיין למנותו כראש צוות המעבר שלו לבית הלבן.
איוב ורעיו

תיאור

ההדפס "איוב ורעיו" הוא חלק מסדרה בת שבעה הדפסים שיצר נחום גוטמן בעת שהותו באירופה, בין השנים 1925-1920. ההדפסים נוצרו בטכניקה של תחריט יבש והם מתמקדים בדמותו של איוב המקראי. בשנת 1979 בקירוב ביקש גוטמן להדפיס מחדש את העבודה, כיוון והעותקים שהיו ברשותו היו במצב לא טוב. ההדפסה המחודשת נעשתה בסדנת ההדפס ירושלים מלוח ההדפסה המקורי שיצר גוטמן. באותה תקופה הודפסו מחדש בסדנה עוד קבוצה גדולה של הדפסים פרי יצירתו של גוטמן.
בהדפס זה מופיעים שלושת רעי איוב - אליפז התימני, בלדד השוחי וצופר הנעמתי - כשהם יושבים על הארץ. הם מוצגים בתנוחות של דיבור ושל הקשבה ומחשבה. לפניהם שוכב איוב על בטנו כשמתחתיו פרוש בד או מחצלת וכן כד מים. גוטמן מחלק את התיאור למישור קדמי, בו נמצאות הדמויות, שמאחוריהן כמה תרנגולות, ולמישור אחורי מרוחק, ובו מתואר נוף מדברי ובו עיזים, גבעה וכמה פרטים נוספים.
רומנוס

ביוגרפיה

רומנוס היה אחיינו של האפיפיור מרינוס הראשון. רומנוס, ששמו הפרטי אינו ידוע, נולד בגאלזה שבאיטליה ליד סיביטה קסטלנה, והיה בנו של קונסטנטין. הוא מונה לחשמן של סנט פיטר אד וינקולה לפני בחירתו לאפיפיורות.
רומנוס נבחר להחליף את האפיפיור סטפנוס השישי שנרצח בתקופה שבה על האפיפיורות נלחמו סיעות איטלקיות שונות. האפיפיור סטפנוס השישי נרצח לאחר שהוציא את גופתו של האפיפיור פורמוסוס לסינוד הגופה שלאחר המוות,, שבו שפט סטפנוס השישי את גופתו של "פורמוסוס". רומנוס ביטל את כל המעשים והצווים של קודמו.
במהלך שלטונו הקצר שלו, הוא העניק את מנזר פרפה לויטאליס והעניק לו פליום (גלימה בכנסייה הקתולית), ומינה את ויטאליס לפטריארך של גראדו. רומנוס גם אישר את רכושם של הבישופים הספרדים של ז'ירונה ואלנה. השלטון הקצר שלו נחשב למוסרי על פי ההיסטוריון העכשווי פלודוארד, אך ההיסטוריון בן המאה ה-15 ברטולומאו פלאטינה תקף אותו בשל ביטול פעולות וצווים של קודמו.
רומנוס נפטר בנובמבר 897 של סיבה לא ידועה, אולם יש המאמינים כי הוא הודח על ידי תומכי קודמו של סטפנוס השישי, שהיה מסיעה מנוגדת.
רוזוול

היסטוריה

העיר הוקמה ב-1869 כאשר שני אנשי עסקים מאומהה, נברסקה, הקימו בה שני מבנים ראשונים, שהפכו בהמשך לחנות וסניף דואר. ב-1873 קיבל אחד מהם, ואן סי סמית', את תפקיד מנהל הדואר של היישוב מטעם הממשל, והוא בחר למקום את השם רוזוול על שם אביו, שהיה עורך דין באינדיאנה.
העיר ידועה בעיקר בשל אירוע המכונה "תקרית רוזוול", בו על פי הטענה התרסק כביכול עב"ם ליד העיירה, ב-8 ביולי 1947; נטען כי מן ה"צלחת המעופפת" חולצו גופות של חוצנים ופריטים אחרים שמקורם בטכנולוגיה חוצנית. בסוף שנות ה-70 התעורר מחדש העניין בתקרית השנויה במחלוקת, ונרקמו סביבה תאוריות קשר רבות על מהות החפץ שהתרסק לכאורה במקום. על פי צבא ארצות הברית, השברים שנמצאו במקום הם שרידים של כדור פורח ניסיוני מפרויקט "מוֹגוּל", אך יש הסבורים שהצבא העלים מן הציבור את האמת על האירוע. הוויכוח הפך את התקרית לתופעה נרחבת בתרבות הפופולרית, והשם "רוזוול" הפך לסמל לכלל נושא העב"מים והמפגש עם תרבויות חוצניות. בעיר הוקם מוזיאון עב"מים ומכון מחקר בתחום, ובכל שנה ב-4 ביולי נערך בה פסטיבל עב"מים המארח חוקרי עב"מים ודיונים בנושא. גם סמל העיר הרשמי כולל דמות של חוצן ירוק.
ברוזוול ביצע רוברט גודרד, מחלוצי מדע הטילים המודרני, את ניסויי הטילים שלו.
וולטר לג

תולדות חייו

לג נולד בשפרד'ס בוש, לונדון, אביו היה חייט. לג הצטיין בשפות ולמד צרפתית ולטינית אך בגיל 16 עזב את בית הספר, לא הייתה לו כל השכלה פורמלית נוספת. הוא למד קריאת תוים בעצמו וכדי להכיר את המוזיקה של ואגנר לימד את עצמו גרמנית.
ב-1927 הצטרף לחברת HMV ככותב הערות אלבום לתקליטיה. כמו כן כתב למגזין החברה "The Voice" ("הקול") וביקורת תקליטים למנצ'סטר גארדיאן. לאחר ש-HMV התמזגה לתוך EMI פיתח לג את שיטת התקליטים למנויים. מנויים נרשמו מראש לרכישת סדרה של תקליטים קלאסיים, שיצאו במהלך השנה ונשלחו למנויים ששילמו עבורם מראש. הדבר נתן ל-EMI גב כלכלי להפקת סדרות ארוכות-טווח כגון הקלטת כל שיריו של  הוגו וולף, הקלטת מכלול הסונטות לפסנתר מאת בטהובן בביצועו של ארתור שנאבל והקלטה מלאה של חליל הקסם מאת מוצארט בניצוח של סר תומאס ביצ'ם, שנערכה בברלין ב-1937. ביצ'ם הזמין את לג להיות מנהל אמנותי שותף בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. 
במהלך מלחמת העולם השנייה ניהל לג את המחלקה הקלאסית של ENSA (התאחדות שירות לאומי לבידור), גוף שנועד לספק בידור לכוחות הצבא הבריטיים.
מיד לאחר המלחמה נסע מטעם EMI לווינה הכבושה והחל להקליט אמנים אוסטרים וגרמנים מן השורה הראשונה ששהו בעיר כמובטלים, בהם הרברט פון קאראיין, וילהלם פורטוונגלר, אירמגרד זיפריד, אליזבת שוורצקופף (לה נישא בשנת 1953) ואחרים. כך העשיר את הקטלוג של EMI במיטב האמנים האוסטרים והגרמניים. כמו כן היה מן הראשונים להבחין בכשרונה של מריה קאלאס והחתים אותה ל-EMI. 
עם חזרתו מווינה, בשלהי 1945, הקים את תזמורת פילהרמוניה, כתזמורת ההקלטות של EMI, ניהל אותה אמנותית, קבע את הרפרטואר שלה והשיג לה מנצחים מעולים, שעבדו לרוב תמורת שכר זעום, כתומאס ביצ'ם, ארטורו טוסקניני, וילהלם פורטוונגלר ובמיוחד הרברט פון קאראיין ואחריו אוטו קלמפרר. 
לג יצר רפרטואר עצום שכלל, בצד יצירות מיינסטרים, גם יצירות שכוחות של גאורג פרידריך הנדל בצד מוזיקה קלאסית מודרנית וזכה לחופש פעולה מלא מטעם הנהלת EMI. אולם בראשית שנות השישים החלו מכירות המוזיקה הקלאסית לרדת, חופש הפעולה של לג צומצם וב-1964 התפטר מ-EMI, לאחר  35 שנות עבודה בחברה.
ב-1967 סבל מהתקף לב ממנו לא התאושש לגמרי. הוא היה למנהלה האישי של אשתו, אליזבת שוורצקופף, שהקליטה עתה לחברת "דקה", יריבתה של EMI. ב-1979 נפטר לג בריביירה הצרפתית.
קארין כהן

ביוגרפיה

נולדה בשם קארין אבישג כהן בעפולה, ישראל. בוגרת מסלול מצטיינים בתיכון אורט עפולה.

קריירה

ב-2007 השתתפה כהן בתוכנית המציאות "הדוגמניות" בערוץ 10 והגיעה למקום השמיני מתוך 12 המתמודדות. כהן, העוסקת בדוגמנות עבור חברות אופנה שונות, בהמשך זכתה כהן בתואר "הישראלית הסקסית" לשנת 2010 וגברה על בר רפאלי, מורן אטיאס ועדי הימלבלוי בהצבעה שנערכה בקרב גולשי אתר mako.  
כהן לקחה חלק בתוכנית "וייפאאוט ישראל" של ערוץ 10 ב-2011. כמו כן, היא הגישה לצדו של זוהר ישראל את תוכנית הרדיו "תחת שמי ים התיכון" ברדיו לב המדינה. כהן בנוסף הגישה פינה קבועה בתוכנית הבוקר של דנה רון, "הבוקר של דנה" בערוץ 2.  
במסגרת עיסוקה כדוגמנית כיכבה כהן בקמפיינים רבים. בשנת 2011 הצטלמה לקמפיין עבור בושם הגברים "זיפו". בשנת 2012 הצטלמה כפרזנטורית לרשת נעלי "ג'וזף", וכן שימשה כפרזנטורית של שמלות כלה עבור המעצבת שלומית אזרד. באותה שנה הצטלמה למסע פרסום עבור קולקציית בגדי ים של רשת "H&O".  
בשנת 2013 השתתפה כהן כנמתחת ב"אמבוש" תוכנית המתיחות של עופר שכטר בערוץ 10, השתתפה בעונה השלישית של תוכנית השידוכים "דייט בחשיכה" בערוץ 2, וכן השתתפה יחד עם רוסלנה רודינה בשעשועון "כלוב הזהב". במהלך אותה שנה, החלה לשחק בתפקיד ראשי בהצגת הילדים "הנסיכה קארין ותפוח הקסם" שמוצגת בתיאטרון עתיד בהיר. בנוסף באותה שנה, שימשה כהן כפרזנטורית לצדה של רוסלנה רודינה, עבור קולקציית בגדי הקיץ של חברת האופנה "קלאב אופנה", וכן שימשה כפרזנטורית לבגדי ים עבור רשת האופנה "אקספוז". לאחר מכן, השתתפה כשופטת בשעשועון "תצחיק אותי" בערוץ 24.   
ב-2014 שיחקה את שולי בסדרה "רמזור" בערוץ 2. בנוסף ב-2014, השתתפה בסדרת הדוקו-ריאליטי "בוליווד" של yes לצד גלית גיאת, עידן יניב, איציק כהן ואחרים.
נכון ל-2016, כהן מנהלת עסק לקוסמטיקה בבעלותה בארצות הברית.

חיים אישיים

בשנים 2010–2011 הייתה נשואה לשחקן נירו לוי.
מאז 2015 היא ירדה מהארץ ומתגוררת בלוס אנג'לס שבארצות הברית עם בן זוגה, אבי רון.
MSAS

MSAS (ראשי תיבות של: Multi-functional Satellite Augmentation System) היא מערכת SBAS יפנית. תפקידה להגביר את יעילות הניווט הלווייני התומך ב-DGPS‏ (GPS דיפרנציאלי) אשר תפקידו לשפר את רמת הדיוק במקלטים על ידי דווח (ולאחר מכן שיפור) על רמת הדיוק של האותות ממערכת ה-GPS.
המערכת פרושה ומתפקדת לשירותי תעופה מספטמבר 2007. בדומה לשירות WAAS הפועל בצפון אמריקה, ול-EGNOS הפועל באירופה.
השימוש במערכת הגברה מסוג זה יכול לשפר דיוק של מקלט GPS מטווח שגיאה של 20 מטרים לרמה של 1.5-2 מטרים.