google/wiki40b huggingface dataset:
מהומה רבה על לא דבר

העלילה

דון פדרו, נסיך אראגון, אחיו וחייליו מגיעים לעיר מסינה שבסיציליה בסיומו של קרב שבו נחלו ניצחון. הם מתארחים בביתו של לאונאטו, מושל מסינה. קלאודיו, יד ימינו של דון פדרו, מתאהב בהרו, בתו של לאונאטו, ודון פדרו מבטיח לסייע לו להשיג אותה. באותו זמן בנדיק, אף הוא מחייליו של דון פדרו, מחליף סדרת עקיצות הדדיות עם באטריצ'ה, בת דודתה של הרו ואחייניתו של לאונאטו.
אחיו הממזר (מחוץ לנישואים) של דון פדרו, דון חואן, מקנא בקלאודיו, משום שדון פדרו בחר בו ליד ימינו, ולא בדון חואן. לכן הוא רוצה לנקום בקלאודיו ומנסה, בשמועות שקריות, להפריד בינו ובין הרו. בתחילה הוא משכנע את קלאודיו שדון פדרו אינו מחזר אחרי הרו למען קלאודיו, אלא למען עצמו, אך טענת שווא זו מתבדה במהירות. קלאודיו והרו מתארסים, והחתונה נקבעת לשבוע לאחר מכן.
דון פדרו, קלאודיו ולאונטו יוצרים אצל בנדיק את הרושם שבאטריצ'ה מאוהבת בו, ויוצרים אצל באטריצ'ה את הרושם שבנדיק מאוהב בה (רושם שכנראה משקף את רגשותיהם האמיתיים של השניים, שאותם הקפידו להסתיר).
דון חואן ממשיך במזימותיו, ומציג בפני קלאודיו ודון פדרו סצנה כוזבת שבה הרו בוגדת לכאורה בקלאודיו (למעשה הם ראו את בּוֹראקיו, משרתו של דון חואן, מפתה את מרגרט, המשרתת של הרו). קלאודיו הנסער מבטל את החתונה, חרף הכחשותיה הנמרצות של הרו.
בנדיק ובאטריצ'ה מתוודים זה באוזני זה על אהבתם, ובאטריצ'ה מבקשת מבנדיק שיהרוג את קלאודיו, עקב פגיעתו הקשה בהרו. בנדיק מסרב לכך, אך מזמין את קלאודיו לדו-קרב.
על מנת לגרום לקלאודיו לראות את האמת, מכריזים על מותה של הרו ומקווים להוכיח את חפותה. משמר הלילה לוכד את שני משרתיו של דון חואן, אשר מפלילים אותו ומגלים שכל הבגידה היא למעשה הצגה.
כאשר האמת יוצאת לאור, לאונטו ממשיך להציג את הרו כמתה, ומציע לקלאודיו לשאת את בתו של אחיו, אנטוניו, הדומה מאוד להרו. קלאודיו נענה להצעה, ובטקס החתונה הוא מופתע לגלות שהכלה היא בכל זאת הרו. גם בנדיק ובאטריצ'ה מחליטים להתחתן. שליח מגיע ומודיע שדון חואן נלכד, אך בנדיק משכנע את דון פדרו לדחות את ענישתו למחר, כדי שלא להפריע לחגיגת הנישואים.

הפקות ועיבודים

ב-1993 יצא סרטו של קנת' בראנה "מהומה רבה על לא דבר". זהו עיבוד שייקספירי נוסף של בראנה, הפעם ברוח השומרת על הסגנון המקורי. בסרט השתתפו, לצד בראנה עצמו בתפקיד בנדיק, אמה תומפסון (באטריצ'ה), רוברט שון לאונרד (קלאודיו), דנזל וושינגטון (דון פדרו), קיאנו ריבס (דון חואן), מייקל קיטון (דוגברי) וקייט בקינסייל (הרו).
ב-2011 הועלה עיבוד של המחזה בתיאטרון הבריטי בכיכובם של דייוויד טננט וקת'רין טייט.
ב-2013 יצא סרטו של ג'וס ווידון, עיבוד קולנועי של המחזה, לתקופה מודרנית. בסרט השתתפו: איימי אקר (באטריצ'ה), אלכסיס דניסוף (בנדיק), נייתן פיליון (דוגברי), ריד דיאמונד (דון פדרו), פראן קראנץ (קלאודיו).
ב- 2014 יצאה סדרת יוטיוב בשם "Nothing Much To Do" שמתעדת את סיפורן של הדמויות דרך ערוצי הווידאו השונים שהם מנהלים, וקיבלה שבחים רבים. הסדרה זכתה להמשך המבוסס על עמל אהבה לשווא של שייקספיר.
סרגיי ברין

ילדותו

ברין נולד במוסקבה, בן למיכאיל, מתמטיקאי וכלכלן יהודי, וליבגניה. בשנת 1979 בגיל 6 עבר עם משפחתו לארצות הברית. בארצות הברית החל אביו לעבוד בתור פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת מרילנד, שם הוא מלמד עד היום. אמו עובדת כיום בתור אנליסטית בנאס"א.
ברין נחשף למחשבים ולעולם מדעי המחשב עוד בגיל צעיר. בעת שניסו לצאת מברית המועצות החל אביו ללמוד תכנות, ובעת ילדותו של ברין החלה תעשיית המעבדים והמחשבים אישיים לצמוח. הוא קיבל את מחשבו הראשון, קומודור 64, כמתנה מאביו לרגל יום-הולדתו התשיעי. הכישורים הטבעיים של ברין למתמטיקה ומיחשוב ניכרו עוד בשנותיו הראשונות בבית הספר].

השכלה

עם סיום לימודיו בתיכון נרשם ברין לאוניברסיטת מרילנד, שם למד וקיבל תואר ראשון במדעי המחשב ומתמטיקה. הישגיו הקנו לו מלגה מטעם קרן המדע הלאומית האמריקאית ללימודי מוסמך באוניברסיטת סטנפורד, אותם סיים ב-1995. על אף ההתקדמות ברין לא סיים את לימודי הדוקטורט שלו.
במהלך שנים אלו התלמד ברין כמתמחה בחברת המחקר של סטיבן וולפרם.
קיבל תואר שני לאות כבוד במנהל עסקים מבית ספר בינלאומי לעסקים במדריד בשם "Instituto de Empresa".

עניין במנועי חיפוש

ברין פגש בשותפו לעתיד להקמת גוגל לארי פייג' בשנתו הראשונה בסטנפורד. ברין התמקד באותה העת במערכות כריית מידע בעוד שפייג' עסק בפיתוח העיקרון לפיו ניתן למדוד חשיבותו של נייר מחקר על פי ציטוטו במחקרים אחרים. השניים שילבו את ידיעותיהם לידי מסקנות בדבר מבנה החיפוש באינטרנט. מאמרם "האנטומיה של מנוע חיפוש קישורי ברשת" ("The Anatomy of a Large-Scale Hypertextual Web Search Engine") היווה הבסיס לעבודתם בהמשך.
השניים פיתחו את מנוע החיפוש שלהם והשתמשו בתשתית המחשבים של האוניברסיטה כדי לבחון אותו. עד מהרה הגיעו למסקנה כי בידיהם מנוע חיפוש בעל יכולות טובות יותר מהקיים באותה העת. השניים החליטו לזנוח את לימודי הדוקטורט שלהם לטובת המשך פיתוח המנוע החדש, אשר לימים יהפוך לגוגל. השניים החלו לגייס הון עבור הפרויקט ופתחו את חברתם המפורסמת ב-1998. עם הצלחת מנוע החיפוש החברה המשיכה להתפתח והחלה לספק שירותים נוספים לבד מחיפוש באינטרנט והייתה לאחת מחברות הענק של האינטרנט.
ברין משמש כיום כמנהל הטכנולוגי של גוגל.
נוסחה (לוגיקה)

בהינתן שפה , נוסחה בשפה היא הפעלת אחד מבין סימני היחס על שמות העצם של השפה, כאשר כל שם עצם הוא שם משתנה או שם קבוע, או צרוף של נוסחאות על ידי קשרים לוגיים.
נוסחה בתחשיב היחסים זקוקה לסמנטיקה (פרשנות) על מנת להיקבע כנכונה או לא. 
מבנה M המוגדר מעל מילון T (אוסף סימני היחסים, קבועים, פונקציות) מוגדר להיות בעל תחום לא ריק והגדרת הקבועים, יחסים ופונקציות המוגדרות במילון. הנוסחא לרוב מוגדרת מעל המילון ומשמעותה נקבעת על פי המבנה.
קרדן נדל"ן

היסטוריה

חברת קרדן נדל"ן הוקמה בשנת 1988. החברה מתמקדת ביזמות ובבנייה של יחידות דיור ברחבי הארץ, פעילה בתחום הנדל"ן המניב, עוסקת בניהול ותחזוקת נכסי נדל"ן, ובביצוע עבודות קבלניות באמצעות חברת הביצוע "אל הר" שבבעלותה. חברה הייתה מעורבת עד היום בהקמתן של למעלה מ-2,800 יחידות דיור, נכון לשנת 2016 מעורבת בהקמת 1,750 יחידות דיור המצויות בשלבי ביצוע שונים.  משנת 2013 מנכ"ל החברה הוא מיכאל (מיקי) זיסמן.

בעלות ומסחר בבורסה

קרדן נדל"ן היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב החל משנת 2010. החברה שומרת על התנהלות פיננסית שמרנית. באוקטובר 2014 נמכרו 50% ממניות החברה לחברת מגדל ולהנפקת אגרות חוב. זאת לשם הגדלת ההון הנזיל שנדרש לצורך הרחבת פעילותה. בספטמבר 2014 חילקה החברה דיבידנד לבעלי מניותיה בהיקף של 58 מיליוני ש"ח. במרץ 2016 החליט דירקטוריון החברה על אימוץ מדיניות חלוקת דיבידנדים, לשלוש השנים הקרובות, בהיקף של 10–20 מיליון שקלים בשנה, מהרווח הנקי לאותה שנה. בהתאם לכך, אישר הדירקטוריון במרץ 2016 חלוקת דיבידנד בסך של 19 מיליון שקלים ובמרץ 2017 חלוקת דיבידנד בסך של 17.5 מיליון שקלים.

בית קרדן

"בית קרדן" הוא מגדל משרדים בן 20 קומות הבנוי על שטח של כ-23,000 מ"ר בנוי, בו שותפה החברה עם חברת הביטוח "מגדל". הבניין ממוקם ברחוב דרך בגין 154 בתל אביב בקרבה לצירי תנועה ראשיים ועל תוואי הרכבת הקלה. תכנונו האדריכלי יוצר קומות בגדלים משתנים ובהן מרפסות וחדרי מנהלים הפונים ל-3 כיווני אוויר ומבט לנוף פנורמי. בית קרדן הוא חלק מתוכנית המע"ר הצפוני המתוכנן ובו מגדלי משרדים ומגורים.
מרקוס לב

חייו

נולד בניו יורק למשפחה יהודית שהיגרה מפולין שנה קודם לכן.
התחיל את דרכו בתעשיית הקולנוע האמריקאית באמצעות רכישת אולמות קולנוע בראשית המאה ה-20', בשיתוף עם אדולף צוקור, לימים מייסד חברת פרמאונט, ועם ג'וזף שנק וניקולס שנק.
בשנת 1904 ייסד חברה שהפעילה רשת אולמות קולנוע, ובשנת 1919 ארגן אותה מחדש תחת השם "Loew's".
בשנת 1920 רכש את חברות הסרטים של לואיס מאייר ושל סמואל גולדווין, והקים את חברת מטרו גולדווין מאייר, שפעלה בלוס אנג'לס.
נפטר בשנת 1927 כתוצאה מהתקף לב, מבלי לזכות לראות את הצלחתה הרבה של החברה שייסד.
לזכרו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פרנצ'סקו ג'מיניאני

חייו

ג'מיניאני נולד בלוקה. הוא למד מוזיקה אצל אלסנדרו סקרלטי וכינור אצל קרלו אמברוג'ו לונאטי במילאנו ואחריו אצל ארכאנג'לו קורלי. משנת 1711 עמד בראש תזמורת האופרה בנאפולי, כמנצח התזמורת והכנר הראשי שלה, מעמד שסיפק לו הזדמנויות רבות לבוא במגע עם אלסנדרו סקרלטי. ב-1714 מצויד במוניטין של כנר וירטואוז, הגיע ללונדון, שם נפרשה עליו חסותו המיוחדת של ויליאם קאפל, הרוזן השלישי מאסקס, שהיה לפטרונו הקבוע. ב-1715 ניגן קונצ'רטי לכינור, עם הנדל על הקלוויכורד, בחצר ג'ורג' הראשון.
ג'מיניאני השתכר למחייתו בהוראה ובכתיבת מוזיקה וניסה לספק את תשוקתו לאספנות במסחר באמנות, לא תמיד בהצלחה.
אחרי שביקר בפריז והתגורר שם זמן מה, חזר לאנגליה בשנת 1755. ב-1761, באחד ממסעותיו לדבלין, גנב ממנו משרת כתב יד של יצירה, שעל חיבורה שקד זמן רב. הסברה אומרת, שצערו על האובדן הזה החיש את מותו.
נראה, שג'מיניאני היה כנר מן המעלה הראשונה. תלמידיו האיטלקים כינוהו, על פי השמועה, "איל פוריבונדו", "המטורף", בגלל מקצביו עתירי הרגש והנלהבים. הוא ידוע בעיקר בשלוש סדרות של קונצ'רטי גרוסי, אופוס 2, אופוס 3 ואופוס 7 שלו (בסך הכול כתב 42 קונצ'רטי), המציגים את הויולה כאחת מקבוצת הקונצ'רטינו של הסולנים, מה שעושה אותם, ביסודו של דבר, לקונצ'רטי לרביעיית מיתרים. היצירות האלה קונטרפונקטיות עד תוך-תוכן וזאת כדי לרצות את הקהל הלונדוני, ששימר עדיין את אהבתו לקורלי, לעומת הסטיל גאלאנט, סגנון שאינו מקפיד על מספר הקולות, שהיה אופנתי ביבשת אירופה בתקופת חיבורן. ג'מיניאני גם עיבד מחדש קבוצה של טריו סונאטות של מורו קורלי לקונצ'רטי גרוסי.
"אמנות הנגינה בכינור" יצא לאור בלונדון (1751) והוא הסיכום הנודע ביותר לשיטה האיטלקית של נגינה בכינור במאה ה-18 ומקור יקר-ערך לחקר נוהגי הביצוע בשלהי תקופת הבארוק, הכולל מידע מפורט על ויבראטו, טרילים ושאר טכניקות כנריות. Guida harmonica שלו (בסביבות 1752, עם תוספת בשנת 1756) הוא מחקר יוצא דופן ביותר בהרמוניה לשלהי הבארוק, המשמש כעין אנציקלופדיה של תבניות בסו קונטינואו ובניית הרמוניות עליהן. בסך הכול יש 2236 תבניות ובסוף כל תבנית מופיע מספר עמוד כהפניה לתבנית הבאה הפוטנציאלית; מכאן, שמלחין מתלמד המעיין בספר יכול לקבל מושג על כל האפשרויות הפתוחות לפניו אחרי כל קו קצר של בס נתון. 
ג'מיניאני הוציא לאור מספר יצירות סולו לכינור, שלוש סדרות של קונצ'רטי לכינור, שתים-עשרה שלישיות כינור, "אמנות הליווי בצ'מבלו", עוגב וכו' (1754), תרגילים לצ'מבלו, "אמנות הנגינה בגיטרה" (1760) ועוד כמה יצירות אחרות.
InstallSimple

‏InstallSimple היא תוכנת פיתוח, ליצירת תוכניות התקנה וחבילות תוכנה לפלטפורמות חלונות של מיקרוסופט. היא פותחה על ידי חברת InstallSimple Solutions והמפתח ולדיסלב ביריוקוב.
התוכנה תומכת בגרסאות רבות של חלונות, ובכללן 95/98/7/ME/‏NT‏/2000/XP/‏2003‏/ויסטה/‏‏2008.
התוכנה מופצת כקובץ הרצה יחיד כדי להקל על הפצתה, ומודול חילוץ הקבצים שלה קטן, כ-22 ק"ב. התוכנה משתמשת גם בדחיסת הקבצים BZip2. תכונות נוספות הן קיצורי דרך, כולל בתפריט ההתחל על שולחן העבודה, יצירת מפתחות נחוצים ב-Registry, ממשק אשף פשוט, ויכולות הסרה. לתוכנה 4 גרסאות; InstallSimple 2.7, ‏ 2.7 portable‏, 2.7 PRO, ו- 2.7 PRO portable.
סיגל אביטן

קריירה מקצועית

בשנת 1991 בעקבות נפילת מסך הברזל וגל העלייה הגדול מברית המועצות, אביטן הקימה את משרד הפרסום המגדרי הראשון בישראל - "תל אביב-מוסקבה". המשרד התמקד בפרסום בשפה הרוסית וזכה להצלחה. בשנת 1996 מכרה אביטן את אחזקותיה במשרד, והקימה את "סיגל אביטן תקשורת", סוכנות לייעוץ אסטרטגי ולייעוץ תקשורתי. 
ב-2007 חברה אביטן לאיש הטלוויזיה הוותיק גדי סוקניק. יחדיו הקימו את חברת "פרסקאסט" מתוך זיהוי הצורך הדיגיטלי, וניצני המעבר מצריכת תוכן באופן ליניארי באמצעות ערוצי הטלוויזיה אל צריכת תוכן באמצעות הרשתות החברתיות.
בשנת 2010 הקימו אביטן וסוקניק את ערוץ הטלוויזיה המסחרי הראשון באינטרנט בשיתוף עם העיתון הכלכלי דה-מרקר. ערוץ זה העביר מסיבות עיתונאים, שידורים חיים, כתבות ועוד.
בשנת 2017 הקימה אביטן את סוכנות Business Talent, העוסקת בפיתוח טאלנטים בעולם העסקים, התקשורת ובמגזר הציבורי.

ספרה

בשנת 2018 הוציאה לאור את הרומן "חשומה" בהוצאת מודן והחלה להגיש את תכנית הרדיו "ציפורי לילה בלי בושה" בגלי צה"ל. הספר הפך רב מכר. בספר יש אלמנטים ביוגרפיים. שמו של הספר מתייחס לתחושת בושה ומתאר התנהגות שלא עונה בקנה אחד עם הנורמות החברתיות. נהוג לייחס את המושג לבושה מפני כישלון וחולשה אך ייחודו בכך שהוא תקף במידה שווה כלפי הפגנה  של הצלחה והישגים שאף היא נחשבת פוגענית.
תמצית העלילה:
עטרה, גיבורת הספר, נמצאת במרכז מוקדי הכוח של התקשורת בישראל ועל סף פריצה עם מיזם חדש, נאלצת לעצור באמצע החיים ולהתמודד עם שורת משברים. בתוך כך היא מגלה את הקשר בין חייה האישיים ובין התמחותה להפריד עבור לקוחותיה בין מה שראוי לחשוף ולהיראות בציבור ובין הסמוי שצריך להישאר נסתר. 
כל הדמויות ברומן מתעמתות עם גילויים שונים בחייהן הקשורים בהסתרה ובוש ומבוכה שלעיתים קשורות בהצלחה ולעיתים בכישלון לעומת נורמות מקובלות. לפחות במקרה אחד ההסתרה אף הורגת. בספר מתוארת ישראל של סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה -21 שלאחר מהפכת המידע והתקשורת, ההגירה מברית המועצות ובעידן הפוליטיקה של הזהויות.
שם הגיבורה עטרה מתייחס הן למשמעות המילה ככתר הנישא על הראש, סמל לאצילות ומקור סמכות. מה שגלוי, ראוי וניתן להציג בפומבי.
המושג חשומה (Hshuma) מתאר התנהגות שנתפסת כשגויה מבחינת נורמות חברתיות ושאינה מקובלת. נהוג לייחס את המושג להסתרה של כישלונות או הצנעה של חולשות. אך "חשומה" מתייחסת במידה שווה גם להפגנה של הצלחה וחוזק. חשומה הוא הביטוי הקולע ביותר לתאר את מה שלא יעלה על הדעת לעשות בפומבי. תפיסת הערך העצמי בחברה השמרנית במרוקו נעה מהמבט החיצוני והפומבי כלפי הפנים והפרט. כחברה מבוססת בושה מיוחסת חשיבות עליונה להתנהגות החיצונית של היחיד. מכאן חשיבותו העליונה של הנוהג המקובל בחברה על חייו של היחיד. המושג חשומה ייחודי בהקשר זה וכורך גם מדידה של ערך עצמי ושל בושה הכרוכה בהתנהגות לא מקובלת.

חיים אישיים

אם לשלושה ילדים, מתגוררת בתל אביב. אחותה היא העיתונאית שירית אביטן כהן.
ההורים שלי חייזרים

עלילה

מל, ג'וש ולוסי בייקר הם אחים יתומים אשר הוריהם נהרגו בתאונת דרכים בה מכוניתם הייתה מעורבת. השלושה נאלצים להעביר את חייהם בנדודים בין בתי יתומים רבים ומשפחות מאמצות, ומכיוון שאף משפחה אומנת לא הביעה רצון לאמץ את כולם לא פעם הם נאלצו להתפצל.
באותו הזמן, יצאו לשוטט זוג חייזרים מהכוכב וואלוקס ברחבי החלל החיצון. לפתע, אחד מהם חש דחף בלתי נשלט ללחוץ על כפתור אדום וגדול (אשר צויין עליו: "נא לא ללחוץ") על לוח הבקרה של החללית שלהם. כתוצאה מכך, החללית נוחתת על כדור הארץ והשניים נאלצים לשנות החללית לצורת בית רגיל ולאמץ לעצמם זהות אנושית תחת השמות בריאן וסופי ג'ונסון, על מנת להגן על זהותם האמיתית.
לא עובר זמן רב עד שהשניים מגלים שמשהו לא כשורה - שלא כמו שאר המשפחות ברחוב, להם כלל אין ילדים. לכן הם מבקרים בבית יתומים מקומי ומחליטים לאמץ את מל, ג'וש ולוסי שמאושרים מאוד להתאחד מחדש במסגרת היחידה המשפחתית החדשה.
בריאן וסופי חושפים בפני הילדים את האמת שלהם - שניהם חייזרים אמיתיים והם תקועים על כדור הארץ עד אשר ארגון ה-AA הבין-גלקטי יגיע על מנת לתקן את החללית הניזוקה ולגרום לה לפעול מחדש. לאחר שהילדים מתאוששים מההלם, הם מבינים כי זו הזדמנות שאינם יכולים לפספס, לנצל את הבורות של הוריהם החדשים לטובתם.
תוך כדי הילדים זוכים להכיר מחדש את החוקים של חיי משפחה והחייזרים לומדים לראשונה את החוקים הבסיסיים של החיים על פני כדור הארץ.

העונה השמינית והאחרונה

בפרק האחרון של העונה השביעית בריאן וסופי נוטשים את כדור הארץ בחזרה לכוכב שלהם, אך גם הפעם בריאן לוחץ בטעות על הכפתור האדום הגדול והחללית נוחתת שוב על כדור הארץ, הפעם במקום בסמוך לחוף ים. בפרק הראשון של העונה השמינית הם מגלים שעקב הכישלון במשימתם הם יאלצו להתאייד, אך מסתבר שישנה אפשרות שתמנע זאת - למחוק את זכרונם ולזכור אך ורק את משימתם ואת השפה. אחרי לבטים רבים, בריאן וסופי בוחרים למחוק את זכרונם ולשכוח את כל מה שעבר עליהם במשך שבע העונות הקודמות. בריאן וסופי המאופסים הופכים מחדש את החללית לביתם ומאמצים ארבעה אחים יתומים: ג'ק (ג'קלין), דן, בקי ואדי בנט.
העונה גררה תגובות שליליות רבות מאלפי המעריצים המושבעים של הסדרה שלפי טענתם הייתה אמורה להסתיים בעונה השביעית, שכן העונה השמינית "הרסה" את הסדרה.
השחרת פנים

השחרת פנים (Blackface) היא סוג של איפור תיאטרלי בו נעשה שימוש כדי לייצג קריקטורה של אדם שחור, בעיקר על ידי שחקנים שאינם שחורים. השחרת פנים צברה פופולריות במהלך המאה ה-19 ותרמה להפצתם של סטריאוטיפים גזעניים. עד אמצע המאה הפכו מופעי בידור הכוללים השחרת פנים לסוג אמנות אמריקאי מובחן. מופעים אלה תרגמו עבודות פורמליות כגון אופרה למונחים פופולריים עבור הקהל הרחב. בתחילת המאה ה-20 הפכה השחרת פנים לסוגה משל עצמה. עם תחילת המאה ה-21 האקט של השחרת פנים הפסיק להיות מקובל בארצות הברית, וכעת הוא נחשב פוגעני, אם כי במדינות אחרות עדיין נמשך.

היסטוריה

השחרת פנים, אשר החלה בערך ב-1830, היוותה מסורת בתיאטרון האמריקאי במשך כ-100 שנים. מהר מאוד הפכה השחרת פנים לפופולרית במקומות אחרים, ובמיוחד בבריטניה, בה המסורת נמשכה זמן רב יותר מבארצות הברית. השימוש בהשחרת פנים, בבריטניה ובארצות הברית, נעשה בעיקר במסגרת הופעות בידור של מינסטרלים, אך היה קיים לפניהן, ונמשך גם אחריהן. 
בתחילה, שחקנים לבנים נהגו להשחיר את פניהם באמצעות שעם שרוף, ומאוחר יותר השתמשו באיפור או משחה להברקת נעליים. בנוסף, השחקנים ניפחו את השפתיים שלהם בצורה מוגזמת, ולעיתים קרובות חבשו פאות צמר, כפפות, מעילים מזונבים או בגדים מרופטים. מאוחר יותר, גם אמנים שחורים השתמשו בהשחרת פנים בהופעותיהם. 
הסטריאוטיפים המגולמים בדמויות המניסטרלים משחירי הפנים היוו גורם משמעותי בהתפשטות המהירה והחיזוק של תפישות, גישות ודימויים גזעניים, ויותר מכך, בהפיכת התרבות השחורה לפופולרית.

השחרת פנים בישראל

בניגוד לארצות הברית ובריטניה, בישראל השחרת הפנים היא פחות נפוצה. השחרת פנים הגיעה לישראל בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20. שחקנים יהודים בהוליווד לבשו איפור שחור בסרטים שונים (כגון אל ג'ונסון בסרט זמר הג'אז) ומאז נעשתה השחרת הפנים נפוצה גם במקומות חינוכיים ובגנים בישראל, ובחג הפורים בתחפושות למיניהן. בשנות החמישים התקשרה השחרת הפנים בעיקר ללמידה על עמים אחרים בארץ ובעולם. הלמידה על העם האפריקאי שולבה יד ביד עם למידה על עמים אחרים כמו האינויטים, האינדיאנים ולעיתים גם האדם הקדמון.
גם בהצגות בהבימה הייתה תופעה של השחרת פנים כחלק ממופעים בתיאטרון. בתחילת שנות החמישים עלו מחזות זמר ומחזות שכללו שחקנים שהשחירו את פניהם כחלק מהאיפור התיאטרלי, כדוגמת זעקי ארץ אהובה (1949) וספינת השעשועים (1951). ליהוק השחקנים באותה התקופה השפיע גם הוא על התופעה. רוב השחקנים בתחילת שנות החמישים היו ממוצא אשכנזי ועל כן, לא היו שחקנים בעלי עור כהה ששיחקו בתיאטרון הבימה באותה התקופה. ואולם, גם לקראת סוף שנות החמישים, כאשר ליהקו יותר שחקנים ממוצא מזרחי, צבעו שחקנים את פניהם בשחור. באופן מפתיע, נעצרה התופעה בליהוק שחקנים ממוצא פלסטיני בשנות השבעים. כששחקנים אלו הגיעו לתיאטרון, הם לא צבעו את פניהם בניגוד לשחקנים ממוצא מזרחי שצבע העור שלהם דומה.
בישראל כיום יש תופעות של השחרת פנים במדיה ובתוכניות סאטירה שונות, אך אלה גם כן נעלמות עם השנים. הדוגמה המאוחרת ביותר להשחרת פנים במדיה הישראלית היא בסרטון מינימור של טיילור ובן זיני בו מתואר עובד ממוצא אפריקאי בבית מלון באילת שמוצג על ידי שחקן שצבוע בצבע חום. תגובות הקהל הישראלי להשחרת הפנים בסרטון היו שליליות.    
בשנת 2019 דווח בישראל על הורדה מן המדפים של נעליים שעוצבו באופן גזעני ובהן דמיון לייצוג הישן של אנשים ממוצא אפריקאי ולהשחרת פנים.
סלמה ביורנסדוטיר

ביוגרפיה

ביורנסדוטיר נולדה ב-13 ביוני 1974 ברייקיאוויק שבאיסלנד כשלישית מבין ארבע בנות.
ב-1995 הופיעה במחזה "סיפור הפרברים" שהוצג בתיאטרון הלאומי של איסלנד.
ב-1996 שיחקה במחזה "Áfram Latibær" ודמותה היוותה השראה לדמות של סטפני ב"נווה עצלנות", לאחר מכן היא שיחקה במספר מחזות זמר נוספים כמו "גריז" ו"מופע האימים של רוקי".
ב-1999 נבחרה על ידי RUV לייצג את איסלנד באירוויזיון בירושלים, היא נחשבה כמועמדת מועדפת בתחרות והימורים רבים סימנו אותה כזוכה, אך לבסוף סיימה במקום השני שזהו הישגיה הגבוה ביותר של איסלנד בתחרות.
בשנת 2005 נבחרה בשנית לייצג את איסלנד בתחרות האירוויזיון שנערכה בקייב עם השיר "If I Had Your Love" אך לבסוף לא עלתה לגמר התחרות.
ב-2009 שימשה כשופטת בעונה הרביעית של הגרסה האיסלנדית של "אמריקן איידול".
ניקולאוס פון פורמן

קריירה מוקדמת

פון פורמן נולד ב-24 בדצמבר 1895 בנוימארק, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס פון פורמן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-26 (מגדבורג ה-2 - לאופולד, נסיך אנהלט-דסאו), ולחם עמו במהלך המלחמה. פון פורמן נפצע כמה פעמים במהלך המלחמה, וב-29 בינואר 1915 הועלה לדרגת לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בזהב, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון פורמן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-15 באוקטובר 1935 מונה פון פורמן לקצין אג"ם הדיוויזיה ה-20, וב-1 ביוני 1938 מונה לקצין אג"ם הקורפוס ה-10. ב-1 באוגוסט 1938 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ובקיץ 1939 מונה לקצין הקישור של הצבא במפקדתו של היטלר.

מלחמת העולם השנייה

ב-1 באוקטובר 1939 מונה פון פורמן לראש מטה הקורפוס ה-3, וכיהן בתפקידו עד ה-7 במאי 1940. ב-1 ביוני 1940 מונה פון פורמן לראש מטה הקורפוס ה-28, וב-1 בספטמבר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה השתתף פון פורמן בלחימה עם הקורפוס ה-28 כחלק מהארמייה ה-16, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-26 בפברואר 1942 פרש פון פורמן מתפקידו. ב-12 במרץ 1942 קיבל פון פורמן את עיטור הצלב הגרמני בזהב, ובאמצע נובמבר מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-7, וב-26 בדצמבר 1942 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-23, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחם עימה במהלך מבצע סופת חורף. ב-1 בינואר 1943 הועלה פון פורמן לדרגת גנרל מיור, ובמרץ הוכפפה הדיוויזיה לארמייה השישית. ב-1 ביולי 1943 הועלה פון פורמן לדרגת גנרל לוטננט, והדיוויזיה שבפיקודו הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה. באוגוסט הועברה הדיוויזיה שוב תחת פיקוד הארמייה השישית כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24, ובספטמבר הועברה הדיוויזיה שוב לארמיית הפאנצר הראשונה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-40. ב-22 באוגוסט 1943 קיבל פון פורמן על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוקטובר 1943 פרש פון פורמן מתפקידו. ב-31 בדצמבר 1943 מונה פון פורמן למפקד קורפוס הפאנצר ה-47, שהיה חלק מהארמייה השמינית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-20 בפברואר 1944 נשלח לסייע עם הקורפוס שבפיקודו בקרב קורסון-צ'רקאסי. ב-4 במרץ 1944 פרש פון פורמן מתפקידו, וביוני 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון.
ב-27 ביוני 1944 מונה פון פורמן למפקד הארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, במקום הנס יורדן שהודח עקב כשלונו בבלימת המתקפה הרוסית. ב-21 בספטמבר 1944 פרש פון פורמן מתפקידו, ובתחילת אוקטובר 1944 מונה למפקד האזור המבוצר הדרום-המזרחי. ב-4 במאי 1945 מונה פון פורמן למפקד האזור המבוצר בהרי האלפים, ובסוף המלחמה נפל בשבי בעלות הברית.

לאחר המלחמה

פון פורמן שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו כתב פון פורמן ספר על המערכה בפולין ("Der Feldzug 1939 in Polen"), וספר על קרב קורסון-צ'רקאסי ("Tscherkassy"). פון פורמן התגורר בברכטסגאדן עד למותו ב-26 באוקטובר 1959.
קפסטול

השפעות ביולוגיות

קפסטול הראה תכונות העוזרות למניעת סרטן אצל חולדות. קפסטול משמש גם כאגוניסט ליגנד לקולטנים גרעיניים.
לקפסטול גם תופעות המונעות פרקינסון בזבוב הפירות.
ג'נין הניס פלאסצ'רט

ביוגרפיה

ג'נין הניס-פלאסצ'רט נולדה בשם ג'נין פלאסצ'רט ב-7 באפריל 1973 בהירלן, העיר הרביעית בגודלה במחוז לימבורג. היא למדה בבית ספר תיכון בעיר בשם גאודה ולאחר מכן למדה באקדמיה באוטרכט.

קריירה פוליטית

היא הצטרפה לפוליטיקה בשנת 2000. ב-2004 נבחרה הניס-פלאסצ'רט לפרלמנט האירופי מטעם מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה. במהלך כהונתה בפרלמנט האירופי הניס-פלאסצ'רט הייתה חברה בוועדת התחבורה והתיירות. היא גם הייתה חברה במשלחת של האיחוד האירופי לרומניה וחברה בוועדה הפרלמנטרית לענייני טורקיה. בשנת 2010 ניצחה מפלגתה בבחירות והניס-פלאסצ'רט נבחרה לבית הנבחרים של הולנד.
בבחירות הכלליות שנערכו בהולנד ב-12 בספטמבר 2012, זכתה מפלגתה שוב ואף הגדילה את כוחה בבית הנבחרים ל-41 מושבים. ראש ממשלת הולנד מארק רוטה מינה אותה לתפקיד שרת ההגנה. מינוי זה היה להיסטורי בהולנד, זאת מכיוון שהיא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה. עם כניסתה לתפקיד התפרסמה במשפט "זה לא משנה אם יש לך בולבול או לא", והכחישה את התפיסה כי לנשים יש דרך מסוימת לעסוק בפוליטיקה וכי הן חוות חוויה משותפת מעצם היותן נשים. "אני לא חושבת שקציני הצבא שאנחנו עובדות עמם מסתכלים עלינו באופן שונה מעל גבר", אמרה.
ב-20 במאי 2014 נועדה הניס-פלאסצ'רט עם שר הביטחון הישראלי משה יעלון. השניים חתמו על מזכר הבנות בין המוסדות הביטחוניים של ישראל והולנד. השניים דיברו על השתתפות אזרחי אירופה והולנד בפרט במלחמת האזרחים בסוריה.
ביולי 2016 פורסם כי הניס-פלאסצ'רט תמכה בגיוס חובה של אזרחי הולנד לכוחות המזוינים של הולנד. הניס-פלאסצ'רט תמכה בנוסף בהרחבת גיוס החובה לנשים.
עמדותיה מזוהות עם עמדותיה של הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה.
בשנת 2017 פרסמה "מועצת הבטיחות ההולנדית" דו"ח המדגיש כישלונות חמורים במשרד ההגנה סביב תקרית מרגמה במאלי. הניס-פלאסצ'רט הודיעה על התפטרותה לאחר דיון בבית הנבחרים ב-3 באוקטובר, ומסרה את התפטרותה למחרת.

חיים אישיים

הניס-פלאסצ'רט נשואה לאריק ג'אן-הניס ולהם ילד חורג אחד. מתגוררת כיום בכפר בשם Nederhorst den Berg.
ויקטוריה בקהאם

קריירת סולו

לאחר פירוק להקת "ספייס גירלז", החלה בקהאם בקריירת סולו, שלא נחשבת למוצלחת במיוחד.
היא הייתה האחרונה מבין חברות הספייס גירלז שהוציאה אלבום סולו משלה לאחר פירוקה. באוגוסט 2000 יצא הסינגל הראשון שלה תחת השם "Out Of Your Mind" בשיתוף עם להקת טרו-סטפרס והזמר דיין באוורס. ב-2001 הוציאה את אלבום הבכורה שלה שקרוי על שמה. בשבוע הראשון להוצאתו נמכר האלבום ביותר מ-20 אלף עותקים, ושבוע לאחר מכן נמכר ב-180,584 עותקים. סינגל שני מתוך האלבום, "Not Such An Innocent Girl", הוציאה בספטמבר 2001. האלבום לא זכה להצלחה במכירות. בהמשך הוציאה ויקטוריה עוד מספר סינגלים, שלא זכו להצלחה, מה שהוביל אותה לפרישה ולגניזת אלבום נוסף שהקליטה ב-2003.
בשנת 2007 חתמה בקהאם עם חברת NBC על חוזה בסך 10 מיליון ליש"ט להנצחת חייה עם בעלה דייוויד בתוכנית מציאות חדשה. התוכנית צומצמה משישה פרקים לפרק אחד, מחוסר עניין לציבור.
בנוסף לקריירת השירה, מנהלת בקהאם קו הלבשה בשם "Rock and Republic" והפכה להיות אייקון גלובלי אופנתי. ביוני 2007 התאחדו מחדש ספייס גירלז, וב-12 באוגוסט 2012 הופיעה עם הלהקה בטקס הנעילה של אולימפיאדת לונדון 2012, בהופעה שזכתה לביקורות חיוביות.

חייה האישיים

ב-1997 החלה ויקטוריה לצאת עם הכדורגלן דייוויד בקהאם. במרץ 1999 נולד בנם הבכור, והזוג נישא ב-4 ביולי 1999 באירלנד. בספטמבר 2002 נולד בנם השני, בפברואר 2005 נולד בנם השלישי, וביולי 2011 נולדה בתם.