דרום אפריקה במלחמת העולם הראשונה

הצטרפותה של דרום  אפריקה למלחמה

עם הכרזת המלחמה של בריטניה על גרמניה, הצטרפה אליה דרום  אפריקה. דרום אפריקה אוחדה ארבע שנים קודם לכן ב-1910 כדומיניון של בריטניה וככזאת הרגישה עצמה מחויבת להשתלב במאבקה של האימפריה הבריטית.
שתי הדמויות שהובילו אז את ממשלת דרום אפריקה היו ראש הממשלה לואי בותה ושר ההגנה יאן סמאטס, לשעבר גנרלים שבמהלך מלחמת  הבורים לחמו בצבאותיהם של המדינות הבוריות של הרפובליקה הדרום אפריקאית ושל מדינת אורנג' החופשית כנגד בריטניה ששלטה במושבת הכף ובנאטאל, אך כעת הובילו, כאמור, את ממשלת דרום אפריקה לתמיכה מובהקת במאבקה של האימפריה הבריטית כנגד גרמניה.

צפון אפריקה

בדצמבר 1915 הוחלט לשלוח את הבריגדה למצרים, שם השתתפו כוחותיה בדיכוי מרד הסנוסים. ב-23 בינואר 1916 השתתף גדוד חיל הרגלים השני בקרב בהלקסין (Halaxin). הם צעדו לאורך החוף והעסיקו את האויב בקרב אגאגיה (Agagia) ב-26 בפברואר. בסיומה של מערכה קצרה ומוצלחת, בה לכדו את ג'עפר פאשה מנהיג הסנוסים ואת אנשי מטהו, הועברו אנשי הבריגדה לצרפת.

גייס מושבת הכף

גייס מושבת הכף (Cape Corps) היה אחד הכוחות שהייתה להם היסטוריה ארוכה. הכוח הוקם בשנת 1781 עוד בתקופת הממשל הקולוניאלי ההולנדי, ומנה 400 איש שהיו  מקרב תושבי דרום אפריקה שהוגדרו כצבעונים, בני התערובת  שהיו צאצאים לבעלי  החוות ממוצא בורי ולבני שבטים אפריקנים. היחידה פורקה והוקמה  לסירוגין כמה פעמים עד שנת 1870. עם פרוץ מלחמת  העולם הראשונה היה זה אחד הכוחות שהוקמו מחדש כדי להישלח לחזית. הוקמו שני גדודים. אחד מהם הצטרף  לבריגדה הראשונה של דרום אפריקה בחזית המערבית והגדוד השני צורף ב -1918 לדיוויזיה ה-53 (הוולשית) (53rd (Welsh) Infantry Division) שלחמה במערכה על ארץ ישראל והשתתף בקרב מגידו.

גייס התעופה של דרום אפריקה

עם שובו מביקור בתימרונים צבאיים באירופה ב-1912 חיווה דעתו בריגדיר גנרל באיירס, שהיה  אז מפקד כוחות ההגנה של דרום אפריקה, באוזני יאן סמאטס, על חשיבות השימוש במטוסים לצרכים צבאיים. סמאטס הרים את הכפפה והגיע להסדר עם בית ספר פרטי לטיסה ליד קימברלי שיאמן טייסים שיהוו גרעין לכוח  צבאי  אווירי. בשנתיים הבאות התקיימו האימונים והטייס הראשון הוכשר ביוני 1914. עם פרוץ המלחמה הורגש הצורך  להחיש את  הקמתו של כוח אווירי צבאי וב-29 בינואר 1915 הוקם "גייס התעופה של דרום אפריקה " (South African Aviation Corps – SAAC).
מטוסים מדגם הנרי פרמן (Farman HF-27) נרכשו מצרפת ובמקביל הוקם בדחיפות שדה תעופה במובלעת במפרץ וולביס (Walvis Bay), כדי שיהיה בסיס לפעולות סיוע לכוחות שהיו בעיצומו של כיבוש דרום מערב אפריקה הגרמנית. ביוני כבר ביצעו המטוסים את  משימתם הקרבית הראשונה בסיוע לכוחות שנלחמו בגרמנים. ביולי, עם כניעתם של הכוחות הגרמנים במושבה, נשלחו המטוסים והטייסים לבריטניה כדי להצטרף למאמץ המלחמתי באירופה. חלק מהטייסים נשארו בדרום אפריקה והיוו כוח כוננות ובמקביל עסקו באימונים. אלה שנשלחו לאירופה צורפו לגיס התעופה המלכותי של  בריטניה וצוותו לטייסת מס' 26 . בנוסף למטוסי הפרמן שלהם צוידו הטייסים במטוסי  B.E.2 ונשלחו לקניה כדי לסייע למלחמה  כנגד מזרח אפריקה הגרמנית ונחתו במומבסה ב-31 בינואר 1916. הטייסת ביצעה משימות סיור ותצפית במשך כל ימי המערכה במזרח אפריקה עד פברואר 1918. ביולי שבה הטייסת לבריטניה דרך קייפטאון ופורקה. במקביל למשימותיהם של  טייסי גייס התעופה של דרום אפריקה בדרום  מערב אפריקה ושל טייסי טייסת מס' 26 במזרח אפריקה, היו 3000 טייסים דרום אפריקנים ששירתו במסגרת גיס התעופה המלכותי של בריטניה. במהלך המלחמה נהרגו מהם 260  איש, בעיקר בקרב על הסום. 46 מהם הוכתרו כאלופי הפלות.

המלחמה בים

הצי  של דרום אפריקה (South African Navy- SAN) הוקם רק ב-1922.  אך את שורשיו ניתן לראות בהקמתם של כוחות ימיים לא רשמיים שהוקמו בדרבן ב-1885 ובקייפטאון ב-1905. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה אוחדו שני כוחות אלה וכך נוצרה "דיוויזיית המתנדבים של הצי מלכותי בדרום אפריקה" (South African Division of the Royal Naval Volunteer Reserve – RNVR –SA), שהייתה משויכת לצי המלכותי הבריטי. במהלך המלחמה שירתו 164 איש מכוח זה במסגרת הצי המלכותי מעבר לים ו-412 שירתו בבסיס חיל הים  בסימונסטאון (Simons Town) שהיווה בסיס חשוב בפעילותם הימית של מעצמות ההסכמה ובסיס חשוב לכוחות שהגנו על הדרך הימית מזרחה.

סיכום – תרומתה של דרום אפריקה למאמץ  המלחמתי

מעל 146,000 לבנים, 83,000 שחורים ו-2500 צבעונים ואסיאניים שירתו ביחידות הצבאיות של דרום אפריקה במהלך מלחמת העולם הראשונה. 43,000 השתתפו במערכה בדרום מערב אפריקה ו-30,000 בחזית המערבית. כ-3000 דרום אפריקנים שירתו בגיס התעופה המלכותי של בריטניה. סך כל האבדות של  צבא דרום אפריקה במלחמה עמד על 18,600, שמתוכם 12,452 הרוגים (4600 במערכה  באירופה לבדה).
התרומות החשובות של  דרום אפריקה למאמץ המלחמתי של מעצמות ההסכמה היו כיבושם של שתי המושבות הגרמניות הגדולות באפריקה (אם כי במזרח אפריקה נחלו הכוחות הדרום אפריקנים כישלון במאמציהם ללכוד את הכוחות הגרמנים). בנוסף מהווה לחימתם של הלוחמים בחזית המערבית ובמזרח  התיכון, תרומה חשובה למאמץ המלחמתי. נמליה של דרום אפריקה היו תחנות תדלוק, אספקה ומנוחה חשובים ואסטרטגים לצי המלכותי הבריטי וסייעו בשמירה על הנתיב הימי להודו.