google/wiki40b huggingface dataset:
פאוץ' (שיר)

כתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי רון ביטון, איתי שמעוני, ג'ורדי, דורון מדלי ונועה קירל והופק על ידי ג'ורדי. השיר משלב את סגנונות הפופ וההיפ-הופ.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, בוים על ידי נמרוד פלד, והועלה לערוץ היוטיוב של נועה קירל בשידור חי ב-22 ביולי 2019, בסמוך לצאתו כסינגל. בקליפ ניתן לראות את קירל, כשהיא רוקדת עם רקדני ליווי לצלילי השיר.
בפחות מיממה, הצליח הקליפ לצבור למעלה מ-300 אלף צפיות. נכון לאוקטובר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-24 מיליון צפיות.

ביקורת

מבקרת המוזיקה של אתר mako, מיטל שבח, הכתירה את השיר ואת הקליפ הנלווה אליו כ"ניצחון הענק של נועה קירל", כאשר היא מזהה אותו כשיאו של תהליך עלייתה של הזמרת הצעירה לפסגת הפופ הישראלי. בלוגר המוסיקה יוסי חרסונסקי, לעומתה, כותב כי השיר הוא "התמסחרות בכל מובן המילה".
קייטי לוץ

שירה וריקוד

לוץ החלה את דרכה כרקדנית וכיכבה בקליפים שכללו את "פאפרצי", "משחק האהבה" של "ליידי גאגא", "אהבה אחת" של "דייוויד גטה" ו"אסטל", "תספר לי משהו שאיני יודעת" של "סלינה גומז", "מהפנט" של "פיית' אוונס", "קיפאון" של "טי – פיין" ועוד.
בנוסף לקחה חלק בעונה השמינית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" האמריקאית כרקדנית בשיר "משחק אהבה" של ליידי גאגא, ולקחה חלק בסיבוב ההופעות של אבריל לאבין בטורונטו.
כמו כן השתתפה בפרסומת לריבוק, לרשת המסעדות האמריקאית "ג'ק בקופסה", ולחברת הסלולר "טי – מובייל", לקחה חלק בריקודי סדרת הרשת "העוצמה של הרקדנים", בהפקת ההיפ-הופ הקולנועית "גרובלו" והסרט "סטפ אפ".

משחק

לוץ למדה משחק בבית ספר "סיינפורד מייסנר" על שמו של המורה למשחק האגדי והתחילה את קריירת המשחק בשנת 2006 עם תפקיד קטן בסרט המעודדות "שחקי אותה: הכל או כלום".
בשנת 2010 המשיכה בקריירת המשחק ולקחה חלק בפרק השלישי של הסדרה "חוק וסדר: לוס אנג'לס" ובתפקיד חוזר בעונה הרביעית של הדרמה "מד מן" של רשת הטלוויזיה AMC.
בשנת 2011 כיכבה בסדרה הקומית השחורה "עמק המוות" של רשת MTV וגילמה את אחת מהדמויות הראשיות "קירסטן לנדרי", בסדרה הזו לוץ הפגינה את כל כישוריה האמנותיים.
בשנת 2012 שיחקה בסרטים "לחיות בפוקסאס דאן", "קרב השנה : קבוצת החלומות" ובמותחן העל טבעי "הסכם" לצד שחקני הקולנוע "ג'וש הוולוי", "קספר ואן דיין", "אגנס ברוקנר".
הסרט "הסכם" הופיע בפסטיבל הסרטים בשנת 2012 והקנה ללוץ פרסום.
בהמשך גילמה את "שרה לאנס" בסדרת האקשן "החץ", דמות שחזרה מן המתים ואימצה את זהותה החדשה "הקנרית", (ובהמשך: "הקנרית הלבנה") דמות שמככבת גם בסדרה "אגדות המחר" - סדרת בת של "החץ".
בשנת 2014 קיבלה תפקיד ראשי בסרט "המכונה" ובאותה שנה גילמה שוב את סטפני בעונה השביעית של סדרת הדרמה "מד מן".
לוץ היא אומן לחימה ומתאמנת באופן קבוע בטאקוונדו, וו-שו, קרב מגע, קאלי, אגרוף תאילנדי, פארקור, טריקינג.

דוגמנות

לוטץ דיגמנה למגזינים "בריאות הגבר", "אסקווייר" ובאתר האינטרנט "אני במקומי".
פה אחד

החלטה המתקבלת פה אחד היא החלטה המתקבלת בהסכמה כללית של כל העוסקים בקבלת החלטה זו, ואין איש המתנגד לה. הסכמה פה אחד היא הסכמה רחבה יותר מזו המתקבלת בקונצנזוס, שבה רוב ניכר תומך בהחלטה, אך לא בהכרח הכל תומכים בה.

במשפט הישראלי

בבית משפט צבאי בישראל נדרשת הסכמה פה אחד של שלושה שופטים על הטלת עונש מוות (בעבירות שבהן ניתן להטיל עונש זה). בכל הקשר אחר, להכרעה במשפט די ברוב קולות, כאמור בסעיף 80(א) לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד-1984: "בית משפט הדן במותב ונחלקו דעות השופטים, תכריע דעת הרוב".
יש הקוראים שלא להרשיע נאשם במשפט פלילי, אלא אם יש לכך הסכמה פה אחד, משום שהמחלוקת בין השופטים מוכיחה שקיים ספק סביר באשר לאשמתו, בניגוד לאמור בסעיף 34כב לחוק העונשין: "לא יישא אדם באחריות פלילית לעבירה אלא אם כן היא הוכחה מעבר לספק סביר".
חיים שכאלה

רקע כללי

התוכנית נוצרה בשנת 1966 כתוכנית רדיו ברשת ב' בשם "אלה הם חייך". מנחה התוכנית והתחקירן הראשי שלה היה עמוס אטינגר, ששידר את התוכנית בממוצע מדי ארבעה חודשים, והעבירה לאחר מכן לטלוויזיה.

מעבר לטלוויזיה

בשנת 1972 הפכה תוכנית הרדיו לתוכנית טלוויזיונית בשם "חיים שכאלה". במשך 30 שנה הופקו קרוב למאה תוכניות. לתוכנית היו אחוזי מדרוג גבוהים, בפרט כאשר הערוץ היה בלעדי בישראל. בפסח תשמ"ז-אפריל 1987 שודרה תוכנית היובל במספר, שהוקדשה לשייקה דן, והייתה אמורה להיות תוכנית הסיום, אך התוכנית המשיכה כאמור עוד הרבה שנים. בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 השתנה במעט שמה של התוכנית והיא נקראה "חיים שכאלה חוזרים", ושם התארחו דמויות שכבר היו בתוכנית בעשורים הקודמים, כגון חיים טופול, יהורם גאון ועוד. התוכנית האחרונה שודרה בשנת 2000.

בשנת 2007 חזרה התוכנית ואירחה את שדרן הרדיו ומנחה השעשועון "מקבילית המוחות" יצחק שמעוני.
תוכנית נוספת לכבודו של יעקב טרנר צולמה בפברואר 2011, ועוד תוכנית לכבוד מאמן הכדורגל שלמה שרף, שצולמה במאי 2012.

אופן התוכנית

ברוב התוכניות נהגו להפתיע את "כוכב" התוכנית והכניסו אותו לאולפן טלוויזיה חשוך, ואז היו נדלקים האורות ובמחיאות כפיים, והמנחה, אטינגר, היה מלווה את האישיות לאורך הקהל ומשם לבמה.
באולפן ישבו אנשים מתקופות שונות בחייו של כוכב התוכנית שסיפרו עליו דברים שונים, רציניים ופיקנטיים. לכל תוכנית הובא אדם מפתיע מעברו של כוכב התוכנית. המשפט בתוכנית שהפך למטבע לשון היה: "מה אומר לך הקול הבא?", שאלה שהיה נשאל והיה עליו לזהות לפי הקול את מי יזמין אטינגר להצטרף התוכנית.
אוסף התחקירים שנאסף, הוגש בסוף התוכנית לכוכב אותה תוכנית בצורת ספר-מתנה למזכרת. התוכנית נפתחה באות מוזיקלי (נעימה בשם Pensive Miss של המלחין ניל הפטי). האות גם סיים את התוכנית, אז מכריו של האורח ניגשו אליו, נישקו אותו או הגישו לו פרחים, כחלק מריטואל קבוע בתוכנית.
בפורים 1976 בוצעה תוכנית מיוחדת לפורים עם אחשוורוש (שאותו שיחק אבנר חזקיהו).
שלום בסקין

חייו

בסקין נולד בשנת 1923 בפוצ'יוב, עיירה קטנה באוקראינה, ובהגיעו לגיל שנתיים היגרה משפחתו לשיקגו, ארצות הברית. הוא גדל במשפחה יהודית, הוריו היו חב"דניקים, וסבו היו הרב משה מרדכי, שהיה ידוע בקרב הקהילה היהודית בפוצ'יוב. את רעייתו, רחל הריסון (אחותה של מיכל מודעי ), דור שביעי בארץ ישראל, פגש בעת ששירתו בצה"ל. לסול ולרחל שני בנים ובת.
בסקין שירת כמעט שלוש שנים בצבא ארצות הברית כרובאי באוגדת חיל הרגלים ה-34 בתוניסיה ובמערכה על איטליה. במהלך 18 חודשים של לחימה, השתתף בכמה מהקרבות הקשים ביותר - הקרב על מונטה קסינו, באנציו ובקרב על ההרים עד לעמק הפו. במהלך שירותו הצבאי מונה לקצין בשדה הקרב ושירת כקצין באותה יחידה במהלך כל המלחמה.
כבן למשפחה ציונית, יצר קשר עם היחידות הארץ-ישראליות בצבא הבריטי ששירתו באיטליה ועד מהרה היה מעורב בפעילות החשאית שקדמה להקמתה של מדינת ישראל.
לאחר מלחמת העולם השנייה שב לאירופה ונהיה מעורב מאוד ב"עליה ב". כמו כן, נסע ברחבי העולם כימאי בצי הסוחר. בהיותו בסין, שמע על החלטת האומות המאוחדות על הקמת מדינת ישראל, ולארץ ישראל הגיע בשלהי אפריל 1948.
בשל הניסיון הרב שרכש במלחמת העולם השנייה, התגייס ל"הגנה", לשורות הגדוד השלישי של חטיבת אלכסנדרוני, ראשית כמפקד מחלקה ולאחר מכן כמפקד פלוגה, וסיים את שירותו הצבאי בחטיבה כמפקד קבוצת הסיור.
במהלך חייו, הן כחייל צבא ארצות הברית, הן כימאי והן כחייל בצבא ההגנה לישראל, תיעד בסקין את חייו בתמונות ובסרטוטים רבים.
לאחר המלחמות , כאשר פרש מהצבא, פיסל אנדרטות לזכר חללי מערכות ישראל והיה פעיל מאוד ביחידת ההסברה של צה"ל. את חלק מציוריו הרבים תרם למוזיאונים שונים ברחבי הארץ.
ברוך לוי

ביוגרפיה

לוי נולד בבגדד שבעיראק, הבן הבכור בין ארבעת בני המשפחה, בהם אחיו משה לוי (לימים רמטכ"ל צה"ל).  בשנת 1935 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. בשנת 1951 התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל ובחטיבת הצנחנים. שירותו הצבאי נמשך בתפקידי קצונה עד פרישתו בשנת 1973 בדרגת אלוף-משנה. בין תפקידיו בצבא שימש מפקד הפנימייה הצבאית ומפקד פיקוד הגדנ"ע.
במהלך שירותו השלים תואר ראשון במשפטים (האוניברסיטה העברית, 1960), תואר ראשון בסוציולוגיה ומדעי החברה (האוניברסיטה העברית, 1967) ותואר שני בהצטיינות במדעי החינוך (אוניברסיטת תל אביב, 1970). לאחר פרישתו מצה"ל מונה על ידי ראש הממשלה גולדה מאיר ליועץ לענייני רווחה חברתית, ובתפקיד זה המשיך תחת ראש הממשלה יצחק רבין. בשנת 1980 השלים לימודי דוקטורט במדיניות חברתית מאוניברסיטת ברנדייס.
לוי נמנה בין מייסדי המועצה הלאומית לשלום הילד בשנת 1981 ועמד בראשה כיו"ר משך כ-20 שנה. בין תפקידיו הציבוריים בתחום הרווחה שימש חבר מועצת המוסד לביטוח לאומי, חבר האגודה לחקר החינוך וחבר המרכז לשירותי התנדבות. בין השנים 1988-1985 שירת כמפקד המשמר האזרחי במשטרת ישראל בדרגת ניצב. הוא התפטר מתפקידו בראשית שנת 1988 לאחר שהומלץ להעמידו לדין משמעתי, בעקבות תלונה של סגנו. 
בסיום תפקידו במשטרה מונה למנהל העמותה לדמוגרפיה של העם היהודי. בשנת 1995 נבחר ליו"ר המועצה הלאומית להתנדבות בישראל ובשנת 2003 נבחר לנשיא המועצה. לוי משמש יועץ ומרצה בתחומי התנדבות ומדיניות חברתית. במסגרת תפקידיו השונים היה יו"ר העמותה לסיוע לנוער בצה"ל, יו"ר המרכז לדמוגרפיה, יו"ר חבר הנאמנים של מכללת הגליל, ובשנת 2007 נבחר ליו"ר "צוות - ארגון גמלאי צה"ל".
לוי נשוי ואב לשלוש בנות.
בשנת 2016 נבחר לוי ליקיר העיר תל אביב יפו.
רקוויאם לציפור

תיאור

סדרת הרישומים "רקוויאם לציפור", נוצרו על ידי אביבה אורי בין שנים 1976-1973. מוטיב של ציפורים הופיע כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20 בסדרת עבודות מוקדמת של אורי שנושאה נשרים. תיאורי ציפורים אלו נושאים אופי דינמי וכוחני, והן מוחלפות בסדרה זו בדימויים של ציפור מתה, בעלת אופי פיוטי ושברירי. עם זאת, במאמרה (1984) אודות האיקונוגרפיה של אורי, תיארה שרה ברייטברג-סמל גם את סדרת רישומי הרי חיפה, מן השנים 1963-1956, כמקור לסדרת רישומים זו. ברייטברג-סמל הצביעה על גלגול תיאור הנוף לכדי מבנה של שני מלבנים, המתארים את הארץ ואת השמיים ויוצרים תפיסה דואלית של העולם.
"רקוויאם לציפור" ממשיכה את השפה שפיתחה אורי, אולם שוברת דואליות זו. הן על ידי שבירה של הצורות המונוליטיות לכדי צורות קטנות ו-"מרחפות" בחלל (שבירה היוצרת קומפוזיציה סוערת), והן על ידי ערבוב שבין צורות כהות לצורות בהירות. בחלק מן העבודות הצורות המרחפות מאזכרות סמלים כגון האות X. לעיתים מופיעים בהן שרידים של דמות ציפור. בכך הן משמשת  כמעין מחווה לציור השור השחוט של רמברנט. בחלק מן העבודות אורי הוסיפה בחלקו התחתון של הרישום צורות מרובעות דשל מעין קברים או ארונות מתים.
חלק מן הסדרה הוצג בתערוכות היחיד של אורי שהתקיימה במוזיאון תל אביב בשנת 1977. בדומה לעבודה "קשירת חבל סביב המדינה" (אוקטובר 1973), אורי קשרה אותן אל מלחמת יום הכיפורים. עם זאת, העובדה כי רק חלק קטן מן הסדרה הוצג, הכהה את האופי הפוליטי של העבודות לטובת פרשנות ביוגרפית-רומנטי, המעצימה את יצירתה של אורי כביטוי של כדמות מיוסרת.
עבודות מן הסדרה מצויות באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות, אוסף שרה ברייטברג-סמל, אוסף חברת הפניקס. חלק מן העבודות היו בעבר באוספי אישים כיגאל תומרקין, מנשה קדישמן, גבי בראון ואחרים.
פוליטיקה של אתיופיה

היסטוריה

הבחירות הראשונות לאספה המחוקקת האתיופית, בה 547 חברים, נערכו ביוני 1994. באספה זו נכנסה לתוקף חוקה ובכך נוסדה למעשה הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה של ימינו, בדצמבר 1994. הבחירות לפרלמנט הלאומי הראשון של אתיופיה ולאסיפות המחוזיות נערכו במאי ויוני 1995. רוב מפלגות האופוזיציה בחרו להחרים את הבחירות האלה, וכך זכתה החזית הדמוקרטית בניצחון סוחף. משקיפים בינלאומיים ולא תלויים אחרים הגיעו למסקנה כי מפלגות האופוזיציה היו יכולות להשתתף בבחירות לו בחרו בכך.
ממשלת אתיופיה נתכוננה באוגוסט 1995. הנשיא הראשון היה נגסו גידדה. הממשלה בראשות מלס זנאווי תמכה במדיניות של פדרליזם אתני והעניקה סמכויות רבות לשלטונות המקומיים האתניים. כיום יש באתיופיה תשעה מחוזות אוטונומיים-למחצה, בעלי סמכות תקציבית עצמאית. תחת הממשלה הנוכחית, יש לאתיופים אפשרות לייצוג ולהשפעה פוליטית גדולים מאי-פעם, אם כי זכויות יסוד מסוימות, כמו חופש העיתונות, מוגבלות במידה מסוימת.
הממשלה של זנאווי נבחרה שוב בשנת 2000 בבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות באתיופיה. הנשיא המכהן הוא גירמה וולדה גיורגיס.
אתיופיה היא עדיין אחת המדינות העניות ביותר באפריקה. אתיופים רבים נסמכים על סיוע במזון מחוץ לארץ. מאז 1991, אתיופיה ייסדה קשרים חמים עם ארצות הברית ועם מערב אירופה, וקיבלה מהן ומהבנק העולמי סיוע רב. ב-2004, הממשלה החלה בהעברתם של יותר מ-2 מיליון אנשים מהרמות היבשות במזרח, כשהיא טוענת כי העברה זו תקטין את המחסור במזון.
בשנת 2018, תחת שלטון אבי אחמד, אתיופיה הפגינה, באופן יוצא דופן ביחס למדיניות אפריקה, ייצוג רב יחסית של נשים בתפקידי שלטון בכירים. סאהלה-וורק זוודה הפכה לאישה הראשונה שנבחרת לנשיאת אתיופיה, לאחר שבחר בה הפרלמנט האתיופי פה אחד, ונכון לרגע השבעתה הייתה ראשת המדינה היחידה באפריקה. לצד בחירתה של זוודה לנשיאות, לאחר אישור הממשלה, נשים מחזיקות בכ-50% מהתיקים בממשלה.

הרשות המחוקקת

הרשות המחוקקת היא האספה הפדרלית המתחלקת לשני בתים: בית עליון, היושב במועצת הפדרציה (הגוף הייצוגי של מדינות אתיופיה) ובית תחתון, היושב בבית הנבחרים (הפרלמנט האתיופי). בבתי הפרלמנט קיימת מערכת רב-מפלגתית.

הרשות השופטת

הנשיא וסגן הנשיא של בית המשפט הפדרלי מוצעים על ידי ראש הממשלה ונשיא המדינה, ומאושרים על ידי בית הנבחרים.
פיליפ בנג'אק

ביוגרפיה

נולד בשנת 1983 בעיר פרדוביצה. 
בשנת 1992 הוא התחיל לשיר מקהלת הילדים הפילהרמונית פראג.
הופעתו הראשונה על הבימה הייתה ב-1995, בהיותו בן 12. היה זה בתיאטרון הלאומי הצ'כי, בתפקיד נער המשרתים (paggio) ב"ריגולטו" מאת ורדי. סיימ לימודיה באקדמיה הרוסית לתיאטרון במוסקבה.
הוא זכה בפרס הראשון בתחרות האירופית של שירת הכוראלים בטולוזא,ספרד ב-1998.
הוא השיג ותואר שני בפסיכולוגיה ותרבות ומוזיקה.
בשנת 2008 ב"נינגבו" בתחרות השירה הבינלאומית בסין הוא היה החתן פרס האירופי היחיד.
הוא הוענק פרס מיוחד בתחרות הבינלאומית ע"ש מריה קאלאס באתונה ב-2009.
בנג'אק שר אופרות בכמה מדינות: אוסטריה, איטליה, פולין, גרמניה, הונגריה, אוקראינה, קזחסטן, מלזיה, סינגפור, סין וקנדה. בשנת 2013 הוא זכה בפרס Golden Europea.
טי ג'יי קליין

קריירת מכללות

לאחר ששיחק שלוש שנים כדורסל בבית הספר התיכון פלאנו ווסט בהם סיים בהצטיינות, ב-2012 התקבל קליין לאוניברסיטת ניאגרה. כאשר המאמן ג'ו מיאליץ' עזב את המכללה עבור אוניברסיטת הופסטרה, קליין בחר לעבור לאוניברסיטת ריצ'מונד.
בריצ'מונד, קליין היה מלך הסלים של הקבוצה. בעונתו הראשונה העמיד קליין ממוצעים של 18.6 נקודות ו-8.1 ריבאונדים למשחק. בנוסף, מסר קליין 5.7 אסיסטים למשחק, דבר יוצא דופן עבור שחקן בגודל שלו. בסוף השנה, נבחר קליין במקום השני בתור השחקן המצטיין של העונה.
למרות ששיחק רק שלוש עונות בריצ'מונד, קליין סיים את הקריירה שלו במקום השמיני בנקודות ושביעי באסיסטים בהיסטוריה של המכללה.

גלאטסראיי

ב-6 באוגוסט 2017, חתם קליין גלאטסראיי הטורקית. ב-15 בנובמבר 2017, עזב קליין את הקבוצה לאחר 5 משחקים בלבד.

הפועל חולון

ב-15 בנובמבר 2017, חתם קליין לשנתיים בהפועל חולון. ב-23 בנובמבר 2017 קיבל קליין דרכון ישראלי ובכך שימש בליגה כישראלי. ב-15 בפברואר 2018, זכה קליין בגביע המדינה לאחר שהפועל חולון ניצחה את מכבי תל אביב 86-84 בגמר. ב-4 במרץ 2018, קליין רשם שיא קריירה של 16 נקודות ב-16 דקות, והוסיף 7 ריבאונדים ו-2 אסיסטים בניצחון 88–105 על מכבי אשדוד באר טוביה. קליין סייע לחולון להגיע לגמר הליגה ב-2018, שם הפסידו למכבי תל אביב.
ב-2 ביולי 2018, קליין הצטרף למילווקי באקס במסגרת ליגת הקיץ של ה-NBA. אך נכשל בניסיון להשיג שם חוזה.
ב-26 באוקטובר 2018, קלע קליין שיא קריירה של 17 נקודות, עם 7 מ-10 מהשדה, יחד עם 7 ריבאונדים, 5 אסיסטים ו-2 חטיפות בניצחון 72–70 על הפועל באר שבע בני שמעון.
תחזית עונתית

בישראל

התחזית העונתית של השירות המטאורולוגי הישראלי מוצגת כל שנה בתחילת חודש נובמבר ומתייחסת אך ורק לשלושת חודשי החורף המרכזיים (דצמבר, ינואר ופברואר). תחזית זו מתבססת על מצבים סינופטיים רבים, אך הפרמטר העיקרי עליו מתבססת תחזית זו הוא מיקומו של אפיק הרום הים-תיכוני הממוצע במהלך חודש אוקטובר].
ההנחה היא שכאשר אפיק הרום הממוצע ממוקם באוקטובר במזרח הים התיכון (אוקטובר גשום מהרגיל בישראל) הוא לא ימוקם שם במהלך החורף, ולכן החורף בישראל יהיה יבש מהרגיל, אך אם אפיק הרום הממוצע לאוקטובר ממוקם במערב הים התיכון, הוא ינוע בהדרגה מזרחה ובמהלך החורף ימוקם מעל מזרח הים התיכון ויגרום לחורף גשום בישראל.
אנטואן דה בורבון

ביוגרפיה

אנטואן נולד ב-22 באפריל 1518 בחבל פיקרדיה שבצרפת, כבנם של שארל דה בורבון, דוכס ונדום ושל פרנסואז ד'אלנסון. כיוון שהיה צאצא ישיר של לואי התשיעי, אנטואן היה יורש העצר לכתר הצרפתי, למקרה שבית ולואה לא יעמיד בן זכר שיוכל לרשת אותו. ב-1548 נישא לז'אן ד'אלברה שהייתה בתו של אנרי השני, מלך נווארה. עקב נישואים אלה, החלו ממלכות צרפת ונווארה להיות תחת שליט אחד מאז בנם אנרי. לזוג נולדו חמישה ילדים שמהם שרדו שניים בלבד: אנרי (לימים אנרי הרביעי, מלך צרפת) וקתרין דה בורבון (1559–1604).
בשנת 1555 מת אביה של ז'אן ד'אלברה, אנרי השני, מלך נווארה ואנטואן ואשתו הפכו לשליטי ממלכת נווארה.
המאבק בין הקתולים לפרוטסטנטים התפשט ברחבי צרפת והפך למלחמות הדת בצרפת שהחלו ב-1562. אנטואן דה בורבון, שלחם נגד הקתולים, נפצע במצור על העיר רואן ומת ב-13 בנובמבר 1562. כתוצאה, בנו אנרי נעשה ליורש העצר הצרפתי.
ברית דמים

"ברית דמים", המוכר גם בשמות: "על דעת המקום" ו"יובלים והראלים", הוא שיר שנכתב על ידי עמנואל צבר, הולחן בידי יאיר רוזנבלום והושר במקור על ידי מירי אלוני.

הסיפור שמאחורי השיר

המוטיב החוזר בשיר: "עוד זה מדבר וזה בא" (במקור ביטוי חוזר בספר איוב לפני בשורה על אסון נוסף) מבוסס על משפחה שבזמן מלחמת שלום הגליל קיבלה שמועות על כך שבנם החייל, יובל הראל, מת, אולם הסתבר להם שחייל אחר, שגם שמו יובל הראל, הגר בסמוך להם בשכונת תלפיות בירושלים, הוא זה שנהרג. "עוד זה מדבר וזה בא", והגיעו לומר שוב על אסון - שגם יובל הראל שלהם מת.

הרקע לשיר

בעת מלחמת לבנון הראשונה, ביום השלישי ללחימה, 8 ביוני 1982, נהרג יובל הראל , בן מרים ויחזקאל, חייל בחיל השריון, מפגיעת טיל נגד טנקים במחנה הפליטים עין אל-חילווה שליד צידון. חבריו של יובל הראל, בן חיה ויוסף, שקראו את מודעות ההרוגים בקצין העיר, חשבו בטעות כי מדובר בחברם, וסיפרו לחיה ויוסף כי בנם נהרג. לאחר בירורים נוכחה המשפחה לדעת כי יובל עדיין בין החיים. ב-10 ביוני נהרג בקרב בלבנון גם יובל הראל, בנם של חיה ויוסף, חייל בגדוד 50 של הנח"ל המוצנח. כאשר הגיעו חיילים ממוקד קצין העיר לביתם של חיה ויוסף הראל והודיעו להורים על מות בנם, סירבו תחילה ההורים להאמין, והסבירו כי ישנו עוד יובל הראל, בן מרים ויחזקאל, שנהרג; אך לצערם, הידיעה על מות בנם הייתה נכונה.
סיבה נוספת לבלבול ולטרגדיה הייתה העובדה שהוריו של ספי בשאר, חברו הטוב של יובל הראל מהנח"ל סברו שאין זה ייתכן שמדובר בחברו, שכן אילו היה כך, בנם, או מישהו אחר, היה מתקשר אליהם להגיד. מה שהם לא ידעו, שגם חברו הקרוב ביותר של יובל, בנם, מת. הם קיבלו את ההודעה במהלך הלוויה של יובל. 
שני החיילים משכונת תלפיות שבירושלים, בעלי השם הזהה, ויוסף (ספי) בשאר נקברו בסמוך זה לזה, באותה השורה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
מחבר השיר, עמנואל צבר, שירת בשנת 1984 כשליח הסוכנות היהודית בלונדון, ולבקשת שגריר ישראל בבריטניה יהודה אבנר חיבר את השיר כקטע לכבוד טקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בלונדון באותה שנה. הוא שמע מאיש הטלוויזיה דן סממה את סיפורם של החיילים, והחליט לכתוב שיר על כך. צבר העביר את השיר ליאיר רוזנבלום, ששהה גם הוא בלונדון באותה עת, ורוזנבלום הלחין את השיר לקראת הטקס. 
הראשונה להקליט את השיר הייתה הזמרת מירי אלוני, וגרסתה לשיר התפרסמה ב־1985.  השיר נכלל באלבומה "טיפה אהבה" משנת 1987. 
כשנה לאחר מכן, נולד בן למשפחת הראל אחרת, שגם היא התגוררה בשכונה, וגם הוא נקרא יובל, על שם שני החיילים.
קבוצת ארמיות D

היסטוריה

קבוצת ארמיות D הוקמה ב-26 באוקטובר 1940, בצרפת. היא הוקמה על בסיס קבוצת ארמיות C, שפורקה ביוני של אותה שנה. קבוצת הארמיות הוצבה בבלגיה, הולנד, צרפת, ולוקסמבורג. ולקחה חלק בלחימה בחזית המערבית. המפקד שלה היה גם האוברבפסלהאבר ווסט, היינו המפקד העליון של אזור המערב, מה שגרם כך שלעיתים היא מכונה בטעות "קבוצת ארמיות מערב".
יורם כהן (רופא)

יורם כהן, הוא רופא ישראלי, פרופ' לאונקולוגיה, הקים וניהל את השירות האונקולוגי במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע, שימש כיו"ר האיגוד לאונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה במשך שתי קדנציות.
בשנת 1997 זכה כהן באות יקיר באר שבע. הוא זכה באות המופת למפעל חיים מהאגודה למשפט ורפואה ובשנת 2014 זכה באות הוקרה מטעם תנועת אומ"ץ.

ביוגרפיה

כהן למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא התמחה באונקולוגיה בבית חולים רמב"ם בחיפה, ובמשך השנים אף התמנה לתפקיד סגן מנהל מחלקה אונקולוגית.
בשנת 1986 עבר לבאר שבע עם משפחתו והקים בבית החולים סורוקה, את מערך השרות האונקולוגי. בהתחלה נפתח המכון האונקולוגי ובהמשך יחידת הקרינה, אשפוז יום אונקולוגי ומחלקת אשפוז. הוא שימש כמנהל המכון עד לשנת 2002.
יזם והיה מעורב בפרויקטים חברתיים רבים לקידום אוכלוסיות ממגזר המיעוטים, לרבות מיזם "ניצני רפואה", תוכנית העשרה והכנה ללימודי מקצועות הרפואה בקרב תלמידים בדואיים ועיירות פיתוח בנגב אותה הקים יחד עם פרופ' ריאד אגבריה. הודות לתוכנית זו, היו בשנת 2014 למעלה מ-100 בוגרים במקצועות הבריאות, בהן שש רופאות בדואיות, ביניהן ד"ר ראניה עוקבי.
קנקארטה

קנקארטה (בגרמנית: Kennkarte) הוא מסמך הזהות הבסיסי, שבו נעשה שימוש בשטחים רבים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, בתקופת הרייך השלישי. מסמכים אלה נוצרו לראשונה ביולי 1938. הם הוענקו בדרך כלל מגורם משטרתי, ונשאו חותמות של משרדי הממשלה המנפיקים. כל אזרח גרמני בן 18 ומעלה וכל אזרח יהודי (זכר ונקבה) קיבל תעודה זו, והצטווה להציגה כשעמד בפני גורמים רשמיים.

המדינות הכבושות

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה החלה גרמניה הנאצית בהוצאת קנקארטן של מדינות שכבשה, למשל פולין (הממשל הכללי). תעודות אלה הונפקו לתושבים בני 15 ומעלה בשנים 1941–1943, אך לעיתים קרובות זויפו על ידי תנועת ההתנגדות הפולנית .
בשבועות הראשונים לכיבוש הגרמני של פולין, היו בשימוש תעודות מלפני המלחמה שהונפקו על ידי הרפובליקה הפולנית השנייה. ב-26 באוקטובר 1939, בעקבות צו של הנס פרנק, הוכרזה חובת הנשיאה של קנקארטן. בשל סיבוכים משפטיים, לא הונפקו המסמכים הראשונים עד יוני 1941. השלטונות הגרמניים המשיכו להנפיקם עד 1943. קנקארטה הייתה מסמך קרטון דק, כ-30 על 14 ס"מ. מקופל וטקסט משני צדדיו. בסך הכל נוצר מסמך בן שישה עמודים, כל דף בו בגודל 10 על 14 ס"מ. צבעה של הקנקארטה התבסס על מוצא אתני: לפולנים חולקה קנקארטה אפורה. יהודים וצוענים: צהוב; רוסים, אוקראינים, בלארוסים וגרוזינים: כחול. במסמכים סומן מוצאם האתני של הנושאים על פי האות הראשונה של המילה הגרמנית עבור האתניות (Juden - יהודי; Weissrussen - בלרוסי; Zigeuner - צועני וכו')  – J עבור יהודים, U עבור האוקראינים, R עבור הרוסים, W עבור בלארוסית, K עבור גרוזינים, Z עבור הצוענים וכו'.
כדי לקבל קנקארטה נדרש המבקש למלא בקשה, ולספק מסמכים כגון תעודת לידה, תעודת זהות פולנית מלפני המלחמה ותעודת נישואין (במקרים מסוימים). אזרחים פולנים ממוצא אתני מתאים (למשל גרמנים אתניים עם אזרחות פולנית מלפני המלחמה) נאלצו להצהיר שהם שייכים לגזע הארי. עם קבלת הכרטיס, היה על המועמד לתת טביעות אצבע. לעיתים היו עובדי מדינה דוברי-פולנית מעורבים בתהליך הנפקת התעודות, וכך התאפשר זיוף התעודות לעיתים קרובות. כך התאפשר לחברי "ארמייה קריובה" וליהודי פולין לקבל זהות מזויפת. עוד פעלו בפולין הכבושה בתי דפוס בלתי חוקיים שהפיקו קנקארטן. הכרטיסים היו זמינים בשוק השחור. על פי הגסטפו, בשנת 1943 היו בוורשה עד 150,000 כרטיסים מזויפים. הצבא העריך כי בסוף 1942, כ-10% מתושבי הגנרלגוברנמן נעזרו בקנקארטן מזויפים.
שיכורים מאהבה

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי דולב רם ופן חזות והופק על ידי ינון יהל. השיר הוא שיר ים-תיכוני קצבי, אשר משלב בתוכו גם את סגנון הפופ. בשיר ישנו שימוש בשפה האנגלית. בנוסף לכך, בשונה משאר הסינגלים הקודמים מתוך האלבום, לסינגל זה לא יצא וידאו קליפ.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

טרם פורסם הווידאו קליפ הנלווה של השיר, העלתה עדן בן זקן לערוץ היוטיוב שלה את האודיו שלו. באודיו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל. בנוסף לכך, לשיר יצא רמיקס רשמי שהועלה לערוצה של בן זקן גם כן.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-9 מיליון צפיות.
פוליטיקה של הממלכה המאוחדת

הסמכות התחיקתית

הפרלמנט הוא מרכז המערכת הפוליטית של הממלכה המאוחדת, והגוף המחוקק העליון. למדינה שני בתי מחוקקים - בית הנבחרים (או "בית פשוטי העם"), ובית הלורדים.

המערכת המשפטית

עד 2005 היה השופט העליון לראש המערכת המשפטית של אנגליה וויילס, הממנה שופטים ושופטי-שלום בשם המונרך. מ-2005 נכנס לתוקף חוק תיקון לחוקה אשר העביר את המעמד לנשיא בית המשפט העליון.
בעבר, בית הדין הגבוה ביותר לערעורים בממלכה המאוחדת היה בית הלורדים כשבפועל, רק הלורדים השופטים, ה-"Law Lords" משתתפים בערעורים. מ-2008, בית הדין הגבוה ביותר לערעורים הוא בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת.

אצילת סמכויות

בנוסף לבית הנבחרים של הממלכה המאוחדת, לסקוטלנד יש כעת פרלמנט משלה. לוויילס ולצפון אירלנד יש אסיפות לאומיות. חלק מחברי הגופים המואצלים נבחרים בסוג של ייצוג יחסי של ציבור הבוחרים. אף על פי של"ממשלות" המואצלות יכולת תחיקתית מסוימת, אין להן את אותה מידת הסמכות של פרלמנט הממלכה המאוחדת. כמערכות ממשל מואצלות, אין להם זכות קיום חוקתית, וסמכויותיהם יכולות להיות מורחבות או מצומצמות באמצעות חוק של פרלמנט הממלכה. מסיבה זו, עדיין ניתן לומר כי לממלכה המאוחדת ממשל מאוחד, זאת בשונה ממערכת פדרלית בה לתת-פרלמנטים ולאסיפות לאומיות זכויות המעוגנות בחוקה.

גושים פוליטיים

משום ניהול הבחירות לבית הנבחרים בשיטת הרוב הפשוט, ישנן רק שלוש מפלגות פוליטיות גדולות בממלכה: המפלגה השמרנית, מפלגת הדמוקרטים הליברליים ומפלגת העבודה הבריטית.

הימין

המפלגה השמרנית, או ה"טוֹרים" ("the Tories") בשפת היום-יום, מהווה את גוש הימין-מרכז בבריטניה. כיום מפלגת השלטון, המפלגה הגדולה בפרלמנט הבריטי, והיא אחת המפלגות הוותיקות בעולם. המפלגה השמרנית מובילה במספר הניצחונות שלה בהיסטוריית הבחירות בממלכה.

המרכז

הדמוקרטים הליברליים מהווה את מרכז הפוליטיקה בממלכה המאוחדת. מבחינה כלכלית המפלגה נוטה לשמאל ולסוציאל-דמוקרטיה, ומבחינה חברתית נוטה לליברליזם חברתי.

השמאל

מפלגת העבודה הבריטית מהווה את שמאל-מרכז הפוליטיקה במדינה. תחת הנהגת טוני בלייר, המפלגה ניצחה בשלוש מערכות בחירות ב-1997, 2001 וב-2005. היום המפלגה היא מפלגת האופוזיציה הראשית בפרלמנט הבריטי. מפלגת הלייבור היא האלטרנטיבה השלטונית המרכזית למפלגה השמרנית.

חברות באיחוד האירופאי

הממלכה המאוחדת חברה באיחוד האירופי, ומשום כך העם ממנה לעצמו נציגים לפרלמנט האירופי בבריסל ובשטרסבורג. נכון להיום, מייצגים את הממלכה המאוחדת 78 נציגים בפרלמנט.
בשנים האחרונות נוצרו חילוקי דעות עמוקים במפלגות הגדולות לגבי השתתפות הממלכה באיחוד האירופי, במיוחד בנוגע לחוקת אירופה החדשה ובהשתתפות הממלכה במטבע האירופי המשותף.
ב-23 ביוני 2016 הוחלט במשאל עם ברוב של 51.9% שבריטניה תעזוב את האיחוד האירופאי.