ראש פינה

גאוגרפיה

ראש פינה שוכנת בגליל העליון למרגלות הר כנען וממזרח לצפת, על הדרך העתיקה שקישרה בין צפת לטבריה בתוואי נחל ראש פינה. היישוב שוכן בצומת דרכים מרכזי, וממנו מתפצלות דרכים צפונה לעבר עמק החולה, עמק עיון ולבנון, דרומה לטבריה ובקעת הירדן, ומזרחה לעבר רמת הגולן, קונייטרה ודמשק. היישוב שוכן באזור מישורי יחסית, וסביבו קרקע המתאימה לחקלאות. בסמוך ליישוב שלושה מעיינות בנחל ראש פינה.

גֵיא אוֹנִי

ב-1875 רכש אליעזר רוקח מצפת, יחד עם אחדים מחבריו בני היישוב הישן, מחצית מאדמות הכפר הערבי ג'עוני, ששכן למרגלות צפת בסמוך לדרך צפת-טבריה, וב-1878 התיישבה במקום קבוצה של 17 משפחות יהודיות מצפת. המתיישבים קראו ליישוב החדש בשם גיא אוני, בדומה לצליל היישוב הערבי. המושבה הוקמה שבועות מספר לפני הקמת המושבה פתח תקווה בידי מתיישבים מירושלים ומכאן שהיא המושבה היהודית הראשונה שנוסדה בארץ ישראל בתקופה המודרנית.
מטרת המתיישבים הייתה שינוי אורח חייהם - מהתבססות על כספי החלוקה לפרנסה מעבודת אדמה. אולם בצורת, רעב, מחלות (כולל דבר שחיסל את העדר) והעדר ניסיון מקצועי-חקלאי אילצו את המתיישבים לנטוש את המקום, וזאת למרות העזרה לה זכו מתושבי ג'עוני הערבים ולמרות ניסיון לגייס כספי תרומות שיעזרו לעבור את תקופת ההקמה. מרבית המתיישבים ששרדו את המחלות שבו לצפת, שם זכו ליחס עוין מהתושבים בעקבות הסכסוך האידאולוגי המר שפרץ על עצם היציאה מצפת התורנית, הנסמכת על כספי החלוקה, והקמת יישוב חקלאי שאמור לחיות על תוצרתו. רק שלוש משפחות המשיכו להיאחז בגיא אוני עד להצטרפות קבוצת העולים הבאה למרות כל קשיי הקדחת והבצורת - פרידמן, קלר ושוורץ.

ראש פינה

בשנת 1882, לאחר קונגרס פוקשאן, הקונגרס הראשון של חובבי ציון, החליטה קבוצה של 30 משפחות חסידים מהעיר מוינשט ברומניה, לעלות לארץ ישראל ולעסוק בחקלאות. הם שלחו את נציגם, דוד שוב, אליו הצטרף האיכר דוד בוקששתר, לאתר מקום מתאים להתיישבות. בחודש תמוז תרמ"ב (1882) הגיעה לארץ ישראל קבוצת חלוץ של חמש משפחות ובתוכן ברוך ואביו יצחק גולדרינג, זאב בן שמעון בלום, אברהם בן שלום רוטברג וגרשון בן שבח גולדמן, שהצטרפו בצפת לדוד שוב. 
ב-24 ביולי 1882 רכש דוד שוב, כנציג חבורה יישוב ארץ-ישראל על ידי עבודת אדמה, את הקרקעות שהיו חלק מאדמות גיא אוני ואדמות נוספות מהכפר ג'עוני. בחודש אוגוסט 1882, יצאה האוניה "טטיס" מנמל גאלאץ ועליה עשרות משפחות נוספות. במהלך ההפלגה פרץ סכסוך על רקע דתי בין הנוסעים - יהודי מוינשט היו קפדנים יותר במצוות הדת מיהודי גאלאץ - לכן נפרדו הקבוצות. מרבית יוצאי מוינשט ירדו בחוף ביירות ובמסע רגלי בעזרת חמורים ופרדות הגיעו לצפת וממנה לגיא אוני. הם החליטו לשנות את שם המקום לראש פינה לפי הפסוק מתהילים, קי"ח, כ"ב: "אבן מאסו הבונים, הייתה לראש פינה". שינוי השם רמז על הכוונה להניח את אבן הפינה ולבנות מחדש את ההתיישבות במושבה, וכן מסמן את ההתגברות על כישלון ההתיישבות הקודם. יתר העולים המשיכו עם האוניה לחיפה ובהמשך ייסדו את זכרון יעקב. 
המתיישבים עלו לאתר בא' בטבת תרמ"ג (1883). השלטונות הטורקים אסרו על בנית מבנים חדשים במושבה, ולכן נאלצו המתיישבים להמשיך ולחיות בבתים שנרכשו מהכפר הערבי. המתיישבים שלא היו בעלי רקע חקלאי סבלו מקשיים שונים וממצוקה כספית. הבתים נבנו בחלקה העליון של המושבה, בצפיפות גדולה בסמיכות לכפר ג'עוני, במקום הקרוי כיום 'הרחוב העליון'. 
ב־1883 נחלץ הברון רוטשילד לעזרת ראש פינה, שהפכה לאחת מהמושבות הראשונות אותן לקח תחת חסותו. בתמורה להעברת בעלות על כל האדמות ומבני המושבה לידי הברון, דאג הוא להמשך קיומה ובנייתה ותשלום החובות שצברו. הברון דאג לבניית בית מגורים מרווח לכל משפחה ולתפעול שירותים שונים במושבה, כדוגמת מורה, רופא, שו"ב ורב. השליטה במושבה הייתה בידי פקיד מטעם הברון. במהלך השנים הוקמו בראש פינה בית כנסת (1887), בית הספר העברי-לאומי הראשון בגליל (1899) שהוקם על ידי יצחק אפשטיין, מפעל ליצור חוטי משי, יקב, בית בד, בית המלון הראשון בגליל ועוד. בראשית המאה ה-20 הייתה ראש פינה המושבה הרביעית בגודלה בארץ ישראל. בשנת 1900, בעקבות כישלון משטר הפקידות וסכסוכים רבים שהתגלעו בין האיכרים לפקידי הברון, העביר הברון את המושבה לחסותה של חברת יק"א, שהייתה כפופה לברון הירש.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נסלל כביש חדש מהמושבה לצפת (כחלק מכביש טבריה-צפת, כיום כביש 8900), שהחליף את דרך העפר שעלתה בתוואי נחל ראש פינה ובשיפוע תלול יחסית. סמוך למושבה נסללה דרך נוספת לדמשק, ואבן זיכרון עות'מאנית הוצבה בסמוך לצומת הדרכים בכניסה לראש פינה. אזור המושבה נכבש על ידי הצבא הבריטי בשלהי ספטמבר 1918 במסגרת כיבוש צפון ארץ ישראל, סוריה ולבנון.

תקופת המנדט הבריטי

לאחר מלחמת העולם הראשונה, עברה רמת הגולן לשליטת המנדט הצרפתי על סוריה. קו הגבול נמתח לאורך נהר הירדן, ובראש פינה הסמוכה לקו הגבול החדש נבנתה תחנת משטרה אזורית ותחנת מכס (מבנה המשטרה משמש גם כיום את משטרת ישראל). המושבה שימשה כנקודת ההתיישבות המרכזית באזור, וכמרכז אזורי של המושבות והישובים השונים שנוסדו.
בשנת 1920 היוותה המושבה בסיס פעולה ליוסף טרומפלדור וחבריו, ובשנות השלושים פעל בה הפרופסור גדעון מר לחקר והדברת מחלת המלריה. בהמשך שימשה המושבה בסיס להברחת יהודים מסוריה במסגרת העפלה מארצות המזרח. בראש פינה גם שהתה פלוגת העבודה של בית"ר בה היה חבר עולה הגרדום הראשון שלמה בן יוסף. 
ב-1924 עברה המושבה לחסות פיק"א.

לאחר קום המדינה

עם הקמת מדינת ישראל מסרו הבריטים לערבים את משטרת ראש פינה ומחנות צבא נוספים באזור]. ב-26 באפריל 1948 התארגן כוח מעורב של אנשי אצ"ל מראש פינה ואנשי הגנה ובפעולה משולבת השתלטו על בניין המשטרה וכן על מחנה "פילון" הסמוך. תושבי ג'עוני (שמנתה כ־1,300 תושבים, יותר ממספר תושבי ראש פינה), שחששו מנקמת יהודי ראש פינה וקיוו שהסורים יכבשו את האזור, עזבו ברובם את היישוב ונדדו צפונה]. אלו מתוכם שרצו להשאר שוכנעו אף הם לעזוב את היישוב ליישובים אחרים באזור], נחשבו כנפקדים ולא התאפשר להם לחזור לבתיהם. רוב תושבי ג'עוני מצאו עצמם במחנות פליטים בלבנון.
איכרי המושבה החלו לעבד את אדמות ג'עוני הנטושות והשתמשו בחלק מבתי הערבים. אל שאר הבתים נכנסו עולים חדשים וחיילים משוחררים. ראש פינה, שמנתה כ-350 נפש במאי 1948, קלטה כ-150 תושבים נוספים במהלך 1948-1949 ומספר דומה של עולים בתחילת שנות ה-50. ב-1970 היו בה כ-850 תושבים. בתי הכפר ג'עוני נהרסו בראשית שנות ה־60, למעט מבנה אחד המכונה 'הבית האמריקאי' הניצב גם כיום בחלקה העליון של המושבה.
במהלך שנות ה־50 הוקמה מעברה גדולה בסמוך למושבה, שהפכה במשך הזמן לחצור הגלילית. למרות הסמיכות הגאוגרפית, שני היישובים נפרדים לגמרי.
במהלך השנים החלק הישן של המושבה ננטש ונהרס בחלקו בעקבות מעבר התושבים לחלק החדש יותר. בין שנת 1964 לתחילת שנות השבעים התיישבו מספר צעירים במבנים אלו שבמעלה ההר, בהם היו הצלם אבי נוה, המוזיקאי אלי מגן, הצייר והסופר לוליק (אריה אקשטיין), גדעון ונילי לביא, יוסף ספרא וחבורת "בית הספר לעצמיותו של האדם" שישבו ב"מלון אלתר שוורץ" ובסביבתו, בתמיכה מסוימת של ועד המושבה. הקבוצה הייתה קומונה אנרכיסטית היפית שהתגוררו במבנים ללא אספקת חשמל ומים, והתפרקה כעבור מספר שנים. הקבוצה מונצחת בתערוכה המוצגת כיום בבית מר.
בשנות ה-80 הגיע גל נוסף של אנשי רוח למושבה ובהם איש מצפן לשעבר והמתרגם אריה בּוֹבֵּר, אלן רדנר חסידו של גורדייף ודרורה חבקין. 
ב-1978 הוקמה ביוזמתו של יגאל אלון, נכדו של אלתר שורץ ממייסדי ראש פינה, העמותה לשחזור מושבת הראשונים, במטרה לשחזר את המושבה הישנה. מטרת העמותה - להסב את האתר למרכז חינוכי ותיירותי. בשנת 1983 הכריז שר הפנים יוסף בורג על הגרעין הישן של המושבה כאתר לאומי. התוכנית לשימור ושחזור אתר הראשונים הוכנה ע״י האדריכל קלמן כ״ץ בעבור הקרן הקיימת לישראל, החברה הממשלתית לתיירות והמועצה המקומית של ראש פינה. הוחלט לשקם את רחוב החלוצים ולשחזרו בקפידה כפי שהיה. מרבית אתר השימור הושאר בתבניתו המקורית והוא למעשה מעין מוזיאון פתוח הכולל את הרחוב העליון אשר נבנה על ידי החלוצים ומקיף את בתי הפקידות וגן הברון המפורסם. שופץ בית הרופא, נפתח מוזיאון לתולדות היישוב וההתיישבות בגליל העליון, נוסד ארכיון ראש פינה ומבנים ישנים הפכו לצימרים.
כיום מספר החקלאים במושבה מצומצם, והעוסקים בחקלאות שוכנים בעיקר בשכונת "הרחבה א" ו"הרחבה ב'", שהוקמו כאגודות שיתופיות. המושבה זוכה לתיירות חוץ ופנים הודות למספר רב של צימרים, חדרי אירוח ואתרי בילוי ופנאי. בכניסה למושבה שני מרכזים מסחריים המספקים שירותים למרחב היישובים הסובב אותה.

נתונים סטטיסטיים

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים בראש פינה 3,061 תושבים (מקום 243 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎1.9%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, לראש פינה דירוג של 7 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 75.8%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 9,397 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).

חינוך

בראש פינה יש בית ספר יסודי לכיתות א' עד ו' הקרוי בית החינוך וילקומיץ' ללימודי שדה וקהילה על שם המורה שמחה וילקומיץ, שהיה המורה בבית הספר הראשון של המושבה. בבית הספר לומדים כ-220 תלמידים והוא בית הספר העברי הראשון שנוסד בגליל. תלמידים בגילאי חטיבת הביניים ובית הספר התיכון של ראש פינה לומדים מחוץ ליישוב, בבתי ספר מאזור אצבע הגליל: אורט-חצור הגלילית, בית הספר עמק החולה בכפר בלום, בית הספר הדמוקרטי עינות ירדן בקיבוץ עמיר ובית הספר הר וגיא שבקיבוץ דפנה.

אזכורים בתרבות

הסופרת שולמית לפיד תארה את חיי החלוצים במושבה בספרה "גיא אוני".
השיר יוצא לאור אשר נכתב והולחן על ידי אהוד בנאי נכתב על המושבה.