google/wiki40b huggingface dataset:
מלידה

מלידה היא טקס אותו נוהגים לקיים חברי קהילת "בני ישראל". במרכז הטקס מאכל הנקרא גם הוא "מלידה" המורכב מסולת, פירות העץ והאדמה ומיני בשמים. במהלך הטקס פונים משתתפי הטקס לאלוהים ולאליהו הנביא בבקשה לברכה ושפע.

רקע רעיוני למנהג

וְנֶפֶשׁ, כִּי-תַקְרִיב קָרְבַּן מִנְחָה לַיהוָה--סֹלֶת, יִהְיֶה קָרְבָּנוֹ; וְיָצַק עָלֶיהָ שֶׁמֶן, וְנָתַן עָלֶיהָ לְבֹנָה. (ויקרא ,ב ,א)
מאכל המלידה העשוי סולת מסמל את קורבן המנחה שהיה נהוג בבית המקדש. על פי מסורת קהילת "בני ישראל" הגיעו אבות הקהילה להודו בתקופה שבית המקדש היה קיים. הניסיון לחבר בין חיים בקהילה המקומית הצמחונית לבין שימור מסורת הקרבת הקורבנות בבית המקדש הביאה ליצירת טקס שבמרכזו מאכל המסמל את הקורבן הצמחוני היחיד שהוקרב בבית המקדש - קורבן המנחה.

מהלך הטקס

לפני הטקס, מכינים את המלידה. במקור הוכנה המלידה מסולת בלולה בשמן. במהלך השנים התחילו להכין את המלידה מ'פוהה' – אורז גרוס.
את המלידה עורמים על מגש שטוח ועגול הנקרא 'טאלה' במראטהי יהודית. על המלידה מניחים חמישה סוגי פירות שונים. מכל סוג פירות מניחים חמישה פריטים. חלק מהפירות הם פירות עליהם מברכים "בורא פרי העץ", חלק הם פירות עליהם מברכים "בורא פרי האדמה" ולפחות פרי אחד הוא פרי חדש, עליו מברכים את ברכת "שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה". מעל הפירות מניחים עשבים ריחניים (גבעולי הדס או פרחי ורדים ריחניים), עליהם מברכים "בורא מיני בשמים". את הטאלה והמלידה מכסים בבד לבן.
לפני תחילת הטקס מדליקים 'אוד בטי', שרף לבונה ריחני, או נר ובסמוך לו קטורת.
בני המשפחה יושבים מסביב לשולחן. הטאלה המכוסה מונחת על השולחן מול אב המשפחה. הטקס פותח במזמור לאליהו הנביא - "בסימן טוב ובמזל טוב, אליהו הנביא זכור לטוב". אב המשפחה שר שני משפטים וכל המשפחה חוזרת על המשפט המרכזי שלוש פעמים: "אליהו הנביא", ואחריו "במהרה יבוא אלינו עם משיח בן דוד". בחלק השני של ברכת המלידה שר אב המשפחה ברכות המתחילות ב"ויתן לך האלוהים מטל השמיים ומשמני הארץ ורוב דגן ותירוש". בסיום הטקס פורסים את הפירות, מניחים אותם לצד חופן מהמלידה ומחלקים לכל אחד מהמשתתפים.
יש שנהגו לבצע את טקס המלידה בחיק הטבע.

טקס המלידה ודמותו של אליהו הנביא

הדמות המרכזית בטקס המלידה הוא אליהו הנביא. במהלך הטקס מופנית לאלוהים ולאליהו הנביא תפילה לבקשת הצלחה, פרנסה, בריאות, פוריות ועוד.
במזמור הראשון בטקס משבחים את אליהו הנביא. אליהו הנביא מוזכר כמבשר בואו של המשיח.

טקס המלידה בט"ו בשבט

לטקס המלידה בט"ו בשבט יש משמעויות מיוחדות. על פי מסורת בני הקהילה, אבות הקהילה הגיעו להודו בספינה בשנת 175 לפני הספירה בט"ו בשבט. הספינה טבעה אל מול חופי הודו. שבעה גברים ושבע נשים ניצלו מן האסון. לאחר הצלתם, התגלה לפני חברי הקהילה אליהו הנביא שהבטיח להם שצאצאיהם עוד יחזרו לארץ ישראל. לזכר מאורע זה נוהגים בני הקהילה לקיים את טקס המלידה בכל שנה בט"ו בשבט.
תפילת נבונאיד

נוסח התפילה

מלי צלתא די צלי נבני מלך א[רעא די ב]בל מלכא [רבא כדי הוא כתיש]
בשחנא באישא בפתגם א[להא עלי]א בתימן [ בשחנא בישא]
כתיש הוית שנין שבע ומן [אנשא] שוי א[נה וצלית לאלהא עליא]
וחטאי שבק לה גזר והוא [גבר] יהודי מ[ן בני גלותא ואמר לי]
החוי וכתב למעבד יקר ור[בות הד]ר לשם א[להא עליא וכן כתבת]
כתיש הוית בשחנא ב[אישא] בתימן [ומן אנשא שוי אנה]
שנין שבע מצלא הוי[ת לכל] אלהי כספא ודהבא [נחשא ופרזלא]
אעא אבנא חספא מן די [הוית סב]ר די אלהין ה[מון]
תרגום:
דברי תפילה אשר התפלל נבני מלך א[רץ בבל] המלך [הגדול כאשר נוגע]
בשחין רע בדבר האל העליון בתימן [...בשחין רע]
מנוגע הייתי שבע שנים ול[אנשים] לא דומה הייתי [והתפללתי לאל עליון]
וחטאי נשא לו. והיה [איש] יהודי מ[בני הגלות ואמר לי]
הגד וכתוב לעשות כבוד [וגדולת הד]ר לשם א[ל עליון וכן כתבתי]
הייתי מנוגע בשחין [רע] בתימן [ולאנשים לא דומה הייתי]
שבע שנים מתפלל היי[תי לכל] אלוהי כסף וזהב [נחושת וברזל]
עץ אבן וחרס משום ש[הייתי חושב] שאלוהים המה
יעקב קופל רייך

ביוגרפיה

נולד בוורבו באזור נייטרה שבסלובקיה (אז - בממלכה ההונגרית) במשפחת רבנים, לרב מבנוביץ, אברהם יחזקאל רייך. סבו מצד האב היה הרב יעקב קופל אלטנקונשטט, הידוע כ"קופל חריף", הרב מוורבו, מחבר "חידושי יעבץ" (1837 - על מסכת חולין) ותלמיד של "הנודע ביהודה".
יעקב קופל רייך למד תורה אצל אביו ואחר כך בישיבת פרסבורג אצל הרב אברהם שמואל בנימין סופר מפרסבורג בעל ה"כתב סופר". בפרסבורג הצטיין יעקב קופל כעילוי ונבחר על ידי ה"כתב סופר" לשמש מדריך לבנו, שמחה בונם. כמו כן נבחר להיות חלק ממשלחת של חמישה תלמידים מצטיינים שנשלחו מישיבת פרסבורג אל חצר הרבי מצאנז.
התחתן בזיווג ראשון עם רבקה שאוור ובזיווג שני עם אחותה פייגא, בנותיו של הרב ישראל הרואה, אחד מתלמידי הרב משה סופר, שכיהן כרב של סובוטיסט. בשנת 1860 ירש את מקומו כרב של אותה עיירה. כעבור עשרים שנה עבר לכהן בעיירת הולדתו ורבו (בה שרת סבו). ב-1889 נענה להזמנת הקהילה האורתודוקסית בבודפשט והפך לרב הראשי שלה למשך ארבעים שנה. קודם כיהן בבית הכנסת ב"בית אורצי", ואחרי 1913 בבית הכנסת המפואר ברחוב קזינצי.
ההונגרית שבפיו הייתה קלוקלת, אולם היה בעל ידע כללי רחב, והיה פעיל מאוד בארגון ובניהול העדה. הוא דבק בעקרונות של החת"ם סופר - שום פשרה בנושאי דת ונאמנות מוחלטת למדינה.
הקים בית ספר "תורת אמת" ששילב בתוכנית הלימודים גם מקצועות חול. כמו כן דאג בשנת 1920 ליסוד בית חולים של הקהילה בבודה, מושב זקנים ומוסד סיעודי.
בשנת 1905 ניהל את ישיבות האספה הכלל ארצית של היהדות האורתודוקסית ההונגרית ונאם בפניה דווקא בעברית ולא ביידיש. באספה זו נקבעו כללי הניהול של ארגון הגג של היהדות האורתודוקסית בממלכת הונגריה, אז חלק האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בתקופת העוצרות, כאשר היה בן 89, נבחר לתפקיד ייצוגי של חבר בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי, והיה לזקן באיו. יחד איתו נבחר גם הרב הנאולוגי של סגד, עמנואל לעף.
הוא לא כתב ספרים, אבל רבנים בני זמנו נהגו לצטט מדבריו.
הרב קופל רייך נפטר ביום י"ז אלול בשנת תרפ"ט - 22 בספטמבר 1929, הוא נקבר בבית העלמין הישן של הקהילה האורתודוקסית ברחוב צ'רס ( Csörsz utca).
הוא זכה בחייו להוקרה רבה ואף קברו הפך למקום לעלייה לרגל. הרב יוסף חיים זוננפלד, ראש העדה החרדית בירושלים, שהיה גם הוא יליד הצפון, נהג להזכירו כ"סבא קדישא". יורשו של הרב קופל רייך בראש הקהילה האורתודוקסית בבית הכנסת קזינצי היה חתנו, הרב מרדכי אפרים פישל זוסמן סופר (1867–1942).
טטיאנה קזנקינה

ביוגרפיה

קזנקינה נולדה בפטרובסק שבמחוז סראטוב. היא בוגרת הפקולטה לכלכלה באוניברסיטת סנקט פטרבורג משנת 1975.

שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בפודולסק, שבמחוז מוסקבה ביוני 1976 קבעה קזנקינה בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש של 3:56.0 דקות, שיפור ב-5.4 שניות לשיא בן ה-4 שנים של בת ארצה לודמילה ברגינה (4:01.38 דקות) ובכך הייתה לאישה הראשונה שרצה ריצה זו מתחת ל-4 דקות.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה קזנקינה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:54.94 דקות, לפני ניקולינה שרבה מבולגריה (1:55.42 דקות) ואלפי צין ממזרח גרמניה (1:55.60 דקות), שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:05.48 דקות, לפני גונהילד הופמייסטר (4:06.02 דקות) ואולריקה ברונס (4:06.09 דקות) שתיהן ממזרח גרמניה.
בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה בדיסלדורף, מערב גרמניה בשנת 1977 זכתה קזנקינה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:12.74 דקות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה קזנקינה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אולימפי חדש של 3:56.56 דקות, לפני כריסטיאנה ורטנברג ממזרח גרמניה (3:57.71 דקות) ובת ארצה נדז'דה אוליזרנקו (3:59.52 דקות) וכך הגנה על תוארה. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 3:59.12 דקות.
בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט 1980 שיפרה קזנקינה בריצת 1500 מטר את שיאה העולמי והעמידה אותו על 3:52.47 דקות, שיא זה החזיק מעמד 13 שנים ומהווה עד היום שיא אירופה (2012).
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכתה קזנקינה במדליית ארד בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:35.13 דקות, אחרי מארי דקר מארצות הברית (8:34.62 דקות) ובריגיט קראוס ממערב גרמניה (8:35.11 דקות).
בתחרות שנערכה בלנינגרד ב-26 באוגוסט 1984 קבעה קזנקינה בריצת 3000 מטר שיא עולם חדש של 8:22.62 דקות. שיא זה החזיק מעמד 9 שנים.
קזנקינה מתגוררת בסנקט פטרבורג ונשואה לאלכסנדר קובלנקו בעל מדליית ארד אולימפית בקפיצה משולשת מסיאול 1988, בעל שיא אישי של 17.77 מטר (1987).

חשד לשימוש בסמים והשעייתה

לאחר שסירבה לעריכת בדיקת סמים בתום ריצת 1500 מטר (3:58.6 דקות) בתחרות שנערכה בפריז בספטמבר 1984, היא הושעתה ל-18 חודשים ופרשה מספורט תחרותי.
הגרלת המגרשים לאחוזת בית

אירוע הגרלת המגרשים לאחוזת בית (מוכר גם כהגרלת הצדפים) הוא אירוע מכונן בתולדות העיר תל אביב המציין את יום היווסדה.
בכ' בניסן תרס"ט, 11 באפריל 1909, התכנסו כל חברי אגודת "אחוזת בית" בחולות שמצפון ליפו, על אדמות כרם ג'יבלי שקנו, במטרה מוצהרת להקים את העיר העברית הראשונה. הקרקע שנקנתה חולקה באופן פשוט לחלקות משני צדי רחוב אחד מרכזי, רחוב הרצל, וארבעה רחובות קטנים החוצים אותו. כדי לחלק באופן שוויוני את החלקות בין 66 המשפחות המייסדות, הוחלט לערוך הטלת גורל. את ההגרלה אִרגן עקיבא אריה וייס, מי שעמד בראש האגודה. ההגרלה נערכה בעזרת שיטה מקורית שהגה: צדפים כהים וצדפים לבנים עליהם רשם וייס את מספרי החלקות ושמות המשפחות ואלו נבחרו באקראי על ידי ילד. שתי קבוצות הצדפים הוכנסו לשתי קופסאות ובכל פעם שלף הילד צדף אחד מכל קופסה. על פי עדותו של הסופר קדיש יהודה-ליב סילמן, הילד היה משה פוגל, בנם של אברהם ורבקה פוגל.

המיקום

מיקום התרחשותו של אירוע הגרלת המגרשים הפך לאחד המקומות הסמליים ביותר בעיר ואף בישראל. ההגרלה נערכה כאמור בחולות, במרכז השטח שנקנה על ידי האגודה. המקום בו עמדו האנשים הוא לימים חלק משדרות רוטשילד אשר הוקמו כחלק מעבודת יישור הדיונות. במקום זה ממש הוקם מכון המים הראשון של אחוזת בית אשר בחדר קטן תחתיו פעל בית הוועד, שהפך לאחר מכן לעיריית תל אביב.
מטרים ספורים מול נקודה זו, הוקם ביתו של מאיר דיזנגוף, ראש העיר הראשון. מקומו של בית זה, כמו שאר הבתים, הוגרל, אך היה לאתר חשוב בימי תל אביב הצעירה. לאחר מותו הפך הבית למוזיאון תל אביב ובו נערכה כ-39 שנים לאחר מכן הכרזת העצמאות על ידי דוד בן-גוריון. ברחבת השדרה שמול הבית, במקום שבו עמד מגדל המים, התכנס הקהל הגדול ביום הכרזת העצמאות. שנה לאחר הקמת המדינה, הוקמה במקום האנדרטה למייסדי העיר תל אביב הניצבת בו עד היום.

תיעוד האירוע

האירוע צולם באותו יום על ידי אברהם סוסקין והצילום הוא אחד המפורסמים בתולדות תל אביב. בצילום נראות כל המשפחות המייסדות מתגודדות סביב ההגרלה על רקע אזור שומם לגמרי.
תל אביב הוקמה על גבעות חול. כרם ג'יבאלי, השטח שנקנה על ידי חברי אחוזת בית היא תל אביב, היה אזור של חולות, גפנים ועצי שקמה. במרחק של כמה מאות מטרים מן המקום היו כבר בתקופה זו בתיה של השכונות היהודיות שבזי ונוה צדק ונוה שלום, אך כדי להגיע מהן ומיפו לאחוזת בית היה צריך לבוסס בחולות והדרך באותם ימים הייתה מסוכנת. 
על גבול אחוזת בית הייתה מסילת הרכבת מיפו לירושלים. ממזרח היו פרדסים ושטחים חקלאיים. 
בשנים האחרונות התעורר ספק אם צילומו המפורסם של סוסקין הוא אכן תיעוד הגרלת המגרשים. יש הטוענים כי התצלום צולם כשנה קודם לכן ובו נראית אחת ההתאספויות של קבוצת המייסדים קודם לעלייה על הקרקע. אמנם נשמעו טענות כאלה, אך הנימוקים שהועלו הם בגדר של השערות בלבד ואינן מתבססות על הוכחות מוצקות. כן יש הטוענים כי הדמות העומדת במרחק מה מהקבוצה היא שלמה פיינגולד המשכנע אותם שלא לעלות על הקרקע בטענה "משוגעים - אין שם מים!" לטענה זו אין כל הוכחה, ולהפך, פיינגולד יזם התיישבות באזור, ומשקמה העיר, היה בין בוניה.

שחזור האירוע

בתאריך 17 באפריל 2009 שוחזר האירוע במעמד צאצאי 66 המשפחות המייסדות (כ-3,300 צאצאים), כחלק מחגיגות המאה לעיר. התמונה שוחזרה במתחם התחנה במנשייה (תחנת הרכבת יפו), בנוכחותם של ראש העיר רון חולדאי ושלמה להט צ'יץ' (ראש העיר השמיני). נכדו של אברהם סוסקין השתתף בצילום האירוע.
האיטי במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של האיטי למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והייתה משלחת הגדולה ביותר שהאיטי שלחה עד כה. המשלחת כללה 22 ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית כסף יחידה. נבחרת נערים בכדורגל זכתה במדליית כסף בטורניר לאחר שהפסידה לבוליביה. ספורטאי המשלחת העפילו לרבע הגמר בענף הטאקוונדו בקטגוריית משקל עד 55 ק"ג לנערים. המשלחת התחרתה גם בענפים אתלטיקה וג'ודו אך לא הגיעה להישגים משמעותיים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים, אתלטיקה וג'ודו. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים והשתתפותם הייתה סמלית.
יאשליסקה

תולדות היישוב

ליאשליסקה הוענקו זכויות עיר בשנת 1366, ועד שנת 1432 היה בבחינת עיר מלכותית. בשנה זו עבר היישוב לבעלות בישופים מפשמישל. בהמשך אותה מאה הוקף היישוב בחומה, ועד המאה ה-17 נודע בשל המסחר בסוסים וביינות שהתנהל בו.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום גליציה האוסטרית. לקראת סוף המאה ה-19 ניטל מהיישוב מעמדו העירוני.

יהודי יאשליסקה

על יהודים נאסר להתיישב בכפר במאות השנים הראשונות לקיומו, בהתאם לכתבי זכויות שהוענקו לו מעת לעת. היהודים התיישבו בכפר רק עם ביטולן של הגבלות אלה, בסוף המאה ה-18. בתחילת המאה ה-20 נמנו בכפר 293 יהודים, ורובם נמנו על החסידות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גירשו רשויות פולין את יהודי היישוב, כ-100 משפחות, לרימנוב. כאשר גורשו יהודי רימנוב בתורם בידי הגרמנים לעבר שטח הכיבוש הסובייטי, שבו יהודי יאשליסקה לכפרם, ושם הוטלו עליהם גזירות שונות, ומונה בקרבם יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדי כפייה יהודים.
בתמוז ה'תש"ב גירשו הנאצים כ-400 מתושבי יאשליסקה וסביבתה לדוקלה. קוזיק, תושב דוקלה תיאר ביומנו:
"אחרי הצהריים ראינו מחזה נורא לעינינו המתקרב לעירנו, כארבע מאות איש הולכים רגלי... זקנים עם נערים, נשים עם ילדים, באו בלוויית כמה אנשים מזוינים... האנשים, בפרט הזקנים והנשים, היו מאוד עייפים מעמל הדרך כי הלכו רגלי חצי היום. ונודענו מפיהם שבאותו היום בבוקר באו הרשעים לעיר יאשליסק וגם לכפרים מסביב, אספו את כל היהודים שמספרם עלה לארבע מאות. והאנשים ברובם היו כפריים בעלי שדה, והרבה היו עשירים סוחרים, ולא נתנו להם הרשעים לקחת כלום מכל הונם, רק הכול היו מוכרחים לעזוב וללכת ברגל לעיר אחרת. ובאותו היום שבאו רעבים וצמאים נעשו למשא הקהל שלנו, ואלה שנתנו עוד אתמול מִלַחְמם לאחרים, פשטו היום את ידיהם לפיסת לחם... ואסור היה להם בעונש מוות לשוב לאלה האנשים לביתם אפילו ליום אחד."
בספטמבר 1942 נצטוו יהודי היישוב להתכנס בכיכר המרכזית בו, ומשם הוצעדו כולם כ-28 ק"מ עד תחנת הרכבת באיבוניץ'. מהתחנה שולחו יהודי היישוב למחנה ההשמדה בלז'ץ, תוך ירי בקשישים במהלך האקציה. בתקופה זה התקיים ביאשליסקה מחנה עבודה ליהודי הסביבה, בו הועסקו אלו בעבודות פרך, עד חיסולו. מקהילת יאשליסקה שרדו את השואה חמישה עד שישה יהודים.
אבי נוסבאום

ראשית דרכו

נוסבאום החל בקריירת הסטנדאפ בהופעות חובבים במועדון הקאמל קומדי קלאב בעת ששירת בצה"ל.
הוא פרץ לראשונה לתודעת הציבור במסגרת תוכנית המציאות "האקדמיה לצחוק" ששודרה בערוץ 2 ובביפ ב-2004, במסגרתה התחרו קומיקאים חובבים.
אף על פי שנוסבאום לא הגיע לגמר התוכנית, הוא המשיך להיות פעיל בעולם הבידור ובמקביל להופעות סטנדאפ שהעלה ברחבי הארץ, החל נוסבאום להופיע בטלוויזיה ולפעול כתסריטאי בין היתר בערב אדיר בערוץ 2.

לאחר האקדמיה לצחוק

בשנת 2005 הנחה את תוכנית הסאטירה "מכת מדינה" יחד עם הסטנדאפיסט אורי חזקיה. לאחר מכן הנחו השניים תוכנית בוקר בתחנת הרדיו האזורית רדיו 99 ("99esc" דאז) בשם "שבע-תשע". באותה תקופה שימש גם כחבר פאנל בתוכנית "פקקים" בערוץ הספורט.
החל משנת 2005 נוסבאום חבר בצוות הכותבים של תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת" בערוץ 2. ב-2007, במקביל לתפקידו זה, הופיע כמשתתף קבוע בפאנל הסאטירה וההומור "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ. 
בשנת 2008 השתתף נוסבאום בתוכנית הקומית "צחוק מעבודה" כסטנדאפיסט אורח בעונתה הראשונה של התוכנית, ובשנת 2009 הצטרף כחבר פאנל קבוע לתוכנית "מועדון לילה". בשנת 2010 החל נוסבאום להגיש את התוכנית "שבת צחוק", אשר שודרה בערוץ 2 בימי שבת בבוקר, ובה מתארח מדי שבוע קומיקאי ישראלי מוכר, וביחד הם צופים בקטעים קומיים שבוחר האורח. במקביל, הוא הנחה ביחד עם שי גולדשטיין את שעשועון המצלמה הנסתרת "נראה אותך" בערוץ 2. בשנת 2012 הנחה את התוכנית "איזה יום", בערוץ 2 לצד שי גולדשטיין ועידו רוזנבלום. כמו כן, החל להנחות את השעשועון היומי "אל תענו לי!" בערוץ 24.
בשנת 2011 החל להגיש יחד עם דוד ליפשיץ את תוכנית הלילה "ציפורי לילה מנבאות" בגלי צה"ל. נוסבאום שימש גם כמנחה מחליף בתוכניתם של "שי ודרור" ברדיו ללא הפסקה כאשר אחד מהשניים היה נעדר.
בשנת 2013 הוציא לאור באופן עצמאי את הספר "ספר סטטוס" ובו מבחר סטטוסים שפרסם בפייסבוק במהלך השנה.
בשנת 2014 החל לכתוב טור שבועי במוסף "שישבת" של העיתון "ישראל היום", והשתתף בתוכנית הסאטירה "כל העולם נגדנו" בערוץ הספורט שחזרה לרגל המונדיאל, ובהמשך גם שב לעונה החמישית של "מועדון לילה" בערוץ 2.  
בשנת 2015 השתתף בעונת ה-VIP של "מאסטר שף" והיה המודח החמישי. באותה שנה החל להגיש פינה קבועה בתוכנית "שי בשידור" בהנחיית שי שטרן בערוץ 10, על תקן "הפרשן לעניינים מסובכים".
ב-2016 הגיש קמפיין פרסומי של בנק דיסקונט. כמו כן, החל להגיש בשנה זו את התוכנית פרצופה של המדינה, שנקראה לאחר מכן "נוסבאום וגולדשטיין", יחד עם שי גולדשטיין.
משנת 2017 הוא מגיש בערוץ קשת 12 את התוכנית "איזה צחוק", בה, בדומה ל"שבת צחוק", הוא משוחח בכל שבוע עם קומיקאי מוכר והשניים צופים במבחר קטעים שהאחרון בחר.

חיים אישיים

בשנת 2010 נישא נוסבאום לבת זוגו לירן. לשניים שתי בנות.
ננדור גליד

ביוגרפיה

גליד נולד במשפחה יהודית. במהלך מלחמת העולם השנייה איבד כמעט את כל בני משפחתו במחנות הריכוז של הגרמנים. הוא הצטרף לתנועת השחרור הלאומית של טיטו. בתקופת המלחמה נפצע מספר פעמים.
לאחר המלחמה, בשנת 1945, נרשם לבית הספר לאמנות שימושית. בשנת 1948 נרשם ללימודים באקדמיה לאמנות בבלגרד, ובשנת 1950 זכה בפרס לפיסול. בשנת 1951 סיים את לימודיו בכיתתם של ראדטה סטנקוביץ' (צר') ומרין שטודין .
משלהי 1950 עד סוף שנות ה-60 הציג ופעל מחוץ ליוגוסלביה. הוא היה פרופסור בפקולטה לאמנות שימושית ועיצוב, ובין השנים 1985-1989 היה רקטור האוניברסיטה לאמנויות בבלגרד.
אמיל לחוד

חיים פרטיים

לחוד הוא נוצרי מארוני. בנו של הגנרל ג'מיל לחוד, אחד ממנהיגי תנועת העצמאות הלבנונית. אימו ממוצא ארמני.
לחוד נשוי לאנדריאה עמדוני משנת 1967, ואב לשלושה ילדים - קארין (נולדה בשנת 1969, נשואה לשר אליאס אלמר), אמיל (נולד בשנת 1975, היה חבר בפרלמנט של לבנון בשנים 2000-2005) ורלף (נולד בשנת 1977).

חייו הפוליטיים

לחוד שירת תחת פיקודו של הגנרל מישל עאון בשנים האחרונות של מלחמת האזרחים הלבנונית. לאחר שהפסקת האש שהושגה בתיווכה של הליגה הערבית נכנסה לתוקפה, עבר לחוד למערב ביירות, שהייתה בשליטת סוריה. בשל קשריו הטובים של לחוד עם קצין סורי בכיר, עלי חמוד, הוצע לו, כנוצרי-מארוני, להתמנות למפקד הצבא של ממשלת לבנון שהוקמה במערב ביירות על פי הסכם טאיף. לחוד קיבל את המינוי ושירת במספר תפקידים במסגרת צבא לבנון עד שהגיע לדרגת מפקד צבא לבנון בשנים 1989-1998. ב-1998 יזם לחוד את תיקון החוקה הלבנונית, שקבעה כי למפקד הצבא דרושה תקופת צינון של שלוש שנים בטרם יוכל להתמודד לנשיאות. ב-15 באוקטובר 1998 הוא נבחר לנשיא לבנון, לתקופה של שש שנים. בלחצה של סוריה, הצביע הפרלמנט הלבנוני על הארכת כהונתו ב-2004, לשלוש שנים נוספות. מהלך דומה נעשה גם במהלך כהונתו של קודמו בתפקיד אליאס הראווי. צעד זה של הפרלמנט הלבנוני, שההשפעה הסורית ניכרת בו בבירור, היה אחד הגורמים לקבלת החלטה 1559 של האו"ם, הקוראת לנסיגת כל הכוחות הזרים מלבנון.

מתנגדים מבית

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. הסיבה לכך: עכשוויזציה לפני שנתיים.
הקרדינל המארוני נסראללה בוטרוס ספיר והמנהיג הדרוזי וליד ג'ונבלאט הם ממתנגדיו הבולטים של לחוד. ראש ממשלתה לשעבר של לבנון רפיק אלחרירי, שנרצח בהתנקשות, פעל שנים ארוכות תחת חסות סורית, אך התעמת עם השלטון בדמשק על רקע הארכת כהונתו של לחוד, והתפטר מתפקידו במחאה. מתנגדיו של לחוד טוענים כי הוא שליט בובה הנשלט על ידי סוריה. עם תחילת הקדנציה של פואד סניורה כראש ממשלת לבנון חל פיחות רב במעמדו של לחוד, גורמים זרים ודיפלומטים מערביים נוהגים להחרים אותו, ויכולתו לשלוט על תהליך קבלת ההחלטות בלבנון הצטמצמה מאוד, אף על פי שהחוקה הלבנונית מעמידה את תפקיד הנשיא המארוני מעל לתפקיד ראש הממשלה.
על פי ה"ניו יורק טיימס" אמיל לחוד נוהג "להשתרע אחר הצהריים בבגד ים לצד הבריכה במועדון יארזה, כשהוא שקוע בקריאת המגזין פארי מאץ' ומחזיק מראת שיזוף". העיתון דיווח כי לחוד הכחיש האשמות לפיהן העדיף ללכת לשחות בזמן הלווייתו של אל-חרירי.
לאחר בחירות 2005 לפרלמנט ולראשות הממשלה בלבנון, זכו לרוב תומכיו של בנו של אל-חרירי, סעד אל-חרירי. הקואליציה ניסתה לקיים בחירות לנשיאות, כדי להדיח את לחוד הפרו-סורי. לחוד סירב לפנות את כסאו. לאחר משבר פוליטי סביב הקמת בין הדין הבינלאומי לשיפוט החשודים ברצח חרירי, פרשו השרים השיעים מהממשלה. לאחר קיפאון פוליטי של מספר חודשים הגיעו הצדדים להסכמה על כינוס הפרלמנט לשם עריכת בחירות לנשיאות ב-25 בספטמבר 2007, אולם בחירות אלה נדחו שוב ושוב בשל המשבר הפוליטי בלבנון. בסופו של דבר סיים לחוד את תקופת כהונתו ב-23 בנובמבר 2007 בלי שנבחר לו יורש. רק לאחר שישה חודשים נבחר להחליפו מפקד צבא לבנון, הגנרל מישל סולימאן.
וסילי ריאביקוב

וסילי מיכאילוביץ ריאביקוב (ברוסית: Василий Михайлович Рябиков‏; 14 בינואר 1907 - 19 ביולי 1974), פקיד ממשל סובייטי בכיר, שמילא תפקיד מרכזי בתיעוש הסובייטי בעת מלחמת העולם השנייה, ולאחריה מילא תפקיד מפתח בפיתוח הלוויין הראשון, ספוטניק 1.
ריאביקוב היה נציג המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות שמונה על ידי נשיאות הוועד המרכזי של המפלגה לעמוד בראש הוועדה המפקחת על מיזם הלוויין הסובייטי הראשון. הוועדה בראשותו קמה בשנת 1955.

פעילות בעת מלחמת העולם השנייה

ריאביקוב היה אחראי על חלק ממפעלי ייצור הנשק והתחמושת בברית המועצות, וסייע בשיפור הביצועים והיקפי הייצור של מפעלים אלה. ריאביקוב סייע בהכנסה לייצור המוני של רובים נגד טנקים. על פיתוח רובים אלה והובלת הייצור, קיבל את עיטור מסדר לנין.
ריאביקוב שיפר את ניהול מפעלי הנשק של דגטיארב, והיה לו תפקיד מרכזי בהכנסה לייצור המוני של תת המקלע מדגם PPSH, שהיה בין כלי הנשק המזוהים ביותר עם חיילי הצבא האדום בעת מלחמת העולם השנייה.
ריאביקוב היה אחראי על פינויים של מספר מפעלים גדולים, שהפך חיוני לאור התקדמות הצבא הגרמני אל תוך שטחי ברית המועצות.

פעילות לאחר מלחמת העולם השנייה

ריאביקוב מונה לתת שר החימוש של ברית המועצות. בנוסף פעל כראש הוועדה של מועצת השרים לענייני ניהל, סגן נשיא מועצת השרים של הפדרציה הרוסית, יושב ראש המועצה המייעצת לתוכניות הכלכליות של הפדרציה הרוסית, וחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. רוב תפקידיו אלה מולאו בו זמנית.

ראש הוועדה המפקחת על מיזם הלוויין הסובייטי

ריאביקוב היה היושב ראש של הוועדה למעקב אחר פיתוח הטיל בליסטי בין-יבשתי הראשון של ברית המועצות, R-7 סמיורקה. לתפקיד זה התווסף פיקוח על מיזם הלוויין הסובייטי, שנודע לימים כספוטניק 1. ריאביקוב ניצל את כשרונו המינהלי ואת קשריו בצמרת הממסד התעשייתי והפוליטי של ברית המועצות על מנת לסייע לסרגיי קורוליוב ושותפיו במיזם החלל, להשיג את המשאבים הכלכליים והחומריים שהיו נחוצים לפיתוח.
ריאביקוב היה חתום על מספר פניות לנשיאות הסובייט העליון והוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, יחד עם קורוליוב, קלדיש וחרוניצ'ב, בבקשת רשות לגשת ולעסוק במיזם הלוויין. פנייתו השנייה אל מוסדות המפלגה, בשנת 1955, הייתה המכרעת ולאחריה מונה כמפקח מטעם המפלגה על מיזם הלוויין.
יחסי בנגלדש–פנמה

שיתופי פעולה

בשנת 1977 בנגלדש תמכה במעבר ריבונותה של תעלת פנמה לפנמה מארצות הברית דרך אמנות טוריוס-קרטר.
מאחר שפנמה נמצאת במיקום אסטרטגי, ועקב שינוע הסחורות האדיר בה מדי יום. בנגלדש רואה בפנמה כשותפה גדולה ואסטרטגית בתחום הקניות והמשלוחים הבינלאומיים. ב-2013 חתמו שתי המדינות על אמנה שנותנת לבנגלדש עדיפות והטבות בעת שינוע סחורות בתעלת פנמה ובאופן כללי, הטבות לבנגלדש במגזר המשלוחים בפנמה.
ב-2011 משלחת עסקית בנגלדשית ביקרה בפנמה לצורכי עסקים.
סיריל נרי

ביוגרפיה

נרי נולד בניגריה. משפחתו היא מבני שבט האיגבו. ב-1968 הם נמלטו מהמדינה לפני סיום מלחמת ניגריה ביאפרה. כשהיה בן 7 עברה המשפחה לפורטוגל, ואחר כך ללונדון. 
הוא למד בבית הספר הולנד פארק במערב לונדון, והופיע בהצגת בית ספר של "אופרה בגרוש". הוא הצטרף לתיאטרון יאנג ויק לנוער בווטרלו שבלונדון. את הכשרתו המקצועית רכש בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק. בנוסף לתפקידו הידוע בדמות אדם אוקארו בסדרה הוותיקה "The Bill" של רשת ITV, הופיע נרי בתפקיד גרהם, בריסטר שעבד עם מיילס ואנה, בשתי העונות של סדרת הדרמה "החיים האלה" של ה-BBC.
אחרי הלימודים בבית הספר למשחק החל נרי לשחק עם הלהקה השייקספירית המלכותית. תפקידו הראשון היה בשנת 1982 בדמות לוציוס בהפקה של רון דניאל למחזה "יוליוס קיסר". ב-1988 שיחק בתפקיד אריאל לצדו של מקס פון סידוב שגילם את פרוספרו במחזה "הסערה" בבימויו של ג'ונתן מילר.
ב-2008 כיכב נרי בפרק בסדרה "להעיר את המתים" של ערוץ BBC1 לצדם של פיליפ ויטצ'רץ' וראסל בולטר, ששיחקו אף הם בסדרה "The Bill".
ב-2009 הופיע נרי במחזה "The Observer" בתיאטרון המלכותי הלאומי.
ב-2009 וב-2010 שיחק בתפקיד השופט דמרקו בסדרת הדרמה "חוק וסדר: UK", וגילם את אותה דמות שוב ב-2012 וב-2013.
בפברואר 2010 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "רופאים".
בנובמבר 2010 הופיע בעונה הרביעית של הסדרה "הרפתקאות שרה ג'יין" בפרק "Lost in Time". באוקטובר 2011 השתתף באותה סדרה בפרק הפותח של העונה החמישית בשם "Sky".
ב-2012 ו-2013 שיחק בתפקיד קסיוס בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית של המחזה "יוליוס קיסר" בבימויו של גרגן דורן בסטרטפורד על האייבון, בלונדון ובניו יורק. בביקורת בניו יורק טיימס כתב עליו בן בראנטלי "הבעת פניו של מר נרי כשהוא רושם את דבריו של קיסר, היא זו של אדם שחש את הלולאה מתהדקת סביב צווארו. זהיר וערמומי, מבוהל ומניפולטיבי, מר נרי הוא קסיוס מעולה, הקולט את האווירה של הפרנויה והפוליטיקה שממלא את האוויר".
ב-2016 היה נרי מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה על הופעתו בתפקיד לאנס בסדרה "מלפפון" של ראסל ט. דייוויס. עוד הופיע בפרק בסיטקום "Goodnight Sweetheart" בתפקיד רופא בבית החולים.
עוד ב-2016 גילם נרי את דמותו של פולוניוס בהפקה של סיימון גודוין למחזה "המלט" עבור הלהקה השייקספירית המלכותית. 
באוקטובר 2016 החל לשחק בתפקיד קבוע בסדרה "Class" ספין-אוף של הסדרה "דוקטור הו".
ב-2017 שיחק נרי בתפקיד קטן בפרק בסדרה הבלשית "Death in Paradise" בתפקיד ראש עיר מושחת.

חיים אישיים

נרי גר בדרום לונדון מאז שנות השמונים של המאה העשרים. הוא היה נשוי, וכעת הוא מזדהה כביסקסואל. יש לו שני ילדים בוגרים.