google/wiki40b huggingface dataset:
סבר פלוצקר

ביוגרפיה

נולד באוזבקיסטן להורים שברחו מפולין בעקבות מלחמת העולם השנייה. ב-1946, לאחר תום המלחמה, שבה המשפחה לפולין. ב-1957 עלה פלוצקר לישראל והתגורר בבת ים. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בחולון, למד לתואר ראשון ושני בכלכלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר סיום לימודיו האקדמיים שירת בצה"ל ככלכלן בתפקידי מטה שונים. היה עמית מחקר במכון ברוקינגס בוושינגטון בשנים 2003–2004, ובנוסף הרצה באוניברסיטאות קולומביה, סטנפורד ופרינסטון.
מ-1968 שימש ככתב ועורך כלכלי בעיתון "על המשמר". על מאמריו ב"על המשמר" חתם "פ. סבר". ב-1980 החליף את חיים שור כעורך הראשי של העיתון, ומילא תפקיד זה עד 1987. בנוסף הדריך בחוג לכלכלה באוניברסיטה העברית ובמכוני מחקר כלכליים. ב-1987 מונה לעורך הכלכלי של "ידיעות אחרונות", הפרשן הכלכלי ומרכז מאמרי המערכת. הוא היה ממקימי המוסף הכלכלי היומי של העיתון, "ממון". במסגרת אתר האינטרנט של העיתון, ynet, פרסם פלוצקר טור אישי בשם "יומני סבר".
פלוצקר נחשב לפרשן כלכלי שהחדיר סגנון כתיבה אישי לעיתונות הכלכלית, בין השאר כך שתהיה מגוונת ומובנת יותר לקהל רחב של קוראי העיתון. בין הישגיו העיתונאיים ניתן למנות את העיסוק והחשיפה של הליברליזציה באוקטובר 1977, כלכלת הבחירות של יורם ארידור ב-1981, תוכנית הייצוב ב-1985, ליווי תוכנית ההבראה של חברת "כור תעשיות" בשנים 1995-1988, חשיפת התוכנית להטלת מס על הבורסה ב-1993, וכן תוכנית גיוס בני ישיבות של שר האוצר יעקב נאמן ב-1997. בניתוחיו הכלכליים הזהיר את הציבור מפני מפולת הבורסה ב-1983, ההיפר-אינפלציה, הגרעון הממשלתי בתקופתו של שר האוצר אברהם שוחט, המיתון הכלכלי בארץ ב-1997 והפרטת בנק לאומי, והיה הפרשן היחיד שהתנגד ליישום המלצות ועדת בכר בטענה שהן חושפות את הציבור לסיכוני הבורסה. פלוצקר גם היה הישראלי הראשון שראיין את מובילי ההייטק בארצות הברית, בין השאר את אנדרו גרוב מאינטל, ביל גייטס ממיקרוסופט ומייקל דל מדל.
פלוצקר זכה בפרס מצוינות ומקצוענות בעיתונאות הישראלית ע"ש העיתונאי שלום רוזנפלד לשנת 2009‏.
באוקטובר 2009 העניקה אגודת העיתונאים בתל אביב פרס מפעל חיים לסבר פלוצקר, יחד עם מוטי קירשנבאום וירון לונדון, על תרומתם לתקשורת הישראלית.
במאמר משנת 2006 שפורסם באתר ynet, טען פלוצקר שעם גדולי הרוצחים בעת המודרנית נמנו גם יהודים שפעלו בשירותם של לנין וסטלין.
פלוצקר נשוי ואב לשני ילדים. מתגורר בשכונת נחלת יצחק בתל אביב.
טריבונו ממו

טריבונו ממו (באיטלקית: Tribuno Memmo; נפטר ב-991) היה הדוכס ה-25 של ונציה. ויטאלה כיהן כדוג'ה בין השנים 979–991. 
טריבונו ממו לא היה אדם משכיל, ואף לא ידע קרוא וכתוב, אולם היה אמיד ביותר בשל נישואיו למרינה, בתו של הדוג'ה ה-22 של ונציה, פייטרו קאנדיאנו הרביעי, ובשל עושרו והשפעתו נבחר לתפקיד דוג'ה.
למרינה ולטריבונו נולד בן אחד - מוריציו.
ככל הנראה טריבונו עבר לארמון הדוג'ה רק בשלהי כהונתו, מאחר שעבודות שיקום הארמון לאחר שריפתו בעת הדחתו של פייטרו קאנדיאנו הרביעי טרם הושלמו. בתקופת כהונתו של טריבונו הפכה בזיליקת מרקוס הקדוש לבזיליקה הדוכלית (הקפלה הפרטית של הדוג'ה).
ב-7 ביוני 983 נחתם הסכם בין ונציה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו השני אשר העניק מחדש את זכויות המסחר הייחודיות שהוענקו בעבר לסוחרים הוונציאניים ברחבי האימפריה (זכויות שבוטלו לאחר רצח פייטרו קאנדיאנו הרביעי.
טריבונו ממו נפטר בשנת 991. לאחר מותו נבחר לתפקיד הדוג'ה פייטרו אורסאולו השני.
תנד"י

תנד"י (תנועת נשים דמוקרטיות בישראל) היא תנועת נשים פמיניסטית יהודית-ערבית אשר בסיסה בתל אביב-יפו ולה סניפים בנצרת, באום אל-פחם ובעוד מספר כפרים וערים בישראל במספר סניפים המסתכם בכ-60.
ראשיתה של התנועה בשני ארגונים נפרדים: האחד "אלנהדה אלנסאאיה" (בערבית: התעוררות נשית), ארגון נשים ערבי-פלסטיני שהוקם ב-1948 והשני - תנועת נשים דמוקרטיות מתקדמות.
שני הארגונים החליטו להתאחד לברית תנועתית משותפת בשם תנד"י (תנועת נשים דמוקרטיות בישראל) בשנת 1951, זאת מכיוון שמטרות הארגונים היו דומות ואיחוד זה נועד להרחיב את פעילותם של שני הארגונים.
תנד"י כתנועה חברתית-פמיניסטית פועלת כשאר אחיותיה בעולם למען יצירת שוויון זכויות לנשים החיות בישראל בכל תחומי החיים (בשוק התעסוקה, בפוליטיקה ובחברה) ולוחמת כנגד אלימות כלפי נשים ולמען הגנה על זכויות הילד.
בנוסף לתפקיד מסורתי זה, תנד"י פועלת לקידום ערכי השוויון בחברה הישראלית, במסגרת פעילות זו שואפת התנועה לייצר שוויון מוחלט לאוכלוסייה הערבית-פלסטינית ולשאר המיעוטים החיים בישראל.
 התנועה תומכת בנוסף בכינון שלום צודק בין שני העמים ושואפת למנוע מלחמות מתוך החשיבה שמלחמות פוגעות ודוחקות נשים אל השוליים יותר מכל.
פעילותה של התנועה היא בתפר שבין שיח להעצמה נשית, זאת במטרה לייצר פתרונות קונקרטיים ופרקטיים לצרכים הסוציאליים של נשים פלסטיניות באזורים מוחלשים.
מתוך פעילות זו פועלת התנועה לעידוד נשים ערביות החיות בישראל לצאת ללמוד ולעבוד מחוץ לבית ולשם כך הקימה התנועה עשרות גני-ילדים ומעונות יום למען אותן הנשים בדיוק, שקודם לכן התקשו לבצע פעילויות שכאלה בשל כבילתן אל הבית.
הפעילות בתנועה נלחמות כנגד תופעות הגזענות, הריסות הבתים הבלתי חוקיים והפקעת האדמות הבלתי חוקיות המתרחשות כלפי החברה הערבית-פלסטינית בישראל ולמען המאבק על השלום הישראלי-פלסטיני ושוויון זכויות מלא למיעוטים הלא-יהודיים בישראל.
בנוסף, מקיימת התנועה פעילויות חינוכיות דו-לאומיות עבור נשים יהודיות ופלסטיניות בישראל, זאת במטרה להסיר את המחיצות הלאומיות המפרידות ביניהן] כדי ליצור היכרות הדדית שתאפשר להן לקדם יחדיו (ככוח נשי משותף) שינוי מבני ביחסי הכוחות המגדריים שבין גברים לנשים בשתי החברות.
תנד"י הייתה הראשונה שהקימה מקלט לנשים מוכות במגזר הערבי בישראל.
אחד מהפרויקטים הראויים לציון של התנועה הוא "פרויקט מנהיגות צעירות" המתמקד באוכלוסיית הנשים הפלסטיניות הצעירות החיות במדינת ישראל, הפרויקט בא במטרה להעצים את הנשים וללמד אותן את זכויותיהן בשלב משמעותי בחייהן.
הפעילות מתקיימת באזורים שונים בארץ : ביפו, רמלה, עכו, חיפה וגם באזור המשולש ובגליל.
במסגרת הפעילות לומדות קבוצות הנשים על ההיסטוריה של הקונפליקט, על ההיסטוריה של תנועות הנשים בארץ ובעולם, על זכויות נשים בעולם התעסוקה, בתקשורת ובהנהגה.
הפרויקט בא במטרה להכשיר את הנשים הצעירות המשתתפות בו לקראת השתלבות במגוון הפעילויות המתקיימות במסגרת התנועה.
]לטענת התנועה - רבות מן המשתתפות הפעילות בפרויקט, מצליחות ליצור שינוי בחייהן הפרטיים ובנוסף גם להשפיע על תהליכים חברתיים בקהילה בה הן חיות.]
במשך למעלה מ-30 שנה כיהנה סמירה חורי כיו"ר תנדי (1971–2003). נשיאתה הנוכחית של התנועה היא חה"כ לשעבר מטעם חד"ש - תמר גוז'נסקי ומזכ"לית התנועה היא פתחיה סגייר.
Lovely Day

היסטוריה

השיר הגיע למקום השישי במצעד שירי האר אנד בי ולמקום 30 במצעד הבילבורד הוט 100 בתחילת 1978. בבריטניה הגיע השיר למקום השביעי במצעד הסינגלים הבריטי. גרסה לשיר שקיבלה את השם " sunshine mix" עובדה על ידי בן ליברנד ויצאה על ידי ווית'רס בשנת 1988, הגיעה למקום הרביעי במצעד. גרסת הרמיקס הביאה להתלהבות מחודשת מהגרסה המקורית לשיר.
עניין נוסף עורר השיר בשנת 1995 כאשר הופיע בפרסומת ליצרן התה "טטלי", ובשנת 1999 לאחר שהופיע בפרסומת של גאפ.
Teardrops on My Guitar

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט וליז רוז, והופק על ידי נייתן צ'פמן. השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי ומשלב בתוכו גם את סגנון הפופ. השיר קיבל מועמדות בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV, אך לא זכה בפרס.
כמו כן, זכה השיר בפרס BMI (פופ), בפרס BMI (קאנטרי), ובפרס SESAC.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של טיילור סוויפט ב-16 ביוני 2009. את הקליפ ביים טריי פנג'וי, ולאורכו ניתן לראות את סוויפט שוכבת על מיטתה, תוך שהיא מחזיקה גיטרה ושרה את השיר. 
נכון למאי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-140 מיליון צפיות.
לנה ולייטיס

ביוגרפיה

ולייטיס נולדה בקלייפדה שנכבשה באותה עת על ידי גרמניה הנאצית. אביה, ששירת בוורמאכט, נהרג במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הגיעה עם אמה כפליטה למערב גרמניה, היא למדה בגימנסיה ליטאית בהס.
היא התחילה את הקריירה המוזיקלית שלה, כשהצטרפה ללהקת האחים פרדריק. בשנת 1970 הם הוציאו אלבום ראשון. באותה שנה הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתוכנית מוזיקה בערוץ השידור הציבורי "ZDF".
ב-1976 השתתפה בתחרות הלאומית לייצוג גרמניה באירוויזיון, ובה הגיעה למקום השביעי.
בשנת 1977 שרה את שיר הנושא של הסרט "Der Mädchenkrieg".
היא ייצגה את גרמניה באירוויזיון 1981 עם השיר "ג'וני בלו," וסיימה במקום השני, אחרי השיר הזוכה, Making Your Mind Up, של בריטניה.
בשנת 1992 ניסתה לחזור לאירוויזיון, והשתתפה בתחרות הגמר הלאומית "שיר עבור מאלמה" עבור האירוויזיון 1992 שנערך במאלמה שבשוודיה, אך לא הצליחה במשימה.
היא אם לשני בנים משני בעלים שונים.
מדפורד (אורגון)

היסטוריה

ב-1883 הגיעה לאזור קבוצה של מהנדסים וסוקרים במטרה לקבוע את המסלול של מסילת הרכבת העתידית בעמק רוג (Rogue Valley) שתקשר את צפון אורגון לגבול עם קליפורניה. תושבי העיירה ג'קסונוויל קיוו שהמסילה תעבור בעיירתם, אולם המהנדסים החליטו לבנות את המסילה מזרחה יותר, קרוב יותר לבר קריק. כמו כן הוחלט לבנות עיירה חדשה שתשמש כתחנה עבור המסילה. דייוויד לורינג, אחד המהנדסים, הציע לקרוא לה מדפורד, על שם עיר מולדתו מדפורד במסצ'וסטס. הבנייה החלה כעבור שנה ומדפורד נוסדה באופן רשמי על ידי אספת הנבחרים של אורגון ב-24 בפברואר 1885.
מדפורד קיבלה מעמד של עיר ב-1905. היא המשיכה לגדול וב-1927 היא הפכה לבירה של מחוז ג'קסון במקום ג'קסונוויל.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה רוג ואלי אינטרנשיונל-מדפורד, הנמצא במרחק של 6 קילומטרים צפונית למרכז העיר.
מדפורד נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 5, המקשר בין העיר סן דייגו במדינת קליפורניה ובין העיירה בליין במדינת וושינגטון.
אתר הצלילה בים האדום

עלילה

קבדה בימרו, יהודי-אתיופי מביתא ישראל, מגייס את עזרתו של סוכן המוסד הישראלי ארי לוינסון, כדי לעזור להביא את חבריו היהודים לישראל לאחר שברחו מאתיופיה למדינה המוסלמית סודאן, בה מענים והורגים אותם על פי רצון הממשלה. ארי מסכים לעשות זאת, ומחפש עזרה, הוא מגייס כמה מחבריו ועמיתיו לשעבר: רייצ'ל רייטר, ג'ייק וולף, מקס רוז וסמי נבון שיסייעו לו בתוכנית.
הצוות ניגש לראש המוסד, איתן לוין השואל אותם כיצד הם מבריחים את היהודים לישראל. ארי חושף כי הוא מתכנן לעשות זאת דרך אתר צלילה בים סוף, מלון חוף קטן, אותו הוא מבקש מהמוסד להחכיר כדי שיוכל לשמש בכיסוי. לוין מסכים לתוכנית.
תיירים מגיעים למלון שלדעת הצוות זו בעיה עד שארי מבין שהם יכולים להשתמש בתיירים באימות סיפור הכיסוי. התוכנית מצליחה וארי וחבריו מתחילים להוציא קבוצות קבוצות דרך הים אל עבר ספינה של חיל הים, אך הממשלה והצבא, בראשות הקולונל העריץ עבדל אחמד, מגלים על בירמו והורגים קבוצה של יהודים שמסרבים להסגיר את הכוח שמוציא אותם בסודאן. אחמד מבקר באתר הנופש עם כמה מאנשיו, אך לא מוצא שום עדות לפעילות המוסד.
ארי וסמי נעצרים בלילה על ידי הממשלה לאחר שהצוות מצליח לחלץ קבוצת עולים, אך הם משוחררים. אחמד ואנשיו מבקרים שוב באתר הנופש, רק שהפעם רחל נאלצת להרוג את אחד הגברים כאשר הוא מוצא את היהודים המסתתרים. אחמד ואנשיו שוב לא עוזבים לדעת על המוות שארי וצוותו מתווכחים על מה לעשות.
בידיעה שאחמד ואנשיו יחזרו, ארי מחליט לפנות מספר גדול של יהודים במטוס אליו הוא יזכה לגישה בעזרת וולטון בואן, סוכן CIA, אותו פגש ארי כמה פעמים בעבר. ברגע שבואן, ארי וצוותו מסיימים להביא את כל היהודים (כולל קאבדה שנפצע מדקירה) אל המטוס, אחמד מגיע עם אנשיו ולא מצליח לעצור את הקבוצה.
הסרט מסתיים עם תמונות מהאירועים האמיתיים, מהמלון בסודאן והירידה של ביתא ישראל מהמטוסים, כשברקע מתנגן השיר "ממעמקים" של עידן רייכל.
אדולף פניאש

חייו

פניאש התחיל בלימודי משפטים, אותם זנח ובין השנים 1884 עד 1887 הפך לתלמיד בבית ספר לציור. הוא עבר לויימאר, שם למד בין 1887 ל־1890. התיישב בפריז בשנת 1891, והפך לסטודנט באקדמיה ז'וליאן. מורו שם היה ויליאם אדולף בוגרו. הוא חזר מפריז לוויימר לתקופה של שנתיים וחזר להונגריה, את שנת 1900 העביר באיטליה ובצרפת. משנת 1902 בילה כל קיץ בסולנוק ועבד שם. בתקופת הרפובליקה הסובייטית. בשנת 1919 הוא היה חבר בוועד המנהל האמנותי. אחרי 1936 הוא צייר פחות ופחות, כי חלה.
בשל היות פניאש יהודי הוא קיבל הקלות ופטור ממשלתי עם כניסת הגרמנים להונגריה בשנת 1944 מהעוצר מיקלוש הורטי (כמו אדה טלקס וכמה אומנים אחרים). בתקופת שלטון האימים של מפלגת צלב החץ הוא נאלץ לעבור לגטו בודפשט, ושרד את המצור ואת ההוצאות להורג. חודשיים לאחר שחרור הגטו הוא קיבל אירוע מוחי בדירת הסטודיו שלו ולא ניתן היה להצילו בבית החולים. לדברי מקור אחר הוא נפטר מרעב בגטו. הוא הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני. בקצ'קמט, בסולנוק ובבודפשט (רובע III) קראו רחוב על שמו.

פעילותו

בשנת 1898 החל לצייר את מחזור ציוריו בשם "חיי אדם עני". ציוריו מתקופה זו הם מהיצירות היפות ביותר של הריאליזם הביקורתי. לאחר סיום הסדרה חיפש דרכים חדשות ופנה למגמת ה"אן פלן אר". ציוריו התאפיינו בצבעים בהירים ובקומפוזיציה פשוטה. התקופה שלאחר מכן מאופיינת בציור בעל אופי מקראי, רומנטי.
שלם (אל)

שָׁלֶם (מהשורש ש.ל.ם)  הוא אל השקיעה ואל היבוסים. במיתולוגיה הכנענית שלם היה אחיו התאום של שחר, ושניהם נולדו כתוצאה מיחסי מין בין ראש הפנתיאון הכנעני אל לבין אישה בת-תמותה. סיפורם מוזכר בשירה האוגריתית ב"שיר האלים הנעימים והיפים". 
מניחים כי מקור השם "ירושלים", או במקור "ירושלם", הוא: 'ירה-שלם'. כלומר: "[העיר ש]יסד שלם". אפשרות אחרת, לפי הקרי המודרני בעברית ובערבית, מפרש "אור-שלם", עירו של שלם. בספר בראשית מתואר מלכיצדק כמלך העיר שלם וככהן לאל עליון. בספר יהושע מסופר שאדוני צדק מלך ירושלים מגבש קואליציה של חמישה מלכים כנגד יהושע, ונוחל מפלה בקרב גבעון.
ערכי הכינויים

ערכי הכינויים היא תורה קבלית שבמסגרתה תלו חכמי הקבלה משמעויות קבליות על מילים מוכרות. הרמב"ן בהקדמתו לפירוש התורה כותב "התורה תדבר בתחתונים ותרמוז בעליונים" וכוונתו היא שעולמנו בו אנו חיים משתלשל מעולמות רוחניים ובעצם לכל פרט בעולמנו יש שורש רוחני. לייחוס הפרטים לשורשם קוראים חכמי הקבלה ערכי הכינויים. בעבודת האיסוף, המיון, הארגון, המינוח והנימוק עסקו, בין השאר: הרב יוסף ג'יקטיליה, אחריו הרמ"ק בספר פרדס רימונים, וכן הרב יעקב צמח והרב משה זכות, הרב מנחם עזריה מפאנו והרב יחיאל היילפרין.
פיהרר

פיהרר (בגרמנית: Führer, להאזנה (מידע · עזרה), מילולית: מנהיג, מדריך) הוא ראש המדינה על פי שיטת המשטר הנציונל-סוציאליסטית. לפי שיטה זו, בראש המדינה מוצב אדם יחיד והוא שליט אבסולוטי משתי בחינות: ראשית, המנהיג אחראי לכלל ענייני המדינה ולו הסמכות המוחלטת בכל החלטה בענייני המדינה; שנית, המנהיג הוא בלעדי, אין זכות לערער עליו והוא שולט במדינה עד יום מותו ולאחריו נבחר מנהיג חדש למדינה.

עקרון הפיהרר

"עקרון המנהיג" ("פיהררפרינציפ"), שולב באידאולוגיות של המאה ה-19 וה-20, ולפיו חייל או אזרח מחויב כלפי הממונה עליו. בהקשר המדינתי, הובן מושג זה, בצייתנות שנדרשה על ידי הפיהרר שאחראי על כל המדינה ועל כל אזרחיה. כל בעלי התפקידים בממשל כפופים לפיהרר ישירות. 
עקרון המנהיג שולב גם באידאולוגיה הנאצית. רבים מאזרחי גרמניה הנאצית הביעו נאמנות מוחלטת לפיהרר, מכיוון שראו בו את המנהיג שיציל את האומה מהמצב הקשה בו הייתה שרויה בעקבות מלחמת העולם הראשונה, הן בשל תחושת ההשפלה שחשו גרמנים רבים בעקבות התבוסה במלחמה, הן בשל הגזרות שהוטלו על גרמניה בעקבותיה במסגרת חוזה ורסאי, והן לנוכח קשיי המשילות הגדולים של רפובליקת ויימאר ותעמולה שלטונית.

המפלגה הנציונל-סוציאליסטית ו"הפיהרר"

התואר פיהרר שימש כתוארו של יושב ראש המפלגה הנציונל-סוציאליסטית. בשנת 1933, כאשר נכנסה לשלטון המפלגה הנציונל-סוציאליסטית, מונה ראשה אדולף היטלר לתפקיד הרייכסקאנצלר. באותה תקופה עדיין נהג בגרמניה משטר רפובליקני, ובו ראש הרשות המבצעת הוא הקאנצלר (המקביל לתואר ראש הממשלה), ובראש המדינה עומד נשיא, שכוחו מוגבל אך הוא בעל סמכויות משמעותיות.
הנשיא דאז היה פאול פון הינדנבורג. לאחר מותו של הינדנבורג ב-1934 אוחדו משרות הקאנצלר והנשיא לכדי משרה אחת בידי היטלר, אשר נשאה את התואר פיהרר וקאנצלר. לאחר מותו של היטלר בפיהררבונקר ב-1945 מונה על פי צוואתו של היטלר קרל דניץ לנשיא גרמניה ויוזף גבלס מונה לקאנצלר. לאחר כניעת גרמניה לבעלות הברית בוטלה משרת הפיהרר.
בימאן בנגלדש איירליינס

תולדות החברה

בימאן בנגלדש נוסדה ב-4 בינואר 1972 ואת טיסותיה הראשונות, תפעלה כבר בפברואר של אותה שנה במטוס דקוטה DC-3 מימי מלחמת העולם השנייה אשר נמסר לידי החברה מידי צבא בנגלדש. זמן מה לאחר מכן, נרכשו מטוסי בואינג 707 ופוקר F27 שיועדו לטיסות בינלאומיות.
ב-1996, נרכשו 2 מטוסי איירבוס A310-300. 
באוגוסט 2006, הודיעה החברה על השההת מספר קווי טיסה בינלאומיים בגלל בעיות תקציב ואי יכולת לממן את תיקונם של 5 מתוך 13 מטוסיה אז. עד לקרקועו ב-2013, היה מטוס הפוקר F28 למטוס הישן ביותר בצי המטוסים. 
מחשש לחוסר בטיחות במטוסיה הישנים, הגישה החברה מספר הצעות לממשלה לגבי רכישתם של מטוסי בואינג 777-300ER ובואינג 787-8 בשווי מיליארד דולר. רעיונות אלה לא יושמו בגלל חוסר משאבים תקציביים. אולם, ב-22 באפריל 2008, הודיעה החברה על הזמנתם של 4 מטוסי באוינג 777-300ER ובואינג 787-8.
בינואר 2010, עם הגעתו של בואינג 737-800 חדש, הציגה החברה סכמת צבעים חדשה וסמל חברה חדש. כמה חודשים לאחר מכן, סכמת הצבעים החדשה וסמל הטיסה הוסבו לצבעים הישנים.
ב-25 באוקטובר 2011, נמסר לידי החברה בואינג 777-300ER אשר היה גם למהדורת ה-300 של מטוס מסול זה. ב-22 בנובמבר 2011, הגיע מטוס הבואינג 777-300ER השני, הפעם עם סכמת צבעים חדשה. לראשונה, מושבי המטוס צוידו במסכים אישיים.
חברת בימאן הייתה לחברה האחרונה שהחזיקה במטוס המקדונל דאגלס DC-10 עד לטיסה האחרונה בשירות המטוס לברמינגהאם ב-2014. קו הטיסה הוחלף למטוס בואינג 777-300ER.

יעדים

החברה מפעילה מספר קווי טיסות פנימיים בתוך בנגלדש וקווים בינלאומיים לאסיה, אירופה והמזרח התיכון.
יחסי אינדונזיה–עיראק

היסטוריה

היחסים בין אינדונזיה לעיראק הם יחסים היסטוריים שהחלו בתקופת ימי הביניים, כאשר סוחרים מוסלמים יצאו למסעות באוקיינוס ההודי ועברו דרך אינדונזיה, שם רבים התיישבו והביאו את האסלאם לאינדונזיה. עד היום נמצאו מספר שרידים מתקופה זו.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ממשלת עיראק הייתה אחת מהמדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה של אינדונזיה בשנת 1945. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-1950. עד כה, עיראק ואינדונזיה חתמו על 15 הסכמים דיפלומטיים. אינדונזיה שמרה על שגרירותה בבגדאד למרות המשברים השונים שאירעו בעיראק, כגון מלחמת עיראק-איראן שאירעה בשנות השמונים.
בשנת 2003, ממשלת אינדונזיה והעם האינדונזי התנגדו לפעולות הצבאיות של ארצות הברית כנגד עיראק. למעלה מ-50 אלף תושבים אינדונזים מחאו ברחובות ג'קרטה. בעיצומה של מלחמת עיראק, אינדונזיה סגרה באופן זמני את שגרירותה בבגדאד בשנת 2003. אינדונזיה פתחה את שגרירותה מחדש ב-2011. מאז, היחסים בין המדינות הפכו לטובים.
כזב פתטי

כזב פתטי (באנגלית: Pathetic Fallacy) הוא כשל לוגי ואמצעי רטורי, ספרותי ושירי נפוץ, שבו מיוחסים ליישות דוממת תכונות של ישות חיה (לרוב תחושות ורגשות). מושג זה קרוב במשמעותו להחפצה ולהאנשה.
אוהד נג'מה

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל שובץ נגמ'ה בחיל השריון, עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים. נג'מה שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל ובהם מפקד פלוגה. הפיקוד הראשון שלו היה על פלוגת צמ״פ של מחזור מרץ 1998 בגדוד 433 של חטיבה 500. לאחר מכן התקדם לפקד על פלוגה ג' של הגדוד ומיד לאחר סיום תפקידו כמ״פ  מונה לתפקיד סגן מפקד גדוד 433 חטיבה 500. בשנת 2008 מונה למפקד גדוד 9 של חטיבה 401 והוביל אותו במבצע עופרת יצוקה. בהמשך שימש כמפקד גדוד 195 בחטיבה 460 וכמפקד חטיבת אגרוף הברזל. בתפקידו הבא שימש כסגן מפקד אוגדת הבשן. ביולי 2016 מונה למפקד חטיבה 401. באוקטובר 2019 מונה לקצין שריון ראשי.
קציעות (היאחזות נח"ל)

קציעות (נודעה בתחילה גם כ"גבעת רחל") הייתה היאחזות נח"ל שהוקמה ב-28 בספטמבר 1953 במטרה להציב נוכחות ישראלית בשטח המפורז של פיתחת ניצנה. למרות שלאחר מבצע קדש בוטל המעמד המפורז של פתחת ניצנה, ההיאחזות המשיכה להתקיים בתקווה שהיא תאוזרח. אולם, לאחר מלחמת ששת הימים, משהגבול התרחק מהאזור ותשומת הלב להתיישבות נדדה לאזורים שנכבשו במלחמת ששת הימים, ההיאחזות ננטשה.

שם

בתחילה נקרא המקום "גבעת רחל", על שם בתו של קצין אג"ם של פיקוד הנח"ל, ובדומה לשם "גבעת רות" שניתן להיאחזות הקרובה שנקראה על שם תל אבו רות'ה הסמוך אליו. במאי 1954 פרסמה ועדת השמות הממשלתית הודעה עם שמות נכונים ליישובים ובה נמסר שהשם "גבעת רחל" הוא טעות ויש לקרוא למקום קציעות. השימוש בשם גבעת רחל נמשך עד סוף שנות ה-50 אך לבסוף דעך ונעלם.

היסטוריה

ההיאחזות הוקמה ביום שני, 28 בספטמבר 1953. מכיוון שהיא הוקמה בשטח מפורז, הוסוו חיילי הנח"ל שהקימו את המקום כקבוצת אזרחים שאליהם נלוו מספר שומרים חמושים. מפקד המקום היה ישראל אליעזרי. מחוץ לשטח המפורז, הוקם כחודש מוקדם יותר, "גבעת רות", בפיקודו של דני מט, שהיוותה את העורף הצבאי של ההיאחזות. 
כדי לשוות למקום אופי אזרחי, חיילי הנח"ל זרעו במקום 200 דונם שעורה, קיימו לול קטן של 100 תרנגולות ועדר קטן של כבשים. כן נטעו במקום עצי פרי משבעת המינים ודשא. בינואר 1955 התקיים במקום טקס לציון חיבור המקום למים מבאר ישנה. המקום סבל מסחף קרקע והתקשה למצוא ענף חקלאי לפרנסה. בשנת 1960 היו בלול 900 תרנגולות וכן היה גן ירק של 30 דונם.
קציעות נותרה במשך שנים היאחזות נח"ל בודדה בכל האזור. התקוות לאזרח אותה נכזבו ולאחר מלחמת ששת הימים הועברה קציעות לאחריות הנח"ל הדתי, ובהמשך נזנחה.
ספרות גותית

הספרות הגותית והשירה הגותית הן תת-סוגות של הספרות הרומנטית שהתפתחה במאה ה-19. הספרות הגותית משלבת בין הגרוטסק לנשגב, ומתעסקת הרבה באפל, במסתורי ובעל-טבעי.

השירה הגותית

המשורר הגותי הנודע ביותר היה אדגר אלן פו שכתב שירי אימה שעסקו בפחדים האפלים והתשוקות הכמוסות בנפשו של האדם. אדגר אלן פו היה מאבי הספרות הגותית בשל שירי האהבה שכתב וסיפורי המסתורין שחיבר. שירתו מעוררת רגשות עזים ומתאפיינת בקצב מיוחד עד כי שארל בודלר, אבי השירה המודרנית, היה נוהג לעיין בה מדי יום. הסבל והבדידות בחייו באו לידי ביטוי ביצירה אחוזת ביעותים ודמוית חלום בלהות. סיפוריו מלאי הזיות וחודרים לעולמם של טרופי הדעת, מביעים את פחדם וכאבם ומתארים סיוט מתמשך שלא נגמר. תחת השפעת האופיום היה פו נובר בתת-הכרתו ושולף מתוכה חרדות עמוקות אודות השתוללות מגיפות, עינויים במערות קבורה וכאב חסר גבולות בעולם הזה. שירו הידוע ביותר היה "העורב" שאף זכה לתרגום של זאב ז'בוטינסקי.
הירם רודס רבלס

ביוגרפיה

רבלס היה רפובליקני ממדינת מיסיסיפי. נולד כשחור חופשי, בפאייטוויל שבצפון קרולינה, לאב חופשי שהיה צאצא לאב מעורב ולאם לבנה ממוצא סקוטי ומכאן שהיה במוצאו אפרו-אמריקאי חלקי בלבד.
אביו היה מטיף בפטיסטי. לאחר סיום בית ספר יסודי ב-1838 עבר להתגורר אצל אחיו עבד שנים מספר כספר וב-1844, עבר צפונה כדי להשלים את לימודי הדת. הוסמך ככומר בשנת 1845 בכנסייה "האפריקנית אפיסקופלית-מתודיסטית".
בשנות ה-50 של המאה ה-19, נישא לפיבי א באס, אישה שחורה חופשית מאוהיו, נולדו להם שש בנות.
עם פרוץ מלחמת האזרחים סייע בגיוס שני גדודים של חיילים אפרו-אמריקנים במרילנד; בשנת 1862, כאשר חיילים שחורים הורשו להילחם, שימש כומר עבור גדוד חיילים שחורים. בשנת 1863 הקים בית ספר לעבדים משוחררים בסנט לואיס. משנת 1866 שימש במישרה קבועה ככומר במיסיסיפי.
בתקופת השיקום נבחר כנציג אזור אדמס לסנט של מדינת מיסיסיפי. הוא נבחר (ברוב של 81 נגד 15) לייצג את מיסיסיפי כאחד משני נציגיה של המדינה בסנט של ארצות הברית.
בחירתו לוותה בהתנגדות מצד נציגי המפלגה הדמוקרטית הדרומית. לטענתם כל האפרו-אמריקאים לא נחשבו כאזרחי ארצות הברית לפני התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. הבחירות נערכו בשנת 1868, החוקה דרשה כי סנטור חייב להיות אזרח המדינה 9 שנים לפחות לפני שנת היבחרו, לפיכך הם טענו כי רבלס הוא אזרח רק מתאריך כניסת התיקון לתוקף – כלומר שנתיים בלבד.
לטענת רבלס ותומכיו התיקון ה-14 התייחס רק לשחורים בעלי דם אפריקני, לעומת זאת, רבלס, בשל מוצאם של הוריו, הוא בעל "דם מעורב" ולכן היה אזרח ארצות הברית מיום הוולדו. הטיעון התקבל, ורבלס התמנה לסנט של ארצות הברית (ברוב של 48 כנגד 8).
Love Me Do

רקע

ג'ון לנון ופול מקרטני כתבו את השיר במהלך שנת 1958, בעת שג'ון היה בן 17 ופול בן 16, כאשר השניים הבריזו מבית הספר כדי לכתוב שירים. השיר נכתב אודות חברתו של מקרטני, איריס קולדוול.
השיר הוקלט על ידי הלהקה 3 פעמים עם 3 מתופפים שונים - ההקלטה הראשונה התקיימה ב-6 ביוני 1962, כאשר פיט בסט עדיין היה המתופף של הלהקה, במסגרת האודישן שלהם עבור אולפני EMI. גרסה זו זמינה באלבום Anthology 1. כאשר הם הקליטו אותו ב-4 בספטמבר, רינגו היה המתופף של הלהקה. שבוע לאחר מכן, ב-11 בספטמבר, הוקלט השיר בפעם השלישית עם המתופף אנדי וייט משום שמרטין לא היה מרוצה מהביצוע של סטאר ב-4 בספטמבר (רינגו ניגן בתוף מרים בלבד בגרסה זו). לבסוף הגרסה השנייה שבה רינגו הוא המתופף הייתה גרסת הסינגל, בעוד שהגרסה שנכללה באלבום הייתה זו שבה אנדי וייט היה המתופף.

גרסאות כיסוי

לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר המבצעים הבולטים ביותר כוללים את בובי וי, סנדי שו, דייוויד בואי, סטיבי וונדר, משפחת בריידי והצ'יפמאנקס.