google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי נפאל–סין

נפאל, טיבט וסין

במהלך המאה ה-18, התקיימו סכסוכים בין נפאל לסין (בשלטון שושלת צ'ין) על זכותן בהחזקת שטחים משטחה של טיבט. לאחר ניצחון שושלת צ'ין במלחמת טיבט-נפאל (1788–1792), נאלץ שליט נפאל לחתום על אמנה בה התחייב שלא להפר את גבולותיה של טיבט ולהשיב שלל שנבזז. שושלת צ'ין סירבה לבקשת נפאל לסיוע במלחמת בריטניה-נפאל ב-1814 , הלכך נפאל נחלה תבוסה במלחמה זו.
ב-1855, פלשה נפאל לטיבט, מה שהוביל למלחמה בין טיבט לנפאל . מלחמה זו הסתיימה ב-1856, עם התערבותה של שושלת צ'ין וחתימת אמנה בין שני הצדדים.
בשנת 1908, במהלך הפלישה הבריטית לטיבט, החליטה נפאל לתמוך ולהיות לצידה של בריטניה. ב-1910, כששושלת צ'ין הביעה את נכונותה להשיב לידה את ריבונותה של טיבט, כרתה נפאל ברית עם הממשלה הטיבטית ועם בריטניה, ויחד הניסו את כוחות סין של שושלת צ'ין ב-1911.

לאחר ייסוד הרפובליקה העממית של סין

בשנת 1950 פתח צבא השחרור העממי של סין בקרב צ'מדו  נגד טיבט, ונפאל החלה לדאוג לנושא שלמותה הטריטוריאלית וביטחונה. סין קראה לאסור מעבר גבולי לטיבט מנפאל והביעה את תמיכתה במפגלה הקומוניסטית של נפאל אשר פעלה נגד ממלכת נפאל.
בשנת 1955 נרקמו יחסים בילטרליים בין נפאל והרפובליקה העממית של סין וב-1960, כל אחת משתי המדינות שלחה נציגות דיפלומטית.
ב-1956 פג תוקף הסכם טיבט-נפאל שנחתם ב-1856 ונפאל הכירה בשטחי טיבט כחלק מסין.
ב-1960 חתמו נפאל וסין על הסכם גבול בין שתי המדינות.
ב-1961 הסכימו נפאל וסין על סלילתו של כביש המחבר בין נפאל לטיבט. בזמן מלחמת הודו-סין ב-1962, נפאל הצהירה על עצמה כמדינה נייטרלית.
לואי ליפסקי

לואי (אריה ליב) ליפְּסקי (Louis Lipsky;‏ 1876, תרל"ו – 27 במאי 1963, ד' בסיוון תשכ"ג) היה מנהיג ציוני, עיתונאי וסופר, מראשי התנועה הציונית בארצות הברית, ממייסדי קרן היסוד, הסוכנות היהודית והקונגרס היהודי העולמי, מהפעילים למען הכרזה על מדינה יהודית בארץ ישראל.

ביוגרפיה

ליפסקי נולד בשנת 1876 בעיר רוצ'סטר שבמדינת ניו יורק למשפחת מהגרים יהודים מפולין. יחד עם אחיו אברהם ערך עיתון מקומי בשם "שופר" אותו הקים בעיר הולדתו ואשר התקיים 13 חודשים. פיליפ כהן, המו"ל של העיתון הניו יורקי "העברי האמריקאי" הביא את ליפסקי לניו יורק בשנת 1900, שם התמנה ליפסקי לעורך העיתון, בו עבד במשך 14 שנה. בשנת 1901 התבקש על ידי ד"ר סטיבן וייז לערוך עיתון חדש בשם "המכבי" (לאחר מכן "פלשׁתינה החדשה"), שיצא מטעם "הפדרציה של הציונים האמריקאים" (שמו הקודם של ארגון ציוני אמריקה). כתב בעיתונות היהודית והכללית בארצות הברית. בשנת 1914 מונה לתפקיד מזכיר הפדרציה של הציונים האמריקאים ולאחר מכן יו"ר הפדרציה (אשר הפכה בשנת 1917 לארגון ציוני אמריקה).
היה ממייסדי קרן היסוד, היה פעיל במגבית המאוחדת למען ארץ ישראל (פלשׂתינה) (United Palestine Appeal) ובמועצה הציונית האמריקאית. יזם את הקמת הקונגרס היהודי האמריקאי, היה אחד ממקימיו בשנת 1917 ולאחר מכן שימש סגן-נשיא ויו"ר הקונגרס.
בשנת 1920 תמך בחיים ויצמן במחלוקת שלו עם לואי ברנדייס. בשנים 1922–1930 שימש כנשיא ארגון ציוני אמריקה. בשנים 1930–1959 היה נשיא חברת הביטוח "איסטרן".
בשנת 1936 היה נואם מרכזי בכנס היסוד של הקונגרס היהודי העולמי, שהוא נמנה עם מייסדיו (ולאחר מכן כיהן כסגן נשיא, כיו"ר הוועדה האדמיניסטרטיבית וכיו"ר הוועד הפועל של הקונגרס).
בשנים 1934–1945 פעל להצלת יהודי אירופה במסגרת הקונגרס היהודי האמריקאי עם סטיבן שמואל וייז.
לאחר מלחמת העולם השנייה פעל למען הקמת מדינה יהודית ולמען תוכנית החלוקה. בשנת 1950 פרש מפעילות ציבורית, למעט פעילותו למען מכון ויצמן.
כתב ספרים, סיפורים, מחזות ומאמרים רבים. בשנת 1962 הוענק לו פרס הרצל של הסתדרות ציוני אמריקה על פועלו למען הציונות. נפטר ב-27 במאי 1963 והובא למנוחות בבית הקברות "מאונט אררט". נקראו רחובות על שמו בירושלים ובתל אביב.
חוטיני

חוטיני היא גזרה של בגד תחתון או בגד ים המאופיין בכך שחלקו הקדמי מחובר לחלקו האחורי בעזרת חוט או רצועת בד דקה אשר עוברת בין הרגליים ובין פלחי העכוז. החוטיני נחשב כפריט לבוש חושפני המכסה באופן מינימלי את אזור החלציים, ושמו נגזר מן החוט הדק שמחבר את חלקיו. אף על פי שהחוטיני משמש גברים ונשים כאחד, הוא נפוץ בעיקר אצל נשים.

מקור החוטיני

משוער כי בגדים דמויי חוטיני מבחינת צורתם היו מהבגדים הקדומים ביותר אותם לבשו גברים. כיסוי זה שימש באזורים בעלי אקלים חם כבר לפני 75,000 שנה ].
על אף שהחוטיני נוצר לשימוש גברי, בעת המודרנית משמש החוטיני בעולם המערבי בעיקר את המין הנשי. הגרסה הראשונה של חוטיני לנשים הופיעה כבגד ים בדרום אמריקה ובמיוחד בברזיל בשנות ה-70.

החוטיני במדינות העולם

החוטיני נפוץ כיום במדינות רבות. בפורטוגל וברזיל נקרא החוטיני בשם "fio dental" שמשמעותו "חוט דנטלי". בשפה האנגלית נקרא החוטיני "G-string", קיצור של "Guitar String", שכן, דקיקותו מזכירה מיתר גיטרה. השם הראשון שניתן לו בשפה האנגלית, היה בסוף המאה ה-19, עת התייחס ללבוש הילידים הפיליפינים, ונקרא "thong", שמקורו במילה אנגלית ישנה "thwong" שמשמעותה עור גמיש לכיסוי החלציים.

G-string

דגם זה הוא הנפוץ ביותר מבין סוגי החוטיני ובעל כמה דוגמאות שונות. סוג זה של תחתון או בגד ים, עשוי לרוב מפיסת בד המכסה את המפשעה, עוברת בין הרגליים והישבן ומתחברת לרצועה המקיפה את המותניים בעזרת פיסת בד נוספת. הרצועה סביב המותניים לעתיים עשויה חוט אשר נקשר בצדדים או רצועת בד עבה יותר ואלסטית. הדגם משמש נשים וגברים כאחד כאשר בדגם הגברי פיסת הבד שמכסה את האיבר הגברי דמוית כיס.

V-string ו T-back

V-string ו T-back הם דגמים פופולריים של ה-G-string. בדגמים אלו הישבן חשוף לחלוטין ללא פיסת בד ופיסת הבד הקדמית מחוברת בחוט דק בלבד לחוט המקיף את המותניים.
שם הדגמים נגזר מצורת החיבור האחורית של החוט. T כאשר חוט הישבן מחובר ישירות ללרצועת המותניים ו-V כאשר חוט הישבן מחובר בשני חוטים לרצועת המותניים.

ברזילאי (Cheeky)

חוטיני ברזילאי הוא גזרת ביניים בין ביקיני לחוטיני. הגזרה חושפנית יותר מביקיני, בעיקר באזור הישבן אך צנועה יותר מחוטיני. פיסת הבד מלפנים לרוב קטנה יותר משל ביקיני אך גדולה יותר מחוטיני, ומחוברת ברצועה דקה או בחוט בין הרגליים לבד שמכסה את האזור מעל הישבן אך חושף כמעט את כל חלקו התחתון.

Sling

לרוב בגד ים עשוי מחלק אחד שמצמיד את החוטיני לגוף בעזרת רצועות כתפיים במקום רצועות מותניים. דגם זה הפך פופולרי מאד לאחר שהשחקן סשה ברון כהן לבש אותו בסרטו בוראט. בגרסה הנשית רצועות הכתפיים רחבות או בעלות פיסת בד קטנה בגובה החזה לכיסוי השדיים.

סיטיני (C-string)

חוטיני ללא רצועות סביב המותניים. הסיטיני עשוי ממסגרת גמישה בצורת חצי מעגל. צד אחד רחב ונועד להסתיר את המפשעה בעוד הצד השני דק וממוקם בחריץ הישבן. המסגרת הגמישה מקבעת אותו בין הרגליים בדומה לאופן בו עושה זאת קשת לשיער. יתרונו בכך שהוא חסר חוטים לחלוטין ובניגוד לתחתונים אחרים אשר בולטים מבעד לבגדים צמודים לא ניתן להבחין בו כלל מתחת לבגדים אטומים. יתרון נוסף הוא בשיזוף האחיד, שאינו מותיר פסים בהירים על הגוף הנגרמים בדרך כלל מרצועת המותניים.
באטמוביל

באטמוביל (מאנגלית: Batmobile) היא מכונית בדיונית אשר משמשת את באטמן ונוצרה במיוחד בשבילו, נראתה לראשונה בחוברת הקומיקס Detective Comics #27. לבאטמוביל היו מספר רב של עיצובים שנעו בין מכונית ספורט דמוית עטלף ועד לטנק.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוצגה הבאטמוביל הראשונה במדיה המצולמת, כאשר נראתה כמכונית פורד רגילה ועליה סימנים מזהים כמכונית עטלף בסדרת הטלוויזיה המצולמת של שנות ה-60. המכונית תוכננה כעשור לפני הסדרה, בשנת 1954, בעוד הסדרה שודרה בשנים 1966-1968. הבאטמוביל של הסדרה כללה פטנטים רבים בהם מסורים, לייזרים, רקטות, מחשב, טלפון, פצצות עשן ועוד.
אחד העיצובים הפופולריים ביותר בקרב המעריצים הוא זו של הבאטמוביל (שהתבססה על שלדת Impala ומנוע של שברולט קורבט) מהסרט "באטמן" (1989) של הבמאי טים ברטון. מכונית זו הייתה ממוגנת ירי וכללה פטנטים כגון שריון מתקפל, זוג מקלעים, רובה חבלים והפעלה בשלט רחוק. המכונית המשיכה גם לסרט באטמן חוזר וכללה עוד פטנטים כגון גליל מתכת היוצא מגחון הרכב ומאפשר לבאטמוביל לבצע סיבוב של 180 מעלות במקום. בסרט זה, אחרי שהפינגווין השתלט על הבאטמוביל וגרם למשטרה לרדוף אחריה, באטמן מצליח לבסוף לנטרל את שליטת הפינגווין אך כאשר הוא נמלט מהמשטרה דרך סימטה צרה, הוא נאלץ להפעיל מוד מצב חירום שהופך את הבאטמוביל למעין אופנוע אך בתהליך משיל חלקים ניכרים ממעטפת המכונית ומחייב בפועל את בנייתה מחדש. 
בסרטי ההמשך של ג'ואל שומאכר מופיעות מכוניות באטמוביל חדשות.
ב"באטמן - הסדרה המצוירת" הבאטמוביל היא רכב מרוצים עתידני בצבע כחול כהה, שנקנה על ידי ברוס ויין מממציא ומכונאי שפשט את הרגל. הבאטמוביל מאורכת ומדוגמת בכנפוני עטלף מאחור וממוגנת נגד כדורים. לבאטמוביל פטנטים שונים שנועדו להגן עליה ולסייע לבאטמן בלוחמה בפשע. בעונות המאוחרות של הסדרה הוחלפה הבאטמוביל ברכב מרוצים שחור וקצר, אך שאינו ממוגן ירי.
בשני הסרטים "באטמן מתחיל" (2005) ו"האביר האפל" (2008) הבאטמוביל שודרגה ונראית כמו רכב שטח צבאי כבד שנועד במקור למטרות סער וגישור. הבאטמוביל משוריינת וכוללת משגר רקטות לצד מערכת ניווט לווייני, מצב הסוואה ומגדש טורבו המאפשר זינוק באוויר. כדי ליצור את הבאטמוביל, נולן, במאי הסרט, נעזר בתבנית החרטום של מטוס P-38 לייטנינג בשביל מנוע הסילון של הבאטמוביל. גוף הרכב נבנה במשך חודשיים מחומר פוליסטירן מבודד. החומר נוסה במהירויות גבוהות, והמודל הראשוני נכשל. או אז הורכב הרכב עם תוספת מנוע V-8 של שברולט, ציר משאית כתוספת לציר האחורי, צמיגים של רכב שטח ומערכת מתלים של מכוניות מרוץ. תהליך ההרכבה נמשך תשעה חודשים. ארבעה מודלים של הרכב הושלמו, והורכבו עליהם 65 פאנלים של חומר סיבי פחמן. שני דגמים מתוכם היו מיוחדים - הראשון נועד לצילומי התקריב של המדפים המתכווננים, והשני לצילומי הנעת הסילון של הרכב מעל גגות העיר (בעזרת שישה מיכלי פרופאן). עקב הראות המוגבלת מתוך הרכב, הורכבו מצלמות בתוך תא הנהג, ונדרשו לנהגים שישה חודשים כדי להתאמן בנהיגה.
בסרטי היקום הקולנועי של DC הוצגה "באטמוביל" חדשה שבעיצובה היא שילוב בין הבאטמוביל כרכב מרוצים עם הבאטמוביל כרכב שטח כבד שמופיע בטרילוגיית האביר האפל. הבאטמוביל של יקום זו מופיעה לראשונה בסרט באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק ומוצגת כמכונית מהירה אך בעלת שריון כבד המאפשר לה לפרוץ דרך קירות. כמו כן היא חמושה בצמד מקלעים כבדים בחרטום ובפטנטים נוספים.
גרוב היי

תקציר העלילה

הסדרה עוסקת בחיי קבוצת ילדים מוכשרים הלומדים בתיכון "גרוב היי", תיכון מוזר לאמנויות הבמה. כל פרק בסדרה מתחיל בקטע לייב אקשן בו רואים שני כוכבי רוק בשם טום וזואי הנזכרים בחוויות מהתיכון, כאשר הזיכרונות מוצגים באנימציה. הסדרה כוללת שירים שמבוצעים על ידי דמויות הסדרה.

הפקה

הסדרה היא הפקה משותפת בין חברות האנימציה הצרפתיות "Planet Nemo" ו-"Nexus Factory" לבין חברת ההפקה האירית "Telegael". עבודת הדיבוב המקורית התחילה באפריל 2010, עם צילומי לייב אקשן שהושלמו באירלנד שנה וחצי לאחד מכן, באוקטובר 2011. 
כל המוזיקה בתוכנית נכתבה, עובדה והוקלטה על ידי המלחינים הבלגיים אריק רנורט ומרג'ה סופפונן, ואחר כך הושרה על ידי השחקנים הראשיים של הסדרה, ג'ונתן ביילי וסמנתה בארקס. בדיבוב העברי, מנהל המוזיקה של הסדרה היה שרון בורגאוקר.
במהלך הפוסט-פרודקשן של הסדרה, זכתה סמנתה בארקס, השחקנית שמשחקת את זואי, בתפקיד אפונין בסרט "עלובי החיים" משנת 2012.
חסידות שפיקוב

חסידות שפיקוב הייתה חסידות בת של חסידות סקווירא. האדמו"ר הראשון בחסידות היה רבי מנחם נחום טברסקי. בהמשך השתלבה החסידות עם חסידות רוז'ין, כשרבי שלום יוסף פרידמן, נהיה לאדמו"רה. כחסידויות רבות, החסידות נכחדה, עקב השלטון הקומוניסטי ועקב השואה.

תולדות החסידות

רבי מנחם נחום טברסקי, בנו השני של רבי יצחק מסקווירא, כיהן ברבנות שפיקוב ולאחר פטירת אביו, בניסן תרמ"ה, החל לכהן שם גם כאדמו"ר. היה חתנו של דודו רבי דוד מטולנא. נפטר בא' בניסן תרמ"ו. 
את מקומו מילא בנו רבי מרדכי טברסקי, חתנו של דודו זקנו רבי יוחנן מרחמסטריווקא. נפטר בניסן תרע"ד. בניו היו רבי יצחק נחום, חתנו של רבי ישכר דב מבעלז, ורבי משה דוד, חתנו של רבי שלמה זלמינא מרשקוב. אחד מחתניו היה רבי מנחם נחום מטריסק ורשה.
את מקומו מילאו בניו רבי יצחק נחום ורבי משה דוד מרשקוב, וחתנו רבי שלום יוסף פרידמן. בשנת תרפ"ו, כאשר מונה רבי יצחק נחום לכהן כרבה של ראווה-רוסקה, הפך רבי שלום יוסף לאדמו"ר המרכזי של חסידות שפיקוב.
רבי שלום יוסף השתייך לחסידות רוז'ין, שדרכה שונה מחסידות שפיקוב שמוצאה משושלת צ'רנוביל. לאחר מלחמת העולם הראשונה, שבה נמלטו כל אדמו"רי רוז'ין לווינה ולפולין, נשאר האדמו"ר היחידי מבית רוז'ין ברחבי רוסיה, וחסידי רוז'ין הרוסיים נהיו לחסידיו, בהם אף זקנים שהיו אצל אבי השושלת רבי ישראל מרוז'ין. בשנת תר"פ התפרצה מגפת טיפוס באזור, אשתו נפטרה בחודש שבט והוא נפטר בחודש אדר. כמו כן בנו ישראל נפטר באותה שנה ונקבר ליד אביו.
בניו הנותרים של רבי שלום יוסף היו רבי דוד ורבי יצחק. רבי דוד הוצרך להימלט משפיקוב עקב רדיפות השלטונות, ואחיו הצעיר, רבי יצחק (כ"ו באייר תרס"ג, 1903 - י"ד באב תשנ"ב, 1992), שהיה בחור בן 17, הוכתר לאדמו"ר כממלא מקום אביו. לאחר מספר חודשים אף הוא הוצרך להימלט, וחזר לבוהוש, שם נישא לנכדתו של האדמו"ר, יוכבד פייגא בת רבי מנחם מנדל פרידמן (אחיו של אביו), חתן רבי ישראל שלום יוסף פרידמן (דודו זקנו). בהמשך כיהן באדמו"רות שפיקוב בבוקרשט, ולאחר פטירת חותנו, קיבל גם את אדמו"רות בוהוש. לאחר המלחמה השתמש בשתי השמות, אך עם השנים נודע כאדמו"ר מבוהוש בלבד, וכך נכחד שם חסידות שפיקוב.
הרב יחיאל יהושע רבינוביץ, בן רבי דוד ירחמיאל צבי רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא רמת אהרן שהוא חתן חתנו של רבי יצחק מבוהוש-שפיקוב, פתח בשנת תשע"ה בית מדרש באנטוורפן בשם "שפיקוב".
רפאל רופין

רפאל (רפי) רופין (1919 בברלין – אוקטובר 2018) היה ממקימי מושב מכמורת, ימאי, סופר ושגריר ישראל בטנזניה לשעבר.

ביוגרפיה

רופין הוא בנם של המנהיג הציוני ארתור רופין וחנה, בתו של מרדכי בן הלל הכהן. בינקותו, בראשית שנות העשרים, עלה לארץ עם משפחתו, שהתיישבה בירושלים. למד בגימנסיה העברית רחביה, והמשיך ללימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית. לאחר מכן למד כלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון.
במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, בו שירת בחיל הרגלים במסגרת החטיבה היהודית הלוחמת (הבריגדה היהודית). בתום המלחמה הצטרף לארגון "מכמורת", ששימש כגרעין להתיישבות שיתופית ימית. במקביל למד את מקצועות הדיג והימאות באוניברסיטאות בהולנד ואיטליה.
עם שחרורו מהצבא נמנה עם מייסדי מושב הדייגים מכמורת בעמק חפר, ושימש כחובל הראשון של ספינת דיג (שנקנתה בכספי הסוכנות היהודית). כמו כן יזם את הקמת בית הספר הימי "מבואות ים" ביישוב. רופין הוזמן על ידי האו"ם להקים בתי ספר דומים בעולם, ולאחר מכן מונה כאחראי על מוסדות הקשורים בדיג מטעם ארגון המזון והחקלאות העולמי בכ-100 מדינות. עם שובו ארצה עסק בפיקוח ובקידום של פרויקטים לחקלאות ימית, בעיקר במחקר ופיתוח מטעם משרד החינוך.
כמו כן יצא לשליחויות שונות מטעם ממשלת ישראל לאתיופיה, לדרום אפריקה ולטנזניה, שם כיהן כשגרירה הראשון של מדינת ישראל. החל משנת 1982 שימש כיועץ בנושא החקלאות הימית במשרד האנרגיה והתשתיות.
כתב מספר ספרים בנושאים מגוונים הקשורים לארצות בהם פעל במסגרת תפקידו, ורומן היסטורי בדיוני בשם "מלחמות היהודים 2", אותו הגדיר כ"ספרו החשוב ביותר". רומן זה מתאר את הקמתה ונפילתה של מדינת ארץ ישראל  - מדינה יהודית חילונית ודמוקרטית שקמה בקפריסין ובארץ ישראל בעקבות ניצחונם של היהודים על האימפריה הרומית וחתימת הסכם שלום עמה - כל זאת לאחר כישלון המרד הגדול ביהודה.
רופין היה חבר במפלגת אור של ירון ידען.
לוח

לוח הוא משטח כתיבה מחיק, שעליו ניתן לשרבט, לכתוב או לצייר בעזרת גירים או מצבעים ("טושים") מחיקים. הסימנים המשורטטים עליו יכולים להימחק בקלות ובמהירות באמצעות בד פשוט או ספוג, או באמצעות מחק מיוחד המשמש ללוחות, המורכב מידית עץ שספוג מחובר אליה. הלוחות היו עשויים בעבר משכבות דקות וחלקות של אבן לווחה.

סוגי לוחות

לוח המיועד לגיר, שצבעו לבן או בגוני פסטל, בעלי רקע בצבע שחור או ירוק.
לוח המיועד לטושים מחיקים מכונה לוח מחיק או לוח לבן והוא בעל רקע בצבע לבן.
כיום הלוחות המיועדים לגיר הולכים ויוצאים משימוש, ומוחלפים בלוחות לבנים למצבעים, משום שחלקיקי האבק שנפלטים מהגיר בעת כתיבה או מחיקה נישאים באוויר ועלולים לחדור למערכת הנשימה ולגרום לזיהום או למחלות נשימה ואלרגיות

הלוח במערכת החינוך

שימושו העיקרי של הלוח הוא הוראה. הלוח לרוב נתלה על קיר בכיתה, ומוצב כך שכיסאות התלמיד מופנים כלפיו. תרגילים, הסברים או הוראות נכתבים על גבי הלוח, אשר התלמידים מתבקשים להעתיק למחברותיהם על פי צורך.
הוצאות משפט

הוצאות משפט הן סכום כסף שנקבע על ידי בית משפט או טריבונל אחר, ומוטל, בדרך כלל, על הצד שהפסיד בתובענה לשלמו לצד שזכה בה, ככיסוי חלקי או מלא של הוצאותיו בניהול המשפט. 
החוקים במדינות שונות נבדלים לגבי פסיקת הוצאות משפט, והיקפן. ישנן מדינות, כמו ישראל, אנגליה, איטליה, שוודיה, קנדה ואוסטרליה, בהן נפסקות הוצאות משפט לטובת הצד שזכה במשפט כדבר שבשגרה. במדינות אחרות, כמו ארצות הברית נפסקות הוצאות לטובת הצד הזוכה רק במקרים מיוחדים. גם במשפט העברי כל צד נושא בהוצאותיו ואין הצד המפסיד נדרש לשלם הוצאות משפט לזוכה. ישנן מדינות, כמו שווייץ וגרמניה, בהן הצד המפסיד נדרש לשלם הוצאות לאוצר המדינה למימון מערכת המשפט.
קיימות גישות שונות לגבי גובה ההוצאות שראוי לפסוק, האם הן צריכות להיות ריאליות ולשקף את ההוצאות בפועל של הצד שזכה בהליך או שהן צריכות להיות חלקיות. לכל גישה יש חסרונות ויתרונות.

מחיקת תביעה תמורת ביטול הוצאות

בתי המשפט נהוגים כדבר שבשגרה להמליץ לתובעים שסיכויי התביעה שלהם קלושים, למשוך את תביעתם, תוך הבטחה שאם יעשו זאת לא יפסקו להם הוצאות. ישנם גם מקרים בהם שופט מודיע לתובע שאם ימשוך את תביעתו יזכה ל"הנחה" בהוצאות.

פיצויים לעותר שעתירתו נמחקה

האגודה לזכויות האזרח עתרה נגד רשות שדות התעופה, השב"כ ומשרד התחבורה בטענה כי הבדיקות שעוברים אזרחי המדינה הערבים בנמלי התעופה בישראל מחמירות יותר, בדרך כלל, מאלה שעוברים אזרחי המדינה היהודים. העתירה לא התקבלה ונמחקה. למרות זאת קבע הנשיא (בדימ') גרוניס: " נוכח תרומתה של העתירה לקידום השינויים בתחום הבידוק הביטחוני בנמלי התעופה בישראל, יישאו המשיבים בהוצאות לטובת העותרת בסכום של 30,000 ש"ח.

תובענה ייצוגית

בשנים האחרונות הוחל בפסיקת הוצאות על תובעים בתובענות ייצוגיות שתביעתם נדחתה. בית המשפט העליון מיתן מגמה זו כאשר כתב השופט ג'ובראן: "ככל שלא מדובר בתובענת סרק שהוגשה בחוסר תום לב, אני סבור כי יש מקום להימנע מהטלת הוצאות אשר עלולות להרתיע תובעים פוטנציאליים מלנסות להגן על אינטרסים ציבוריים".

בית הדין לעבודה

בבית הדין לעבודה נהוג שלא לפסוק הוצאות משפט, מתוך נקודת מבט שהעובד הוא הצד החלש. עם זאת, בתביעות שנראות מופרכות מלכתחילה נפסקות הוצאות גם בבית דין זה.

בית הדין הרבני

גם בבית הדין הרבני נהוג שלא לפסוק הוצאת משפט, יחד עם זאת. פסיקות חדשות יותר של בתי הדין הרבניים מעידות שבמקרה שבעל דין מתנהג באופן בלתי ראוי ומשקר לבית הדין או מנסה לרמותו, בית הדין הרבני לא מהסס ופוסק הוצאות משפט גבוהות.

הפקדת ערבון

בעת הגשת ערעור, נדרש המערער, באופן כללי, להפקיד ערבון שעיקר מטרתו להבטיח את תשלום הוצאות המשפט במקרה של דחיית הערעור. במקרים בהם לא נהוג לפסוק הוצאות, כמו במשפט פלילי, לא נהוג לחייב את המערער בהפקדת ערבון.
הלגה אולב

קריירה מוקדמת

אולב נולד ב-24 במרץ 1887 בגהרן שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, ובשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-177 (הסקסוני המלכותי ה-12), עמו לחם מלחמת העולם הראשונה. ב-28 בנובמבר 1914 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 באפריל 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף אולב לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1929 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 ביולי 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1933 הוא מונה לראש מטה המחוז הצבאי ה-10, וב-1 ביוני 1935 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 ביולי 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-77 בדיסלדורף, ב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-39 בדיסלדורף, וב-1 בפברואר 1939 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה הוא מונה לקצין אג"ם של הארמייה החמישית, ובאמצע אוקטובר 1939 הוא מונה לקצין אג"ם של הארמייה השנייה. ב-1 בנובמבר 1939 הוא מונה לקצין אג"ם של קבוצת ארמיות A, והשתתף עמה בחלק הראשון של המערכה על צרפת. ב-1 ביולי 1940 הוא מונה לראש המטה של ​​ראש המינהל הצבאי של צרפת, וב-25 ביולי 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-72. ב-19 בספטמבר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-290, וב-14 באוקטובר 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-6. ב-1 בדצמבר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עם הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה התשיעית. במהלך הקרב על מוסקבה לחמה בתחילה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-56 במסגרת הארמייה הרביעית, וב-26 בדצמבר 1941 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. בתחילת יוני 1942 הוא מונה למפקד כוח הסיור של קבוצת ארמיות A, ובסוף 1942 הוא מונה למפקד צוות קרב בארמיית הפאנצר הראשונה בקווקז. ב-1 בפברואר 1943 הוא מונה אז למפקד כוחות העורף בחצי האי קרים, ובאביב 1943 הוא מונה למפקד חצי האי קרים. ב-26 ביולי 1943 הוא מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-49, ובאמצע ספטמבר 1943 הוא מונה אז למפקד כוחות הביטחון של קבוצת ארמיות A. ב-1 בדצמבר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובאמצע דצמבר 1943 הוא מונה למפקד הכוחות הגרמניים בטרנסניסטריה. ב-1 באפריל 1944 הוא מונה למפקד הכוחות הגרמניים בצפון רומניה, וב-24 ביוני הוא מונה למפקד הקורפוס ה-69 בקרואטיה, עליו פיקד עד סוף המלחמה.

לאחר המלחמה

בתום המלחמה נפל אולב בידי הצבא הבריטי, והופיע כעד במהלך משפטי נירנברג, וב-30 בספטמבר 1947 שוחרר מהשבי. לאחר שחרורו התגורר אולב בדיסלדורף, עד למותו ב-14 באפריל 1964.
אומברטו השני, מלך איטליה

ביוגרפיה

אומברטו נולד ב-15 בספטמבר 1904 בטירת ראקוניג'י, נאפולי, לויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ולאלנה, נסיכת מונטנגרו, ועם לידתו קיבל את התואר נסיך פיימונטה. בשנת 1929 התחתן אומברטו עם מארי ז'וז'ה, נסיכת בלגיה, בתו של אלברט הראשון, מלך הבלגים.
בשנת 1928 הגיע אומברטו לארץ-ישראל וחנך את קולג' טרה סנטה בירושלים.
כיורש העצר האיטלקי הוכשר אומברטו לקריירה צבאית. בשנת 1929 חווה אומברטו ניסיון התנקשות בחייו עת ביקר בבלגיה, על ידי לוחם חרות אנטי-פאשיסטי איטלקי. יחסי אומברטו עם הרודן האיטלקי בניטו מוסוליני היו יחסים מתוחים, והשניים השתדלו שלא להופיע יחדיו באירועים פומביים. בחודש מאי 1942 הועלה אומברטו לדרגת מרשל בצבא האיטלקי.
כאשר הודח מוסוליני מהשלטון, בשנת 1943 נאלץ המלך ויטוריו אמנואלה לצאת לגלות במצרים, והפקיד ביד בנו אומברטו את תפקיד עוצר איטליה. בשנת 1946 התפטר המלך מתפקידו ואומברטו קיבל את התואר "אומברטו השני מלך איטליה".

ביטול המלוכה

ימי מלכותו של אומברטו לא ארכו יותר מכחודש ימים וזאת בעקבות עריכת משאל עם באיטליה בשנת 1946, משאל שבו החליטו תושבי איטליה לבטל המלוכה ולהכריז על איטליה כרפובליקה. ראש ממשלת איטליה אלצ'ידה דה גספרי, התמנה לראש המדינה הזמני עד לבחירת נשיא איטליה הראשון.
לאחר משאל העם נאלץ אומברטו השני לצאת לגלות בפורטוגל. במהלך ימי גלותו שם נפרדו אומברטו ורעייתו המלכה מארי ז'וזה.
על-פי החוקה האיטלקית משנת 1947 נאסר על בני משפחת המלוכה הזכרים לבקר באיטליה. איסור זה עורר דיון בשנת 1959 כאשר עלתה כוונה שחתונת אלברט השני, מלך הבלגים ופאולה תתקיים בקריית הוותיקן והועלו רעיונות שונים על דרכי הגעתו של אומברטו לחתונה בלי שיצטרך לדרוך על אדמת איטליה. בשנת 1966 ארגנו המלוכנים משלחת של העם האיטלקי שהפליגה באוניה תחת דגל איטליה וקבלה את פני המלך על האונייה. בכך כביכול ביקר המלך אומברטו על אדמת איטליה, שכן אוניה הנושאת דגל איטליה כלולה בריבונות המדינה.
בעת גסיסתו של אומברטו בשנת 1983 ניסה נשיא איטליה, סנדרו פרטיני, להפעיל השפעתו ולהביא לכך שאומברטו יסיים את חייו באיטליה, אולם ניסיון זה לא צלח ואומברטו מת בבית חולים בז'נבה בשנת 1983. אף נציג מממשלת איטליה לא נכח בהלוויתו. הוא נקבר בסבויה שבצרפת.
קינגספורד

גאוגרפיה

קינגספורד ממוקם כ-7 ק"מ דרומית מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, והוא אחד מפרוורי הספר המערביים ביותר באזור הפרוורים המזרחיים. מצפון הוא גובל בקנזינגטון, ממזרח ברוסברי, מדרום במארוברה ודייסיוויל וממערב בקוג'י וסאות' קוג'י. הפרוור גובל מדרום בדרך גרדנרס עד המפגש עם שדירת אנזאק, ובמערב בשדירת אנזאק. גבולו המזרחי של הפרוור הוא רחוב אבוקה.

היסטוריה

קינגספורד היה בעבר כקנזינגטון דרום, ונקרא בשמו החדש על שם הטייס האוסטרלי הנודע סר צ'ארלס קינגספורד סמית בשל קרבת הפרוור לנמל התעופה של סידני. 
בשנות ה-20 של המאה ה-20 החלה בנייה למגורים במקום, והפרוור אוכלס במהגרים ממוצא יווני, במיוחד קהילות שלמות שהיגרו מקסטלוריזו.
בשנות השבעים תוכנן לסיים בפרוור את קו הרכבת של הפרוורים המזרחיים, אך משיקולי תקציב קו הרכבת נעצר בבונדיי ג'נקשן.

תרבות

קינגספורד הוא פרוור שינה, ומרבית הדרים בו נוסעים לבונדיי ג'נקשן או למרכז העסקים הראשי של סידני למטרות בילוי ותרבות. בפרוור אוכלוסיית מהגרים גדולה, (מעל 45%, כאשר בכלל סידני רק שליש מהגרים) הכוללת סינים, אינדונזים ויוונים, ובהתאם נבנו בפרוור מספר כנסיות המשרתות את דתות הדרים בו, כגון הכנסייה היוונית אורתודוקסית והכנסייה הפרסביטריאנית האינדונזית.
צפונית לפרוור ממוקם קמפוס אוניברסיטת ניו סאות' ויילס.
הרי מזאטזל

אי ההתאמה הגדולה באזור הטבע הבראשיתי מזאטזל

ביישוב פיין (Pine), השוכן על הכביש המדינתי מספר 87 באזור הצפון מזרחי של אזור הטבע הבראשיתי מזאטזל, ובקצה הצפוני של הרי מזאטזל, צולח הכביש את נקודת המגע בין שתי יחידות גאולוגיות אופקיות, "אבן חול טפאיטס" (Tapeats Sandstone) שגילה מוערך לפני 525 מיליון שנים, שהורבדה על גרניט שנוצר בפרקמבריון המכונה "גרניט זורואסטר" (Zoroaster Granite). הפרש הזמנים בין יצירת הגרניט להרבדה של אבן הגיר עולה על מיליארד שנים. פער זה מכונה אי ההתאמה הגדולה (Great Unconformity). ייתכן שהורבדו משקעים אחרים, אבל גם אם היו קיימים, הם הורחקו לחלוטין על ידי הסחיפה. את "אי ההתאמה הגדולה" גילה ג'ון וסלי פאוול לראשונה במסעו בגרנד קניון, והיא נתגלתה במקומות רבים אחרים מלבד הגרנד קניון ואזור הטבע הבראשיתי מזאטזל. בין השאר ברכס ההרים הסמוך סיירה אנצ'ה שבו קיימת שכבת אבן חול מקבילה ל"אבן חול טפאיטס".