google/wiki40b huggingface dataset:
שלושת ימי ההגבלה

שלושת ימי ההגבלה הם שלושת הימים שלפני מתן תורה (חג השבועות), בהם הכינו בני ישראל את עצמם לקבלת התורה בהר סיני. ימים אלו נקראו "ימי ההגבלה" על שם האיסורים המיוחדים שנהגו בהם, ועל פי הפסוק בו ציווה ה' את משה שיגביל את העם מלהתקרב להר סיני בימים אלו: "והיו נכונים ליום השלישי... והגבלת את העם סביב".
כיום חלים ימים אלה בתאריכים ג' - ה' בחודש סיוון, והם קרויים גם כן 'ימי ההגבלה', על שם ימים אלו בעבר, אף שאין נוהגים בהם האיסורים שנהגו בעבר.

מקור ימי ההגבלה

ביום ג' בסיוון בשנה שבה יצאו בני ישראל ממצרים, ציווה הקב"ה את משה להכין את בני ישראל לקבלת התורה:
וַיֹּאמֶר ה' אֶל-מֹשֶׁה לֵךְ אֶל-הָעָם וְקִדַּשְׁתָּם הַיּוֹם וּמָחָר וְכִבְּסוּ שִׂמְלֹתָם. וְהָיוּ נְכֹנִים לַיּוֹם הַשְּׁלִישִׁי, כִּי בַּיּוֹם הַשְּׁלִשִׁי יֵרֵד ה' לְעֵינֵי כָל-הָעָם עַל-הַר סִינָי. וְהִגְבַּלְתָּ אֶת-הָעָם סָבִיב לֵאמֹר הִשָּׁמְרוּ לָכֶם עֲלוֹת בָּהָר וּנְגֹעַ בְּקָצֵהוּ, כָּל-הַנֹּגֵעַ בָּהָר מוֹת יוּמָת. לֹא-תִגַּע בּוֹ יָד כִּי-סָקוֹל יִסָּקֵל אוֹ-יָרֹה יִיָּרֶה, אִם-בְּהֵמָה אִם-אִישׁ לֹא יִחְיֶה בִּמְשֹׁךְ הַיֹּבֵל הֵמָּה יַעֲלוּ בָהָר. וַיֵּרֶד מֹשֶׁה מִן-הָהָר אֶל-הָעָם וַיְקַדֵּשׁ אֶת-הָעָם וַיְכַבְּסוּ שִׂמְלֹתָם. וַיֹּאמֶר אֶל-הָעָם הֱיוּ נְכֹנִים לִשְׁלֹשֶׁת יָמִים, אַל-תִּגְּשׁוּ אֶל-אִשָּׁה.
— ספר שמות, פרק י"ט, פסוקים י'-ט"ו
כן נאסר על עם ישראל לקיים יחסי אישות, על מנת שיהיו טהורים לקבלת התורה, וכן הם נצטוו לטהר עצמם מטומאות קודמות.

מספר הימים

למעשה, ישנה מחלוקת בין חכמים לרבי יוסי, האם היו שלושה ימי הגבלה או רק שניים. לדעת חכמים, נהגו רק שני ימי הגבלה ובבוקר היום השלישי, ניתנה התורה במעמד הר סיני. לדעת רבי יוסי, היו שלושה ימי הגבלה, והתורה ניתנה בבוקר היום הרביעי.

ימי ההגבלה בזמננו

בימים אלו שהם ימי הכנה לקבלת התורה, אין נוהגים כיום מנהגי האבלות של ספירת העומר (לנוהגים את מנהגי האבלות של ספירת העומר עד שבועות) וכן מותר להסתפר ולעשות שמחת נישואין. יש הנוהגים בימים אלו להשתדל יותר ולהימנע מדיבורים אסורים ומשיחות בטלות ולהרבות בלימוד תורה, כדי להתכונן כראוי ליום קבלת התורה. בימים אלו אין אומרים תחנון בתפילה.
בג' בסיוון יש הנוהגים לעלות אל ציונו של ר' עובדיה מברטנורא הקבור בסמוך למרגלות הר הבית ועיר דוד, בטענה כי נפטר ביום זה, אך אין לדבר מקור מוסמך. ר' עובדיה מברטנורא היה מגדולי דורו ומנהיג קהילת ירושלים במאה ה-16 ומוכר במיוחד בשל פירושו על המשנה המודפס תמיד לצידה.
רפובליקת קונק

היסטוריה

בשנת 1982, משמר הגבול של ארצות הברית הקים מחסומים על כביש מהיר מספר 1, המקשר את האי קי ווסט לפלורידה. מטרת המחסומים הייתה לחפש סמים ומהגרים בלתי חוקיים. מועצת העיר קי ווסט הגישה לבית המשפט בקשה לצו מניעה נגד משמר הגבול בטענה שהדבר פוגע בכלכלת האי, בתיירות ובחופש התנועה, אולם בתי המשפט סירבו לתת את הצו.
לאחר שהממשל הפדרלי התעלם מפניות מועצת העיר, הכריז ראש העיר של קי ווסט, דניס וורדלו, ב-23 באפריל 1982, על עצמאותו של האי מארצות הברית, בשל העובדה שארצות הברית הציבה מחסומי ביקורת גבולות בין שטחה לבין האי. כמו כן הכריז על עצמו כעל ראש הממשלה של המדינה החדשה, והכריז מלחמה על ארצות הברית. הכרזת המלחמה נעשתה על ידי שבירה טקסית של כיכר לחם עבשה על ראשו של אדם לבוש במדי הצי האמריקאי. לאחר דקה, הודיע על כניעתו של האי (לאותו אדם לבוש מדים של הצי), וביקש סיוע בסך מיליארד דולר ממדינות העולם בשל היות האי מדינה כבושה על ידי צבא ארצות הברית. 
זאת, בדומה למסופר בספר ובסרט הקלאסי העכבר ששאג משנת 1959. 
פעולות אלה יצרו הד נרחב בתקשורת] והלחץ שהופעל על הממשל האמריקאי הוביל להסרת המחסום של משמר הגבול.
על אף שרפובליקת קונק נשאה את מרבית הסממנים של העצמאות למשך זמן קצר בלבד, רבים מתושבי העיר רואים עצמם אזרחי המדינה]. יום העצמאות של המדינה נחגג בעיר כל שנה ב-23 באפריל ואנשי מועצת העיר נושאים דרכונים דיפלומטיים מטעמה.

הפלישה הגדולה של 1995

ב-20 בספטמבר 1995 ביצע צבא ארצות הברית תרגיל המדמה פלישה והשתלטות על אי זר בקי ווסט. רשויות הצבא לא הודיעו על התרגיל לרשויות המקומיות. בתגובה, "קמה רפובליקת קונק לתחייה" - היא חזרה לאמץ יותר מסממני העצמאות שלה לזמן מה והשיבה מלחמה לפולשים בהתזת מים מסירות מכבי האש ובהשלכת לחם עבש. כוחות הרפובליקה נחלו הצלחה בקרבות, לאור הימנעות צבא ארצות הברית מהפעלת אמצעי לחימה.
על התקרית הוגשה קובלנה רשמית למשרד ההגנה האמריקאי על אי-תיאום התרגיל. מפקדי היחידה המתרגלת התנצלו באופן פומבי על הטעות, ואף הסכימו להשתתף בטקס כניעה "רשמי" שנערך ב-22 בספטמבר.
תת ספיגה של פרוקטוז

אבחון

כמו ברגישות ללקטוז, את האבחון יש לעשות אצל רופא מומחה, גסטרואנטרולוג, על מנת למנוע אבחון מוטעה של הפרעות עיכול אחרות. הבדיקה מתבצעת לרוב על ידי בחינת רמות המימן באוויר הפה בהפרשים קבועים לאחר צריכת פרוקטוז.

טיפול

אין תרופה להפרעה, הטיפול היחידי הוא הימנעות ממזונות מסוימים. לאחר זיהוי התופעה על ידי רופא מומחה, גסטרואנטרולוג, יש להוועץ עם דיאטן על מנת לקבל מידע על מאכלים אשר יכולים להזיק.
הדיוויזיה ה-24 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בקמניץ, והועמדה תחת פיקוד ורנר קיניץ. הדיוויזיה השתתפה בסיפוח חבל הסודטים ובכיבוש צ'כוסלובקיה, והייתה הדיוויזיה הראשונה שנכנסה לפראג. במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-10 במסגרת הארמייה השמינית, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה ה-12. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-4 במסרת הארמייה ה-17, והשתתפה בקרב אומן ובקרב קייב, ולאחר מכן אף השתתפה במצור על סבסטופול כחלק מהארמייה ה-11. באוגוסט 1942 הועברה הדיוויזיה לגזרה הצפונית, שם לחמה כחלק מהארמיות ה-16 וה-18 לסירוגין עד סוף המלחמה.
ריבס המדבר

מבנה הצמח

הצמח הוא בעל תפרחת כדורית בגובה של כ-30 ס"מ ובעל קני שורש עבים וקצרים, עלים ענקיים ומקומטים. בחורף הוא פורש על פני הקרקע 2–3 עלים מקומטים ענקיים באורך של 40 ס"מ וברוחב של 60 ס"מ. התפרחת נראית כמו עץ ננסי, היא נישאת על גבעול העולה מתוך שושנת העלים לגובה של 30–50 ס"מ, התפרחת כדורים ובה מאות פרחים, צבעם אדום ונוטה לחום כתום. הפרח אדמדם אורכו 2 מ"מ משתלשל מעוקץ של כ-2–3 מ"מ. הפרח הוא דו זוויגי, עם 6 עלי עטיף, ו-9 אבקנים עבים בולטים.

מנגנון השקיה עצמית

לריבס המדבר יש מנגנון "השקיה עצמי" ייחודי לו, המאפשר לו לחיות בסביבה מדברית ומאפשרת לו לנצל כמות מים פי 16 מכמות הגשם במדבר. ריבס המדבר גדל בהר הנגב, באזור בעל ממוצע משקעים נמוך במיוחד (כ-75 מ"מ גשם בשנה). תפקידם של החריצים העמוקים בעלה הגדול והרחב לנקז את המים של הצמח. מעטה שמנוני מכסה את העלה ומסייע גם הוא לניקוז יעיל של המים. תהליכי הברירה הטבעית גרמו לעלי הצמח להתפתח באופן המשפר את יכולת השרידות שלו. בשיטה זו מצליח ריבס המדבר החי במשטר של כ-75 מ"מ גשם לשנה, ליהנות מכמות מים גדולה.

רפואה עממית

כל חלקי הצמח משמשים ברפואה העממית של עדות ישראל וערביי הארץ כולל הבדויים בנגב. בצמח משתמשים כתרופה לדלקת ריאות, לאבנים בכליות, שטפי דם פנימיים, לשלשול, פטריות בעור. הוא גם יעיל להסדרת הנשימה, לחיזוק הקיבה ולטיפול בטחול.

בארץ ישראל

ריבס המדבר פורסם לראשונה בשנת 1944 על ידי הבוטנאית הישראלית נעמי פיינברון. הוא צמח אנדמי לנגב ולסיני. בנוסף לו קיימים גם שני מינים נוספים: מין שגדל בחרמון, ומין נוסף שהוא צמח מתורבת המגודל בחקלאות. גבעולי צמח זה משמשים להכנת מאכלים שונים ומשקאות. השם ריבס מקורו בפרסית, והוא מקובל בשפות רבות.
כל מיני הריבס הגדלים בר בישראל הם ערכי טבע מוגנים.
יעקב גרי

חייו

נולד בעיירה סדה (Seda) בצפון-מערב ליטא. למד וסיים תואר שני במדעי הרוח ובמשפטים בדרום אפריקה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. היה עורך דין במקצועו, ועבד במשרדו של דב יוסף, שאיתו כיהן בהמשך כשר באותה ממשלה.
ממייסדי אפריקה ישראל להשקעות, מונה כמזכיר החברה וב-1946 מונה כמנכ"ל החברה. מיוזמי הקמת שכונת סביון, ומיוזמי הנפקת החברה בבורסה.
בשנת 1950 מונה גרי לשר המסחר והתעשייה בממשלה השנייה ובמהלך הכנסת הראשונה - השר השני שלא היה חבר כנסת (הראשון היה יצחק גרינבוים). הוא כיהן בתפקיד עד 1953. לאחר פרישתו שב למגזר העסקי.
בין השנים 1955–1964 כיהן גרי כיושב ראש מועצת המנהלים של אתא, ופרש מתפקידו עקב מצבו הבריאותי.
יעקב גרי נפטר בד' בטבת תשל"ה, 1974. הותיר אחריו רעייה ובת.
קיד אורי

תולדות חייו

אורי נולד בחוות מטעים בדרום לואיזיאנה וניגן על בנג'ו. בגיל 21 עבר לניו אורלינס והיה לאחד מהנגנים הבולטים בג'אז המוקדם שהתפתח בעיר (עוד לפני שבאדי בולדן גיבש את הסוגה). הוא שילב את יכולתו הקצבית שצבר בנגינה על הבנג'ו לנגינה ייחודית בטרומבון. 
מ-1911 הנהיג הרכב שמשך את הנגנים הטובים ביותר בעיר, בהם ג'ו "קינג" אוליבר ולואי ארמסטרונג, תוך יצירת "הרכב משולש" ובו מנגן טרומבון את תפקיד הבס (קול) הקצבי מאחורי חצוצרה (או קורנט) וקלרינט.
ב-1919 עבר ללוס אנג'לס וב-1921 הקליט את הקטעים "Ory's Creole Trombone" ו-"Society Blues", הקלטות הג'אז הראשונות שנערכו בחוף המערבי. הוא הופיע בעיר בהצלחה עם להקתו "Kid Ory's Sunshine Orchestra".
ב-1925 עבר לשיקגו והשתלב בסצנת הג'אז המקומית בה שיתף פעולה עם ארמסטרונג, "קינג" אוליבר, ג'לי רול מורטון, בסי סמית, מא רייני ועוד. בין הנגנים הצעירים שטיפח בשיקגו נמנים בני גודמן וצ'ארלי מינגוס.
במהלך השפל הגדול לא הופיע אורי ולא הקליט. ב-1942 החל להנהיג את אחת מתזמורות הג'אז-ניו-אורלינס הבולטות ותרם להחייאת הסגנון. ב-1966 פרש להונולולו, הוואי, שם נפטר ב-1973.
פרוסת סיליקון

פרוסת סיליקון היא פרוסה של גביש יחיד של צורן בעל ניקיון גבוה. שימושן העיקרי של פרוסות הסיליקון הוא כבסיס לייצור שבבים והתקני מוליך למחצה בתעשיית המיקרו-אלקטרוניקה. פרוסת הסיליקון נחתכת מתוך חד-גביש גלילי מוארך (המכונה ingot) של צורן המגודל באופן מלאכותי. בדרך כלל מוסיפים להתך הסיליקון לפני הגידול ריכוזים נמוכים מאוד של מאלחים (מסממים) כגון בורון, ארסן וזרחן, על מנת להקנות לסיליקון תכונות חשמליות לפי הצורך. פרוסות סיליקון ללא מאלחים, המכונות סיליקון אינטרינזי, הן בעלות התנגדות חשמלית גבוהה והן נדירות יותר ויקרות יותר.

תכונות

הפרוסה לרוב עגולה, בקוטר בין 25-300 מ"מ (הדור הבא מתוכנן להיות בגודל 450 מ"מ), המלוטשת מצידה האחד באיכות גבוהה, ומצידה האחר מלוטשת באופן גס. הצד המבריק (מלוטש) של הפרוסה משמש ליצירת ההתקנים המוליכים למחצה. הצד הגס של הפרוסה משמש לדפינת (חיבור) הפרוסה במכונות הייצור.
על מנת שיהיה ניתן ליצור על פרוסת הסיליקון התקנים אלקטרוניים איכותיים, חייבת הפרוסה לעמוד בדרישות איכות גבוהות במיוחד. לדוגמה: ריכוז האטומים הזרים (שאינם אטומי סיליקון) חייב להיות נמוך במיוחד. במיוחד אמור הדבר לאטומים זרים כגון: סידן, אשלגן, נחושת וזהב אשר להם פוטנציאל להשפיע על התכונות החשמליות של הסיליקון גם בריכוזים מזעריים.

ייצור

פרוסות סיליקון מיוצרות בתהליך גידול גבישים, שאחריו חותכים את חומר הגלם במסור חוט, ומלטשים את הפרוסות. הכוון הקריסטלוגרפי של הגביש, אינדקס מילר, חשוב לצורך התכונות האלקטרוניות שלו, והוא נקבע על פי כוון הגביש ההתחלתי, הנקרא גרעין התגבשות.

תהליכים לגידול גבישים

בתהליך צ'וחרלסקי (Czochralski, Чохральски) מכניסים מוט סיליקון קטן המשמש כגרעין התגבשות לצינור קוורץ שבו סיליקון מומס ונקי, ויוצרים תוך משיכה וסיבוב של המוט יחד עם הפרשי הטמפרטורות, גביש יחיד גדול. הגביש בשיטה זו גדל מן המרכז החוצה.
בתהליך ברידגמן-סטוקברגר (Bridgman–Stockbarger) הגביש גדל בצינור עם סיליקון מומס, שצדו האחד קר יותר ובו פרוסת סיליקון המשמשת כגרעין התגבשות, והגביש בתהליך גדל לאורך הצינור בהתחילו מהצד הזה.
כרמל בוסוטיל

קריירה

בוסוטיל התחיל את הקריירה שלו ברבאט אייאקס עמה זכה ב-2 אליפויות. בשנת 1987 עזב את מלטה וחתם בורבאניה מהליגות הנמוכות באיטליה. כעבור שנה חתם בגנק הבלגית בה שיחק 6 שנים, בארבעה מתוכם שימש כקפטן הקבוצה וב-3 מהם סיים כמלך השערים של המועדון. בשנת 1994 הוא חזר למלטה כאשר חתם בסלימה ונדררס בה סיים את הקריירה שלו בשנת 2001. לזכותו של בוסוטיל 113 הופעות עבור נבחרת מלטה והבקיע 23 שערים בנבחרת ואף שימש כמלך השערים שלה, שיא שנשבר על ידי מייקל מיפסוד.
לאחר שפרש, הוא אימן בבתי ספר פרטיים לכדורגל במדינה. לאחר מכן הקים אקדמיה לכדורגל משלו. בנובמבר 2003 נבחר לייצג את מדינתו התחרות כדורגלן היובל של אופ"א. בוסוטיל אף אימן קבוצות מהליגות הנמוכות במלטה ושימש כעוזר מאמן נבחרת מלטה.
ג'ט לי

ביוגרפיה

ג'ט לי נולד בבייג'ינג בשנת 1963. הוא התייתם מאביו בהיותו בן שנתיים.

קריירה

בגיל שמונה בשנת 1971 החל להתאמן בענף הספורט וו שו. לאחר שלוש שנים של אימונים אינטנסיביים תחת הדרכתו של וו בין (Wu Bin), זכה ג'ט לי בגיל 11 באליפות הלאומית של וושו. בהמשך זכה בתואר זה חמש השנים ברציפות עד אשר החליט לפרוש מהספורט בשנת 1979 בגיל 17.
בזכות הפרסום הרב לו זכה בענף הוו שו, לאחר שפרש החל לשחק בסרטי אמנויות לחימה סינים שונים. הופעת הבכורה שלו הייתה בשנת 1982 בסרט "מקדש שאולין". בהמשך כיכב בסרטי אמנויות לחימה אפיים סינים רבים, כאשר ראויה לציון במיוחד היא סדרת הסרטים "היו זמנים בסין" בה הוא גילם את דמותו של הגיבור הסיני המיתולוגי וונג פיי הונג. התפקיד הראשון של ג'ט לי בהוליווד היה בסרט "נשק קטלני 4" (1998), ובהמשך הסרט ההוליוודי הראשון בו כיכב בתפקיד הראשי היה "רומיאו חייב למות" (2000). במהלך העשור האחרון כיכב בסרטי אקשן הוליוודיים רבים. בשנת 2008 שיתף לי פעולה לראשונה עם ג'קי צ'אן בסרט "הממלכה האסורה".
ג'ט לי קיבל את הכוכב מספר 67 בשדרת הכוכבים של הונג קונג.

חיים אישיים

לי פרש מתעשיית הקולנוע בתחילת העשור השני של המאה ה-21, עקב פציעות ופעלולים, שגרמו להיותו חולה כיום במחלה נדירה הגורמת לו להזדקן בקצב מואץ.
מאז עזיבתו את תעשיית הקולנוע, מתמקד לי בפעילות התנדבותית בארגון צדקה שהקים אשר מסייע לילדים במצוקה ברחבי סין.
אריה לייב הלר

ביוגרפיה

נולד בעיירה קאלוש שבגליציה, וכיהן ברבנות בעיירה רוז'ניאטוב בגליציה. בשנת תקמ"ח (1788) התמנה לרבנות בעיר סטרי, ולימד תלמידים רבים. היה ידוע בחריפותו הרבה.
הרב אריה לייב הכהן הלר היה אחיו של הרב יהודה כהנא הלר מחבר הספר "קונטרס הספיקות". חתנו היה שלמה יהודה רפפורט (שי"ר), לימים מראשי משכילי גליציה ורבה של פראג. נפטר בסטרי שבאוסטריה (כיום באוקראינה) בשנת 1812, בגיל 67 בערך.

ספר קצות החושן

הרב הלר היה עני מרוד ובמאמצים גדולים כתב את ספרו "קצות החושן" בעודו בשנות השלושים לחייו - ביאור חריף ועמוק לשולחן ערוך, חלק חושן משפט. ספר זה השפיע רבות על צורת הלימוד בישיבות, ונכתבו עליו ביאורים וחידושים רבים. חלקו הראשון של הספר נדפס בעיר למברג (לבוב) בשנת תקמ"ח (1788), ועורר רושם רב. החלק השני נדפס שם בתקנ"ו (1796). מאז נדפס הספר פעמים רבות נוספות, ונכתבו עליו מספר פירושים.
ידידו, הרב יעקב לורברבוים, כתב אף הוא חיבור דומה, בשם "נתיבות המשפט", ובו הערות  רבות על הספר "קצות החושן". הרב הלר בתשובה כתב ספר "משובב נתיבות" "כי משיב הוא על דברי בעל נתיבות", כלשונו בהקדמתו, והרב לורברבוים חזר והשיב על השגותיו במהדורה מאוחרת של ה"נתיבות".
התייחסותו הרבה של הרב לורברבוים תרמה רבות לפרסום ה"קצות החושן", אך עם זאת, לפי סיפורו של הרב ברוך אפשטיין, ה"קצות" התקבל בחיבה רבה יותר בקהל הלומדים. הרב אפשטיין מספר שבעת פגישה ביניהם שאל הרב לורברבוים את הרב הלר כיצד זכה לכך שספרו יתחבב כל כך על הלומדים. הרב הלר השיב בשאלה, כיצד עורך הוא את ספרו, והרב לורברבוים ענה שבהשכימו בבוקר הוא ממשיך את לימודו מאותו המקום שבו הפסיק אתמול, ומחדש בו את חידושיו. השיב הרב הלר: זהו ההבדל בינינו. אני, כשאני משכים ללמוד, אני חוזר ומעיין במה שכתבתי אתמול, ומחפש מה צריך להוציא מהספר ואיך לתקן ולשפר את סגנונו, וכך נותרים רק החידושים המעולים, והם כתובים בסגנון נהיר. 
לפי סיפור אחר, אחיו ר' יהודה הוא זה שקיצר את הספר בצורה משמעותית לפני ההדפסה. כך או כך, בהקדמת הספר הוא מעיד על עצמו שאכן לפני ההדפסה קיצר את הספר והסיר ממנו דברים רבים המופיעים בספר "אורים ותומים", שהקדים אותו במעט.

ספרים נוספים

מלבד ספרו 'קצות החושן' שכאמור התפרסם על ידו, חיבר הרב הלר את הספר שב שמעתתא (ארמית: שבע סוגיות) - חידושים על שבע סוגיות, אותו החל לכתוב כבר בילדותו. 
לעת זקנתו חיבר את הפירוש אבני מילואים על שולחן ערוך חלק אבן העזר, שיצא לאור לאחר מותו.
הארווי קייטל

קורות חיים

הארווי קייטל נולד בברוקלין, ניו יורק, להוריו מרים (לבית קליין) והארי קייטל, מהגרים יהודים מרומניה ומפולין (בהתאמה), שלהם שני ילדים נוספים: רנה וג'רי. בגיל 16 התגייס לחיל הנחתים האמריקני, במסגרתו נשלח ללבנון בעת מלחמת האזרחים שהתחוללה שם (1958). לאחר שירותו הצבאי עבד ככתב בתי משפט, ולמד משחק אצל סטלה אדלר ולי סטרסברג. קייטל קיבל תפקידים בהפקות אוף-ברודוויי, שם הכיר את הבמאי מרטין סקורסזה, שליהק אותו לסרט הבכורה של שניהם הנקרא "מי דופק על דלתי?" (1967). מכאן החל שיתוף הפעולה בין השניים שהתפרס על שני העשורים הבאים. בין השאר כיכב לצד רוברט דה נירו ב"רחובות זועמים" וכסרסור ב"נהג מונית". התפקיד של קפטן בנג'מין וילארד ב"אפוקליפסה עכשיו" יועד לו במקור, אך הוא פוטר בשלב מוקדם של ההפקה, והוחלף על ידי מרטין שין.
בסוף שנות השבעים קיבל קייטל בהוליווד בעיקר תפקידי משנה של האיש הרע, ובמקביל השתתף בפרויקטים אירופיים כדוגמת "הדואליסטים", שהיה סרט הבכורה של הבמאי רידלי סקוט. בשנות השמונים המשיך לככב בתפקידי הבריון. קייטל נעשה מזוהה עם תפקידיו המוקדמים והתקשה לקבל תפקידים בעלי אופי שונה. בראשית שנות התשעים שוב גילם את תפקיד הבריון כשכיכב בסרט "באגסי" של בארי לוינסון, עליו קיבל מועמדות יחידה לפרס האוסקר, ב"תלמה ולואיז" ובסרט הבכורה של קוונטין טרנטינו, "כלבי אשמורת" (1992), ושנתיים אחר כך ב"ספרות זולה". לאחר מכן החל קייטל לבחור את תפקידיו בקפידה, במטרה לשנות את תדמיתו הקולנועית ולהציג מגוון רחב יותר של יכולות, דבר שהתאפשר לו רק בסרטים עצמאיים, בהם התבלט בחצי השני של שנות התשעים ובראשית שנות האלפיים. הוא כיכב בדרמות "הפסנתר" ו"עישון", כמו גם בתפקיד שטן אבהי ב"שטן על הזמן", לצד אדם סנדלר, איש הצי האמריקני ב-U-571 וכסוכן FBI חרוץ ב"אוצר לאומי".
בשנת 2012 שיחק בתפקיד משני בקומדיה הרומנטית "ממלכת אור הירח" בבימויו של וס אנדרסון. בשנת 2015 שיחק לצד מייקל קיין בדרמה זוכת הפרסים "נעורים" של הבמאי האיטלקי פאולו סורנטינו. בשנת 2018 שיחק בסרט "קודם ניקח את ברוקלין" של הבמאי הישראלי דני אביכזר.

חייו הפרטיים

קייטל קיים מערכות יחסים עם השחקנית לוריין בראקו בין השנים 1982–1993. באוקטובר 2001 התחתן בירושלים עם השחקנית הישראלית דפנה קסטנר. קייטל הוא אב לשלושה ילדים משלוש נשים שונות: בת אחת ממערכות יחסיו עם בראקו, בן אחד מיחסיו עם ליסה קארמאזין ובן נוסף מנישואיו לקסטנר.
איציק קול

ביוגרפיה

יצחק (איציק) קול (קולקר) נולד בעיר פתח תקווה והיה בן יחיד לטובה (לבית רוסט), ילידת פולין ושלום קולקר, יליד אוקראינה. בצעירותו היה חבר פעיל בתנועת השומר הצעיר, למרות שאביו שהיה איש מפא"י.
קול היה ממייסדי קיבוץ נחשון וכן כיהן כראש מועצה אזורית גיזו. בקיבוץ שינה את שמו לקול, נישא לנעמי לבית גלס ושם נולדו שני ילדיו.
ב-1960 עזבה המשפחה את הקיבוץ. מספר שנים מאוחר יותר התגרשו בני הזוג וקול נישא מחדש, התגרש בשנית ונישא פעם שלישית.

קריירה

בשנת 1960 החל את דרכו בתעשיית הקולנוע, כאשר השתתף בהפקת הסרט הם היו עשרה בבימויו של ברוך דינר. באותה שנה התמנה למנהל האדמיניסטרטיבי של תיאטרון הקאמרי. בשנת 1967 התמנה למנכ"ל אולפני הרצליה, וכיהן בתפקיד זה כ-11 שנים.
בתקופת מלחמת ששת הימים ובתקופת מלחמת יום הכיפורים היו האולפנים בניהולו מוקד לשידורי הלוויין של רשתות טלוויזיה מכל העולם. מתוקף תפקידו היה אחראי גם על שידורו בצבע לרחבי העולם של ביקור הנשיא סאדאת בירושלים, בשנת 1977.
בשנת 1978 הוביל קול מהלך לאיחוד אולפני הרצליה עם אולפני גבע, ובשנים שלאחר מכן כיהן כמנכ"ל האולפנים המאוחדים. בשנת 1983 התמנה למנכ"ל קבוצת גלובוס גרופ בישראל, וכיהן במקביל גם כחבר מועצת המנהלים של חברת קנון גרופ האמריקאית. בין השאר, ניהל את הקמת אולפני ג"ג בנווה אילן. בשנת 1990 הפיק את התוכנית הראשונה שהפיקו חברת הכבלים בישראל, שעשוען בשם "זה מה אין" בהנחיית דודו דותן.
בשנים 1994-1991 היה קול מפיק עצמאי בלוס אנג'לס, ובשנת 1994 התמנה לשותף ומנהל בחברת "רול תקשורת ואולפנים". בשנת 2000 התמודדה רול תקשורת במכרז להקמת ערוץ ערוץ שלישי מסחרי בישראל (שנודעה אחר כך בשם ערוץ עשר, אך לא זכתה בזיכיון.
קול נפטר בכפר סבא בגיל 75 מדלקת ריאות.
גוסטב אנטון פון ויטרסהיים

קריירה מוקדמת

פון ויטרסהיים נולד ב-11 בפברואר 1884 בברסלאו שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1902 התגייס פון ויטרסהיים לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט משמר הגרנדירים ה-4 (המלכה אוגוסטה). פון ויטרסהיים לחם במלחמת העולם הראשונה, וב-8 באוקטובר 1914 הועלה לדרגת האופטמן. בשנת 1917 הועבר פון ויטרסהיים למטה הכללי, ולאחר מכן שירת כקצין מטה בדיוויזיה ה-3 ובקורפוס המילואים ה-25.
לאחר המלחמה נשאר פון ויטרסהיים ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1924 מונה למפקד פלוגה 6 ברגימנט ה-5 (הפרוסי), ובשנת 1925 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1929 מונה למפקד הגדוד ה-3 (יגר) ברגימנט ה-17, ובשנת 1930 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בשנת 1932 מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-3, והועלה לדרגת אוברסט. בשנת 1933 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-3 במקום ויקטור פון שבדלר. בשנת 1935 מונה לראש אגף האפסנאות, והועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1936 הועלה פון ויטרסהיים לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-29, שהוסבה תחת פיקודו לדיוויזיה ממונעת. בשנת 1938 הועלה פון ויטרסהיים לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-14.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה היה פון ויטרסהיים מפקד הקורפוס ה-14 שהיה חלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ופיקד עליו בפלישה לפולין. במהלך המערכה על צרפת לחם פון ויטרסהיים עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מקבוצת הפאנצר קלייסט במסגרת קבוצת ארמיות A, ולאחר מכן נשאר כחיל כיבוש בצרפת. במהלך המערכה בבלקן לחם פון ויטרסהיים עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מקבוצת הפאנצר קלייסט, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם פון ויטרסהיים עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמו בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. על הצלחתו בקרבות קיבל פון ויטרסהיים ב-21 באפריל 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס ה-14 לקורפוס פאנצר, והשתתף במתקפת הקיץ הגרמנית ב-1942 כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה. באוגוסט הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד. ב-14 בספטמבר 1942 הודח פון ויטרסהיים מתפקידו, עקב הצעתו לנסיגה חלקית לעבר נהר הדון, בעקבות האבידות הקשות שספגו כוחותיו. הוא הועבר לעתודת המילואים, ולקראת סיום המלחמה לחם כחייל פולקסשטורם בפומרניה.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה העיד פון ויטרסהיים במשפטי נירנברג, וב-25 באפריל 1974 מת פון ויטרסהיים בבון והוא בן 90 שנים.
הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית

נספחים להסכם

בהסכם נלווה בין ארצות הברית לאיראן, בינואר 2016, סמוך לכניסת ההסכם לתוקף, שחררה איראן חמישה אזרחים אמריקאים שהיו כלואים בשטחה, בהם כתב ה"וושינגטון פוסט" וכומר; ובמקביל שחררה ארצות הברית שבעה אסירים, מהם שישה איראנים-אמריקאים שנעצרו באשמת ריגול לאיראן, ובנוסף ביטלה כתבי אישום וצווי מאסר בינלאומיים נגד 14 איראנים שהיו מעורבים בריגול בשטחה של ארצות הברית.

תגובות דיפלומטיות ופוליטיות

עם חתימת ההסכם היו תגובות מרכזיות ברחבי העולם. מרבית המדינות והארגונים הבינלאומיים קיבלו בברכה את ההסכם, אך הוא התקבל בצורה שלילית על ידי ממשלת ישראל, הרוב הרפובליקני בקונגרס האמריקאי, וקיצונים איראנים.

לאחר כניסת ההסכם לתוקף

קטע זה עוסק באירוע אקטואלי או מתמשך. הנתונים בנושא זה משתנים במהירות, ועל כן ייתכן שהם חלקיים, לא מדויקים או לא מעודכנים.
שנה לאחר חתימת ההסכם אמר הנשיא ברק אובמה כי "בכל המובנים, ההסכם עובד כפי שאמרנו", והוסיף, בהתייחסו לישראל, כי "המדינה שהתנגדה בצורה הנחרצת ביותר להסכם מכירה בכך שהוא שינה את כללי המשחק, שלאיראן אין יכולת לייצר נשק גרעיני". בתגובה השווה משרד הביטחון הישראלי את הסכם הגרעין להסכם מינכן, אך חזר בו מספר ימים לאחר מכן. לביקורת הצטרף מאוחר יותר גם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ (שנבחר לאחר תום כהונתו של ברק אובמה) שאמר שמדובר ב"הסכם גרוע" ושארצות הברית מתכוונת לבחון אותו מחדש.
ב-13 באוקטובר 2017 הודיע הנשיא דונלד טראמפ על אי-אשרור ההסכם, כפי שדורש ממנו הקונגרס מידי 90 יום, ובפועל - על העברת האחריות עליה לקונגרס ועל חקיקה חדשה שתסדיר את תנאי ההסכם; אם לא תושג לבסוף הסכמה עם הקונגרס ושותפות ההסכם הבינלאומיות, ארצות הברית תצא ממנו.
ב-30 באפריל 2018 נשא ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו נאום מלווה במצגת ובו חשף את תוכנית הנשק הגרעיני של איראן, מלווה במסמכים מפלילים רבים שהצליח להשיג המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, וכן שאיראן שיקרה לעולם ולסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, כולל בחתימה על הסכם הגרעין עם המעצמות ב-2015, לגבי תוכנית הנשק הגרעיני שניהלה לפני חתימת ההסכם.

פרישת ארצות הברית מההסכם

קטע זה עוסק באירוע אקטואלי או מתמשך. הנתונים בנושא זה משתנים במהירות, ועל כן ייתכן שהם חלקיים, לא מדויקים או לא מעודכנים.
ב-8 במאי 2018 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על פרישתה של ארצות הברית מן ההסכם, והשבתן של הסנקציות שהוסרו במסגרתו. ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו הביע תמיכה בפרישת ארצות הברית מההסכם.
ב-17 במאי, על רקע פסגת מנהיגי האיחוד האירופי בבולגריה אשר דנו בעניין הגנה על חברות בינוניות שמעוניינות לסחור עם איראן, דווח על מספר חברות ובתוכן מארסק שהכריזו על הפסקת הקשרים העסקיים עם איראן.
סייפן (עוף)

מאפיינים

לסוג רגליים ארוכות ומקור דק ארוך וכפוף כלפי מעלה, כצורת חרב סיף. הניצוי לבן ברובו עם טלאים שחורים אצל הבוגרים, וחומים-אפורים אצל הצעירים. למספר מינים גם טלאים חומים-אדומים.
אצבעות הרגליים בעלות קרום שחייה דק. התזונה מתבססת על חרקים ימיים וסרטניים שונים. הקינון בקולוניות ועל הקרקע, בקן עשוי בוץ בעיקרו, ובעירוב חומרים נוספים.
זאק בראף

ביוגרפיה

בראף נולד בסאות' אורנג', ניו ג'רזי שבארצות הברית למשפחה יהודית אורתודוקסית-קונסרבטיבית. אביו יהודי, ואימו ממשפחה פרוטסטנטית ממוצא בריטי והיא התגיירה. בראף אף חגג בר מצווה. הוריו התגרשו והתחתנו עם בני זוג אחרים כשהיה ילד. אחד מאחיו, ג'ושוע בראף, הוא סופר.
כשהיה בן 10 אובחן בראף כלוקה בהפרעה טורדנית-כפייתית, והודה שהרגיש לא טוב בחברת ילדים במערכת בית הספר.
בראף רצה להיות יוצר סרטים מאז שהיה ילד והוא מתאר זאת כ"חלום חייו". הוא למד בתיכון קולמביה שבמייפלווד, ניו ג'רזי, שם עבד בתחנת הטלוויזיה של בית הספר.
בראף סיים את אוניברסיטת נורת'ווסטרן עם תואר ראשון בקולנוע.

קריירה

בראף שיחק בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "סקראבס" מאז שעלתה לאוויר ב-2001 עד ביטולה ב-2010. הוא הופיע גם בסרטו של וודי אלן "תעלומת רצח במנהטן" ובהפקות של "הלילה השנים עשר" ו"מקבת'" בתיאטרון העירוני של ניו יורק.
בראף היה מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב ולפרס אמי על תפקידו בסדרה סקראבס.
הוא שיחק, ביים וכתב את הסרט גארדן סטייט שיצא ב-2004 בהפקתו של דני דה ויטו. הסרט צולם במדינת הולדתו, ניו ג'רזי. ב-2005 זכה בראף בגראמי על הפסקול לסרט "גארדן סטייט". באותה שנה דיבב את הדמות הראשית, האפרוח צ'יקן ליטל, בסרט המצויר "צ'יקן ליטל" ובמשחק הווידאו שיצא לסרט.
ב-2007 יצא לאקרנים סרט הקומדיה הרומנטית "האקס המיתולוגי", בו כיכב לצד אמנדה פיט.

חיים אישיים

בין השנים 2009–2014 היה בזוגיות עם הדוגמנית טיילור באגלי.
בראף נחשב גם לתומך ישראל, ואף ביקר בארץ מספר פעמים בחייו. הראשונה מביניהן הייתה בנעוריו כמדריך נוער במחנה קיץ, וב-2009 אף פקד חתונה של זוג חברים ישראלים (אורי פפר ויעל גולדמן), בהם אף הספיק להתענג על חיי הלילה של תל אביב.