google/wiki40b huggingface dataset:
מוטט

במוזיקה המערבית, מוטט הוא חיבור כנסייתי לא גדול, למקהלה בלי ליווי כלי נגינה, הכתוב בסגנון קונטרפונקטי חופשי למדי. מקור המילה מוטט הוא בתפקידו של הזמר העיקרי שהיה שר את המילים היסודיות של המוטט. זמר זה כונה "מוטטוס" כלומר "אומר המילים", (מהמלה הצרפתית MOT שפירושה "מילה").
בין המלחינים המפורסמים שכתבו מוטטים: ז'וסקן דה-פרה, אורלנדו די לאסו, ג'ובאני פלסטרינה, מונטוורדי, ויליאם בירד, תומאס טאליס, ג'ובאני גבריאלי, תומאס לואיס דה ויקטוריה וכן, בתקופת הבארוק, יוהאן סבסטיאן באך.
לדברי מרגרט בנט (1997), "'קטע מוזיקה בכמה קולות עם מילים" היא הגדרה מדויקת למוטט כפי שנכתב מן המאה השלוש-עשרה ועד לשלהי המאה השש-עשרה ומעבר לה. הגדרה זו קרובה מאוד, למעשה, לאחד התיאורים המוקדמים ביותר שיש לנו, זה של התאורטיקן בן שלהי המאה השלוש-עשרה, יוהנס דה גרוקיו. לדבריו, מוטט "לא נועד להמון, שאיננו מבין את דקויותיו ואיננו מפיק שום הנאה משמיעתו: המוטט נועד לאנשים משכילים ולמחפשים עידון באמנות."

מוטטים של ימי הביניים

תחילת המוטטים במאה ה-13. המוטטים המוקדמים ביותר צמחו ממסורת האורגנום, שדוגמאות לה אפשר למצוא באסכולת נוטרדאם, שמייצגיה העיקריים היו לאונין ופרוטין. בדרך כלל נכתב המוטט לתפקיד טנור. הטנור (מהמילה TENERE שפירושה "להחזיק" - הזמר שמחזיק את המנגינה) שר קטע מתוך הקנטוס פירמוס שהוא אוסף של קטעי קודש גריגוריאניים בקול נמוך, ומעליו שרו בקול גבוה יותר שניים או יותר זמרים נוספים. שירתם הייתה בהתחלה רק מלודיה ללא מילים ועם הזמן נוספו גם מילים. השימוש בטנור ובקולות מעליו (גבוהים יותר) ציין את ראשית הקונטרפונקט במוזיקה המערבית.  מן המוטטים הראשונים, הכנסייתיים בשפה הלטינית התפתחה מסורת המוטטים החילוניים של ימי הביניים. בהתחלה הזמרים הנוספים לטנור שרו גם הם בלטינית טקסט שמפרש את המילים שהטנור שר. עם הזמן, הם החלו לשיר טקסטים אחרים דתיים ואפילו חילוניים, כולל שירי זימה, בשפות שונות, בייחוד בצרפתית. הטקסט של הטנור המשיך להיות לטיני.
במאות הארבע-עשרה והחמש-עשרה גברה הנטייה לכתוב מוטטים אזוריתמיים, דהיינו, מוטטים שהשתמשו בתבניות ריתמיות חוזרות בכל הקולות - לא רק בקנטוס פירמוס - שלא עלו בקנה אחד, בהכרח, עם תבניות מלודיות חוזרות. פיליפ דה ויטרי היה אחד המלחינים המוקדמים ביותר שעשו שימוש בטכניקה זו, ולעבודתו הייתה בעליל השפעה על זו של גיום דה מאשו, אחד המפורסמים ביותר בין מלחיני המוטט של ימי הביניים המאוחרים.

המוטט מאז באך

מלחינים משלהי המאה ה-18 לא הרבו בכתיבת מוטטים, אם כי "אווה ורום קורפוס" המפורסם של מוצרט כתוב בסוגה זו.
במאה ה-19 המשיכו מלחינים גרמנים לכתוב מוטטים, מפעם לפעם, והידועים בהם ברהמס (בגרמנית) וברוקנר (בלטינית). מלחיני מוטטים צרפתים הם קאמי סן-סאנס וסזאר פרנק. חיבורים דומים בשפה האנגלית נקראים מזמורים (Anthems), אבל אי-אילו מלחינים אנגלים מאוחרים יותר, כמו צ'ארלס ויליירס סטנפורד, כתבו מוטטים בלטינית. רוב החיבורים האלה הם א-קאפלה, אבל חלקם מלווים בעוגב.
במאה ה-20, מלחיני מוטטים חיקו במודע סגנונות מוקדמים יותר, כמו ווהן ויליאמס, הוגו דיסטלר, ארנסט קרנק וג'ורג'ו פאקיוני.
סימולטור נהיגה

סימולטור נהיגה ("דמיין" או "מַדְמֶה נהיגה") משמש לאימון נהגים ותלמידי נהיגה הלומדים בבתי ספר לנהיגה ומרכזי הדרכה לבטיחות בדרכים. 
סימולטורים אף משמשים למטרות מחקר בתחום הגורם האנושי ובתחומי רפואה הבוחנים התנהגות נהגים, ביצועים ותשומת לב בנהיגה, וכן בתעשיית הרכב משמשים לתכנון ולהערכה של רכבים חדשים או מערכות חדישות המיועדות לסייע לנוהגים ברכב. 
ישנם גם סימולטורים המשמשים למשחק והנאה ואינם בעלי תרומה פדגוגית או מהותית להכשרת הנהג.
שפת גוף

שפת גוף היא מכלול של הבעות פנים, תנועות ותנוחות גופניות, הנעשות בדרך כלל באופן בלתי-מודע ובלתי-רצוני, ומשקפות תחושות ורגשות של האדם (או בעל החיים) העושה אותן.

שפת הגוף האנושית

מקובל להאמין כי שפת הגוף משותפת לקבוצות גדולות של בני האדם, אף יותר מאשר מילים. שפת הגוף מתקיימת גם כאשר היא אינה מתפקדת כתקשורת, אם כי באופן בולט פחות. עובדה זו ניתן להסביר בכך ששפת גוף נועדה להחצין תהליכים נפשיים ולאו דווקא לתקשר. עם זאת, אדם המשתמש בשפת גוף מלאה ללא תקשורת עם אדם אחר, נחשב לחורג מההתנהגות הנורמלית, מלבד במקרים של מנהגים תרבותיים רשמיים (לדוגמה: מנהגי דת ומסורת). 
שפת הגוף עשויה להיות עניין מודע ורצוני, תהליך אינסטינקטיבי, אך גלוי, או תהליך בלתי-מודע ולא רצוני שניתן להבחין בו אך ורק על ידי מעקב מדויק ופרטני. 
מקובל על רוב חוקרי שפת הגוף, כי דפוס תקשורת זה רלוונטי ביותר גם אם הוא קיים אך ורק במישורים בלתי-מודעים. על פי תאוריה זו, שפת הגוף היא חלק בלתי נפרד מהתקשורת האנושית, ומתרחשת באופן קבוע לאורך כל מפגש אנושי.
שפת גוף גורמת להחצנה של מצבי רוח, כדוגמת החצנת לחץ על ידי דפיקות מהירות עם הרגל או היד על משטח, או על ידי פכירת אצבעות או כסיסת ציפורניים. צורת הבעה זו אינה רצונית לרוב, ורק במקרים נדירים מכוונת. ניתן לרוב להבחין בקלות בשפת גוף שכזו, אך נדרשת תשומת לב לעניין.
תכונות אופי שונות מבוטאות אף הן על ידי שפת גוף. לדוגמה, הליכה מהירה וקצובה כביטוי לנחישות, מבט לא-ממוקד כביטוי לפיזור-דעת ועוד. נהוג להאמין כי צורת הבעה היא ברובה לא מודעת ולא רצונית.
פרדי פוקס

קריירה

אלבומו הרשמי הראשון Freddie Foxxx Is Here יצא בשנת 1989 בלייבל MCA Records. האלבום הופק על ידי פרדי פוקס ואריק בי. חרף מעורבותו של אריק בי כשל האלבום מסחרית ובקרב המבקרים, כשבעקבות כישלון זה עזב פוקס את הלייבל.
לאחר עזיבתו חבר ל-"Flavor Unit" של קווין לטיפה - אסופת ראפרים, מפיקים ודיג'אים, בהם בלאק שיפ, Chill Rob G, DJ Mark the 45 King, LeShaun ו-Naughty by Nature.
ב-1993 חתם על חוזה ב-Epic Records והחל לעבוד על אלבומו השני Crazy Like A Foxxx. האלבום שהיה אמור לראות אור ב-1994 נגנז.
לתשומת לב מחודשת זכה פוקס בשל הופעות אורח אצל ראפרים אחרים, כמו Naughty by Nature, M.O.P ,Missin Linx O.C., Boogie Down Productions. בלטה במיוחד השתתפותו ב-"The Militia", סינגל של גאנג סטאר מאלבומם Moment of Truth, שבעקבותיה הצטרף לGang Starr Foundation.
פוקס הפיק לקחים מהחוויות העבר שלו וחתם Landspeed Records, לייבל עצמאי גדול של היפ הופ ושם בשנת 2000 יצא לאור האלבום השני שלו Industry Shakedown שכלל הפקות של האלכימאי, די ג'יי פרמייר, פיט רוק וגם כמה משלו, האורחים היחידים באלבום היו M.O.P. האלבום היה להצלחה ענקית במחתרת וזכה לביקורות מאוד גבוהות והאלבום היה לאלבום העצמאי מספר אחד של שנת 2000 מבחינת מכירות (בהיפ הופ) ומכר קרוב ל-100 אלף עותקים.
לקראת 2003 Landspeed Records פשטו רגל ופוקס מצא לו לייבל חדש, Barely Breaking Even, ששם הוציא לאור את אלבומו השלישי, Konexion, בשנת 2003. האלבום לא הצליח כקודמו אך התקבל טוב בקרב המעריצים בזכות הידבקותו לסגנון המקורי שלו ובזכות מפיקים כדוגמת די ג'יי פרמייר ו-DJ Clark Kent שתרמו הרבה לפרויקט.
פוקס המשיך להופיע כאורח אצל ראפרים אחרים והכי בולט היה ג'ון סינה ותרם הרבה לסאונדטראק של WWE SmackDown! vs. Raw 2006 שנכנסו לתוכו 2 שירים שלו והוא היתארח בשירים אחרים מהסאונדטראק.
אחרי 2006 פוקס הוציא לאור מיקסטייפים שזכו להצלחה ובשנת 2008 האלבום שלו Crazy Like a Foxxx יצא תחת הלייבל Fat Beats Records עם הגרסה המקורית ודיסק בונוס שכלל הפקות של D.I.T.C.
ביופילם

ביופילם (מאנגלית: Biofilm) הוא קבוצה של תאים שנדבקים אחד אל השני על משטח כלשהו. תאים אלה נמצאים בדרך כלל בתוך חומר חוץ-תאי הנקרא חומר חוץ-תאי פולימרי (extracellular polymeric substance). החומר החוץ תאי הפולימרי הוא תערובת של חומרים חוץ תאיים שמורכבים מחלבונים, DNA ורב-סוכרים. ביופילם יכול להיווצר על משטחים חיים (כמו הלשון) או דוממים וניתן למצוא אותם כמעט בכל מקום כמו בתי חולים, מפעלים, דופן ספינות, צינורות נפט ואף בגוף האדם. תאי הביופילם שונים פיזיולוגית מתאים פלנקטוניים מאותו האורגניזם.
מיקרואורגניזמים יוצרים ביופילם בתגובה לגורמים רבים כמו המשטח שעליהם הם נמצאים, כמות המזון בסביבה או במקרים מסוימים אפילו חשיפת תאים פלנקטוניים למינונים נמוכים של אנטיביוטיקה. כאשר תא עובר למצב הביופילם, הוא עובר שינויים בביטוי הפיזי של חלק גדול מהגנים שלו (שינוי פנוטיפי) כך שהם מבוקרים גנטית בצורה שונה.
מלון לאונרדו רויאל ריזורט אילת

היסטוריה

המלון הוקם בשנות ה-90 כמלון פלמירה.
המלון נרכש על ידי רשת מלונות פתאל בשנת 2007. עקב הרכישה המלון החל לנשוא את מותג המלונאות גולדן טוליפ ושם המלון שונה לרויאל טוליפ.
בשנת 2010 שם המלון השתנה בשנית ללאונרדו רויאל רזורט כחלק מהטמעת המותג לאונרדו בישראל אשר רשת פתאל עושה בו שימוש באירופה מאז 2005 והפסקת השימוש במותגים אשר אינם נמצאים בבעלות הרשת שגולדן טוליפ הוא מביניהם.
אופנבורג

היסטוריה

אזכור ראשון אודות העיר מופיע במקורות כבר בשנת 1148. בשנת 1240 העיר נזכרת תחת התואר "עיר קיסרית עצמאית", תואר אשר נשמר עד המאה ה-19.
בשנת 1689, במהלך מלחמת תשע השנים בין צרפת והאימפריה הרומית הקדושה נחרבה העיר כמעט לחלוטין. בין השנים 1701 ו-1771 הייתה העיר וסביבותיה נחלה בחזקתו של המרגרייב של באדן באדן. בשנת 1803 איבדה העיר את תואר העיר הקיסרית האוטונומית ונכללה תחת רוזנות באדן.
ב-12 בספטמבר 1847 התרחשה אספה במלון זלמן בעיר, ובה נוסחו הדרישות של תושבי רוזנות באדן מהשלטון, כגון זכויות אדם בסיסיות, חופש העיתונות ומס הכנסה מדורג. אספה זו הייתה אחד מהאירועים הראשונים אשר הציתו את המהפכה הגרמנית של 1848-49. ב-19 במרץ 1848 הדרישות אושררו והורחבו על ידי אספה שנייה שהתרחשה בעיר, ומנתה 20 אלף משתתפים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה סבלה אופנבורג מהפצצות אוויר, ולאחריה הייתה זמן מה תחת כיבוש צרפתי. עקב הקרבה לגבול הצרפתי, הושפעה העיר מהמערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה ובהמשך הייתה נתונה לא פעם להפצצות מהאוויר ולאש ארטילרית. כוחות צרפתים נכנסו לעיר ב-15 באפריל 1945 ולמשך 4 השנים הבאות הייתה העיר נתונה באזור הכיבוש הצרפתי עד כינונה של גרמניה המערבית במאי 1949. בשנות ה-70 הורחב שטחה של אופנבורג עקב הכללת 11 כפרים בשטח העיר.

יהודים

קהילה יהודית התקיימה באופנבורג לפחות מראשית המאה ה-19. ב-1875 נחנך בית כנסת בעיר. בליל הבדולח, אשר התרחש בנובמבר 1938, נחרב בית הכנסת של העיר ובית קפה סמוך שהיה גם הוא בבעלות יהודית, על ידי המון מוסת. עם פרוץ המלחמה נאסרו והוגלו רוב הגברים היהודים למחנה הריכוז דכאו. באוקטובר 1940 הוגלו כל היהודים שנותרו בעיר באותה עת למחנה המעצר גירס בצרפת, ובהמשך משם לאושוויץ. לאחר השואה לא שוקמה הקהילה היהודית בעיר ובניין בית הכנסת נמכר.
ראיין קוואנטן

חייו

קוואנטן נולד בסידני ולמד בבית ספר קתולי. בנעוריו עסק בפעילויות ספורט רבות, וקריירת המשחק שלו החלה באופן מקרי למדי. כשהיה בן 15, המתין לאמו שתאסוף אותו לאימון שחייה. משבוששה להגיע, נכנס לבניין הסמוך, בו נערכו מבחני בד לסוכנות שחקנים מקומית. הוא החליט להיבחן, והתקבל.
את הופעותיו הטלוויזיוניות הראשונות ערך קוואנטן בגיל 16, כשהשתתף במספר פרקים באופרת הסבון "A Country Practice". בהמשך קיבל מספר תפקידים קטנים נוספים בקולנוע ובטלוויזיה, עד שב-1997 לוהק לאופרת הסבון "קרוב רחוק". הוא גילם בה את דמותו של ויני פטרסון, גולש טוב מראה אך לא יוצלח, שמחפש אחר דרכים קלות להתעשרות, עד שלבסוף מוצא את מקומו כמציל. ב-2002, זמן קצר לאחר שכחלק מעלילת הסדרה נישא ויני לליאה (אדה ניקודמו) ולשניים נולד בן, החליט קוואנטן לעזוב את הסדרה, ולעבור לארצות הברית.
בשנת 2004 לוהק קוואנטן לסדרה "סאמרלנד" של רשת "The WB", בה גילם את דמותו של ג'יי אנדרסון, גולש אוסטרלי שהיה אחד מחבריה הקרובים של הדמות הראשית בסדרה (לורי לאפלין). מאז 2008 הוא משתתף בסדרה "דם אמיתי" של רשת HBO, בה הוא מגלם את דמותו של ג'ייסון סטקהאוס.
מאז הגעתו לארצות הברית, השתתף קוואנטן גם במספר סרטי קולנוע, בהם "Flicka"‏ (2006), "דממת המוות" (2007), סרט אימה בו גילם את התפקיד הראשי, "Don't Fade Away"‏ (2010), שגם בו גילם תפקיד ראשי. והסרטים "הוריקן" ו-"סופר קון" (2018).
ב-2013 שיחק בקומדיה הרומנטית "טעות מהסוג הנכון" לצדה של קתרין אוהרה. בשנת 2015 תרם את קולו לסרט האנימציה האוסטרלי "בלינקי ביל הסרט" . ב-2016 כיכב בסרט "מי מקבל את הכלב?" לצדה של אליסיה סילברסטון.
טין

טין הוא משקע בעל גרגרים זעירים (4-60 מיקרומטר), קטנים מאלה של חול (בין 60 מיקרומטר ל-2 מ"מ) וגדולים מאלה של חרסית (קטנים מ-4 מיקרומטר). במצב ביניים יופיע טין בגופי מים כמשקע שטרם עבר דיאגנזה (diagenesis). בהופעתו כסלע משקע הוא מורכב מגבישים קטנים של קוורץ.
על אף גודלם, גרגרי הטין קשים ולא ניתן לגרוס אותם בשיניים. לטין הדק המוסע בנחלים מאפיינים דומים לאלה של חרסית: כושר ספיחת מים, הידבקות, תפיחה וגמישות. צבעו של טין המורכב מקוורץ בלבד הוא לבן, ובתוספת של תחמוצות ברזל הופך צבעו לחום, אדמדם או סגול. בדומה לכורכר – המורכב מאבן חול מלוכדת בגיר, גם הטין עשוי להתלכד בגיר ולתסוס במגע עם חומצה מלחית מהולה.

השפעה סביבתית

טין המושקע לאורך נהר ובדלתה שלו באמצעות שטפונות יוצר קרקע עשירה ופוריה, כמו זו שביססה את התרבות המצרית העתיקה לאורך הנילוס. הסיבה העיקרית להימצאות כמות גדולה של טין בנהרות הסמוכים ליישובים עירוניים היא הרס קרקעות כתוצאה מבנייה מואצת, ובאזורים כפריים כתוצאה מחרישת שדות וכריתת יערות. 
מחסור במשקעי טין עשוי לגרום לשינוי סביבתי משמעותי: בנהר המיסיסיפי פחתה השקעת טין במהלך המאה ה-20 בשל מערכת סכרים, עובדה שתרמה להיעלמותם של ביצות ושרטונים בדלתה של הנהר. היעלמות מחסומים טבעיים אלה הייתה אחד מן הגורמים המשמעותיים שתרמו להצפת ניו אורלינס כתוצאה מהוריקן קתרינה באוגוסט 2005.

תפוצה

טין הוא אחד המרכיבים העיקריים באבק מדברי ובלס, ונפוץ בעיקר כמשקע בנהרות, אגמים ודלתות. בארץ ניתן למצוא טין באזור המכתשים בנגב ובערבה הדרומית (בקעת תמנע ואילת).
שווינציאן

תולדות העיר

שוויינציאני היא אחת הערים העתיקות ביותר בדוכסות הגדולה של ליטא. ב-1414 הביא הדוכס הגדול ויטאוטס טטרים לעיר כדי לבנות כנסייה. בין המאות 14 ו-16 התרחבה העיר ובה שכנו מנזר ובית משפט מקומי. משנת 1801 הייתה העיר בשליטת רוסיה. עם פלישתו לרוסיה בשנת 1812, שהה נפולאון בעיר מספר שעות, ממנה הוציא פקודות ובה קיבל משלחת ממלך נאפולי.
העיר הייתה אחת ממרכזי התקוממות הפולנים נגד הרוסים ב-1830-1831 (התקוממות נובמבר). לאחר השלמת מסילת הברזל סנט פטרסבורג-ורשה ב-1862 גדלה העיר באופן משמעותי.
עם תחילת המאה ה-20 היו בעיר כנסייה יוונית-אורתודוקסית וכנסייה קתולית. במלחמת העולם הראשונה נחל הצבא הגרמני הישגים באזור העיר.
בין מלחמות העולם הייתה העיר בשטח פולין. ב-1931 היו בעיר כ-5,800 תושבים.

יהודי שווינציאן

בין מלחמות העולם היו בעיר כ-2,700 יהודים, שהיוו כמחצית מכלל תושבי העיר. בעיר פעלו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, הבונד, מפלגה קומוניסטית ואגודת ישראל. כשכבשו הגרמנים את מערב פולין, ברחו משטחים אלו אלפי יהודים לשווינציאן. עם פלישת הגרמנים לברית-המועצות ביוני 1941 נמלטו מזרחה יהודים רבים, אך בעיירה נשארו כ-6,500 יהודים.
ביולי 1941 הוצאו להורג כ-100 גברים יהודים בעיר. בעיר הוקם יודנראט, על היהודים הוטלו עבודות כפייה. ובספטמבר נשלחו רוב יהודי העיר למחנה מעבר. רובם נרצחו באוקטובר.
בעיר הוקם גטו. לגטו זה הועברו בסוף 1941 יהודים מאיגנלינה שנותרו בחיים לאחר שרובם נרצחו. בפברואר 1942 התארגנה בגטו קבוצת מחתרת. במרץ 1943 ברחו כ־50 מחברי המחתרת ליערות נרוץ' (Narocz) והצטרפו ליחידת פרטיזנים באזור.
באפריל 1943 חוסל גטו שווינציאן. כמה מאות בעלי מקצוע הועברו לגטו וילנה ויתר היהודים נרצחו בפונאר. בעת השילוח לפונאר התנגדו המגורשים ורובם – כמה מאות - נהרגו תוך מאבק. עשרות הצליחו להימלט.
ארס אנטיקווה

ארס אנטיקווה (בלטינית: Ars antiqua), הנקראת גם "ארס וטרום" או "ארס וטוס", מתייחסת למוזיקה של אירופה בשלהי ימי הביניים, בין 1170 ל-1310 בקירוב, התקופה של אסכולת נוטרדאם הפוליפונית והשנים הבאות, שהיו עדות להתפתחות המוקדמת של המוטט.
המונח מוגבל בדרך כלל למוזיקת קודש ואיננו כולל את השיר החילוני של הטרובדור והטרובר; עם זאת, לפעמים משתמשים במונח באופן חופשי יותר, החל על כל המוזיקה האירופאית של המאה ה-13 וקצת לפניה. המונח ארס אנטיקווה עומד בניגוד למונח ארס נובה, המתייחס לתקופת הפעילות המוזיקלית בין 1310 ל-1375 בקירוב.
כמעט כל מלחיני הארס אנטיקווה הם אנונימיים. בין המעטים שנודעו בשמם נמנים הילדגרד מבינגן, אם מנזר, משוררת ומלחינה שפעלה בגרמניה במאה ה-12, לאונין (פעל בשלהי המאה ה-12) ופרוטין (פעל בשנים 1180 בקירוב עד 1220 בקירוב), שני מלחינים שנודעו בשמם מאסכולת נוטרדאם; בתקופה שאחריה, פטרוס דה קרוצ'ה, מלחין מוטטים, הוא אחד המעטים ששמם נשמר.
ב-תאוריית המוזיקה, הארס אנטיקווה הייתה תקופה של תופעות קדמה בנהלים קיימים, רובן בהבנה ובתיווי של ריתמוס. תאורטיקאי המוזיקה המפורסם ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-13, יוהנס דה גרלנדיה, היה מחברה של "מנזוראבילי מוזיקה" (בסביבות 1240), מסה שהגדירה והבהירה אפנונים ריתמיים באופן המלא והשלם ביותר. תאורטיקאי גרמני מתקופה מאוחרת יותר במקצת, פרנקו מקולון, היה הראשון שתיאר את שיטת התיווי, שבה תווים בצורות שונות נושאים ערכים ריתמיים שונים לגמרי (ב"ארס קנטוס מנזוראביליס" משנת 1260 בקירוב), חידוש שהייתה לו השפעה כבירה על תולדות המוזיקה האירופאית מאז ואילך. רוב המוזיקה ששרדה בכתב תווים מן המאה ה-13 עושה שימוש באפנונים ריתמיים כפי שהגדיר אותם גרלנדיה.
הארס אנטיקווה מתחלקת לעיתים לשתי תקופות לא-מדויקות, הידועות כגותית המוקדמת והגותית העיקרית. התקופה הגותית המוקדמת כוללת את המוזיקה הצרפתית, שחוברה באסכולת נוטרדאם עד 1260 בקירוב, והתקופה הגותית העיקרית כוללת את כל המוזיקה שחוברה מאז ועד 1310 או 1320, המועד שמקובל לראות בו את ראשית הארס נובה. צורות האורגנום והקונדוקטוס הגיעו לשיא התפתחותם בגותית המוקדמת והחלו לדעוך בגותית העיקרית, כאשר החליף אותן המוטט.
אף כי סגנון הארס אנטיקווה יצא מן האופנה באופן פתאומי למדי, בשני העשורים הראשונים של המאה ה-14, הרי להגנתו נחלץ במועד מאוחר ז'אק מליאז' (או יאקוב מליאז'), שיצא בהתקפה משתלחת על הארס נובה "מחללת הקודש והמושחתת" ב"ספקולום מוזיקה" שלו (1320 בקירוב) והגן בשצף קצף על הסגנון הישן במילים, שהזכירו מבקרי מוזיקה שונים מאז ימי הביניים ועד ימיו. בעיני ז'אק, הארס אנטיקווה הייתה musica modesta (מוזיקה צנועה) ואילו הארס נובה הייתה musica lasciva (מוזיקה תאוותנית) - מוזיקה שאותה פירש כעונה על סיפוק יצרים, גחמנות, חוסר צניעות וחושניות (אנדרסון ורוזנר, 2001).
פטסי קנזיט

שנים ראשונות

קנזיט נולדה וגדלה בהאונסלו שבלונדון רבתי למשפחה קתולית. בגיל 4 הופיעה לראשונה על המסך בפרסומת לאפונה קפואה. בשנת 1972 אף השתתפה לראשונה בסרט קולנוע (For the Love of Ada, מבוסס על סדרת טלוויזיה באותו השם). בשנת 1974 השתתפה בסרט גאטסבי הגדול לצד רוברט רדפורד ומיה פארו. בבחרותה למדה באקדמיה של איטליה קונטי, בית הספר למשחק הוותיק באנגליה.

קריירה

קנזיט פרצה אל התודעה באמצע שנות השמונים כזמרת של להקת הפופ "הפלא השמיני". שני סינגלים של הלהקה הגיעו למקומות גבוהים במצעד הבריטי, והלהקה אף הופיעה בתוכנית הטלוויזיה Top of the Pops. במקביל קידמה קנזיט את קריירת המשחק שלה. ב-1985 השתתפה בסרט הטלוויזיה "סילאס מארנר" לצידו של בן קינגסלי וב-1986 השתתפה בסרט הקולנוע Absolute Beginners על פי ספרו של קולין מק'ינס.
בשנת 1988 הגיע השיר I'm Not Scared של "הפלא השמיני" (בהפקה של הפט שופ בויז) לעשירייה הראשונה במצעד הבריטי. השיר שובץ לסרט נשק קטלני 2 בו שיחקה קנזיט את דמותה של ריקה ואן דן האס, מזכירתו של דיפלומט דרום אפריקני שבה התאהב הגיבור מרטין ריגס (מל גיבסון).
בשנת 1991 זכתה לשבחי הביקורת בעקבות השתתפותה בסרט "עשרים ואחת" (אף שהסרט לא זכה להצלחה קופתית). בשנת 1992 גילמה את דמותה של קרולין רייט בסרט הקומי Blame it on the Bellboy לצידו של דאדלי מור. ב-1995 שיחקה ב"מלאכים וחרקים" לצד קריסטין סקוט תומאס, וב-1999 שיחקה בדרמת הפשע "כביש מהיר" לצד דריל האנה. תפקידה הקולנועי החשוב האחרון היה בשנת 2002 בסרט One and Only שנכשל בקופות.
בשנת 2004 החלה קנזיט לגלם את דמותה של סיידי קינג באופרת הסבון האנגלית "אמרדייל". כמו כן השתתפה בתוכנית המערכונים הקצרים של ערוץ 4 הבריטי Bo' Selecta! ובספין אוף A Bear's Tail. בספטמבר 2006 הפסיקה את השתתפותה ב"אמרדייל" משום שלטענתה הנסיעות ליורקשייר - שם צולמה הסדרה - והפרידה הממושכת משני בניה בזמן הצילומים גרמו לה מועקה. מינואר 2007 משחקת קנזיט בסדרת הדרמה הרפואית עטורת הפרסים של ה-BBC - ‏ הולבי סיטי Holby City.

חיים אישיים

בשנת 1988 נישאה קנזיט לזמר דן דונובן, קלידן Big Audio Dynamite. הנישואין נמשכו זמן קצר בלבד. בשנת 1992 נישאה קנזיט בשנית לזמר ג'ים קר מלהקת ה-Simple Minds. במהלך נישואין אלה נולד בנה הראשון ג'יימס, אולם גם אלה הסתיימו בגירושין. בשנת 1997 נישאה קנזיט לליאם גלאגר סולן להקת אואזיס. במהלך נישואין אלה נולד בנה השני לנון. נישואין אלה הסתיימו אף הם בגירושין. קנזיט ניהלה כמה מערכות יחסים קצרות ואף הייתה אמורה להינשא ברביעית ל-DJ האנגלי ג'רמי הילי בסוף 2007, אולם במרץ 2008 הודיעו השניים על סיום הקשר ביניהם ועל ביטול החתונה.
איראן אסמאן איירליינס

היסטוריה

החברה הוקמה ב-1970 בשם "פארס איר". משרדיה הראשיים של החברה נמצאים בטהראן, והיא פועלת מבסיסים מרכזיים בנמל התעופה הבינלאומי מהראבאד בטהראן.
בבעלות החברה 34 מטוסי נוסעים, רובם ישנים, והם טסים ל-40 יעדים שונים באיראן, ול-7 יעדים שונים בעולם, בהם: אפגניסטן, ארמניה, בחריין, קואלה לומפור, כוויית, קטאר, שוודיה, סוריה,טג'יקיסטן, טורקיה ואיחוד האמירויות הערביות.
ב-12 באוקטובר 1994 התרסק מטוס פוקר F28 בטיסה 746 של איראן אסמאן איירליינס מאספהאן לטהראן. המטוס התרסק באזור נתנז, 59 נוסעים ושבעה אנשי צוות נספו באסון. ב-18 בפברואר 2018 התרסק מטוס שהפעילה החברה בטיסה 3704 של איראן אסמאן איירליינס.
ב-13 בינואר 2019 ביצעה החברה את הטיסה המסחרית האחרונה במטוס הבואינג 727. זאת החברה האחרונה שהפעילה את הבואינג 727 בשירות נוסעים.
ונדי מורגן

ביוגרפיה

מורגן נולדה ברדלט שבמחוז הרטפורדשייר.
מורגן הופיעה בתיאטרון הלאומי בתפקיד תמר במחזה "יונדב" מאת פיטר שאפר, ובתפקיד הראשי במחזה "מרטין" מאת ז'אן-ז'ק ברנרד , עליו הייתה מועמדת לפרס אוליבייה ולפרס האיבנינג סטנדרד. עוד בתיאטרון הלאומי שיחקה מורגן בהפקות של "חשמלית ושמה תשוקה", "Bacchai", "קרינגטון", "הן לא תקחהו עמך", "בשוכבי גוועת", "The Pied Piper", "קוריולנוס", ובעיבוד לספר "חוות החיות".
תפקים נוספים של מורגן בתיאטרון היו במחזות "Invisible Woman/Like Mother", "מרילין ואלה", "Pack Up Your Troubles", "הכבוד של וינסלו", "הסוחר מוונציה", "מזמור חג המולד", "My Mother Said I Never Should" מאת שרלוט קיטלי, "Road to Nirvana", "רומיאו ויוליה", "The Woman Who Cooked Her Husband", "הו, איזו מלחמה נחמדה!", "אותלו", "כטוב בעיניכם", "Stars in the Morning", ו-"Crimes of the Heart". בווסט אנד שבלונדון שיחקה מורגן במחזה "פיאף".
בטלוויזיה שיחקה מורגן בסדרת הדרמה "היהלום שבכתר" בתפקיד סוזן לייטון.
גראן מרנייה

קורדון רוז'

קורדון רוז' (Cordon Rouge - "הסרט האדום") הוא הסוג המקורי, והפופולרי ביותר, של הגראן מרנייה, הוא נבדל מה"קורדון ז'ון" בכך שהוא מבוסס על קוניאק, ולא על אלכוהול נייטרלי. ניתן לשתות אותו "נקי" או כחלק מקוקטיילים פופולריים רבים.

קורדון ז'ון

קורדון ז'ון (Cordon Jaune - "הסרט הצהוב") הוא סוג אשר נמכר במספר מדינות אירופאיות ומעט שדות תעופה בינלאומיים בלבד. הוא נחשב לסוג בעל האיכות הנמוכה ביותר, בשל היותו מיוצר מאלכוהול נייטרלי על בסיס דגנים, ומשמש לעיתים כמרכיב בקוקטיילים או בקינוחים כגון קרפ סוזט.

Cuvée du Centenaire

Cuvée du Centenaire ("גרסת יובל המאה") יוצר לראשונה ב-1927 בכמות מצומצמת לכבוד חגיגות ה-100 למזקקה. סוג זה מיוצר מקוניאק בן 25 שנה ונצרך "נקי".

Cuvée Speciale Cent Cinquantenaire

Cuvée Speciale Cent Cinquantenaire ("גרסת יובל ה-150"), אשר נקרא גם "גראן מרנייה 150", נחשב לסוג הטוב ביותר של הליקר. הוא מיוצר מקוניאק בן 50 שנה, ומבוקבק בבקבוקים עם ציורים מקוריים בסגנון אר-נובו. מחיר בקבוק כיום כ-220 דולר אמריקאי, והבקבוק כבר זכה לציטוט "קשה למציאה, בלתי אפשרי להגייה, ויקר באופן מופרז"...

Cuvée Louis-Alexandre Marnier-Lapostolle

Cuvée Louis-Alexandre Marnier-Lapostolle הוא סוג אשר מיוצר ממבחר סוגי קוניאק מחמשת המחוזות הידועים ביותר בהם הקוניאק מיוצר בצרפת, ומיושן בחביות עץ אלון. ניתן להשיג את המשקה במרכולים בצרפת ובחנויות דיוטי פרי בקנדה ובהולנד.

מרנייה דובדבן

Cherry Marnier הוא משקה שנוצר בשנת 1827 והוכן מדובדבנים. את הדובדבנים היו מועכים וממוססים לפני ההעברה למשרת הנוזל האלכוהולי ומיץ דובדבנים. לאחר מכן היו מסננים את הפרי מן המשרה ומוסיפים לה סוכר ומיישנים בחביות למשך כמה חודשים.
Under My Skin

עשיית האלבום

אבריל כתבה את האלבום עם הזמרת הקנדית שאנטאל קרביזוק. בנוסף, כתבה אבריל עם חבר אוונסנס לשעבר, בן מודי, את השיר "Nobody's Home". שלושת המפיקים באלבום הם: בוטצ' ווקר, ריין מיידה ודון גילמור.
מיידה הפיק חמישה שירים, כולל את השיר "fall to pieces", שנכתב עם אבריל עצמה. גילמור הפיק 3 שירים, ששניים מהם נכתבו עם אבריל. ווקר הפיק 3 שירים בשלושה ימים.
רוב האלבום הוקלט בביתו של ריין מיידה שבמאליבו, קליפורניה הכולל בו אולפן הקלטות. באתרה הרשמי, כתבה אבריל שהיא למדה המון מאז אלבומה הראשון: "הייתי מעורבת בכל חלק באלבום. ידעתי איך אני רוצה את התופים, את צלילי הגיטרה. הבנתי את כל התהליך הרבה יותר טוב הפעם, כי עברתי את זה. אני ממש בררנית בטעם שלי." האלבום הושפע רבות מפוסט-גראנג', רוק אלטרנטיבי ופופ-פאנק והושפע מעט מנו-מטאל."רוב השירים באלבום הם ביטוי של רגשות שעברתי בשנה האחרונה או הדרך בה הרגשתי בעבר בנוגע למערכות יחסים… כמה מהשירים ממש עמוקים" כתבה אבריל, שמספרת על כמה מהשירים: "השיר Nobody's Home הוא על בחורה שאיבדה את דרכה… וזה לא עליי… השיר Take Me Away הוא קטע ניו-מטאל אפל… How Does It Feel הוא שיר בוגר, בו אני מביטה בחיי ורואה את עצמי כקטנה לעומת העולם הגדול…".  "התבגרתי מאוד בשנתיים האחרונות. סיימתי את מסע ההופעות שלי, חזרתי לטורונטו ומיד התחלתי לכתוב את השירים לאלבום החדש. לא היה לי מושג על מה אני עומדת לכתוב. לאף אחד לא היה מושג. אנשים חשבו שלא נשאר לי על מה לכתוב, אבל זה היה בדיוק הפוך. ערב אחד הלכתי לארוחת ערב עם הזמרת שאנטל קרויאזוק, הכימיה בינינו הייתה מיידית. עוד באותו לילה כתבנו שיר חדש. יום אחר כך נפגשנו שוב וכתבנו שיר נוסף יחד. תוך שבועיים יצרנו יחד 12 שירים חדשים." 
"אני שמחה עם מה שאני עושה ומאמינה שהכל קורה לטובה. אני רומנטיקנית אמיתית, לכן הסינגל החדש שלי Don’t Tell Me מספר על כך שאסור להעניק את עצמי לכל גבר רק למישהו מיוחד באמת. אני מאושרת לשיר שירים חדשים, אני מרגישה טוב, עם כוחות מחודשים וכבר מצפה לדבר הטוב הבא… השירים באלבום החדש עמוקים יותר מאלבום הבכורה, אני עדיין אוהבת שירי פופ טובים, אני סה"כ בחורה שאוהבת לכתוב, אוהבת לעשות רוק ורוצה שמוזיקה תהיה חלק בלתי נפרד מחיי." 
השיר "Slipped Away", מספר על מותה של סבה של אבריל. בשיר "Fall to Pieces", לאבין מסבירה שהיא רבה עם בחור והם נמצאים בנקודה מסוימת כאשר מערכת היחסים ביניהם יכולה להתקדם בשתי דרכים: הם ינסו לשפר את הזוגיות או שייפרדו. אבריל עצמה, מקווה שהם יצליחו לשרוד ולהישאר ביחד.