google/wiki40b huggingface dataset:
איקה אברבנאל

ילדות ושירות בצה"ל

אברבנאל נולד ביוני 1954 בשכונת רחביה בירושלים, בה גדל והתחנך, להורים מוזיקאים, קלוד ושרה, ממקימי האקדמיה למוסיקה בירושלים.
ב-1972, אחרי שסיים את לימודיו בגימנסיה העברית רחביה, התגייס לצה"ל ושירת בעיקר בתפקידים בתחום משאבי האנוש ביחידות השדה.
בין השאר שימש כראש מחלקת כח אדם באמ"ן, ראש חטיבת כח אדם בזרוע היבשה וראש חטיבת התכנון באגף כח אדם.
בשנת 1989, במקביל לשירותו הצבאי, סיים לימודי תואר ראשון ושני במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה, וכן השלים מסלול כבוגר המכללה הישראלית לביטחון לאומי.
באוגוסט 2005, מונה אברבנאל על ידי הרמטכ"ל דן חלוץ לבדוק את נסיבות הפיגוע בשפרעם שבוצע בידי החייל נתן זאדה.

בחיים האזרחיים

ב-1998 השתחרר מצה"ל אחרי שירות שארך 25 שנה בדרגת תת-אלוף וכיהן כמנכ"ל לשכת המסחר הישראלית בשנים 2000-1998, וכמנכ"ל חברת הסטרט-אפ Cellfar בישפאר השקעות – מיזם העוסק בתחום ה-MVNO בשנים 2001-2000.
בין השנים 2005-2001 כיהן כסמנכ"ל בכיר לתפעול ושירות לקוחות בחברת פלאפון והיה אחראי על מגוון תהליכים ועל מערך שירות הלקוחות, משאבי האנוש, הלוגיסטיקה והרכש של החברה.
בהמשך, בין השנים 2007-2005, שימש כמשנה למנכ"ל בזק והיה אחראי על תהליך הארגון מחדש שעברה בעקבות הפרטת החברה.
בשנת 2007 הצטרף לחברת טבע ובה כיהן עד 2013 כסמנכ"ל בכיר למשאבי אנוש הגלובלי וכמנהל האינטגרציה הראשי של החברה. ב-2013 מונה כמנהל פעילות חברת טבע בישראל וכמנהל קשרי הקהילה הגלובליים של החברה. במקביל מונה כיו"ר משותף של PGT, השותפות בין טבע לפרוקטר אנד גמבל בתחום התרופות ללא מרשם.
מאפריל 2014 משמש כבעליה של חברת אינטרגרטיקה, המייעצת לחברות בנושאי ניהול שינוי, משאבי אנוש ואינטגרציה שלאחר מיזוגים ורכישות. עם לקוחותיו נמנים, בין השאר, חברות הייטק ו-OTC גלובליות. כמו כן הוא מרצה בפקולטה לניהול באוניברסיטת חיפה בנושא אינטגרציה ובמסגרות נוספות.

פעילות נוספת והישגים

בשנת 2006 קיבל את פרס "מנהל הדור הבא" מטעם חברת דן&ברדסטריט בהיותו סמנכ"ל בזק, בגין תהליכי הארגון מחדש שהוביל בחברות בזק ופלאפון.
בשנת 2004 ייסד את פרויקט "אמץ לוחם" במסגרת פעילות האגודה למען החייל – תוכנית למעורבות חברתית המחברת בין הסקטור העסקי בישראל ובחו"ל לבין היחידות הקרביות של צה"ל.
נוסף על כך, משמש בהתנדבות כיו"ר בית הספר לאמנויות של אוניברסיטת חיפה, במסגרת פעילות בוגרי האוניברסיטה. משמש כנשיא עמותת Prize4life, פרס לחיים הפועלת להאצת חקר ה ALS.

משפחה

איקה אברבנאל משתייך לשושלת דון יצחק אברבנאל, אבי סבו היה ממקימי ובעלי חברת התרופות גלניקה בשווייץ, סבו ארנסט ניהל את גלניקה במשך שנים רבות ובהמשך הקים עסק בתחום ההוצאה לאור בשווייץ.
דודו של אביו, מוריס אברבנאל, היה מנצח ידוע שבין השאר ניצח על המטרופוליטן אופרה בניו יורק והקים את התזמורת הסימפונית של יוטה בסולט לייק סיטי, עליה ניצח במשך יותר מ-30 שנה.
אחיו הוא אלי אברבנאל המשנה ליועץ משפטי לממשלה.
נשוי לבוני ואב לגיא, רועי ורן, וסב לשלושה נכדים.
הפרד ומשול

הפרד ומשול הוא מונח  בפוליטיקה ובסוציולוגיה שמקורו בלטינית  "divide et impera". משמעותו צירוף של פסיכולוגיה מדינית, אַסְטְרָטֶגְיָה צבאית ואסטרטגיה כלכלית שלפיהן ניתן להשיג ולשמור על עוצמתו של השולט  על ידי פיצול העוצמה המצויה בידי האחרים לנתחים קטנים. כל נתח שייווצר כתוצאה מהפיצול יהיה בעל עוצמה נמוכה מאשר הגוף שהיה קיים בעבר. השימוש במונח מקובל גם לכינוי השיטה, שלפיה מונעים מגופים קטנים להתאחד ולהשיג עוצמה רבה יותר, מאשר בהיותם במצבם העכשווי. כך נמנעים ממצב שבו יש לפרק גופים גדולים, תהליך שהוא קשה לביצוע.

בעת העתיקה

השיטה של השגת מרב היתרונות בדרך של הפרד ומשול או הפרד וכבוש  (Maxims "Divide et impera" או "Divide ut regnes") היה עיקרון המקובל על הסנאט ברומא העתיקה. השיטה לא הייתה עקבית עם שיטה מדינית אחרת שהייתה מקובלת ברומא העתיקה, שלפיה ביקשו לאחד את המדינות הכבושות - מדינית, כלכלית ואפילו חברתית - לקיסרות אחת וחזקה. 
שיטת  "הפרד ומשול" מתוארת  אצל יוסף בן מתתיהו (אף שאינו קורא לה בשם זה). תיאורה מופיע  בהקשר להחלטת המושל הרומי אולוס גביניוס לחלק את העם  "לחמישה בתי-דינים", כפי שהוא כותב בספרו מלחמות היהודים. היה זה לאחר ניצחונו בארץ ישראל על אלכסנדרוס בן אריסטובולוס. הוא ממנה את הורקנוס על "משמרת בית המקדש ואת יתר השלטון "מסר לטובי העם". וכך, על הבסיס הרעיון של "הפרד ומשול" ועל המודל של הכיבוש הרומאי במוקדון, הוא ממנה את חמשת בתי-הדין: הראשון - בירושלים, השני - בגדר, את "בני הפלך השלישי תחת בית הדין" בצפון הארץ, בחמתא ליד טבריה, הפלך הרביעי - חבל יריחו ו"בראש החבל החמישי ציפורי אשר בגליל. ומסיים יוסף בן מתתיהו: "והיהודים שמחו, כי נפדו משלטון היחיד, ומהיום והלאה ינהלו אותם טובי אחיהם."
ד"ר יעקב נפתלי שמחוני מוסיף בהערות לספר, לפסקה זו : "גבינוס מלא את רצון טובי העם לייסד שלטון אריסטוקרטי בארץ יהודה, ולהשאיר להורקנוס רק את הכהונה הגדולה; וכנראה, כך נמשך המצב עד יוליוס קיסר ומסר להורקנוס שוב את השלטון המדיני בעם  "אתנרכיה". 
לפי אברהם שליט, גביניוס הגיע למסקנה שכדי להכפיף את יהודה למרותה של רומא הוא יצטרך לנקוט צעדים קיצוניים יותר. על בסיס רעיון "הפרד ומשול" ועל המודל של הכיבוש הרומאי במוקדון, גביניוס פירק את ממלכת יהודה וחילק אותה לחמישה מחוזות נפרדים: ירושלים, יריחו, ציפורי, חמתן ואדורים. מטרת גביניוס בחלוקה זו הייתה לפורר את האחדות הלאומית היהודית שהייתה מקור כוחו של רוח המרד כנגד שלטון רומא.
גם ההיסטוריון הרומאי סטרבו מתייחס לשיטה שמטרתה הייתה לפצל את הליגה האכאית במוקדון שביוון, כך שניתן יהיה לנהל עם כל מדינה מפוצלת משא ומתן שונה: עם אחדות - במטרה לשמור על כוחן, ועם אחרות - במטרה להרוס אותן.
יהודה כהן (מנצח)

ד"ר יהודה סומר כהן (נולד ב-13.4.1954, ישראל) הוא מנצח, מעבד ומקים מערכות חינוכיות מוזיקליות. ייסד את מכללת "הד" למוזיקה בשנת 1991, ומשמש דיקן ומנהל בית הספר למוסיקה של הקריה האקדמית אונו כיום.

"הד ביג בנד"

ב 1990 הקים את "הד ביג בנד" - תזמורת ג'אז מקצועית, אותה הוא מנהל מוזיקלית ומנצח קבוע שלה. התזמורת הופיעה בארצות הברית ובדרום אמריקה, קיימה סדרות למינויים במועדון הבית שלה בתל אביב, ניגנה במסגרת סל תרבות במאות מופעים ברחבי הארץ. עם התזמורת הקליט יהודה 5 דיסקים בתחום הג'אז ומחזות הזמר. התזמורת בניצוחו של יהודה כהן לקחה חלק בפסטיבלים שונים בישראל.

חינוך מוזיקלי

במערך החינוך למוזיקה פעל יהודה ב-40 השנים האחרונות בהקמה וניהול מוסדות החל מקונסרבטוריונים ועד מערכות אקדמיות אותם תכנן והביא לידי מימוש. הד המכללה למוזיקה היא פרי יצירתו ואיתה קיבל את הכרת המועצה להשכלה כגוף שרשאי להכשיר בוגרים לתואר ראשון במוזיקה. בנוסף למכללה ולתזמורת הוקמו חטיבות סאונד, מוזיקה יהודית ומוזיקה ערבית במוסד. בתחילת דרכו הקים וניהל את הקונסרבטוריון ביהוד ובאור עקיבא, וניהל את "מיתר" בגני תקווה.
בהפקות שניהל השתתפו מטובי המלחינים בעולם: מישל לגרנד, סר הריסון ברטוויסל, מרסל לנדובסקי, ראוטוורה, ועוד רבים וחשובים בתחום הג'אז.
בקריה האקדמית אונו, מלבד היותו דיקן ומנהל בית הספר למוסיקה, משמש גם כמרצה בקורסים: פיתוח שמיעה ריתמית, המוזיקה של דיוק אלינגטון, הקמה וניהול תזמורת ופרויקט גמר.

השכלה

כהן הוא בעל לימודי תעודה בניצוח מהאקדמיה למוסיקה בת"א, בעל תואר ראשון במוזיקה לקולנוע מברקלי בוסטון, למד ניצוח סמפוני ואופראי ב- Boston Conservatory והשלים תואר שני בניצוח מהאוניברסיטה של מסצ'וסטס.
בעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ודוקטורט מאוניברסיטת בר-אילן על מחקר המוזיקה של דיוק אלינגטון והשפעתה בתרבות האמריקנית.
יעקב עציון

ביוגרפיה

עציון נולד בשם יעקב צסיס בברית המועצות, בנם של חוה ויצחק צסיס, מורה. בגיל שש עלה לארץ ישראל עם הוריו. משפחתו התגוררה בירושלים והוא למד בבית הספר תחכמוני בעיר. כעבור זמן קצר עבר עם משפחתו לנהלל, שם שימש אביו מורה ומנהל בית הספר (בהמשך היה מייסד בית הספר הממלכתי בטבעון). עם סיום לימודיו בנהלל עבר בגפו לחיפה, שם למד בבית הספר הימי שהיה בחצר הטכניון בשכונת הדר הכרמל. לאחר מכן התגייס לפלי"ם, ונשלח למחנה אימונים בקיבוץ מעברות. עם סיום הכשרתו במעברות הצטרף לצי הסוחר ושימש איש קשר של המוסד לעליה ב'. עסק בהורדת עולים לחופי הארץ ובהברחת יהודים שהיו מבוקשים על ידי הבריטים. הוא פעל בנמלי צפון אפריקה, אירופה, סוריה ולבנון.
לאחר מכן שב לארץ וסיים קורס מ"כים בג'וערה, וקורס מפקדים בסידני עלי. בפרוץ מלחמת השחרור עלה לירושלים עם חבריו לפלי"ם, והצטרף ללוחמי הגדוד הרביעי. לחם ונפצע בקרבות על הדרך לירושלים ובקרבות בתוך העיר. בקרב על גבעת הרדאר נפצע קשה, ועם פתיחת הדרך לשפלה הועבר לצפון הארץ להחלמה ולאחר שהחלים חזר לשרות.
לאחר קום המדינה והקמת צה"ל היה ממקימי חיל הים וממפקדיו הראשונים. בין תפקידיו היה מפקד שייטת 13, ראש מחלקת כח אדם, מקים ומפקד שייטת הטרפדות (היה אחראי על העברת סירות הטורפדו לאילת), מפקד זירת (מז"ר) ים סוף (זי"ס) במבצע קדש.
לאחר שחרורו מצה"ל בדרגת סגן-אלוף התיישב בקריית טבעון ועבד בחברת "אבן וסיד" כמנהל מחלקת הציוד המכני, ולאחר מכן בניהול אזור מרכז ודרום בחברה.
בשנת 1984 נפטר לאחר שלקה בסרטן. נקבר בבית העלמין גבעת שאול בירושלים.
יעקב היה נשוי לימימה ואב לשלושה בנים. אבנר, אחד מהם, הלך בעקבות אביו. הוא התגייס לשייטת 13 בשנת 1969 ובשנת 1972, נהרג בתאונת אימונים בשייטת.
ספרת ביקורת

ספרת ביקורת היא ספרה הנוספת, בעיקר במערכות מידע, למספר נתון, כדי לזהות טעות שנעשתה בעת העתקתו. 
במספר תעודת הזהות הישראלית, למשל, הספרה הימנית ביותר היא ספרת ביקורת. גם במספר של כרטיס אשראי ובמספר חשבון בנק נכללת ספרת ביקורת, וכך במספרים נוספים.
כאשר אדם מוסר או מקליד מספר מסוג זה, קל לבדוק מיידית את תקינותו באמצעות ספרת הביקורת, עוד לפני הפנייה למאגר הנתונים לשם מציאת מספר זה. ספרת הביקורת היא פונקציה של כל יתר הספרות שבמספר המתאים לה, ובדיקת נכונותה נעשית באמצעות הפעלת פונקציה זו על המספר הנתון. ניתן להמחיש זאת באמצעות חישוב ספרת ביקורת באמצעות אלגוריתם לוהן (Luhn). אלגוריתם זה, פותח על ידי איש מעבדות IBM בשנות ה-50 ומשמש, בין היתר, לחישוב ספרת הביקורת במספר הזהות בישראל, ספרת הביקורת בכרטיסי אשראי ועוד.

דוגמת קוד לאימות ספרת ביקורת

דוגמה לפונקציה (ב-JavaScript) הבודקת האם מספר שהתקבל הוא מספר זהות ישראלי תקין.
function IDValidator(id){
    id = id.toString();
    if (id.length !== 9 || isNaN(id)) {  // Make sure ID is formatted properly
        return false;
    }
    let sum = 0, incNum;
    for (const i in id) {
        incNum = Number(id[i]) * ((i % 2) + 1);  // Multiply number by 1 or 2
        sum += (incNum > 9) ? incNum - 9 : incNum;  // Sum the digits up and add to total
    }
    return (sum % 10 === 0);}

סיבית ביקורת במחשבים

במחשבים ישנים היו בעיות של חוסר אמינות של הזיכרון, דבר שהביא את חברת IBM לצרף לכל בית במחשביה סיבית ביקורת (כך שבית מורכב למעשה מ־9 סיביות = 8 סיביות נתונים + סיבית ביקורת). סיבית הביקורת מאפשרת לזהות טעות בסיבית אחת בודדת, אך לא לתקנה. במחשבים שבהם נושא אמינות הזיכרון הוא קריטי (למשל שרתי נתונים) משתמשים בטכניקות כגון קודים לתיקון שגיאות (Error-Correcting Codes - ECC), המאפשרות לזהות שגיאות מורכבות יותר ואף לתקן שגיאות מסוימות.
הקשת הדמוקרטית המזרחית

הקשת הדמוקרטית המזרחית (או בשמה הרשמי: שיח חדש – למען השיח הדמוקרטי והרב-תרבותי בישראל) מוכרת בציבור גם בשם המקוצר: הקשת המזרחית היא תנועה חברתית שנוסדה בשנת 1996 על ידי צאצאי עולים מארצות ערב והמזרח בישראל.
התנועה מגדירה עצמה כתנועה חוץ ממסדית הפועלת לצמצום פערים בחברה הישראלית, אשר מותירים, לדעת התנועה, מזרחים ואוכלוסיות אחרות בשולי השיח הכלכלי, החברתי והפוליטי בישראל, ומחוץ למוקדי ההשפעה והכוח של החברה הישראלית. לאחרונה החלה התנועה לפעול גם למען קידום האינטרסים של ערביי ישראל ושילובם בחברה.
התנועה לא הצליחה לצרף אליה חברים מזרחיים רבים. לדעתה, הדבר נובע, בין השאר, מסירובם של רבים להשתתף בפוליטיקה של זהויות המעצימה את הזהות המזרחית כפי שהתנועה תופסת אותה. בנוסף, האוריינטציה הפוליטית השמאלנית והחילונית של חברי "הקשת המזרחית" רחוקה מהאוריינטציה הפוליטית הימנית והמסורתית של רבים מהמזרחיים בישראל.
עם מייסדי התנועה וחבריה הבולטים במשך השנים נמנים בין היתר: סמי שלום שטרית, שוש גבאי, יהודה שנהב, יוסי דהאן, יוסי יונה, יצחק ספורטא, משה קריף, ויקי שירן, הנרייט דהאן כלב, חנה אזולאי הספרי, דודי מחלב, פנינה מוצפי האלר והני זובידה.
כמנכ"ל התנועה בין השנים 2001–2009 כיהנה נורית חג'אג'. החליפה אותה יעל בן יפת, שהייתה חברת מועצת עיריית תל אביב מטעם סיעת עיר לכולנו. שתיהן חברות בתנועת התחברות-תראבוט ובחד"ש.
בין השנים 2006–2009 הייתה הקרן החדשה לישראל התורמת העיקרית לארגון.

מפעולותיה

הקשת המזרחית הייתה שותפה לבג"ץ הקרקעות. בשנת 2001 הגישה עתירה לבג"ץ בייצוגו של עו"ד אביגדור פלדמן בדרישה למה שהיא הגדירה כ"צדק חלוקתי" בנושא קרקעות המדינה. פסק הדין התקדימי לטובת הקשת ביסס את עקרון הצדק החלוקתי בשיח החברתי והמשפטי בישראל. הישג בולט נוסף של התנועה היה קידום חוק הדיור הציבורי, עם חבר הכנסת רן כהן.
התנועה הביעה תמיכה במרדכי ואנונו וטענה שהוא "לוחם אמיץ למען התרחבות השיח הדמוקרטי במדינת ישראל".
ב-2010 הייתה התנועה ממארגני ההפגנה במלאת שנה למבצע עופרת יצוקה שבה קראו המשתתפים ל"להסרה מיידית של המצור על עזה ולהעמדה לדין של האחראים לביצוע פשעי מלחמה".
התנועה תמכה במחאת האוהלים בקיץ 2011, אבל מנקודת המבט של המזרחים בשכונות ובעיירות הפיתוח, והייתה חברה מרכזית ובין המקימות של פורום גוש הפריפריות.
כיום הקשת המזרחית היא חלק מפורום הדיור הציבורי ופועלת למען מה שהיא תופסת כצדק חלוקתי בקרקעות, לאור החלטות חדשות של מינהל מקרקעי ישראל המיטיבות עם הקיבוצים ועם המגזר החקלאי כולו.
פרנסיסקה, נסיכת ברזיל

ביוגרפיה

פרנסיסקה נולדה בריו דה ז'ניירו ב-2 באוגוסט 1824, לפדרו הראשון, קיסר ברזיל ומריה לאופולדינה מאוסטריה, בתם של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה מנאפולי וסיציליה.
ב-1 במאי 1843 התחתנה פרנסיסקה עם פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל, ממנו היו לה 3 ילדים. בעקבות מהפכת פברואר בשנת 1848 עזבו בני המשפחה את צרפת, ומצאו מקלט בקלרמונט, סארי, עם שאר בני המשפחה.
בשנת 1851 הודיע בעלה ​​על מועמדותו לבחירות לנשיאות צרפת שיתקיימו בשנת 1852, בתקווה לסלול את הדרך להחזרת המלוכה בסופו של דבר. הניסיון להפוך ל"נסיך-נשיא" בוטל על ידי הפיכה ב-2 בדצמבר 1851, בהנהגת הנסיך-נשיא, לואי נפוליאון, שנבחר זמן קצר לאחר מכן כקיסר נפוליאון השלישי. בשנת 1871 חזרו בני המשפחה לצרפת, אולם בשנת 1886 במסגרת חוק הגירוש נשללה מבעלה דרגתו בצי. פרנסיסקה ומשפחתה המשיכו לגור בפריז, וב-27 במרץ 1898 מתה פרנסיסקה בביתה.
אוטיי

אוטיי הוא משקה פירות שמקורו במערב פולינזיה. לרוב מוגש לצד מנות אוכל גדולות.
כיום המשקה מזוהה בעיקר עם המטבח של מדינת טונגה, אם כי גם באיים מסביבו מכינים וצורכים מתכונות דומות של המשקה כגון סמואה, ואליס ופוטונה, טוקלאו, האוואי ופיג'י. על פי אירופאים שהגיעו לסמואה בשנת 1890, את המשקה מכינים מפרי אמברלה מגורד (בסאמואית שמו "וי" ואילו בהאוואית שמו "ווי"), חלב קוקוס, מי קוקוס ופרי הקוקוס עצמו. התערובת נמזגת לתוך כוסות העשויות מקליפת קוקוס אותם משרים במאגרי מים או בריכות מים קרים. 
המתכון המודרני יותר, זה שמוגש בטונגה, מכיל תערובת של מים, קרם קוקוס, חתיכות של פרי הקוקוס וכל תערובת מגורדת של פרי טרופי דוגמת מלון, מנגו, אננס או לרוב אבטיח. כמו כן, מוסיפים סוכר כדי להמתיק את המיץ. היסטוריונים של טונגה קבעו שמדובר במתכון מודרני למדי, שכן חלב והפירות שצויינו לא היו מוכרים בטונגה לפני הגעתם של זרים. בעבר, המתכון הטונגי כלל שימוש ב"תפוח הרים" (פיקה).
רעיונאי

רַעֲיוֹנַאי (בלועזית: קוֹפִּירַיְטֶר, מאנגלית: Copywriter) הוא אדם הפועל במסגרת משרד פרסום או כפרילנסר ומייצר רעיונות (בעיקר טקסטים) בתחום הפרסום. הוא אחראי על כתיבת החומר הפרסומי, לעומת הארט דיירקטור שאחראי על הצד העיצובי ברעיון. בפועל, הגבולות מטושטשים, ושני הצדדים מבצעים ביחד את החשיבה היצירתית.
המילה העברית חודשה בשנת 1994 במליאת האקדמיה ללשון העברית.
הרעיונאי מרכיב את הצד המילולי של צוות הקריאייטיב. לאחר שהצוות הוגה רעיון קריאייטיבי, הוא מביא אותו לאישורו של מנהל קריאייטיב. אם הרעיון מאושר הוא מועבר לאישורם של גורמים נוספים במשרד כמו מחלקת תקציבאות, מחלקת פלנינג ולבסוף, מוצג לאישור הלקוח.
תחומי העבודה של הקופירייטר: פרינט (מדיה מודפסת), שילוט חוצות, מדיה מיוחדת (פרסום באמצעים לא קונבנציונליים), קידום מכירות, דיוור ישיר, תסריטאות, אינטרנט ומובייל.

קופירייטינג - כתיבה שיווקית

ענף הקופירייטינג שמקורו בעולם הפרסום הצמיח לצד משרדי הפרסום הגדולים גם משרדים המתמחים בקופירייטינג ומספקים שירותי כתיבה שיווקית לעסקים בינוניים וקטנים, חברות העוסקות ב-B2B (ביזנס טו ביזנס), גופים ציבוריים ואנשי ציבור, שאינם זקוקים ליכולות המקיפות של משרד פרסום לצורך יצירת קמפיין פרסומי. גורמים אלה יכולים להסתפק בכותב תוכן מקצועי לצד סטודיו לגרפיקה שמספק להם את שירותי העיצוב כספק קונספט ויזואלי (בדומה לארט דירקטור במשרד הפרסום המסורתי) או כפונקציה לביצוע הוראות של הקופירייטר.

קופירייטינג לאתרי אינטרנט

רשת האינטרנט הולידה תחום המשלב בין יכולות הקופירייטר מבחינת יכולת ניסוח, חידוד מסרים שיווקיים ורעיונאות לבין היכולת שלו לשלב מילות מפתח בטקסטים שיווקיים לצורך קידום אתרים במנועי החיפוש.
בין המשימות הנפוצות בעבודת הקופירייטר הדיגיטלי ישנן מטלות כגון: אפיון באנרים לאתרי אינטרנט, כתיבת פעילויות לרשתות חברתיות (בפרט פייסבוק וטוויטר), כתיבת מודעות טקסטואליות, כתיבת רעיונות לסרטונים ויראלים ובעיקר יצירת צורות חדשות של אינטראקציה עם המשתמש דרך המדיה הדיגיטלית.
קולין באלינג'ר

ביוגרפיה

באלינגר נולדה וגדלה בסנטה ברברה, קליפורניה למשפחה נוצרית ממוצא בריטי, גרמני והולנדי, בתם של טים באלינגר, מנהל מכירות, ואשתו גוון, עקרת בית. באלינג'ר למדה בתיכון סן מרקוס וסיימה את לימודיה בשנת 2008 באוניברסיטת אזוסה פסיפיק, בה למדה פיתוח קול. יש לה שני אחים גדולים, כריסטופר וטרנט, ואחות צעירה, רייצ'ל.
מ-2007 ועד 2009, באלינגר הופיעה עבור דיסני בקליפורניה, אך פוטרה לאחר שמיזגה בין הדמות מירנדה במהלך הופעות לבין הדמות אותה שיחקה במחזה על מנת לבדר את הקהל.
בשנת 2014, התארסה לזמר/יוטיובר ג'ושוע דייוויד אוונס. הם נישאו בקליפורניה, ב-2 ביולי 2015, וסרט החתונה שלהם צבר יותר מ-11 מיליון צפיות בערוץ היוטיוב של באלינגר. לקראת סוף ספטמבר 2016, באלינגר הודיעה כי בני הזוג נמצאים בתהליכי גירושין.
ביוני שנת 2018, הודיעה קולין למעריציה כי היא בהריון מבן זוגה השחקן אריק סטוקלין וכי מאורסת לו זמן מה. ב-10 בדצמבר של אותה השנה, נולד בנם הראשון.
פרנק נטר

ביוגרפיה

נטר נולד במנהטן שבניו יורק. למד בתחילה בסיטי קולג' ואחר כך למד אמנות באקדמיה הלאומית לציור ובליגת הסטודנטים לאמנות. הוא הושפע מסגנונם של המאיירים הגדולים של המגזינים של אותה תקופה, כמו רוברט הנרי, ג'ורג' בלואוס וחברים אחרים ב"אסכולת אשקן" (Ashcan School) שניסו לתעד את חיי היום-יום. כצייר מסחרי צעיר, הוא זכה להצלחה יחסית, אך בעצת הוריו שינה מקצוע והחל ללמוד רפואה באוניברסיטת ניו יורק. 
כבר בתחילת לימודיו גילה כי הוא מיטיב לזכור את חומר הלימודי באמצעות איורו, במקום שינונו בכתב. ציוריו של נטר זכו עד מהרה להכרה על ידי הפקולטה לרפואה, ונטר החל, כעבודה צדדית, לצייר איורים לספרי לימוד ולהרצאות. נטר התמחה בכירורגיה, אך לאור הביקוש העצום לאיוריו, זנח את הכירורגיה והתמקד באיור רפואי.
עבודתו הראשונה של נטר כמאייר רפואי הייתה בשנת 1938, כאשר חברת התרופות CIBA ביקשה ממנו לצייר פרסומת לתרופה דיגיטליס, אשר זכתה להצלחה גדולה. בעקבות זאת פרסם נטר עוד סדרת תמונות של איברים שונים, שגם הן זכו להצלחה בזכות דיוקן האנטומי ובהירותן. בהמשך צייר איברים ומערכות אנטומיות ופתולוגיות מגוונות של גוף האדם. חברת התרופות פרסמה את איוריו בספר "The Netter Collection of Medical Illustrations", שיצא לאור בשנת 1948.
איורי האנטומיה של נטר משמשים עד היום כאמצעי מרכזי ללימוד אנטומיה בפקולטות לרפואה ברחבי העולם.

הנצחה

ב-2010 נקרא על שמו בית הספר לרפואה של אוניברסיטת קיניפיאק בנורת' הוון, קונטיקט (Frank H. Netter M.D. School of Medicine at Quinnipiac University), שהוקם במימון תרומות בני משפחתו.
משטר חד-מפלגתי

משטר חד-מפלגתי, מדינה חד-מפלגתית או שיטה חד-מפלגתית היא צורת שלטון טוטליטרית המורכבת ממפלגה יחידה. הצורות המנוגדות הן משטר דו-מפלגתי בו מוקדי הכוח מחולקים בין שתי מפלגות מרכזיות, ומשטר רב-מפלגתי המורכב משלוש מפלגות ומעלה.

מאפיינים

במשטר חד-מפלגתי המפלגה השלטת היא המרכיבה את הממשלה והפרלמנט, ולאף מפלגה אחרת אין הזכות להשתתף בבחירות ולשלוח נציגים מטעמה למוסדות הנבחרים. במרבית המקרים, יתר המפלגות מוצאות אל מחוץ לחוק. עם זאת, ישנם משטרים בהם קיימת הבטחה לרוב מוחלט עבור מפלגה אחת דומיננטית, הדוחקת הצידה את שאר המפלגות, אך מתאפשר למראית עין ייצוג עבור ציבורים נוספים שאינם מזדהים לחלוטין עם מצעה (כגון מיעוטים). במקרים כאלו גם אם מתנהלים דיונים בפרלמנט, והממשלה מורכבת ממספר מפלגות, הרי שהכוח הממשי נותר בידי הנהגת המפלגה הדומיננטית, הנבחרת לרוב באופן בלתי-דמוקרטי, בעוד שאר המפלגות מתפקדות כמפלגות לוויין. ממפלגות אלו מצופה ליישר קו עם המפלגה השלטת, והן אינן יכולות לתפקד כאופוזיציה. דוגמה לכך היא המצב ששרר בפוליטיקה של גרמניה המזרחית.
מדינה חד-מפלגתית עשויה להרשות לאנשים שאינם חברי מפלגה לשבת במושב המחוקק, כפי שקרה במקרה של תנועת טאנגוואי שמקורה בטאיוואן.
אין לבלבל בין משטר חד-מפלגתי לבין משטר מפלגה דומיננטית, אשר בו האופוזיציה איננה אסורה על-פי חוק באופן רשמי, אך למעשה אינה אפקטיבית, וחסרת סיכוי להיבחר ולהרכיב ממשלה. כמו כן, אין לבלבל בין משטר חד-מפלגתי לבין משטר של דמוקרטיה לא-מפלגתית, בו מתקיימות בחירות אישיות בלבד, ללא בסיס מפלגתי מאגד. משטר כזה היה נהוג בארצות הברית בימיה הראשונים, וג'ורג' וושינגטון אף הטיף בלהט למען המשך קיומו בנאומו האחרון כנשיא.
במרבית המקרים, מדינות בעלות משטר חד-מפלגתי קמו כתוצאה מפעילות אידאולוגית פשיסטית, סוציאליסטית או לאומנית, במיוחד לאור התעוררות רגשות העצמאות של אזורים ומדינות שהיו בעבר תחת שלטון קולוניאליסטי.
מדינות בה המפלגה השלטת נוטה לצורת שלטון מרקסיסטית-לניניסטית, מכונות בדרך כלל רפובליקות סוציאליסטיות, או מדינות קומוניסטית, אם כי הן עצמן אינן נוטות להשתמש בתיאור הזה, ומעדיפות לרוב את הכינוי דמוקרטיה עממית. ברפובליקות סוציאליסטיות כמו קובה, תפקיד המפלגה הקומוניסטית מוגדר בחוקה הלאומית, ולאף מפלגה, כולל המפלגה הקומוניסטית עצמה, אין את הרשות או הזכות להתמודד ולהריץ את נציגיה בבחירות. הנציגים נבחרים בצורה אינדיבידואלית על בסיס משאל עם, בלי התערבות מפלגתית רשמית. כך נוצר מצב שבו "אסיפות העם" הנבחרות מורכבות אך ורק מחברי המפלגה הדומיננטית ומאנשים ללא השתייכות פוליטית (אשר לרוב נמצאים בעמדת מיעוט ביחס לחברי המפלגה, וחולקים איתם את אותה נקודת המבט).
חיל המשלוח העיראקי במלחמת ששת הימים

חיל המשלוח העיראקי במלחמת ששת הימים היה חיל משלוח, בסדר גודל של דיוויזיה ששלחה עיראק להילחם לצד מדינות ערב כנגד מדינת ישראל במלחמת ששת הימים.

רקע

במאי 1967, גברה המתיחות בין מצרים לישראל ונראה היה כי מלחמה עלולה לפרוץ ביניהן. באותה העת עיראק הייתה שרויה במשבר כלכלי ובמתיחות מול האוכלוסייה הכורדית המתקוממת. למרות זאת שאפה לסייע למצרים אם תפרוץ מלחמה נגד ישראל ובכך לשמר את מעמדה בעולם הערבי. בסוף חודש מאי יזמו שלטונות עיראק מסע תעמולה מליטנטי שבו קראו למלחמת קודש נגד ישראל ואיפשרו הפגנות המוניות להצטרפות עיראק למלחמה המתקרבת נגד ישראל. הצעת עיראק לסיוע צבאי לסוריה נענתה בחיוב וב-25 במאי נשלחה משלחת עיראקית לסוריה בראשות מפקד דיוויזיה 3 לתאום העברת כוח של חטיבה ממוכנת, גדוד שריון וגדוד קומנדו. סוכם שהכוח יוצב במרחב שיח מסכין-דרעא. בנוסף סוכם על סיוע של שתי טייסות האנטר שיפעלו משדה התעופה H-3 במערב עיראק. במקביל נשלחה למצרים משלחת שהציעה למצרים סיוע בהצבת כוח חי"ר, שריון ואוויר במצרים. גם הצעה זו התקבלה בברכה במצרים וב-31 במאי חתמה עיראק עם מצרים על הסכם הגנה. עוד באותו יום החלה העברה למצרים בהטסה גדוד חי"ר שתוכנן להתמקם באל עריש. ב-2 ביוני החליטה עיראק לשלוח גם לירדן כוח גדול של שתי חטיבות חי"ר, חטיבת שריון, חטיבה ממוכנת וגדוד קומנדו.

חיל המשלוח ומעורבותו בלחימה

כבר ב-4 ביוני, יום לפני פרוץ המלחמה, החלו חלקים מחטיבה ממוכנת 8 לנוע לכיוון רבת עמון. עם פרוץ המלחמה בבוקר ה-5 ביוני קיבלו כוחות חטיבה 8 פקודה לנוע לעבר בקעת הירדן. במהלך תנועה זו הותקפה החטיבה על ידי חיל האוויר הישראלי וחלקה הושמד. למרות זאת המשיכה בתנועה לכיוון החזית אך תנועתה צומצמה בעיקר לשעות החשיכה. בבוקר ה-6 ביוני, יומה השני של המלחמה קיבלו שני גדודים פקודה להתפרס באזור יריחו לקראת תנועה לכיוון רמאללה. בהמשך אותו היום כשכוחות צבא ירדן החלו נסוגים מזרחה הוכפף הכוח העיראקי לחטיבת השריון ה-60 של צבא ירדן ונערך לבלימה באזור נבי מוסא. בבוקר ה-7 ביוני קיבלו הכוחות העיראקים פקודת נסיגה לגדה המזרחית. במהלך המלחמה וגם לאחר שנסתיימה המשיכו העיראקים לשלוח לירדן כוחות אולם הכוחות התמקמו בירדן ולא הגיעו ללוחמה כנגד צה"ל.
עד לסוף המלחמה נמנעה עיראק מלשלוח כוחות לסוריה או לשלוח כוח משמעותי למצרים מעבר לכוח הסמלי שנשלח לפני המלחמה.

סיכום

עיראק שלחה לירדן כוח קרקעי גדול בעוצמה דיווזיונית, וכוח קטן למצרים. הכוחות הקרקעיים העיראקיים לא השתתפו בקרבות כנגד צה"ל, וחלקם הגדול נשלח לאחר שנסתיימה המלחמה. לחיל המשלוח העיראקי לא הייתה השפעה משמעותית על מהלכי מלחמת ששת הימים.
חיל האוויר העיראקי תקף מספר פעמים את ישראל ישירות מבסיסיו במערב עיראק וגרם לאבדות ונזק לישראל.