google/wiki40b huggingface dataset:
האוז

היסטוריה והווה

החברה נוסדה ב-2009 על ידי עדי טטרקו ואלון כהן. מאז הקמת האתר, הוא זכה לפופולריות וקצב גדילה מהיר.
ב-2010 שוחררה אפליקציה ל-iPad ועד 2013 כבר נרשמו מיליוני הורדות. בינואר 2014 נפתחו משרדים גם באנגליה, גרמניה ואוסטרליה.
ביוני 2015 כבר הייתה גרסה מקומית לכל המדינות בהן הוקמו משרדים וכן בצרפת, ספרד, יפן, רוסיה ואיטליה.
בשנת 2015 רכשה האוז את GardenWeb, חברה לייעוץ בנושא גינות ובתים פרטיים לאחר ששוויה הוערך בכ-2.3 מיליארד דולר.
ב-2017 רשמה האוז את נתוני הפופולריות הבאים: 40 מיליון משתמשים ייחודיים בחודש, מיקום 232 בדירוג אלקסה.
דנה סומברג

ביוגרפיה

סובמרג החלה את דרכה העיתונאית ברשת המקומונים "זמן מעריב". בהמשך שימשה ככתבת לענייני משטרה באזור תל אביב יפו בחדשות המקומיות של HOT.
הייתה כתבת לענייני משפט בתל אביב בערוץ 1 עד 2008.
ב-2008 הצטרפה לחברת החדשות בערוץ 2, שימשה שם ככתבת לענייני פלילים, וסיקרה פרשיות מרכזיות במהדורת החדשות המרכזית של חברת החדשות. ב-2010 עברה לתפקיד כתבת לענייני תחבורה ותעופה באותו ערוץ. במקביל השתתפה בתוכנית "עובדה" באותו ערוץ. בתפקידה היא סיקרה נושאים חברתיים, וכן ערכה סדרות של כתבות בנושא החנייה ברשויות המקומיות, ניצול קשישים ובמיוחד ניצולי שואה.
באוגוסט 2012 עזבה את ערוץ 2, והחלה לשמש דוברת חברת בטר פלייס בניהולו של היזם שי אגסי, אולם עזבה את התפקיד לאחר שלושה חודשים בלבד, אחרי שהחברה נקלעה לקשיים כלכליים.
ב-2013 חזרה לערוץ 2, והצטרפה ככתבת לענייני צרכנות וכלכלה לתוכנית "רשת כלכלית" של הזכיינית רשת בהנחיית שרון כידון. במקביל הייתה כתבת הצרכנות של התוכנית "הבוקר של קשת".
ב-2014 שוב עזבה את ערוץ 2, והחלה לשמש ככתבת מדינית של העיתון מעריב.
ב-2017 עזבה את מעריב השבוע ועברה לערוץ 20, שם הגישה את התוכנית "לפני כולם".
מ-25 במרץ 2018 עד דצמבר 2018 הגישה ארבע פעמים בשבוע את "חדשות 20", מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 20. מדצמבר 2018 החלה להגיש בערוץ את תוכנית אקטואליה "כולם ב-20". 
מיולי 2019, משמשת כתבת בתוכנית ברקוד בערוץ 13.
ב-2009 נישאה לאיש העסקים אמיר לייטרסדורף, ממנו התגרשה.
הרכב מדלפוי

"הרכב מדלפוי" (ביוונית: ἡνίοχος) או "הֶנִיוֹכוֹס" ("אוחז המושכות"; בתעתיק לטיני: Hêniokhos) הוא פסל יווני עשוי ברונזה משנת 474 לפנה"ס. זוהי אחת הדוגמאות היפות והבולטות לפיסול יווני בברונזה מהתקופה הקלאסית. הפסל התגלה בשנת 1896 בעת חפירות ארכאולוגיות במקדש אפולו בעיר דלפי, והוא מוצג במוזיאון הארכאולוגי בה.
הפסל מציג דמות רכב, המפוסל בגובה קומת אדם ובידו הימנית הוא מחזיק שרידי מושכות. ידו השמאלית של הפסל חסרה. הדמות הייתה כנראה חלק ממערך פיסולי של מרכבה אשר הייתה רתומה לארבעה סוסים. ייתכן כי לצד דמות הרכב הופיע בפסל גם בעל המרכבה, אשר גופו נוטה מעט לכיוונו. בבסיס הפסל מופיעה ביוונית הכתובת: "[P]OLUZALOS MA nETHÊK[EN] ...]ON AES EUONUM APOLL[ON]", שפרושה הוא: "פוליזלוס הקדיש אותי... עשו אותו משגשג, כבדו את אפולו". כתובת זו מציינת את פוליזלוס (Polyzalus), טיראן המושבה היוונית גלה (Gela) שבסיקיליה, כמזמין הפסל, לזכר ניצחון ספורטיבי של קבוצת רכבים במירוץ מרכבות במשחקים הפיתיים שנערכו בדלפי בשנת 474 לפנה"ס.
סגנון הפסל ממקם את הפסל בראשיתה של האמנות הקלאסית ביוון. תנוחת הפסל היא סטאטית ביחס לסיטואציה המתוארת. הפרופורציות של הפסל אינן מושלמות לפי האידיאל הקלאסי - ראשו קטן מעט וגופו מוארך, עם זאת הפסל הוא בעל דיוק אנטומי גבוה. בייחוד בולט הדבר בעיצוב שיערו של הרכב. הדמות לובשת בגד המחולק לחלקים ובעל קפלים רבים המסודרים בקפידה ונופלים בצורה סימטרית. פניו של הפסל שלוות ומאופקות בהתאם לאידיאל הקלאסי, אך אין בהם את אותה אטימות המופיעה בפיסול הארכאי. יתר על כן, עיניו של הפסל עוצבו בעזרת "חומר לבן ובתוכו נקבע האישון העשוי שני עיגולים של אוניכוס (שהם) חום. מילוי זה משווה לעיניים מבע חי, ער ומאופק כאחד".
Wachet auf, ruft uns die Stimme רי"ב 140

Wachet auf, ruft uns die Sitmme (גרמנית: "עורי, הקול אלינו קורא") היא קנטטה כוראלית מאת יוהאן סבסטיאן באך. הקנטטה היא אחת היצירות המפורסמות ביותר פרי עטו של באך. הקנטטה בוצעה לראשונה ב-25 בנובמבר 1731, יום ראשון העשרים ושבעה שאחרי חג השילוש, המצוין רק בשנים בהן חג הפסחא נחגג מוקדם. הקנטטה נכתבה כחלק ממחזור הקנטטות הכוראליות השני שהחל להלחין באך ב-1724. הפרק הרביעי עובד מאוחר יותר לכוראל רי"ב 645, הראשון בחמשת כוראלי שיבלר שפותחו על יסוד פרקים בקנטטות שונות מאת המלחין.

היסטוריה

הקנטטה מבוססת על ההמנון הלותרני בן שלוש השורות מאת פיליפ ניקולאי, ומילות ומנגינת ההמנון מופיעות בפנטזיה הכוראלית הפותחת, בכוראל לטנורים ובכוראל המסיים. יתר פרקי הקנטטה נכתבו על ידי אלמוני, המושפע משירת האהבה בשיר השירים. היצירה בוצעה פעם אחת בניצוחו של באך, בכנסיית ניקולאי, לייפציג ב-25 בנובמבר 1731. הנושא האסכטולוגי של הקנטטה הביא לכך שנקשרה בתקופת האדוונט ועל כן מקובל לבצע אותה באותם השבועות.

מוזיקה

המלחין ויליאם ויטאיקר העריך הקנטטה כאחת מיצירותיו הבשלות ביותר של באך, ואף כתב עליה "קנטטה נטולת חולשה, לא תו מיותר, טכנית, רגשית ורוחנית מהמעלה הגבוהה ביותר".
הפרק הפותח הוא פנטזיה כוראלית על הבית הראשון בהמנון מאת ניקולאי. הקו הראשון מבוצע על ידי קול הסופרן במקהלה על יסוד המלודיה המקובלת של ההמנון. התזמורת מנגנת קו עצמאי על יסוד שני מוטיבים, אחד מקצב מנוקד והשני סולם עולה בקצב סינקופי. הקולות הנמוכים מבצעים פוליפוניה חופשית הנעה בין הקריאות התכופות " wach auf!" ו-"Wo, Wo?" והפוגטה המשופעת במליסמות (שירת מנגינה בהחזקת הברה אחת) על "Halleluja", בעלת הדמיון לפתיחת קנטטה רי"ב 102 ול-Kyrie מהמיסה רי"ב 235. ג'ון אליוט גרדינר מציין את המרקם התזמורתי והמקצב המשולש הסינקופי כחלק מסגנון האוברטורה הצרפתית המוכרת של באך, ואף קורא לבאך "אבי הג'אז" בשל האיכות הסינקופית והמנוקדת.
הדואט הראשון, נכתב על ידי משורר אלמוני. כינור הפיקולו מנגן ריקוד איטי (סיציליאנו) כאובליגטו, בעוד הסופרן שרה את תפקיד "הנפש" והבס ממשיך את תפקיד "קול ישוע" מהרצ'יטטיב המקדים. הנושא לקוח מתפקיד האבוב באריה הפותחת ברי"ב 82 שבאך עשה בו שימוש גם לתפקיד הכינור באריה Erbarme dich, mein Gott מהמתאוס פסיון.
אפשר שהפרק הרביעי, הכוראל לטנורים, הוא מרכז הקנטטה. הבית השני בהמנון מאת ניקולאי. הפרק הוא פרלוד על כוראל הנפתח בנגינת הכינורות (להוציא הפיקולו), הויולה והקונטינאו ולאחר חזרה נכנסים הטנורים במלודיה ארוכה. הפרק עובד מאוחר יותר לעוגב סולו ומוכר בישראל בשל שימושו בחדשות הערוץ הראשון בעבר.
הפרקים החמישי והשישי נכתבו גם הם על ידי המשורר האלמוני, והם המשך לשיר הדודים (ראה שיר השירים), גרדינר מציין את הדמיון לכתיבה האופראית בת זמנו של באך על בניית המתחים הנשנת והטרצות והסקסטות המקבילות.
הפרק השביעי והמסיים הוא כוראל פשוט על הבית האחרון בהמנון.

ביצוע

מהאהודות שבקנטטות של באך, הוקלטה פעמים רבות, בין היתר על ידי גרדינר ומקהלת מונטוורדי, על ידי טון קופמן וסולני הבארוק אמסטרדם, על ידי מסאקי סוזוקי וקולגיום באך יפן, על ידי הלמוט רילינג והתזמורת הקאמרית של וירטמברג, על ידי ניקולאוס הרנונקור וה"קונצנטוס מוזיקוס וין", פיטר יאן לסינק וקולגיום באך הולנד ועוד רבים.
וויווד

וויווֹד (מסלאבית: Војвода, Войвода, Wojewoda, Воєвода ועוד) הוא תואר צבאי ושלטוני אצל העמים הסלאביים ואצל חלק משכניהם.
אצל העמים הסלאביים היה הוויווד מנהיג צבאי ראשי שהוביל את העם לקרב, להבדיל מה"אדון" או הז'ופאן, שהיו השליטים. במהלך ימי הביניים, התמזגו בהדרגה שני התארים, כך שהוויווד היה גם תואר השליט.
התארים היו מקובלים במספר ארצות, ובהן נסיכות מולדובה, ולאכיה, טרנסילבניה, בוהמיה, בוסניה, בולגריה, רוסיה, פולין, סרביה, מונטנגרו ומקדוניה. שמם של חלק משליטי ולאכיה ונסיכות מולדובה, כמו דראגוש וודה, סאס וודה ואחרים, כולל את המילה וודה, לאחר השם הפרטי, כשהכוונה היא לסיומת של השם וויוודה.
ברוסיה הצארית וויווד היה מפקד צבאי של האזור וגם ראש המנהל המקומי. התפקיד בוטל במסגרת רפורמות של פיוטר הגדול.
בטרנסילבניה של ימי הביניים היה מקובל התואר vajda לשליטים ההונגריים ששלטו בה. מנהיגי ההיידוק הבולגריים תחת האימפריה העות'מאנית נקראו voevodes (ביחיד: voyvoda).
תואר הוויווד מקביל לתואר הלטיני דוכס ולתואר הגרמני הרצוג ועבר אותה התפתחות.
בפולין, כיום, משמש התואר ("województwo") לציון מושל מחוז.
עומק שדה

עומק שדה הוא מושג בצילום ובאופטיקה המציין את תחום המרחקים סביב מרחק המוקד של מערכת אופטית בו תתקבל תמונה חדה יחסית, של העצם המדומה. למושג זה חשיבות רבה בתחום הצילום משום שבחירה של עומק השדה יכולה להיות בעלת משמעות אמנותית בהדגישה פרטים אחדים וטשטושם של אחרים.
חדות בצילום איננה מושג חד-חד ערכי, ויש להתייחס אליו כעל ציר אינסופי, שבו יש חדות גבוהה יותר או גבוהה פחות.
בדומה לחדות, גם המושג עומק-שדה איננו חד ערכי, ולכן קיים על הציר האינסופי של עומק השדה, שדה עמוק יותר או רדוד יותר, ללא גבולות אבסולוטיים של חדות בתוך תחומיו.
עקרונית, ישנם שלושה גורמים המשפיעים אחד על השני במובן השפעתם על עומק השדה או על רדידות השדה, ואלה שלושה גורמים אשר בצירופם יחד, יכולים להגביר את עומק השדה או לרדד אותו.
הגורם הראשון הוא אורך המוקד של העדשה: ככל שהוא קטן יותר, כך עומק השדה הטבעי שהעדשה יכולה להפיק הוא גדול יותר (או עמוק יותר), וככל שאורך המוקד גדול יותר, כך עומק השדה הטבעי שהעדשה יכולה להפיק הוא קטן יותר, (או רדוד יותר). בהתאמה לכך יוזכר שהנקודה ההיפר-פוקלית (נקודת האינסוף) של העדשה היא במרחק שהוא ביחס תואם לאורך המוקד, כלומר, ככל שאורך המוקד קצר יותר, כך גם הנקודה ההיפר-פוקלית של העדשה נמצאת במרחק קצר יותר מעדשה. הנקודה ההיפר-פוקלית של כל עדשה היא המרחק המינימלי בין העדשה לבין האובייקט המצולם, שממנו והלאה, כל מרחק, רחוק ככל שיהיה, מופיע בחדות יחסית.
הגורם השני הוא דרגת הצמצם בעדשה: ככל שהצמצם סגור יותר (כלומר מספר F גדול - למשל: F16), כך עומק השדה הטבעי שהעדשה יכולה להפיק הוא גדול יותר (או עמוק יותר), וככל שהצמצם פתוח יותר (כלומר מספר F קטן - למשל: F1.4), כך עומק השדה הטבעי שהעדשה יכולה להפיק הוא קטן יותר (או רדוד יותר).
הגורם השלישי הוא המרחק בין העדשה לבין האובייקט המצולם: ככל שהמרחק בין העדשה לבין האובייקט המצולם גדול יותר כך עומק השדה הטבעי שהעדשה יכולה להפיק הוא גדול יותר (או עמוק יותר), וככל שהמרחק בין העדשה לבין האובייקט המצולם קטן יותר, כך עומק השדה הטבעי שהעדשה יכולה להפיק הוא קטן יותר (או רדוד יותר).

שימושים בעומק שדה

עומק שדה קטן מכונה "רדוד" או "צר" והוא משמש בצילום להבלטת הנושא והפרדתו מהרקע, למשל בצילום פורטרט (ראו איור שני משמאל). עומק שדה גדול מכונה "רחב" ומשמעותו שכל או מרבית העצמים בתמונה יהיו חדים למדי. בצילום נוף משתמשים בדרך כלל בעומק שדה רחב. כמו כן, כל מה שמחוץ לעומק שדה נקרא בוקה (צילום). באיור שמשמאל כל מה שמאחורי הילד הוא בגדר הבוקה של התמונה.

תיאור כמותי

מבחינה מתמטית, עומק השדה הוא תחום הסטייה מהמוקד בו גודלו של עיגול הטשטוש קטן מכושר האבחנה של המערכת (הרזולוציה). כך, למשל, במצלמת CCD ממוקד האור על מעין "טבלה" שבתאיה, הנקראים "פיקסלים", נמצאים חיישנים מלבניים (לרוב) הרגישים לאור. כל פיקסל פולט לאחר הצילום מספר יחיד שמבטא את כמות האור שפגעה בו. במקרה כזה, לא ניתן להבחין בין קרני אור ממוקדות לבין קרניים שעיגול הטשטוש שלהן מוכל בשלמותו בתוך פיקסל נתון, משום שמכל פיקסל מתקבל מספר יחיד שאיננו תלוי בצורת האור שהגיע אליו. ראו איור שלישי משמאל.
רפיק חליש

קריירת מועדונים

חליש התחיל את הקריירה שלו בחוסיין דיי. ב-30 בינואר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ליגה נגד פראדו, כאשר נגנס כמחליף בדקה ה-74. בינואר 2008, חליש חתם ל-4 שנים בבנפיקה ליסבון אחרי שדחה הצעות מאוסר וולנסיאן, עם חתימתן במועדון הושאל לנסיונאל מדיירה. ב-30 במרץ 2008 חליש ערך את הופעת הבכורה שלו בנסיונאל, בניצחון 0-2 נגד אוניאו דה לייריה. ב-23 באוגוסט 2010, חתם לשלוש שנים בפולהאם כאשר הסכום לא פורסם. ב-8 בינואר 2011, ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הסיבוב השלישי של הגביע האנגלי מול פטרבורו יונייטד. ב-22 בינואר, ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 0-2 נגד סטוק סיטי. ב-31 באוגוסט 2012 פולהאם אישרה כי חוזהו של חליש הופסק בהסכמה הדדית. באותו יום חתם באקדמיקה דה קוימברה לשנתיים.

קריירה בינלאומית

ב-31 במאי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד סנגל, כאשר נכנס כמחליפו של אנטר יחיה בדקה ה-75. ב-18 בנובמבר 2009 העפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014 לראשונה מזה 24 שנים אחרי ניצחון 0-1 נגד מצרים. חליש השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2010 שנערך באנגולה. ב-14 בינואר 2010 הבקיע את שער הניצחון נגד מאלי שנתן לנבחרתו סיכוי לעלות לשלב הבא. בחצי הגמר הוא הורחק במחצית הראשונה לאחר שקבל שני כרטיסים צהובים. בסיום המשחק הפסידה אלג'יריה 4-0 למצרים. חליש השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010 בדרום אפריקה. ב-22 ביוני 2014 הבקיע את השער השני עבור נבחרתו בניצחון 1-2 נגד קוריאה הדרומית במסגרת שלב הבתים של מונדיאל 2014. חליש היה שותף לעלייה ההיסטורית של אלג'יריה לשמינית הגמר.
R-77

R-77 (כינוי נאט"ו AA-12 "אדר", מכונה גם RVV-AE) הוא טיל אוויר-אוויר לטווח בינוני בעל הנחיית מכ"ם אקטיבית מתוצרת חברת וימפל הרוסית. הטיל נמצא בשימוש נרחב על מטוסי קרב רוסיים כגון מיג-29 ו-סוחוי 27.
הטיל נועד להחליף חלקית את הוימפל R-27 הכבד ממנו, ומהווה מקבילו של ה-AIM-120 אמראם האמריקני, אך הטווח וכושר התמרון שלו עדיפים.
תתרי גיאורגי (מיתולוגיה)

תֶתרי גיאורגי (בגאורגית: თეთრი გიორგი, בתרגום לעברית: גיאורגי הלבן), כונה גם "צמינדה גאורגי" (წმინდა გიორგი, בתרגום לעברית: גיאורגי הקדוש), הוא לוחם מיתולוגי ואל הירח מהמיתולוגיה הגאורגית, שזוהה עם הגעת הנצרות לגאורגיה כגיאורגי הקדוש.
לואיס הית'

ביוגרפיה

הית', המכונה "פיגי", נולד בהודו בשנת 1885, למשפחה בעלת מסורת צבאית, והתגייס לצבא הודו הבריטית בשנת 1906. בזמן מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הבריטי כקצין, בחזית המערבית, ונפצע מספר פעמים. לאחר המלחמה שירת במקומות שונים ברחבי האימפריה, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה שימש כמפקד הדיוויזיה ה-5 של צבא הודו הבריטית בדרגת מייג'ור ג'נרל. בתפקיד זה השתתף בכיבוש אריתריאה ואתיופיה, ובקרב על קרן, תחת פיקודו של הגנרל ויליאם פלאט, במסגרת המערכה במזרח אפריקה.
באפריל 1941 מונה לתפקיד מפקד הקורפוס ההודי ה-3, ונשלח למלאיה. עם פלישת יפן למלאיה, בדצמבר 1941, כשל בניסיון לעצור את הצבא היפני המתקדם, ולאחר נפילת מבצר סינגפור לידי היפנים, בקרב סינגפור בפברואר 1942 נפל בשבי, ובילה את יתר המלחמה במחנה שבויים יפני. 
לאחר שחרורו בשנת 1945 פרש משירות צבאי, ומת בביתו בעיר באת' בשנת 1954.
הרמוניה (מיתולוגיה)

הרמוניה (יוונית עתיקה: Αρμονία; "צירוף") היא אלת הסדר, השליטה, ההסכמה, וההרמוניה במיתולוגיה היוונית. הרמוניה היא בתם של אפרודיטה וארס. הרמוניה מייצגת את ההסתדרות בין הפכים גמורים, והיא ההיפוך של אריס. אלתה הרומית המקבילה היא קונקורדיה.
האסטרואיד 40 הרמוניה  שהתגלה ב-31 במרץ 1856 על ידי הרמן גולדשמידט, נקרא על שמה. השם ניתן על ידי אורבן לה-ורייה לציון סיום מלחמת קרים.
טום ברק (שחקן)

ביוגרפיה

ברק נולד בלונדון וגדל בקנט. הוריו, דייוויד ברק ואנה קאלדר-מרשל, וגם הסנדקים שלו, אלן ריקמן וברידג'יט טרנר, היו כולם שחקנים. סבו היה הסופר ארתור קאלדר-מרשל . ברק נולד עם שפה שסועה שתוקנה בניתוח.
הוא תמיד רצה להיות שחקן ובנעוריו שיחק בתיאטרון הלאומי לנוער  ובתיאטרון יאנג ארדן בפאברשם. בנוסף השתתף בהצגות בהן שיחקו הוריו כשהופיעו בעיר הולדתו.
כילד אובחנה אצלו דיסלקסיה והוא התקשה בלימודים. הוא נטש את הלימודים לפני סיום בחינות A-levels. בגיל 17, אחרי שעזב את בית הספר, כתב לסוכנות שחקנים וקיבל תפקיד באודישן הראשון שעשה. הוא למד בבית ספר לריקוד ובגיל 18 התקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) בלונדון.
איתן אבן

ביוגרפיה

בוגר לימודי כלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. בוגר בית הספר הבינלאומי לקולנוע בלונדון. זוכה פרס עבור תרומה מיוחדת לקולנוע הישראלי בפסטיבל הקולנוע הישראלי בלוס אנג'לס 2004.
בשנת 1980 פתח אבן ביחד עם נסים לוי (קולנוען), את חברת ההפקה "סרטי לאן". הסרט הראשון אותו הפיקו היה "סיפור אינטימי" (1981) בבימויו של נדב לויתן, ובכיכובה של חוה אלברשטיין. אחר-כך הפיקו את סרט הבורקס "אדון ליאון" (1982), בבימויו ובכיכובו של זאב רווח. ב-1983 הפיק לבדו את סרט המתיחות "עובדים על העולם", בבימויו של אלן יעקובוביץ', בכיכובם של מאיר סויסה, דורי בן-זאב וגילת אנקורי. הסרט צולם בישראל, רומא, פריז וניו יורק.

אבן פעיל ברשימה ארוכה של פרויקטים לקולנוע ולטלוויזיה, לצד פעילות ציבורית נרחבת (בין היתר: יו"ר איגוד המפיקים, חבר בהנהלת קרן הקולנוע הישראלי ובהנהלת האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה) הממקמת אותו בצמרת תעשיית הקולנוע הישראלית מזה שנים רבות.
הסרט "הקיץ של אביה" בהפקתו זכה בפרס דב הכסף בפסטיבל ברלין 1989 ובפרסים רבים אחרים והפך במהירות לאחד מסרטי הקולנוע הקלאסיים והאהודים בישראל. "עץ הדומים תפוס" זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים 1995 והשתתף במסגרת הבחירה הרשמית של פסטיבל הקולנוע בקאן 1996 ובעשרות פסטיבלים אחרים ברחבי העולם. "מסוכנת", אותו הפיק ב-1995 זכה ב-7 פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע ולטלוויזיה. ב-2003 הפיק אבן את "הכוכבים של שלומי", מההצלחות הבולטות של הקולנוע הישראלי בעת האחרונה. הסרט זכה ב-20 פרסים ואותות הוקרה בפסטיבלים בינלאומיים שונים ברחבי העולם והופץ מסחרית בבתי קולנוע בארצות הברית, צרפת, סינגפור ועוד. 
בין יתר הפקותיו של איתן אבן: "רובה חוליות", "סיפור אינטימי", "אדון ליאון", "הפילהרמונית ביפן" (אותו גם ביים), "בובה", "אהבה אסורה" (בכיכובו של טום הנקס), "אחרי החגים", "סודות משפחה", "מרס תורכי", "באמצע הסרט", "אביבה אהובתי" בבימויו של שמי זרחין ו"החוב",בכיכובה של הלן מירן  - שעובד לגרסה אמריקאית בידי חברת ההפקה וההפצה ההוליוודית מירמקס, שרכשה את הזכויות לסרט.
אברהם דאוס

ביוגרפיה

אברהם דַאוּס נולד בברלין בירת גרמניה בשנת 1902. מ-1919 עד 1921 למד נגינה בפסנתר וניצוח בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין (כיום UdK Berlin), ולאחר מכן למד בבית הספר הגבוה למוזיקה במינכן אצל קורבואזייה וואלטרסהאוזן. ב-1923 התקדם, בהמלצתם (כל אחד בנפרד) של המנצחים לאו בלך ופריץ שטידרי, מעיסוקו כקורפטיטור באופרה של ברלין לניצוח באופרה של ברסלאו. בשנת 1925 עבר דאוס לתיאטרון העירוני של קרפלד (Krefeld) ומשם לוופרטאל (Wuppertal) ולדורטמונד.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, הושעה מעבודתו והיגר לפריז. כעבור שלוש שנים, ב-1936, דאוס, שמ-1926 היה פעיל ציוני, עלה לארץ ישראל. נישא למאיירת אילזה קנטור, שעלתה מפראג, והיה אב לשתיים: תרזה ותמר.
בארבע שנותיו הראשונות בארץ חי בתל אביב ועבד כמלווה וכמורה לזמרה. משנת 1940 עד 1963 חי בקיבוץ רמת הכובש ובקיבוצים אחרים ועבד כמחנך למוזיקה. מ-1963 ועד מותו חזר לחיות בתל אביב.
בשנת 1952 זכה דאוס בפרס אנגל, עבור הקנטטה "גבת".
אברהם דאוס נפטר בתל אביב בשנת 1974, לאחר מחלה ממושכת.
ארכיונו, ובו יצירות ומכתבים, שמור בספרייה הלאומית.

יצירתו

בשנותיו בארץ הרבה לכתוב מוזיקה ווקאלית לטקסטים עבריים, והשתדל לאמץ לו ערכים מזרחיים, שיתאימו, כך גרס, לנופי הארץ, ללשונה ולתושביה. גישה זו באה לביטוי במחזור של שירי רחל, לקול נמוך, חליל וויולה.
ההרכב יוצא הדופן תורם לאווירת השירים ויוצר התאמה נדירה בין מילות המשוררת לצלילי המלחין.  
בשנת 1952 החל לחבר בשיטת שנים-עשר הטונים, אך בכל חומרתה נקט בה רק ברביעיית מיתרים משנת 1954. ביצירות הבאות ניכר ריכוך בחומרת השיטה אך עדיין אפשר להבחין ביסודותיה, הנגלים לאחר זמן. דוגמה לכך היא היצירה "ארבעה דיאלוגים" לכינור וצ'לו (1957).
סלע (מטבע עתיק)

סלע היה מטבע שהשתמשו בו בזמן הקדום. ערכו של הסלע היה 4 דינרים, 24 מעות או 48 פונדיונים. על פי מסורת הגאונים והרמב"ם משקלו היה 17 גרם, כמשקל דינר הזהב בארצות ערב, ובמקביל למשקל 384 גרעיני שעורה בינוניות. על פי מסורת אחרת של רש"י, הנתמכת מהממצא הארכאולוגי מימי בית המקדש השני, משקלו 14.2 גרם.

שוויון הסלע

במשנה תורה של רמב"ם, הוא כותב חישוב של מטבעות: "סלע היה ארבעה דינרין, והדינר שש מעין; ומעה, היא הנקראת בימי משה רבנו גרה, ומעה הייתה שני פונדיונין; ופונדיון שני איסרין, ופרוטה אחת משמונה באיסר".  (רמב"ם, הלכות שקלים פרק א ג).
במשנה מאוזכר כי ה"סלע של קדש הוא שווה ל48 פונדיונין" (בכורות נ א).

משקל הסלע

הרמב"ם, במשנה תורה כותב "וכמה הוא משקל הסלע, שלוש מאות וארבע ושמונים שעורה בינונית", ואילו בפירוש המשנה לרמב"ם, מבאר את תוכן החשבון ואיזכורי משקל הסלע בתורה;
כבר בארנו כמה פעמים כי הסלע המדובר עליו בתורה אשר קראו ה׳ שקל וקורא אותו גם כסף - כמו שאמר  חמשים כסף ומאה כסף ואמר שלשים שקלים - יש במשקלו עשרים וארבעה דרהם משקל הדרהם שש עשרה גרגרים .. גרגרי שעורים .. נמצא משקל הסלע שלש מאות גרגרים ושמונים וארבעה גרגרים .. וכל המשקלים הללו מן הכסף הצרוף שאין בו שום תערובת
— פירוש המשנה לרמב"ם, מסכת בכורות פרק ח הלכה ח, תרגום הרב יוסף קאפח

אזכורים במשנה

סלע שקול ל-4 דינרים.
על פי המשפט העברי עונשו של מוציא שם רע היה 100 סלעים. "ראה כמה החמירה תורה בין חומסי חמס לאומרי לשון הרע, שאונס ומפתה וחומס חמס נותן ה' סלעים ואינו לוקה, המוציא שם רע לוקה ונותן מאה סלע." (תוספתא ערכין ב ו). 
ואילו האונס והמפתה היה נקנס ב-50 סלעים."ובאונס ובמפתה להקל ולהחמיר, כיצד אחד שאנס ופתה את הגדולה שבכהונה, ואת הקטנה שבישראל נותן חמישים סלע". (משנה מסכת ערכין ג ד).
רקוויאם (לויד ובר)

הרקוויאם של לויד ובר הוא יצירה פרי עטו של המלחין הבריטי אנדרו לויד וובר למילות הרקוויאם הקתולי. זו היצירה הגדולה המפורסמת ביותר של לויד ובר שאיננה מחזה זמר. והיא אחת ההלחנות המודרניות החשובות למיסת הרקוויאם. היצירה, שיצאה בשנת 1985 זכתה בתחילה להצלחה ולפרסים, אולם כיום ממעטים להשמיע אותה בשלמותה בשל ההרכב הגדול שהיא דורשת, אולם הקטע המפורסם ממנה: "פאי ישו" המשולב עם ה"אגנוס דאי", מושמע לעיתים קרובות וזכה לגרסאות כיסוי.

הלחנה וביצוע

הרקוויאם הולחן בשנת 1984–1985 והוקדש לזכר אביו של אנדרו לויד ובר, ויליאם לויד ובר, שנפטר בשנת 1982. מלבד מותו של אביו, סיפקה השראה לכתיבת הרקוויאם כתבה שקרא לויד ובר, ובה סיפור על ילד מקמבודיה שעמד בפני הדילמה להרוג את אחותו שזנתה או להתאבד, וכן מותו של עיתונאי שראיין את לויד ובר. היה זה אתגר בשביל לויד ובר להלחין יצירה "רצינית", כאשר עסק בדרך כלל במחזות זמר פופולריים. ביצירה ניכרים באמת השפעות פופ, אולם היא מורכבת משאר יצירותיו של לויד ובר. 
גרסה ראשונה של היצירה בוצעה בשנת 1984 בפסטיבל סיידמונטון, אך הבכורה של הרקוויאם המלא והמתוקן הייתה כמה חודשים לאחר מכן, ב-25 בפברואר 1985 בכנסיית סנט תומאס בניו יורק. המנצח בביצוע הבכורה, ולאחר מכן בהקלטה של הרקוויאם היה לורין מאזל, הסולנים היו: פלאסידו דומינגו, שרה ברייטמן (אשתו של לויד ובר באותה העת) ופאול מילס קינגסטון. 
הרקוויאם זכה להצלחה רבה. ההקלטה הראשונה של הרקוויאם, בניצוחו של מאזל, זכתה בפרס גראמי ליצירה קלאסית הטובה ביותר בשנת 1986. הקטע המפורסם ביותר ברקוויאם הוא ה"פאי ישו", שגם מילות ה"אגנוס דאי" שולבו בו, והוא זכה לגרסאות כיסוי של אמנים רבים. למרות הצלחתו, ממעטים לבצע את הרקוויאם בשלמותו באולמות הקונצרטים כנראה בשל ההרכב הגדול שהוא דורש ומורכבותו.

מבנה וסגנון

ברקוויאם ניכרות השפעות פופולריות, אולם הוא נחשב למורכב משאר יצירותיו של לויד וובר. הוא נחשב לאחד הרקוויאמים המודרניים החשובים, לצד הרקוויאם הפולני של קשישטוף פנדרצקי שיצא בגרסתו הראשונה באותה העת. 
לויד ובר עשה שימוש בטקסט הלטיני של הרקוויאם, אולם הוא לא הקפיד על חלוקת הקטעים המסורתית. כך למשל החלק הראשון של הסנקטוס הוא חלק מן האופרטוריום, אך ההושענא, שמהווה באופן מסורתי חלק מן הסנקטוס נמצאת בחלק נפרד. כך גם הפאי ישו והאגנוס דאי שולבו זה בזה לקטע אחד. 
ביצוע ממוצע של היצירה אורך כ-45 דקות.

פאי ישו

הקטע פאי ישו הוא הקטע הידוע ביותר ביצירה הוא משלב בין הפאי ישו לבין האגנוס דאי מן הטקסט המקורי של הרקוויאם בצורה כזו:
,Pie Jesu ‏(4X)
Qui tollis peccata mundi,
Dona eis requiem.‏ (2X)
Agnus Dei,‏ (4X)
Qui tollis peccata mundi,
Dona eis requiem, ‏(2X)
Sempiternam ‏(2X)
Requiem.
הפאי ישו זכה לגרסאות כיסוי רבות, לדוגמה של: אנה נטרבקו, שרה ברייטמן, שרלוט צ'אורץ', מריה אוסמונד וג'קי אבנצ'ו.
הפועל טירת כרמל

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1949 ובילה את מרבית שנותיו בליגות הנמוכות. בשנת 1969 העפילה הקבוצה לליגה א', הליגה השנייה דאז, ושיחקה שש שנים רצופות בליגת המשנה. הישג השיא של הקבוצה היה המקום הרביעי, בו סיימה בעונת 1971/1972 ובעונת 1972/1973.
בסיום עונת 1975/1976 דורגה הפועל טירת כרמל במקום התשיעי. באותה עונה העפילה הראשונה בכל מחוז לליגה הלאומית (שהייתה הליגה הבכירה), והקבוצות שסיימו במקומות 2-5 בכל מחוז עלו לליגה הארצית שהוקמה כליגת המשנה החדשה. הפועל טירת כרמל נשארה בליגה א', שהפכה בסיום אותה עונה להיות הליגה השלישית, אך כעבור עונה אחת העפילה לליגה הארצית ובה שרדה שלוש עונות, עד שירדה חזרה לליגה א' בסיום עונת 1979/1980.
בשנת 1989 חזרה הפועל טירת כרמל לליגה הארצית לאחר היעדרות של תשע עונות, תחת הדרכתו של המאמן אלי גוטמן. בליגה הארצית שרדה הקבוצה למשך שתי עונות בלבד, עד אשר ירדה חזרה לליגה א' בתום עונת 1990/1991.
בשנת 1995 נשרה הפועל טירת כרמל לליגה ב', ובחלוף עונה נוספת ירדה לליגה ג'. בעונתה הראשונה בליגה ג' ניסתה הקבוצה להעפיל בחזרה לליגה ב' אך סיימה במקום השני, שתי נקודות פחות מהפועל דלית אל-כרמל, ובעקבות הכישלון פורקה הקבוצה.
בשנת 2013 הוקמה הקבוצה מחדש על ידי שמעון פרץ ועידן אליאס, ונרשמה לליגה ג'. בתום עונת 2015/2016 העפילה הקבוצה לליגה ב'.
סוברהמניאן צ'נדראסקאר

קורות חייו

סוּבּרהמַניאן צַ'נדראסֶקאר נולד ב־19 באוקטובר 1910 בלאהור (כיום בפקיסטן) למשפחה טמילית הינדית אמידה ומשכילה. דודו היה ונקאטה רמאן, חתן פרס נובל בפיזיקה לשנת 1930. הוא למד לתואר בפיזיקה בפרזידנסי קולג' בצ'נאי שבמדראס. בשנת 1930 זכה במלגה מטעם ממשלת הודו באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה, בה למד לקראת תואר דוקטור. בשנה השלישית ללימודיו שהה במכון לפיזיקה תאורטית בקופנהגן, דנמרק, בניהולו של נילס בוהר. בצעירותו נודע כגאון, והתמחה לא רק בפיזיקה אלא גם בגרמנית ובספרות אנגלית. צַ'נדראסֶקאר העיד על עצמו שיכל לקרוא בקלות 100 עמודים בשעה.
ב־1935 חישב את גבול צ'נדראסקאר, קבוע פיזיקלי המגדיר את המסה הסופית המקסימלית שיכולה להיות לננס לבן, הקרוי על שמו.
ב־1942 הוא גילה ביחד עם הפיזיקאי הברזילאי מריו שונברג את גבול שונברג־צ'נדראסקאר, המבטא את המסה המקסימלית של ליבתו של כוכב היכולה למנוע את קריסתן הכבידתית של השכבות העליונות בכוכב לתוך הליבה, עם כילוי מאגרי המימן בה.
בשנת 1983 זכה ביחד עם ויליאם אלפרד פוֹלֶר בפרס נובל בפיזיקה על מחקרו בתחום המבנה וההתפתחות של כוכבים. הוא מעט נעלב שהפרס התייחס רק לעבודותיו המוקדמות וראה בו התכחשות מסוימת למפעל חייו המלא. הפרס חולק באופן שווה בינו לבין פולר.
צ'נדראסקאר היה חבר באוניברסיטת שיקגו מ־1937 ועד ליום מותו, בגיל 84. הוא קיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1953.
עם הפרסים ואותות ההצטיינות שזכה בהם נמנים : מלגת הנרי נוריס ראסל ב־1949, מדליית ברוס ב־1952, מדליית הזהב של האגודה האסטרונומית המלכותית ב־1953, מדליית הנרי דרייפר ב־1971 ומדליית קופלי ב־1984.
בשנת 1999 החליטה נאס"א לקרוא על שמו את השלישי מבין ארבעת הטלסקופים הגדולים ששיגרה לחלל. טלסקופ קרני ה־X צ'אנדרה שוגר במעבורת החלל קולומביה ב־23 ביולי 1999.

פעילויות אחרות

בין השנים 1990 ל-1995 צ'נדרסקאר החל בפרויקט אישי שמטרתו להפוך את ספרו של אייזק ניוטון "פרינקיפיה - עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע" לנגיש יותר לקורא המודרני. צ'נדרסקאר תרגם את הספר מהשפה הגאומטרית המורכבת שלו לשפת החשבון האינפיניטסימלי המודרנית. התוצר של הפרויקט הזה הוא ספרו "Newton's Principia for the common reader", שנחשב בעיני רבים למדריך הטוב והמעמיק ביותר לפרינקיפיה של ניוטון. בספר צ'נדרסקאר מנתח לעומק כמעט את כל התכנים של הספר הראשון והשלישי של הפרינקיפיה, כמו גם מספר קטעים נבחרים חשובים מהספר השני.