google/wiki40b huggingface dataset:
מוטי גוטמן

מוטי גוטמן (נולד ב-29 באוקטובר 1961) הוא מנכ"ל חברת המחשוב מטריקס מיום הקמתה בשנת 2001 ומשמש כיו"ר חברות הבנות שלה: ג'ון ברייס, המי"ל, באבקום, טנגרם, סיב"מ, TACT, matrix-IFS ועוד.

ביוגרפיה

מוטי גוטמן נולד בחיפה בשנת 1961. שירת בצה"ל במסגרת ממר"ם כ-7 שנים וסיים את שירותו כראש מדור תקשורת ומיני מחשבים. בעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים עם התמחות בניהול אסטרטגי. 
 שימש בשורה של תפקידים ניהוליים בתחומי המחשוב בחברת התכנה לירז מקבוצת דיסקונט השקעות, כמנהל פרויקטים סמנכ"ל, ובשנת 1994 מונה למנכ"ל החברה.
לאחר מכירתה של החברה בשנת 2000 ל-EDS, לימים HP, הצטרף לקבוצת פורמולה בה שימש כמנכ"ל בשורת חברות ביניהן - בשן, ניקוב ופורסופט. בשנת 2001 הוביל גוטמן את הקמתה של מטריקס כפועל יוצא ממיזוג מספר חברות תכנה ומשמש מאז כמנכ"ל החברה.
בשנת 2003 הונפקה מטריקס בבורסה הישראלית ונסחרת מאז במסגרת מדד ת"א 100. במרוצת השנים מימש גוטמן אסטרטגית מיזוגים ורכישות אינטנסיבית במסגרתה רכשה מטריקס כ-60 חברות מחשוב בישראל ובחו"ל ונכון ל-2016, היא מעסיקה קרוב ל-8,000 עובדים עם מחזור המכירות שנתי בסך כ 2.5 מיליארד ש"ח.
בשנת 2015 הוביל את הקמתה של 8300, זרוע טכנולוגיות העילית של מטריקס והשותפה הבלעדית של תוכנית היזמות של עמותת בוגרי יחידה 8200.  
גוטמן הוביל את הקמת מיזם "תלפיות" להכשרה והעסקת נשים חרדיות בשנת 2005, מיזם המעסיק נכון לשנת 2016 כ- 1,000 נשים חרדיות במודיעין עילית.
מתגורר בגני תקווה, נשוי ואב לשלושה.
מרגרט טיילור

חייה

פגי סמית' נולדה במחוז קאלוורט שבמרילנד לוולטר סמית' (Walter Smith) ולאן מאקאל (Ann Mackall). בעת ביקורה בבית אחותה בקנטקי פגשה פגי סמית' את סגן זאכרי טיילור והם נישאו ביוני 1809 והתגוררו זמן קצר בחווה שניתנה להם במתנה על ידי אביו של זאכרי, ושם נולד להם בנם הראשון. לאחר מינויו של בעלה לפיקוד על מוצב במערב, עברו השניים למוצב.
שתיים מבנותיהם מתו בשנת 1820 מקדחת, ובריאותה של פגי סמית' נפגעה. מחמשת ילדיהם רק שלוש בנות ובן הגיעו לבגרות. בשל חייה הקשים התנגדה פגי שבנותיה ינשאו לקציני צבא אולם הן לא שעו לאזהרותיה ונישאו לקצינים.
אף שפגי טיילור קיבלה את חבריה בקומה השנייה של הבית הלבן ואירחה את בני משפחתה בארוחות משפחתיות, ואף נכחה בארוחות פרטיות שבהן אירח בעלה מכובדים, היא סירבה להשתתף בנשפים רשמיים בבית הלבן, והותירה את תפקיד האירוח הרשמי לבתה מרי אליזבת בליס.
מחשוב ער לסביבה

מחשוב ער לסביבה (Context Aware Computing) היא מערכת היכולה להתאים את פעילותה בהתאם לנסיבות סביבתיות ללא צורך בהתערבות מפורשת של המשתמש. המערכת יודעת לשאוב נתונים רלוונטיים בדרכים רבות, כגון מידע המגיע באופן מקוון, מצב של התקנים, מידע המתקבל מחיישנים שונים, זמן, מיקום פיזי וכדומה. עיבוד המידע המתקבל במערכת עשוי לגרום לשינוי באופן פעולתה כך שתתאים לסביבה החדשה.

מגבלות

למערכות מחשוב ערות לסביבה ישנן מספר מגבלות. המגבלות העיקריות הן מגבלה טכנולוגית בכל הקשור לקליטת מידע מהסביבה ולעיבודו (בדרך כלל על ידי חיישנים), ומימוש הצורך של עבודה ללא טעויות – ישנו קושי רב ליצור מערכת המשנה את תפקודה בהתאם לסביבתה ואינה טועה כלל בניתוח המצב הסביבתי והתאמת אופן פעולתה, כפי שהמשתמש היה רוצה שתפעל (Erickson, 2002).
טג'ט

תכונות

טג'ט הוא ענק אדום עם סיווג ספקטרלי M3 IIIab, מסתו מעט יותר מפעמיים מסת השמש ורדיוסו יותר מפי 100 מרדיוס השמש. טמפרטורת פניו נמוכה ועומדת על כ-3,600 קלווין והוא מאיר בעוצמה של בערך פי 300 מהשמש באור נראה, אך בשל הטמפרטורה הנמוכה של פניו כמעט כל קרינתו היא בתחום התת-אדום כך שעוצמת הארתו הכוללת היא קרוב לפי 1,800 מעוצמת ההארה של השמש. בהירותו של טג'ט משתנה בין דרגות 2.75 ו-3.02 עם מחזוריות של כ-27 ימים כאשר הבהירות הממוצעת על פני המחזור משתנה בעצמה במחזוריות של כ-2,000 ימים. למרות המחזוריות, הכוכב מסווג כמשתנה לא-סדיר איטי.
במרחק זוויתי של כמעט שתי דקות קשת נמצא כוכב עמום עם בהירות מדרגה 11, אך ככל הנראה הוא אינו קשור לטג'ט ונמצא רק במקרה על אותו קו ראייה.
בית היאס

בית היאס הוא מכלול מבנים שהוקם בבאר שבע בשנות החמישים של המאה העשרים על ידי ארגון "היאס". המקום שימש מעון לאנשי מדע מהנדסים ומומחים שעבדו בפיתוח באר שבע והנגב ומנהלו הראשון היה מנחם קרויצר, אשר על שמו נקרא כיום הרחוב שמוביל אל מבואת המבנה. לימים הפך בית היאס למלון הראשון בעיר באר שבע, ובשנת 1965 רכשה עיריית באר שבע (בראשותו של דוד טוביהו) את הבניין, כדי שישמש לפעילותו של המכון להשכלה גבוהה בנגב. כבר באותה שנה נפתחה שנת הלימודים הראשונה במסגרת המכון. עברו עוד מספר שנים עד שהמכון הוסב בצורה רשמית לאוניברסיטה, היא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כיום האוניברסיטה מקיימת בבית היאס את קמפוס קריית טוביהו.
Nessus

היסטוריה

פרויקט Nessus פותח על ידי רנה דראזו (Renaud Deraison) בשנת 1998, כדי לספק סורק אבטחה מרוחק בקוד פתוח (ללא תשלום). בתאריך 5 באוקטובר 2005, חברת Tenable Network Security אותה ייסד רנה דראזו (Renaud Deraison) החלה ליישם אידאולוגית קוד סגור והפכה את רישיון התוכנה לקנייני וגרסאות הקוד הפתוח הוסרו מהאתר הרשמי.
למרות מדיניות הקוד הסגור, גרסת Nessus 3 נשארה ללא תשלום, אך שירותי סריקה ובדיקות של תקנים מסוימים (PCI, CIS, FDCC) כמו גם תמיכה טכנית ובדיקת פגיעויות מקיפה היו כרוכות בתשלום של כ-100 דולר בחודש.
בחודש יולי 2008, שלחה חברת Tenable עדכון למשתמשים ברישיון הביתי המאפשר גישה מלאה לעמוד התוספים.
סורק הפגיעויות OpenVAS (החל תחת השם GNessUs) מבוסס Nessus 2 והפך למערכת הקוד הפתוח של סורק הפגיעויות Nessus לאחר שזו הפכה לקוד סגור בשנת 2005.
בנאווה

תחבורה

ניתן להגיע לבנאווה בג'יפני, באוטובוס וברכב פרטי מהעיר בגויו.
שבזי (סרט)

תקציר העלילה

דני, נהג מונית, גר בדירת חדר בשבזי, שכונה מתפוררת, בה מצויים גם מסוממים חסרי בית, שמצאו מחסה בבניינים נטושים. בשבזי שלוש חנויות מכולת, שתי תחנות סמים ודיסקוטק אחד.
דני פוגש בגידי, חבר מהצבא שהדרדר לסמים והפך חסר בית. גידי מנסה לספר לדני על משהו אפל ומסוכן שקורה בשבזי, אבל הוא יותר מדי מסומם ומבולבל. למחרת גידי נרצח. המשטרה מאבדת עניין בתיק הרצח של עוד נרקומן אחד משבזי ודני מחליט למצוא את הרוצח בעצמו.
מה שנראה בתחילה כמלחמת כנופיות סמים בביבים של השכונה, מתברר כרחיצת ידיים משותפת של אנשי-חוק ופורצי-חוק. דני מצליח להסגיר את האחראים, וכאשר מסע הצלב שלו מסתיים הוא מסיר את שריונו, הזמני, בדירת החדר שלו, אביר שניצח ולא הרוויח מאום.
הספינה העתיקה מקירניה

הספינה העתיקה מקירניה (באנגלית: Kyrenia ship) הוא השם שניתן לטרופת של אניית סוחר יוונית מן המאה ה-4 לפנה"ס שהתגלתה ליד קירניה שבקפריסין. 
את האנייה גילה בנובמבר 1965 מדריך צלילה קפריסאי בשם אנדריאס קריולו (Karioulou). איתרע מזלו של קריולו והוא איבד את מיקומה המדויק של הטרופת. רק ב-1967, לאחר מאתיים צלילות נוספות, עלה בידו לאתר מחדש את שרידי הספינה. משלחת ארכאולוגית בראשותו של מייקל קצב (Katzev), מן המוזיאון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה, חפרה באתר התת-ימי בין השנים 1969-1967. שימור חלקי העץ של האנייה נמשך בחורף 1970. הספינה השתמרה במצב טוב למדי, ושרידיה מוצגים במוזיאון שנבנה במיוחד עבורה במצודת קירניה .
קורט פון פריטצלוויץ

תחילת הקריירה

פון פריטצלוויץ נולד ב-19 בדצמבר 1854, בברלין שהשתייכה לממלכת פרוסיה, להוריו גנרל גוסטב פון פריטצלוויץ וקרולינה לבית פון ורוכם. בשנת 1872 התגייס פון פריטצלוויץ לצי הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ממנו פרש כעבור זמן קצר, וב-19 ביולי 1870 התגייס לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-1. בהמשך מילא פון פריטצלוויץ תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1899 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט המשמר ה-2. בשנת 1903 מונה למפקד החטיבה ה-40, ובשנת 1904 הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1907 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-17. בשנת 1911 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-6.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון פריטצלוויץ מפקד הקורפוס ה-6 שהיה חלק מהארמייה הרביעית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. בהמשך לחם פון פריטצלוויץ עם הקורפוס שבפיקודו בקרב שמפאן הראשון, בקרב ארטואה השני ובקרב ארטואה השלישי, וקיבל על תפקודו את עיטור הפור לה מריט.
ב-7 בנובמבר 1915 פרש פון פריטצלוויץ לביתו שבפוטסדאם, וב-19 בפברואר 1935 מת, והוא בן 80 שנה.
דיוויזיית הצנחנים השביעית (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1944 על בסיס דיוויזיית הצנחנים ארדמן, שהוקמה באוגוסט אותה שנה והייתה מוצבת בהולנד, והועמדה תחת פיקוד וולפגנג ארדמן. הדיוויזיה לחמה כחלק מארמיית הצנחנים הראשונה בהולנד ובגרמניה, וב-4 במאי 1945 נכנעו כוחות הדיוויזיה באולדנבורג.
תחנת רכבת

תחנת רכבת היא מתקן או מבנה המשמש לעצירתן של רכבות באופן בטוח לשם עלייה וירידה של נוסעים ופריקתן והעמסתן של סחורות.

סוגי תחנות ואיפיוניהן

תחנות רכבת מהוות מרכיב חשוב של רשת מסילות הרכבת. התחנות מתחלקות לשני סוגים עיקריים - תחנות נוסעים ותחנות משא. תחנת הנוסעים מאפשרת עלייה וירידה של נוסעים מהרכבת. התחנות הללו כוללות בדרך כלל רציפי נוסעים המאפשרים עליה נוחה אל הרכבת, וכן קופות לקניית כרטיסי נסיעה. תחנות המשא משמשות להטענה ופריקה של סחורות מרכבות המשא, וכוללות לרוב ציוד עזר שנועד לעזור בביצוע הפעולה כגון מנופים ומשטחי הטענה. בנוסף, בתחנות רכבת שונות ישנם מתקנים העוזרים לתפעול מסילת הרכבת עצמה. כמו כן קיימות גם תחנות רכבת תפעוליות המשמשות לביצוע פעולות שונות הקשורות בהפעלת מערכת הרכבות.
תחנות מוקדמות נבנו בדרך כלל עם מתקנים לטיפול גם בתנועת נוסעים וגם במשא (אם כי לרוב השטחים שהוקצו לטיפול בנוסעים ובסחורות היו מופרדים). התחנות הדו-שימושיות הללו פחות נפוצות כיום, ובמקרים רבים מתקנים לטיפול בסחורות נמצאים רק בתחנות ראשיות או בתחנות מיוחדות שנבנו במיוחד לצורך כך. בדרך כלל, תחנות רכבת ממוקמות על מסילת הרכבת, או בקצה המסילה (ואז הן נקראות מסוף). רציפים הנמצאים בתחנות הנוסעים מחוברים ביניהם בדרך כלל על ידי מעברים עיליים ותחתיים, על מנת למנוע מנוסעים לעבור מרציף לרציף דרך מסילת הרכבת עצמה. מתקנים לנוסעים כדוגמת סככות מפני גשם או שמש, ספסלים וקופות כרטיסים יכולים להיות ממוקמים הן על הרציפים עצמם והן במבנה התחנה.
נוסף על מתקנים לטיפול בנוסעים ומטען, תחנות רכבת כוללות לרוב גם מסילות שירות ומבני דפו שנועדו לטפל בקטרים וקרונות. תחנות רכבת רבות מהוות נקודות החלפה בין אמצעי תחבורה ציבורית שונים, שכן מיקומן המרכזי בערים רבות והיקף הנוסעים ברכבות דרש בנייה של תחנות רכבת תחתית, חשמליות ואוטובוסים במרחק קצר מהתחנות.

מתקנים ושירותים בתחנות רכבת

בכל תחנת רכבת ישנם אשנבים למכירת כרטיסים, או מכונות אוטומטיות למטרה זו, או שילוב של שניהם. עם זאת, בקווי רכבת שונים נמכרים הכרטיסים על הרכבת עצמה. לעיתים קרובות יש בתחנות אשנבים או דלפקים המציעים שירותים נוספים, וכן חנויות שונות. תחנות רכבת גדולות מהוות לעיתים מרכז קניות. בתחנות רבות ישנן חנויות מזון מהיר או מסעדות, וישנן תחנות בהן מצוי פאב או בר. 
בנוסף לחנויות, יש בתחנות הרכבת שירותים רבים לנוסעים, כמו מתקנים למטען הנוסעים: עגלות לנשיאת המטען, שמירת מטען ומשרד אבדות ומציאות; לוחות מידע על זמני הרכבת ודלפקי מודיעין; תחנות מוניות ואוטובוסים; אולמות המתנה ובתי שימוש. מורכבותן של תחנות הרכבת משתנה: ישנן תחנות שבהן אין כמעט דבר חוץ מרציף, ולעומתן תחנות ענק ובהן אולמות רבים, קישור לקווי אוטובוס ורכבת תחתית, ומאות חנויות. במדינות רבות באפריקה ודרום אמריקה הופכת תחנת הרכבת למקומם של שווקים ועסקים אחרים, במיוחד בתחנות שבהן עוברים תיירים.
חיים מלובן

חיים מלובן (27 ביולי 1936 – 18 במרץ 2008) היה מפיק בולט בתעשיית הטלוויזיה הישראלית.

ביוגרפיה

מלובן החל לעבוד בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית מיום הקמת הערוץ. הוא הפיק תוכניות מרכזיות כמו "מוצ"ש", "סוף שבוע", "שולחן ארוך עם דורון נשר", "סוגרים שבוע", "ממני מני" ו"עד פופ" עם שרה'לה שרון, וכן הפקות מיוחדות כמו בקדם האירוויזיון וביום העצמאות. כמו כן השתתף מלובן בהפקת סדרות, שעל אחת מהן, "מחברות החשק", הוא קיבל את פרס כינור דוד.
בשנת 2004, במסגרת טקס הענקת פרס האקדמיה לטלוויזיה, הוענק לו פרס מפעל חיים על תרומתו. "כבוד גדול היה לי לעשות את מה שעשיתי מתוך אהבה ורצון", אמר עם קבלת הפרס.
חיים מלובן, שהיה מעמודי התווך של הערוץ הראשון בו עבד מיומו הראשון, נפטר לאחר מחלה ארוכה וקשה ב-18 במרץ 2008.
אלכסנדר רגוזה

תחילת דרכו

רגוזה נולד בוויטבסק ב-8 ביוני 1858 כבן למשפחת אצולה. הוא למד בבית הספר הצבאי בפולוצק, ולאחר מכן בבית הספר מיכאלובסקי לתותחנים. ב-1887 התגייס לצבא האימפריה הרוסית והוצב ברגימנט הגרנדירים ה-3 של המשמר הקיסרי. הוא לחם באומץ במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), וזכה בעיטורים רבים. ב-22 בנובמבר 1883 הוצב במטה הדיוויזיה ה-5, וב-11 בינואר 1888 הועבר למטה המחוז הצבאי אמור. ב-9 באפריל 1896 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-32, וב-10 במרץ 1898 הועבר למלא את אותו תפקיד בדיוויזיה ה-5. ב-27 באפריל 1900 מונה למפקד הרגימנט ה-18 וולגה, וב-2 במרץ 1904 מונה למפקד הבריגדה ה-1. ב-22 באוקטובר של אותה שנה מונה לראש מטה הקורפוס ה-3. ב-16 ביוני 1906 מונה למפקד מבצר. ב-17 במרץ 1909 מונה למפקד הדיוויזיה ה-19.
הומניזם נוצרי

רנסאנס

ההומניזם הנוצרי התפתח מאוד בתקופת הרנסאנס, שמקורו באמונה בגדולת יכולות  האדם, נשוי ואב מסירות עדיין מוצקים לנצרות. בהקשר זה, פטררקה (1304-1374) נחשב  לאבי ההומניזם, ואחד  הדמויות הבולטות ברנסאנס המוקדם.
הומניזם רגיל אולי העריך קיום ארצי כמשהו ראוי כשלעצמו, ואילו הומניזם נוצרי העריך קיום כזה, כל עוד זה  היה בשילוב עם האמונה הנוצרית. אחד הטקסטים הראשונים לגבי ההומניזם הנוצרי היה הנאום של ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה על כבוד האדם, שבו הוא הדגיש כי לאנשים יש את הרצון החופשי לבחור בדרגה מוסרית, בין מלאכים לשטן. עקרונות נוצריים נכנסו לתוקף גם במקומות שאינם איטליה, במהלך מה שנקרא כיום הרנסאנס הצפוני. אוניברסיטאות איטלקיות ובאקדמיה הדגישו כתבים קלסיות כמקור ידע, ואילו אוניברסיטאות באימפריה הרומית הקדושה ובצרפת ביססו תורתם על אבות הכנסייה.

תקופת ההשכלה

הנאורות של המאה ה -18 באירופה תמכה בחלקה בחילון ובהפרדת הדת מהמדינה, מה שלכאורה (לפי טענת ההומניזם הנוצרי)גרם לקרע שווא בין הנצרות וההומניזם.  ההשכלה גיבשה הומניזם כפילוסופיה חילונית ליברלית מובהקת. יש רציונליסטים  שפיתחו את הגישה הדאיסטית שדחתה את התאולוגיה המסורתית לטובת 'דת טבעית '. הלא-קונפורמיסטים העדיפו לעקוף הכנסיות לחפש את אלוהים באופן אישי בדרך של סיבה ואינטואיציה מוסרית מולדת לכאורה. דאיסטים אלה פירשו מחדש את תאוריית המוסר הנוצרית ובכך הובילו מבחינה היסטורית לתנועות הרפורמיסטיות הפוליטיות והחברתיות של המאות ה -19 וה -20. אולי התרומה המשמעותית ביותר של הנצרות הליברלית הזו היא שהיא הולידה את התנועה הבריטית הראשונה עבור ביטול העבדות, אשר הוקמה על ידי הקוויקרים ב בסוף המאה ה -18.

המאה ה -20 עד להווה

הקטל של מלחמת העולם הראשונה ניפצה את האופטימיות הליברלית. האידיאליזם האינסופי הואפל על ידי הצד האפל של האנושות וזה דירבן תגובה ריאליסטית בקרב חוקרים ותאולוגים נוצריים. המכונה ניאו אורתודוקסיה.  זרם אשר הוגיו היו ליברלים פוליטיים לשעבר שהתעקשו לבסס את הגישה ההומניסטית שלהם על התאוריה הנוצרית.
עד שנות ה-70 נצרות חברתיות  נתחדשו. דוגמאות לכך הן המאבקים באמריקה הלטינית ואת המאבקים נגד האפרטהייד בדרום אפריקה, "תאולוגיית השחרור" שמטרתה לרתום את הנצרות למלחמה  לצדק חברתי ואפילו לסוציאליזם מהפכני. עם זאת הכותרת עצמה היה מטעה כפי שהזרם מעולם לא היה באמת "תאולוגיה".
נעשו ניסיונות שונים כדי ליצור הומניזם יותר נוצרי מסורתי . כתוצאה מכך, יש כאלו שמקשרים את ההומניזם למורשת התרבותית של הנצרות. ההומניזם הנוצרי זה מדגיש את ישו כתמצית וכהיתוך של האנושות עם-האנושות האלוהית שבאה לידי ביטוי בתרבות המערבית. רעיונות אלה לוקחים השראה מהוגים קתולים מתקופת הרנסאנס כגון ארסמוס מרוטרדם, תומאס מור ויוהנס רויכלין.
איגוד לשכות המסחר והתעשייה בגרמניה

איגוד לשכות המסחר והתעשייה בגרמניה (בגרמנית: Deutscher Industrie und Handelskammertag, בראשי תיבות: DIHK), הוא ארגון-גג של לשכות מסחר ותעשייה אזוריות בגרמניה וברחבי העולם, שנועד לקדם את קשרי הכלכלה של גרמניה עם מדינות שונות.

פעילות הארגון בעולם

הארגון הוקם ב-15 במאי 1861. כיום משתייכות לארגון ה-DIHK כל לשכות המסחר והתעשייה ברחבי גרמניה (ה-IHKs), בהן חברים, על פי חוק, כל עסק וכל מפעל בגרמניה (מלבד פרילנסרים, אומנים ועסקים חקלאיים). האיגוד מייצג מעל שלושה מיליון מפעלים ועסקים גרמניים, קטנים וגדולים; לשכת המסחר הגדולה ביותר היא זו של מינכן, המייצגת מעל 350 אלף מפעלים ועסקים. מרכז האיגוד ממוקם בבית גרמניה, ברלין.
במקביל מתפקד ה-DIHK בראש הרשת הכלל-עולמית של לשכות מסחר דו-לאומיות גרמניות - AHKs, הכוללות 120 משרדים ב-80 מדינות ברחבי העולם. DIHK והלשכות החוץ-גרמניות נועדו לקדם את היחסים הכלכליים הדו-לאומיים של גרמניה עם מדינות אלו.
הלשכות ברחבי העולם מספקת מגוון רחב של שירותים לחברות המצטרפות אליהן, בהם מידע עדכני על שווקים חדשים הקשורים בגרמניה, הנפקת רשימות של כתובות ועזרים, שיווק, ייעוץ עסקי וסיוע באיתור מפיץ או שותף אסטרטגי.

פעילות הארגון בישראל

לשכת המסחר והתעשייה ישראל-גרמניה היא ארגון שנועד לקדם את קשרי הכלכלה של גרמניה וישראל, ופועל כחלק מארגונים דו-לאומיים דומים של DIHK ברחבי העולם.
הלשכה נוסדה בישראל ב-1967, וב-1995 זכתה להכרה רשמית על ידי ארגון ה-DIHK. הלשכה מהווה מוקד שירותים בו מצטלבות דרכיהן של חברות ישראליות וגרמניות מכל ענפי המשק. חברות ישראליות רבות הצטרפו ללשכה לאורך השנים, מגמה המשקפת את חשיבותה של גרמניה כמעצמה כלכלית מובילה באיחוד האירופי וכבת-ברית של ישראל באיחוד.
משרדי הלשכה ממוקמים בתל אביב. נשיאי הלשכה הנבחרים הם לרוב אנשי עסקים ותעשייה. בשנת 2000 נבחר לתפקיד הדיפלומט אבי פרימור. כיום מכהן מיכאל פדרמן כנשיא הלשכה.
ליסה באקוול

קריירה

באקוול עשתה את הופעתה הראשונה בשנת 2008 בסדרה :סקינס" בסוף עונתה השנייה של הסדרה, בשנת 2009 חזרה הסדרה לעונה שלישית, בה רק היא וקאיה סקודלריו נשארו מהשחקנים הוותיקים. לאחר מכן הצטרפו שחקנים חדשים.
זכויות עובדים

זכות ההתאגדות

זכות ההתאגדות היא זכות דמוקרטית ראשונה במעלה והיא מגובה באמנות בינלאומיות שישראל חתומה עליהם. הבולטת באמנות אלה היא אמנת היסוד של האומות המאוחדות, ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, הקובעת בפיסקה כ"ג(4): "כל אדם זכאי לאגד אגודות מקצועיות ולהצטרף לאגודות כדי להגן על ענייניו." הזכות להתארגנות איננה מוסדרת בחוק ספציפי, אלא היא מופיעה בכמה חוקים - כגון חוק הסכמים קיבוציים וחוק יישוב סכסוכי עבודה, כמו גם היא מוזכרת בפסיקה. על פי חוק הסכמים קיבוציים אסור למעביד להפלות עובד, לפטרו או להרע את תנאיו מכיוון שהוא החל במהלך של התארגנות עובדים. בעקבות מהלך התאגדות עובדי חברת "פלאפון", בית המשפט בישראל אף קבע כי אסור למעביד להתערב בדרך כלשהי במהלך ההתארגנות של עובדיו. הרציונל העומד בבסיס ההתארגנות עובדים הוא שכוחו של המעסיק מול השכיר רב יותר והדרך שבה העובדים יכולים לשמור על זכויותיהם מולו ולהיאבק עבור שיפור בתנאי העבודה ובשכרם הוא דרך התארגנות עובדים.
בישראל פועלים מספר ארגונים המסייעים לעובדים להתאגד ולהגן על זכויותיהם, כגון ההסתדרות הכללית, הסתדרות העובדים הלאומית והקליניקה המשפטית באוניברסיטת תל אביב, כוח לעובדים ארגון עובדים דמוקרטי, קו לעובד ותנועת הנוער העובד והלומד.

ביהדות

זכותו של העובד לקבל את שכרו במועד, ללא הלנת שכר, נקבעה בתורה במצוות עשה - "בְּיוֹמוֹ תִתֵּן שְׂכָרוֹ " (דברים כ"ד ט"ו), ובמצוות לא תעשה - "לֹא תָלִין פְּעֻלַּת שָׂכִיר אִתְּךָ עַד בֹּקֶר." (ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק י"ג).
נפתלי קדמון

ביוגרפיה

קדמון נולד בשנת 1925 בשם פריץ הרמן קאופמן (Fritz Hermann Kaufmann) באאכן שבגרמניה ליצחק-יוליוס ועליזה-אלזה קאופמן. למד שלוש שנים בבית ספר עממי יהודי בקלן, ולאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה עלה ב-1934 לארץ ישראל, וגדל בירושלים.
ב-1949 נשא לאישה את שושנה וולפסון. במלחמת העצמאות שירת כמכונאי בחיל האוויר, ובין 1951 ל-1954 היה רכז הדרכה ארצי של קלוב התעופה לישראל. במסגרת זאת ערך פינת תעופה בתוכנית הנוער של הרדיו. קדמון זכה בתואר אלוף ישראל בטיסנאות, בקיץ 1954 ייצג את מועדון התעופה הישראלי בתחרות טיסנאי דאון בדנמרק וב-1959 בתחרות בבלגיה. במילואים שימש כקצין קישור לאו"ם בגבול הצפון.

קריירה אקדמית ומקצועית

קדמון למד גאוגרפיה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמקביל עבד במחלקת המדידות הממשלתית כראש מחלקת הקרטוגרפיה. בתפקיד זה כיהן כ-37 שנים (במהלכן השתנה שם המחלקה ל"המרכז למיפוי ישראל", או מפ"י). למד לתואר שני בטופוגרפיה באוניברסיטת גלאזגו. קיבל תואר דוקטור בקרטוגרפיה דיגיטלית מאוניברסיטת ויילס. לימד קרטוגרפיה באוניברסיטת תל אביב בשנות השבעים ובאוניברסיטה העברית בשנות השמונים. ב-1994 יצא לפנסיה כפרופסור אמריטוס. בשנת 1979 זכה בפרס של החברה הבריטית לקרטוגרפיה על שיטת מיפוי חדשה. באותה שנה היה בין המייסדים של האגודה הקרטוגרפית הישראלית.

טופונימיה

תחום עיסוקו העיקרי של קדמון הוא טופונימיה. קדמון הוא חבר ועדת השמות הממשלתית מאז 1965, ומאז 1978 הוא יושב ראש ועדת המשנה לשמות גאוגרפיים. מאז 1977 הוא נציג ישראל בוועדות או"ם וועדות בינלאומיות שונות לענייני שמות גאוגרפיים. חיבר ספרים ומאמרים רבים בנושאי קרטוגרפיה וטופונימיה, שתורגמו לשפות רבות. ספרו "מפות ומיפוי", שכתב ביחד עם אבשלום שמואלי, יצא בהוצאת כתר ב-1982.
ספרו על הטופונומיה, Toponymy, the Lore, Laws and Language of Geographical Names, יצא לאור בניו-יורק ב-2001, ותורגם לשפות רבות, בהן אף יפנית.
עלי זידאן

עלי זידאן (בערבית: علي زيدان; נולד ב-15 בדצמבר 1950) הוא פוליטיקאי לובי, שכיהן כראש ממשלת לוב בשנים 2012–2014.
זידאן נולד בשנת 1950. בתקופת שלטונו של מועמר קדאפי עבד כדיפלומט לובי, ובסוף שנות ה-70 שימש כשגריר לוב בהודו. בשנת 1980 ערק זידאן למחנה המתנגדים לקדאפי ועבר להתגורר בז'נבה.
עם פרוץ ההתקוממות בלוב בשנת 2011 היה ממקימי מועצת המעבר הלאומית ומדובריה המרכזיים באירופה, ונחשב למתווך העיקרי בינה לבין נשיא צרפת ניקולא סרקוזי.
באוגוסט 2012 התמודד זידאן לתפקיד נשיא לוב אולם הפסיד ליריבו מוחמד מגריף. לאחר הדחת ראש הממשלה המיועד מוסטפא אבו שאקור התמודד לתפקיד מול מועמד של מפלגת הצדק והפיתוח הלובית מוחמד אל הררי וב-14 באוקטובר זכה ברוב של 93 קולות מחברי הקונגרס ומונה לראש הממשלה. 
ב-10 באוקטובר 2013, דווח כי זידאן נחטף על ידי קבוצת חמושים, אשר זוהו כחברים בארגון מורדים לשעבר, בעת ששהה בבית מלון, בתגובה לחטיפת בכיר אל-קאעידה, אבו אנאס א-ליבי, בידי ארצות הברית מספר ימים קודם לכן. זידאן שוחרר מהשבי מספר שעות לאחר מכן.
הוחלף בעבדאללה א-ת'ני לאחר התגברות ההשפעה של האחים המוסלמים בפרלמנט.
שלמה מקרלין

רבי שלמה מקרלין

נולד לרבי מאיר בשנת תצ"ח (1738) בטולטשין. היה תלמידם של המגיד ממעזריטש ורבי אהרן הגדול מקרלין. אחר פטירתו של רבי אהרן בשנת תקל"ב (1772), מילא את מקומו בחסידות במרחב הליטאי. נחשב למייסד אסכולת קרלין לעומת אסכולת חב"ד. 
רבי שלמה נורה בלודמיר על ידי קוזק רוסי, בזמן המאבק בין האימפריה הרוסית לפולין (שהביא בסוף לחלוקת פולין השנייה) ונפטר מפצעיו בכ"ב בתמוז תקנ"ב (1792). צדיקי החסידות ראו בו כ"משיח בן יוסף". שנהרג על קידוש ה'. חסידי קרלין נוהגים ביום ההילולא שלו (כ"ב בתמוז), לברך ברכת שהחיינו על פרי חדש, אף על פי שההילולא חלה בימי בין המצרים.
רוב חסידיו פנו לתלמידו רבי אשר מסטולין וחלקם הלכו לתלמידיו האחרים. 
תלמידיו היו רבי אשר מסטולין (הראשון) (שגדל אצלו לאחר שהתייתם בילדותו), רבי מרדכי מלעכוויטש ורבי אורי מסטרליסק. תלמיד מפורסם נוסף היה רבי יואל מטשפלה, שהיה מראשוני החסידים בליטא, והיה תלמידו של רבי מנחם מנדל מוויטבסק ולאחר מכן של רבי שלמה ולאחר פטירת רבי שלמה פנה לרבי מרדכי מלעכוויטש. רבי שלמה גידל את רבי שלום שכנא מפראהביטש ורבי ישראל חיים מלודמיר (שלימים נהיה חתנו של רבי שלמה) בניו של רבי אברהם המלאך בנו של המגיד ממעזריטש ואת רבי יעקב בנו של רבי מנל'ה מקרלין (דודו של רבי אהרן הגדול).

ספריו

"שמע שלמה" - דרשות וחידושים על פרשיות השבוע.
רטוריקה

לימודי רטוריקה

בשנים האחרונות החלו גופים פרטיים להתמקצע בתחום במטרה להפיצו ולהנגישו לציבור הרחב.
מפרץ אמונדסן (אנטארקטיקה)

גילוי המפרץ

סר דאגלס מוסון ראה את המפרץ לראשונה ב-14 בינואר 1930. קפטן היאלמאר רייסר לארסן, ראה את המפרץ בטיסתו מעל המפרץ ב-15 בינואר ומיפה אותו.  
המפרץ מופה בפירוט על ידי המשלחת האנטארקטית הלאומית האוסטרלית, אשר הונחתה ממטוס לחוף המפרץ בשנת 1956.

מקור השם

מוסון קרא למפרץ על שמו של מגלה הארצות הנורווגי רואלד אמונדסן, שהיה הראשון להגיע לקוטב הדרומי.
אוטוקאר מגאל

אוטוקאר מגאל, אוטוקאר אאוס דר גאל, ידוע גם כ-"אוטאקאר משטיריה" (בגרמנית: Ottokar aus der Gaal
או Otacher ouz der Geul, לפעמים Ottokar von Steiermark, ‏ 1265 לערך - 1322 או 1318) היה כרוניקן ומשורר אוסטרי מחבל שטיריה, מחבר "הכרוניקה השטירית בחרוזים" Ottokars Österreichische Reimchronik שכללה 100,000 חרוזים. נחשבת לחיבור ההיסטורי המקיף הראשון בשפה הגרמנית. 
הודות לקשריו הענפים השיג מידע רב על אירועים היסטוריים שהתרחשו בחלקים שונים של "האימפריה הרומית הקדושה בעלת הלאום הגרמני".
בגלל טעות של ההיסטוריון וולפגנג לאציוס מן המאה ה-16, הכרוניקן נקרא לפעמים גם "אוטוקאר פון הורנק" (Ottokar von Horneck).

חייו

אוטוקאר נולד בסביבות 1265 כבנו של דיטמאר אאוס דר גאל ( או במקור -Dietmar ouz der Geul) מפקד (קפטן) של מבצר הטירה הבישופית ואסרברג. מקום לידתו היה ככל הנראה זידלהוף דר דאלר ושמו מוזכר לראשונה בשנת 1287. 
אוטוקאר היה בן למשפחת אצילים בני שטרטווג.
הוא שרת את משפחת הרוזנים ליכטנשטיין, שהנציג הבולט שלהם היה המינזנגר אולריך פון ליכטנשטיין. לפי תעודות מ-1304 הוא חי בשטיריה. 
אוטוקאר השתתף במסעים צבאיים ושימש גם בשליחויות דיפלומטיות.
הוא היה, כפי מעיד בשירתו, תלמיד של משורר החצר והמינסטרל מייסטר קונרד פון רוטנבורג (Kuonrât von Rôtenbere), שפעל בחצר של מנפרד, מלך סיציליה.

הכרוניקה השטירית

הכרוניקה שלו בחרוזים, הכתובה בשפה הגרמנית ה"גבוהה" מימי הביניים mittelhochdeutsch שהייתה נהוגה בדרומה, מרכזה ומזרחה של "האימפריה הרומית הקדושה". 
הכרוניקה מכסה תקופה החל משנת 1246, סוף שלטונו של הקיסר פרידריך השני לבית הוהנשטאופן ועד-1309 כשהספר מסתיים פתאום, ומתארת אירועים שהתרחשו ברחבי האימפריה הרומית הקדושה, כולל אוסטריה ושטיריה, תוך התבססות על מקורות היסטוריים וספרותיים.
נקודת מבטו הייתה זאת של האצולה השטירית של התקופה. 
פרק מיוחד מפורסם של הכרוניקה נוגע לנפילת עכו הצלבנית בשנת 1291.
הכרוניקה של אוטוקאר מתארת, בין השאר, את הקרבות החשובים בהיסטוריה של שטיריה בתקופה הידועה בתולדות אוסטריה כאינטררגנום (1246-1278) לאחר קץ השלטון של שושלת באבנברג ובעת הסכסוכים שבין המלך הצ'כי ודוכס אוסטריה אוטאקאר השני פז'מיסל ובין רודולף לבית הבסבורג.
אוטוקאר כתב גם כרוניקה שאבדה, על קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, ותיכנן לכתוב גם היסטוריה של האפיפיורים.

לקריאה נוספת

The Oxford Companion to German Literature, Oxford University Press, 2005