google/wiki40b huggingface dataset:
לורנס כדורי

הברון לורנס כדורי (באנגלית: Lawrence Kadoorie‏; 2 ביוני 1899 - 25 באוגוסט 1993) היה איל הון ונדבן יהודי מהונג קונג, בן למשפחת כדורי הבגדאדית במוצאה.

ביוגרפיה

לורנס כדורי נולד בהונג קונג הבריטית בשנת 1899, הראשון מבני משפחת כדורי להיות יליד האי. אביו היה אלי כדורי ודודו אליס כדורי. משפחת כדורי הייתה משפחה יהודית מבגדאד שכמו משפחות אחרות במאה ה-19 היגרה למומבאי שבהודו, ולאחר מכן להונג קונג. המשפחה צברה הון מופלג בעסקי בנקאות, תעשייה, מלונאות ומסחר בין המזרח הרחוק לאימפריה הבריטית. המשפחה הייתה אף הבעלים של תחנות כוח בהונג קונג. 
לורנס כדורי נשלח בצעירותו לאנגליה ללימודים בקולג' קליפטון . עבודתו הראשונה הייתה בניהול מלון מפורסם בשנגחאי שבבעלות הברונט ויקטור ששון, בן למשפחת ששון הידועה. הוא גם עבד במקביל בעסקי אביו אלי כדורי. תקופת מלחמת העולם השנייה הייתה תקופה קשה עבור בני המשפחה. יפן כבשה את הונג קונג והצבא היפני הפך את מלון הכתר של עסקי המלונאות של המשפחה (מלון פנינסולה) למפקדה צבאית. אלי כדורי עצמו, אביו של לורנס, נפטר בעודו במחנה מעצר יפני בהונג קונג. 
בשנת 1945 עם סוף מלחמת העולם השנייה מלון פנינסולה ושאר רכוש המשפחה חזר לידיה, אמנם תחנת הכוח הגדולה ביותר שהייתה בבעלות המשפחה נהרסה במלחמה. החלטת האחים כדורי (לורנס והוראס) לבנות מחדש את תחנת הכוח נחשבת לאחד הגורמים החשובים ביותר בהתאוששות הכלכלית של הונג קונג לאחר מלחמת העולם השנייה. התחנה המחודשת שהם בנו סיפקה חשמל לכל מחוז קאולון ומעבר לו. באמצעות החברה "סין חשמל ואנרגיה" (China Light & Power Company) האחים כדורי היו בעלים של מספר תחנות כוח בהונג קונג ומחוצה לה.
בשנת 1949 כל נדל"ן ועסקי המשפחה בסין הופקעו על ידי המשטר הקומוניסטי החדש במדינה. בשנות ה-60 כאשר מהפכת התרבות בסין התפשטה להונג קונג ונערכו הפגנות פרו-קומוניסטיות בעיר, מסופר שלארנס כדורי הורה לנתק "לצורכי עבודה" את החשמל מתחנות הכוח שבבעלותו, כדי להפריע להפגנות. עם זאת בהמשך יחסי המשפחה עם המשטר הסיני התחממו, ובשנות ה-80 לארנס והוראס כדורי אף בנו תחנת כוח גרעינית בסין, כ-45 קילומטר מצפון להונג קונג. בנוסף, למרות חששותיו מהקומוניזם הסיני, עיתון The Independent ציין בכתבה אודותיו שהאחים כדורי היו ידועים בדאגה כנה לעובדים במפעלים שלהם ומנעו את ניצולם, בניגוד לבעלי הון אחרים בהונג קונג. כדורי כיהן במועצה המחוקקת של הונג קונג בין השנים 1951–1954. 
כמו כן כדורי היה ידוע בתור פילנתרופ גדול. אחת מיוזמתיו הפילנתרופיות החשובות הייתה הקמת "חוות כדורי"  בהונג קונג, חוות חקלאיות גדולות שנועדו לסייע, באמצעות נתינת שטחי עיבוד והלוואות ללא-ריבית, לפליטים ומהגרים סינים עניים להקים חוות עצמאיות. בהקשר היהודי, בין תרומותיו הידועות ביותר הוא הקים את בית כנסת כדורי המפואר לאנוסים בפורטוגל. כן תרם כספים לישראל.
עבור פעילותו הפילנתרופית בהונג קונג ובריטניה כדורי קיבל את תואר הכבוד חבר מסדר האימפריה הבריטית בשנת 1970, קיבל תואר אבירות בשנת 1963 ואת התואר ברון ב-22 בספטמבר 1981. בנוסף קיבל ביחד עם אחיו את פרס רמון מגסאיסאי האסייתי, מממשלת צרפת קיבל את התואר חבר בלגיון הכבוד ומבלגיה את מסדר הכתר.
בשנת פטירתו, 1993, הונו נאמד ב-3.3 מיליארד דולר. בנו הוא מיכאל כדורי שירש את ההון המשפחתי.
פריפריה חברתית

פריפריה חברתית הוא מונח המתאר יישובים חלשים מבחינה סוציו-אקונומית שאינם חלק מהפריפריה הגאוגרפית. היא נוגעת בעיקר לקבוצות שאינן חלק מהרוב החזק, כלומר: מעוטי יכולת, מיעוטים וחלק מאוכלוסיות העולים. הפריפריה החברתית בישראל מונה 124 רשויות מוניציפליות, מתוכם 16 ערים, 19 מועצות מקומיות, 5 מועצות אזוריות. נוסף עליהן ב-22 ערים ישנן שכונות המוכרות כפריפריה חברתית. סך הכל מתגוררים באזורים אלה כ-31% מכלל האוכלוסייה בישראל.
בנובמבר 2015 נתקבלה החלטת ממשלה מס' 631 בה הוחלט על הקמת אגף הפריפריה החברתית במשרד לפיתוח הנגב והגליל. האגף מקצה משאבים ייחודיים ליישובי הפריפריה החברתית לצורך קידומם. כמו כן הוא מגבש תוכניות עבודה שנתיות בשיתוף משרדי ממשלה, רשויות מוניציפליות והמגזר השלישי. האגף פועל לחיזוק החוסן החברתי, הגדלת הצמיחה הכלכלית, צמצום פערי הזדמנויות ושיפור באיכות החיים. עיקר עבודתו הוא בפיתוח תעסוקה​ ומוסדות ציבור, קידום החינוך, ההשכלה והתרבות והקמת מיזמים חברתיים וקהילתיים​.
ממשק שורת פקודה

ממשק שורת הפקודה (באנגלית: CLI/CMD - Command Line Interface) הוא מעטפת שמספקת מערכת הפעלה או תוכנה אחרת למשתמש על מנת שזה יוכל להקיש פקודות טקסטואליות שיפעילו אותה. ממשק שורת הפקודה הוא טקסטואלי, בניגוד לממשקים גרפיים אחרים שהתוכנה או מערכת ההפעלה יכולות לספק. ממשק שורת הפקודה נמצא בהמתנה לפקודות מהמשתמש: במקרה שפקודה הוקשה ונלחץ מקש ה"ENTER", הוא יעבד אותה מיידית, ובמקרה שהיא תקינה - גם יבצע אותה ויחזיר חיווי לפלט הסטנדרטי של הממשק כך שהמשתמש ידע מה תוצאת פעולתו. בעוד שבעבר ממשק שורת הפקודה היה טקסטואלי בלבד, כיום קיימים מימושים שונים המשלבים גם חלון גרפי לאותו הממשק, בתוכנות כגון MATLAB. ממשק שורת הפקודה הפופולרי בעולם הוא cmd.exe של windows.

השימוש בממשק

לכל ממשק שורת פקודה יש מאגר פקודות שהוא יודע לעבד ולבצע. במקרה שהפקודה המוקלדת אליו אינה תקנית, הוא יחזיר על כך חיווי מתאים למשתמש, ולעיתים אף יפרט מהי סיבת הכישלון. ממשקים מסוימים מאפשרים למשתמש לדעת בכל שלב איזה פקודות הוא רשאי להקליד ומהן האפשרויות השונות של כל פקודה (למשל, הממשק של מערכת ההפעלה IOS) וממשקים אחרים אינם מאפשרים זאת, ולכן המשתמש צריך להכיר מראש את הפקודות שהוא יכול להריץ.
כל הממשקים מאפשרים להריץ פקודות בזו אחר זו על ידי המשתמש, וחלק מהם אף מאפשרים לאגד מספר פקודות לביצוע ברצף בקובץ הנקרא "קובץ אצווה".
קיפוד מצוי

מאפיינים

תפוצתו העולמית של המין רחבה, מאסיה הקטנה לישראל, סוריה, לבנון, צפון עיראק, צפון-מערב איראן, האי רודוס, אוקראינה, בלרוס ודרום קווקז: ארמניה, אזרבייג'ן, גאורגיה ורוסיה.
הקיפוד המצוי יעדיף בתי גידול עירוניים, כפריים או חקלאיים על פני בתי גידול טבעיים. המין שכיח ונפוץ במרבית אזורי מחייתו. לא ידוע על איומים המשפיעים על תפוצתו בהווה. על כן מצב השימור שלו הוא ללא חשש. אמנם גדרות בין חצרות מהוות גורם מבודד בין פרטים, מה שיכול להפריע למציאת זיווג. כן קיימת סכנת דריסה באזורים המועדים.
הקיפוד פעיל בעיקר בלילה, ובלילה אחד הוא הולך בממוצע כ-300 מטר במהירות של עד 1 קמ"ש.
קיפודים נכנסים לשנת חורף כאשר טמפרטורת הסביבה החיצונית יורדת. אז הם מורידים את טמפרטורת גופם, את קצב הלב ואת קצב הנשימה.
כאשר הקיפודים נולדים הם מכוסים בקוצים לבנים ורכים, ועיניהם סגורות, ובגיל 6 שבועות הם כבר עצמאים לחלוטין.

תזונה

הקיפוד מסווג כ"אוכל כל" וכ"אוכל חרקים", ומזונותיו העיקריים כוללים חרקים, חיפושיות ושאר פרוקי רגלים; חלזונות, תולעי אדמה ושורשי צמחים. בנוסף הוא יכול לאכול פירות וירקות.
אם קיפוד ייתקל בקערת מזון לכלבים או חתולים, הוא יעדיף (משיקולי אנרגיה) לאכול מזון זה, ואף יזכור להגיע לשם במועד מאוחר יותר. תופעה זו גורמת להשמנה אצל הקיפוד המצוי, ואף מסכנת בהידבקות בגרדת את הפרטים המתקבצים סביב לכלי המזון .

מחלות

הקוצים של הקיפודים מונעים מהם אפשרות יעילה של סירוק השער ולכן יש עליהם שלל טפילים חיצוניים.
לעיתים מוצאים קיפוד חסר קוצים או קירח בחלקו. קיפוד כזה חולה במחלת הגָּרָב (סקביאס) שהיא מעין אקנה הנגרמת על ידי נקבת טפיל פרוק-רגליים, אך יכולה להיות מדבקת אף לאדם. המחלה גורמת לעור של הקיפוד להיות יבש, לחולשה, לקושי בתנועה וציד, אך גרוע מזה, הקיפוד מאבד את יכולת ההגנה הטבעית שלו - הקוצים, ולכן נתון בסיכון גבוה יותר לטריפה. בהימצא קיפוד שכזה, כדאי לפנותו לבית חולים לחיות בר או לוטרינר, אך בטיפול ללא מגע ישיר.
מוקד טלפוני

טכנולוגיה

הטכנולוגיה מהווה מרכיב מרכזי בתפעול מוקד השירות. האמצעים הטכנולוגיים נמצאים בתהליך של התפתחות מתמדת. האמצעים הטכנולוגיים עשויים להיות מבוססי תוכנה, מבוססי חומרה או שילוב של חומרה ותוכנה. 
דוגמאות לטכנולוגיות תוכנה בשימוש מוקד שירות הן תוכנה לניתוח פרופיל עסקי של הלקוח, תוכנה לעיבוד שפה טבעית ותוכנה למסכי עזרה עבור נציג השירות. 
מכשור לניתוב שיחות הטלפון לעמדת שירות פנויה, הוא חלק מאמצעי החומרה.
שילוב של חומרה ותוכנה נמצא למשל ב-IVR לזיהוי אינטראקטיבי של קולות, ב-CTI לשילוב בין מחשב לטלפון ובאמצעים להקלטת השיחות.

השוואה למודלים אחרים של שירות

לצורך ההשואה נשתמש בדוגמה של בנק. דוגמה זו ניתנת להכללה לארגונים עסקיים וציבוריים אחרים. מודל השירות שקדם למוקד שירות היה עבודה מול פקיד. בשלב המוקדם מודל העבודה מול פקיד דרש מהלקוח להגיע פיזית לסניף, לחכות בתור כדי להסביר לפקיד את צרכיו ולחכות לביצוע הפעולה על ידי הפקיד. בשלב מאוחר יותר הורחב מודל זה לאפשרות של מענה טלפוני על ידי הפקיד.

השוואה של מודל שירות באמצעות Call Center למודל שירות עצמי

מודל שירות נוסף וחדש יחסית הוא המודל של שירות עצמי באמצעות אינטרנט, טלפון סלולרי, מכשירים ייעודיים כגון כספומט בבנק.
מודל השירות  העצמי זול בהרבה מהשימוש ב Call Center. חסרונותיו הם מיומנות לא מספיקה של חלק מהצרכנים, שעשויים לבצע באופן שגוי חלק מהפעולות וחשיפות אבטחת מידע כגון דיוג.
על מנת ליהנות מהיתרונות של שירות עצמי ללא ויתור על יתרונות מוקד השירות, המגמה היא לשלב בתוכו יכולות של שירות עצמי, למשל: שירות עצמי באמצעות טלפון, עם אפשרות להסתייע בנציג שירות במקרה של קושי.
ממשלת ישראל השלושים וארבע

ציוני דרך ומדיניות


הממשלה שהוקמה ב-14 במאי כללה 20 שרים, בהם שני שרים ללא תיק, בנוסף לראש הממשלה שהחזיק בכמה תיקים. בממשלה כיהנו בעת הקמתה שלוש נשים בתור שרות, לעומת הממשלה ה-33, בה היו בעת הקמתה 21 שרים, מתוכם ארבע שרות. ב-26 במאי 2016, נחתם ההסכם הקואליציוני עם ישראל ביתנו ומספר השרות עלה לארבע.

מהחלטות הממשלה

ב-9 באוקטובר 2018 הודיעו ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ושר האוצר משה כחלון על מינוי של פרופסור אמיר ירון לנגיד בנק ישראל עם סיום כהונתה של קרנית פלוג. ב-18 בנובמבר 2018, הממשלה אישרה את מינויו, והוא נכנס לתפקידו ב-24 בדצמבר 2018.

הרכב הממשלה

בממשלה זו כיהנו לראשונה 20 שרים – יואב גלנט, איילת שקד, חיים כץ, אופיר אקוניס, דני דנון, יעקב ליצמן, דוד אזולאי, יריב לוין, גילה גמליאל, זאב אלקין, אלי כהן, איוב קרא, מירי רגב, אבי גבאי, יצחק וקנין, יפעת שאשא-ביטון, אמיר אוחנה, רפי פרץ, בצלאל סמוטריץ' ודודי אמסלם.
14 שרים כיהנו בעבר כשרים בממשלה – בנימין נתניהו, סופה לנדבר, צחי הנגבי, בני בגין, משה כחלון, אביגדור ליברמן, אריה דרעי, גלעד ארדן, משה יעלון, אורי אריאל, יובל שטייניץ, נפתלי בנט, סילבן שלום וישראל כ"ץ.
המפלגה הכחולה (גרמניה)

היסטוריה

פראוקה פטרי הייתה מנהיגת אלטרנטיבה לגרמניה מיולי 2015 ועד ספטמבר 2017. ברם בשל סכסוך עם שותפיה במפלגה החליטה ליזום את הקמת תנועת "השינוי הכחול".
בספטמבר 2017 פרשה ממפלגת האלטרנטיבה. והכריזה על הקמת המפלגה הכחולה
היא הפכה לחברה הראשונה של המפלגה בבונדסטאג ובשל כך קיבלה גם מושב בלנדטאג של מדינת סקסוניה, אליה הצטרף גם בעלה מרקוס פרטצל, כחבר בלנדסטאג של ווסטפאליה ופורשים נוספים ממפלגת אלטרנטיבה לגרמניה.

אידאולוגיה

מדיניות המפלגה דומה מאוד לאלה של אלטרנטיבה לגרמניה אך מציגה עצמה כתנועה מתונה יותר, אם כי כלי תקשורת בגרמניה טוענים שהאידאולוגיה בין המפלגות כמעט זהה ואין ביניהן שינויים מהותיים. בדומה לאלטרנטיבה לגרמניה, הכחולים דורשים פיקוח גבולות מחמיר יותר, הגבלות על מתן מקלט לפליטים ואיסור על אזרחות כפולה.
בני משה (אגודה ציונית)

בני משה היה ארגון סתרים מסוג ארגון אחווה גברי וציוני, שהוקם במתכונת דומה לארגון הבונים החופשיים. מייסד הארגון היה אחד העם. הארגון נוסד באודסה בשנת 1889 בתאריך ז' באדר, שעל פי המסורת היהודית הוא יום הולדתו ויום פטירתו של משה רבנו, ועל שמו הוא נקרא. החברים הידועים בארגון היו ד"ר יהודה לייב מטמון-כהן, שייסד מאוחר יותר את הגימנסיה העברית "הרצליה", הסופרים יהושע ברזילי ויהודה גור, העסקנים מנחם אוסישקין ומאיר דיזנגוף, הרופא ד"ר הלל יפה והסוחר ופעיל ההתיישבות יחזקאל דנין (סוכובולסקי), בביתו הוקם הסניף הארץ־ישראלי. הארגון פעל באמצעות הלשכות של תנועת "חובבי ציון" באודסה, בוורשה בווילנה וביפו.
האגודה דגלה בהכשרה רוחנית שתטפח לאומיות יהודית מוסרית כהכנה להתיישבות בארץ. היא כללה מאה חברים בקירוב, שנבחרו בקפדנות. 
ב-1896 הצטרף אליה חיים ויצמן.
חברי הארגון חיפשו דרך חדשה בתוך תנועת חובבי ציון, בהנהגת אחד העם, הם דגלו בציונות הרוחנית. רבים מחברי התנועה חשו כי התנועה חייבת בשינוי רדיקלי, שינוי שיפנה את המאמץ העיקרי מעלייה לארץ ישראל או מאמצים דיפלומטיים במסגרת הציונות המדינית, אל תהליך "הכשרת הלבבות" ולהרחיב בקרב העם את רעיון הלאומיות היהודי:
...להרחיב מעט מעט ממשלת הרעיון בקרב העם, עד שיקומו לו פועלים אמתיים, שיהיו מוכשרים מכל הצדדים לעסוק בהוצאתו לפעולה.
— (אחד העם, "לא זה הדרך!")
חברי הארגון, הקשור קשר הדוק לארגון מנוחה ונחלה, באו משורות חובבי ציון ותפקידו המוצהר היה "להכשיר את הדור למילוי תפקידיו הלאומיים", דהיינו "הכשרת הלבבות". הם סברו כי על מנת להגשים את התחייה הלאומית של היהודים בארץ ישראל יש להכשיר הנהגה של יחידי סגולה שינהיגו את העם. חברי האגודה הצעירים יצאו בעיקר נגד אפוטרופסות הברון רוטשילד במושבות והתערבותו בהתנהלות היישוב.
חברי הארגון פעלו להקמת בתי ספר, ובפרט בתי ספר לבנות, אספו ספרים לשם הקמת ספריות בארץ ישראל, הוציאו לאור עיתון בשם "מכתבים מארץ ישראל". בווארשה יסדו את הוצאת הספרים "אחיאסף" ואת "השילוח".
ל"בני משה" קמו מתנגדים משני כיוונים: חובבי ציון רבים דרשו שלא לעכב את העבודה המעשית בארץ, וחרדים חששו כי כוונת "בני משה" היא להנהיג רפורמה בדת. האגודה הייתה חסרת תוכנית פעולה מעשית וכוחה נחלש. היא התפרקה בשנת 1897 לאחר שמונה שנות פעולה.
בקסלי (רובע)

היסטוריה

רובע בקסלי נוסד בשנת 1965 בעקבות חוק השלטון בלונדון 1963 לאחר איחוד הרובע המוניציפלי של בקסלי, הרובע המוניציפלי של ארית', הרובע העירוני קרייפורד וחלק מהרובע העירוני צ'יסלהאסט וסיקאפ (חלקו האחר של רובע עירוני זה הפך לחלק מרובע ברומלי).

פארקים ושטחים ציבוריים

אף שרובע בקסלי מצוי בסמוך ללונדון הפנימית הצפופה, ברובע מצויים שטחים פתוחים רבים ופארקים רבים. ברובע מצוי קצהו של רכס הגבהות המקיף את דרום לונדון. רכס גבעות זה כוללת את גבעת שוטרז (בגבול הרובע עם רובע גריניץ').
במהלך המאה ה-19, עת החלו העיירות באזור הרובע לגדול, נותרו ביניהן שטחים פתוחים רבים. שטחים אלה כוללים את אזור הריסות מנזר לסנס והיערות סביבות (המכונים "לסנס הית'" - Lessness Heath ו"יערות המנזר" - "Abbey Wood"). שטחים ציבוריים נוספים הם נורת'מברלנד הית' (Northumberland Heath) דרומית לארית', פארק דאנסון (Danson Park), והול פלייס (Hall Place).

כנסיות

מרבית תושבי הרובע שייכים לכנסייה האנגליקנית, אולם קיימות ברובע מספר כנסיות של קהילות נוצרים קתולים וכן כנסיות בפטיסטיות, אחוות פלימות' ומתודיסטיות. אין ברובע בתי כנסת.
ברובע מצויות מספר כנסיות מימי הביניים (המאה ה-12), בהן כנסיית פאולינוס הקדוש (St Paulinus) שבקייפורד (Crayford), כנסיית יוחנן המטביל שבארית' (Erith), כנסיית מרים הבתולה הקדושה שבבקסלי (Bexley) וכנסיית כל הקדושים בפוטס קריי (Foots Cray) - שתי האחרונות שוקמו במאה ה-19.

השכלה

ברובע ממוקמות מכללת סידקפ לאמנות ומכללת רוז ברופורד.

שלטון מקומי

הרובע מחולקת ל-21 אזורי בחירה (wards). בבחירות שנערכו ב-4 במאי 2006 זכתה המפלגה השמרנית ב-55 מהמושבים במועצת הרובע (מפלגת הלייבור נותרה עם 9 מושבים בלבד).
האופרה של וינה

האופרה הממלכתית של וינה (בגרמנית: Wiener Staatsoper) השוכנת בווינה, אוסטריה, היא בין להקות האופרה החשובות ביותר באירופה ובעולם כולו. עד שנת 1920 נקראה אופרת החצר המלכותית (k.k. Hofoper).

הלהקה

גוסטב מהלר הוא אחד מן המנצחים הדגולים הרבים, שעבדו באופרה של וינה. בתקופת כהונתו, טיפח מהלר דור חדש של זמרים, כדוגמת אנה באהר-מילדנבורג, זלמה קורץ וליאו סלזאק וגייס מעצב בימה, שהחליף את התפאורות ההיסטוריות המפוארות בתפאורות חסכוניות, תואמות לטעם המודרני, שוחר ה"יוגנדסטיל". מהלר גם הכניס את נוהג עמעום האורות בתיאטרון בשעת ההצגות, חידוש שלא זכה בתחילה לאהדת הקהל. כך או כך, הרפורמות של מהלר שרדו אחריו וממשיכיו התמידו בהן.
נכון ל-2017 מנהל את הלהקה פיליפה חורדן. מנצחים אחרים בווינה היו הנס ריכטר, פליקס ויינגרטנר, ריכרד שטראוס, קלמנס קראוס, וילהלם פורטוונגלר, ברונו ולטר, קרל בהם, הרברט פון קאראיין, לורין מאזל, קלאודיו אבאדו וריקרדו מוטי.
עד שההנהלה עברה לידי הרברט פון קאראיין, החזיקה האופרה של וינה הרכב קבוע. פון קאראיין הביא מדיניות של הזמנת זמרים אורחים.
האופרה של וינה עומדת בקשר קרוב עם הפילהרמונית של וינה, הפועלת כאגודה בפני עצמה, אבל נגניה מגויסים מתוך תזמורת האופרה של וינה.

בית האופרה

בית האופרה המקורי, בניין נאו-רומנטי, שנתקל בביקורת חריפה בעת בנייתו, נחנך ב-25 במאי 1869, בביצוע האופרה דון ג'ובאני של מוצרט.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, נהרסה הבימה בהפצצות בעלות הברית והבניין נשרף ב-12 במרץ 1945. הפואיה, ובו ציורי קיר של מוריץ פון שווינד, גרם המדרגות הראשי, המבוא וחדר התה ניצלו מן השריפה. 
כמעט כל התפאורות ואביזרי הבימה ליותר מ-120 אופרות, יחד עם כ-150,000 תלבושות, אבדו באש. האופרה שוכנה באופן זמני בתיאטרון הוינאי ובפולקסאופר של וינה. 
האולם החדש, ובו יותר מ-2200 מושבים, נפתח שוב ב-5 בנובמבר 1955 בהצגת האופרה פידליו של בטהובן, בניצוח קרל בהם.
במשך עשורים רבים, התקיים בבית האופרה נשף האופרה של וינה.

מיזוג להקות בלט

בראשיתה של עונת 06–2005 התאחדו להקות הבלט של האופרה של וינה והפולקסאופר, בהנהגתו של גיולה האראנגוזו. האיחוד הביא לצמצום במספר הרקדנים בהרכב הסופי. עקב הצמצום עלה מספר הכוכבים האורחים, שהוזמנו להופיע עם הבלט. במבחן התוצאה, נמצא שאיחוד שתי להקות הבלט היה כישלון אמנותי, והאראנגזו עזב עם פקיעת החוזה שלו בשנת 2010.
החל בעונת 11–2010 נוצרה להקה חדשה בשם "הבלט הממלכתי של וינה", בניהולו של הרקדן מנואל לגרי ( Manuel Legris), לשעבר מכוכבי בלט האופרה הפריזאית. לגרי שם קץ למדיניות של קודמו, של הימנעות מהצגת כל דבר פרט לבלטים מסורתיים, מבוססים על סיפורים, עם אמנים אורחים בתפקידים הראשיים. הוא מתרכז ביצירת הרכב ביתי חזק והחזיר לקדמותם ערבים של תוכניות מעורבות, הכוללות יצירות של ז'ורז' בלנשין, ג'רום רובינס, יז'י קיליאן, ויליאם פורסיית וכוריאוגרפים עכשוויים רבים, לצד תוכנית מצומצמת של בלטי הסיפורים הקלאסיים.
בשנת 2009 צויין יובל ה-140 של בית האופרה הווינאית. לחגיגת ציון הדרך הזה הוצא לפועל רעיון מהפכני, שמטרתו משיכת קהל צופים חדש. מסך ענק, בגודל 50 מ"ר, הוצב בצד בית האופרה הפונה רחוב קרנתנר. המסך נשאר שם במשך ארבעה חודשים ושידורים חיים של יותר מ-60 אופרות מן המפורסמות ביותר הוקרנו עליו. מאדאם בטרפליי, חליל הקסם ודון ג'ובאני היו בין ההפקות שכיכבו במהלך תקופה זו. היוזמה הזו, שזכתה להצלחה כבירה, הביאה עמה גל חדש של עניין והתלהבות אופראית אל מספר רב של תיירים ותושבים מקומיים, שהתנסו לראשונה בתחום תרבות זה.
דוד משאש

ביוגרפיה

נולד בעיר מקנס שבמרוקו לג'אמילה אלכרייף ולרב שלום משאש, לימים רבה הראשי של ירושלים. בשנת 1964 היגר עם משפחתו לפריז שבצרפת, ומשנת 1967 החל לכהן בה במספר תפקידי רבנות. כמו כן כיהן כמנהל בית הספר היהודי רמב"ם בבולון הסמוכה לפריז. בסוף שנות ה-80 התמנה לרבה הראשי של ז'נבה, ומשנת 1995 התמנה כרבה הראשי של פריז. פעל בתחום הפצת היהדות בקרב יהודי פריז.
נשא לאישה את דולי לבית ברדוגו ולשניים נולדו שלושה ילדים - שני בנים ובת. הלך לעולמו בצרפת, והובא לקבורה בהר המנוחות שבירושלים, ליד קברו של אביו.
אקווריום ואיקיקי

יסוד

האקווריום נוסד ב-19 במרץ 1904,על ידי רשות התחבורה המהירה של הונלולו, הצורה המקדימה של TheBus, במטרה למשוך תיירים אל האי, כדי להפוך את קו התחבורה לרווחי. הקרקע נתרמה על ידי ג'יימס ביקנל קסטל, בעזרת הקרן של צ'ארלס מונטגו קוק ואשתו אנה ריס קוק.
ויליאם ג'נינגס ברייאן וג'ק לונדון נסעו להונלולו על מנת לראות את האקווריום. הביולוג דייוויד סטאר ג'ורדן אמר כי האקווריום הוא אוסף הדגים הטוב בעולם.

היסטוריה

שמו המדעי של דג הפרפר ההוואיאני הוא Chaetodon tinkeri על שמו של ספנסר טינקר, מי שהיה יו"ר האקווריום השני, החל משנת 1940.
לאיסוף הדגים החיים של האקווריום יש היסטוריה שנויה במחלוקת. בשנת 1973, קבוצה מודאגת מפעולות האיסוף טופלה תחילה על ידי אגף משאבי האוקיינוסים הוואיאנית בדרישה לקבלת מידע חודשי על האוסף. עליה באיסוף הדגים יחד עם מודעות ציבורית גוברת של ירידת אספקת הדגים ​​התפתחה בסופו של דבר למחלוקת קשה בין אספני הדגים ותעשיית סיורי הצלילה.
כתגובה לירידה בכמות דגי השונית בשל אספני האקווריום, בית המחוקקים של מדינת הוואי, במסגרת חוק מס' 306, הקים בשנת 1998 באזור מערב הוואי אזורי מדגה מנוהלים כדי לקדם את הניהול של משאבי דיג. פרויקט הניהול קיבלה תמיכה של 93% בשימוע ציבורי ולאחר מכן אושרה על ידי המושל.

פיתוח ותנאים

אקווריום ואיקיקי פתח צגים של אלמוגים חיים החל מאמצע שנות השבעים. במבנים אלה היה האקווריום מסתמך על זרימה קבועה של מי ים ולכן המצב מי הים באקווריום לא היה כל כך שונה מאלה של השונית בחוץ.
גידול אלמוגים חיים באקווריומים הוא מורכב יותר מאשר גידול דגי ים. עובדי האקווריום חייבים להיות מודעים יותר לצרכים הפיזיים, הכימיים והטבעיים של האלמוגים כדי להצליח. תאורה, כימיית המים, תנועת המים וטמפרטורה הן הבעיות העיקריות בתהליך שימור אלמוגי האקווריום חיים.
אקווריום ואיקיקי היה האקווריום הראשון בעולם שהחזיק ברשותו צדפות נאוטילוס והראשון שגידל אותם.
אלמוג חזן

קריירה

חזן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל בית שאן. את משחקו הראשון בליגה הבכירה ערך במחזור הראשון של עונת 1994/1995, כאשר פתח בהרכב הקבוצה בהפסד 0–1 לקבוצת הפועל פתח תקווה, והוחלף בדקה ה-58. בסך הכל הוא שותף באותה עונה ב-16 משחקים, מתוכם 7 בהרכב הפותח (באותה העונה ליוו הבמאים רינו צרור ודורון צברי את הקבוצה ואת הצלחתה להישאר בליגה הבכירה בסרטם "בית שאן: סרט מלחמה").
לאחר עונת השאלה, חזר השחקן לקבוצה לקראת עונת 1996/1997, במהלכה שותף בשני משחקים בלבד, כמחליף. בעונת 1997/1998 קיבל חזן תפקיד משמעותי יותר בסגל הקבוצה ושותף ב-16 משחקים, מתוכם 9 בהרכב הפותח. ב-2 במאי 1998 כבש את שער הבכורה שלו בליגה הבכירה, כאשר הבקיע שער שוויון זמני בדקה ה-86 של המשחק מול בית"ר ירושלים, אשר זכה לכינוי "משחק השרוכים".
בעונת 1998/1999 שותף חזן ב-16 משחקים, מתוכם 9 בהרכב הפותח. בסיום עונה זו ירדה הקבוצה לליגת המשנה, לאחר שסיימה במקום ה-15 (מתוך 16), ולא שבה מאז לליגת העל. גם חזן בעצמו לא שיחק שוב בליגה הבכירה.
חזן המשיך לשחק בקבוצת הפועל בית שאן מספר שנים לאחר הירידה לליגת המשנה. לאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות באזור הצפון, בהן עירוני טבריה והפועל אסי גלבוע, עד שפרש ממשחק פעיל במדי קבוצת הפועל עפולה בליגה א'. משחקו האחרון היה בניצחון 2–1 על בני ג'דידה-מכר, יום לפני יום הולדתו ה-36.
כיום מנהל חזן חנות לביגוד, הנעלה וציוד ספורט בעפולה.
מערת קסם

מערת קסם הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי שהתגלה באוקטובר 2000 בסמוך לראש העין ונחפר מאז על ידי ארכאולוגים מאוניברסיטת תל אביב. במערה השתמרו שכבות בעובי של כ-16 מטרים מהתרבות האשלו-יברודית של שלהי התקופה הפלאוליתית התחתונה, המתוארכות ל-400 עד 220 אלפי שנים לפני זמננו. בחפירה התגלו מוקדי אש (שרידי מדורות), מאספים עשירים של כלי צור מסותתים ועצמות מאובנות של בעלי חיים, ואף כמה שיני אדם. חקירת השרידים ופרסומם מאז תחילת שנות האלפיים הניבה מידע רב על אורח החיים בשלהי התקופה הפלאוליתית התחתונה בארץ ישראל.

המערה

במדרון שמעל המערה זרם במהלך השנים נחל שיצר מפל מהמדרון על תקרת המערה ושחק אותה עד שנסוגה לאחור במידה רבה והפכה בעצם למחסה סלע ולא למערה.
 
במהלך שיפוצים לכביש שליד המערה לצורך הרחבתו פוצצו את קיר המערה, וחשפו את המערה שהייתה אטומה לחלוטין לעולם, ונשארה למעשה עם הממצאים ששייכים לתרבות האשלו-יברודית ללא ערבוב עם תרבויות מתקופות מאוחרות יותר שלא השתמשו בה כי היא הפכה ללא שימושית.

היה ברור שהיא שיכת לאשלו-יברודית בגלל שפע של אבני יד, מקרצפים ולהבים.

הממצאים שנמצאו במערה

במערה נתגלו מוקדים שונים שבהם נערכו פעילויות שונות- מקום אחד שבו בישלו ואכלו, מקום שני שבו סיתתו בצור, ומקום שלישי שבו טיפלו בעורות ובפרוות של בעלי החיים, ובו נמצאו כמויות גדולות של מקרצפים (שנועדו לטיפול בעורות של בעל חיים). 

במערה נמצאו גם להבים - נתזי צור מוארכים, שמאפיינים בדרך כלל את תקופת הפלאוליתית העליונה (שאליה שייכו את האתר לפני שהחלו לחפור). למעשה הלהבים הכי קדומים שבידינו הם מהתקופה האשלו-יברודית.
במערה יש כמויות גדולות של צור ושל עצמות בעלי חיים. בעל החיים הנפוץ ביותר הוא היחמור, ונמצאו עצמות יחמור מאזור הגפיים הקדמיות והאחוריות בעיקר, מה שמעיד על כך שהציידים לא לקחו את הציד איתם אלא ביתרו את הבשר באתר הציד, וסחבו למערה רק את חלקי הבשר המובחרים. 
נמצאו ראיות לשימוש באש. יש שכבה עבה של אפר של עצים, ובתוכה שפע כלי צור ועצמות בעלי חיים. נמצאו כלי צור מצור חצוב ומצור חשוף ששימשו כלי עבודה למלאכות שונות.

במערה מפלס תחתון, שנחתם לפני כ-399,000 שנה, ובו נמצאו כמויות אדירות של מקרצפים. לאחר סגירת המערה התחתונה עברו בני האדם לסביבה שמחוץ למערה שגם היא הייתה בעלת קירות ומחסה.
ב2019 נמצאו בחפירות עדויות לשימוש בעצמות שהיה לפני כ-200 אלף שנה ככלי לשימור מזון.
לטאת לבה גלאפגוס

תיאור

אורכן של הלטאות 50-100 מ"מ. הזכרים יכולים להיות גדולים פי שניים או פי שלושה מהנקבות (שמגיעות לאורך 63–70 מ"מ בערך). גודל הלטאות משתנה בכל אי. אלו לטאות קטנות בעלות גרון קצר, שחור ומלמעלה אדום ובולט אצל הזכרים. צבע הגוף האפור-כהה מוסווה על רקע אבני הלבה הכהים. הן בעלות עיניים גדולות וצוואר קטן אך חזק ועבה, והזכר מנענע אותו כדי למשוך נקבות, ויש לו גם "רעמה" של קשקשים לבנים מהעורף עד לזנב. הנקבות לעומת הזכרים קטנות ובעלות צוואר קטן ללא צבעים, והן דהויות הרבה יותר.
הזכרים מתנפלים על הנקבות באכזריות בשעות ההזדווגות ואף נעים איתן כמה מטרים כשפיהם צמוד אל הנקבות שמנסות להימלט. הנקבות מטילות בין 1 ל-6 ביצים סגלגלות, וחופרות להן מחילה באמצעות טפריהן הארוכים. הצאצאים פגיעים לטורפים רבים בשנות חייהם הראשונות.
הם פעילים ביום ותרים אחר מזון במגוון אזורי מחיה בגלאפגוס: בין הקקטוסים, באדמה, בשדות ועל שפת הים. הם אוכלים בעיקר חסרי חוליות כמו זבובים, חיפושיות, עכבישים ונמלים. הם יאכלו גם פירות ועלים של צמחים מהאיים.
מספר לטאות התרגלו לצוד זבובים על גופם של אריות ים הנחים על החוף. אריות הים מושכים חרקים מזיקים, והלטאות אוכלות אותם וזוכות בארוחה.
מוסה מנארוב

קורות חיים

מוסה מנארוב נולד בבאקו, אזרבייג'ן הסובייטית למשפחה ממוצא לאקי. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל לימודים במכון לתעופה במוסקבה. בשנת 1973 החל לעבוד בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה ועסק בניסוי החלליות.
בשנת 1978  נכלל ביחידת הקוסמונאוטים. 
בשנים 1987 שוגר לחלל בחללית סויוז TM-4 לצד ולדימיר טיטוב. הם התחברו לתחנת החלל מיר וביצעו מספר מחקרים. הם חזרו לכדור הארץ רק כעבור שנה ובכך קבעו שיא לאותה תקופה.
בשנת 1990 שוגר לחלל בחללית סויוז TM-11 לצד ויקטור אפנסייב וטואחירו אקיימה. הם התחברו לתחנת החלל מיר. הם ביצעו מספר מחקרים לרבות פעילות חוץ רכבית. מוסה מנארוב חזר לכדור הארץ כעבור 145 ימים.
באותה שנה נכנס מנארוב לפוליטיקה. הוא היה חבר של הפרלמנט הרוסי בשנים 1990–1993 וחבר בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית בשנים 2007-2011. 
מנארוב מתגורר במוסקבה.