google/wiki40b huggingface dataset:
רודולף קרויצר

חייו

קרויצר נולד בוורסאי. את שיעוריו הראשונים קיבל אצל אביו, שהיה מוזיקאי בקאפלה המלכותית. בהמשך למד אצל אנטון שטאמיץ ואצל ג'ובני בטיסטה ויוטי. הוא היה לאחד הווירטואוזים הראשונים במעלה של זמנו, והופיע כסולן עד שנת 1810. לודוויג ואן בטהובן, ששמע אותו מנגן בכינור בווינה, הקדיש לו את הסונאטה לכינור מס' 9 שלו, (סונאטת קרויצר, 1803). במשך תקופת מה היה כנר ראשי באופרה של פריז ומשנת 1817 ניצח עליה.
קרויצר היה פרופסור לכינור בקונסרבטואר של פריז מאז היווסדו בשנת 1795 עד 1826. הוא היה שותף ליצירת המתודה ללימודי כינור של הקונסרבטואר, יחד עם פייר רוד ופייר באיילו. השלושה נחשבים לשילוש המייסד של האסכולה הצרפתית לנגינה בכינור.
קרויצר מת בז'נבה.
יצירותיו כוללות תשעה-עשר קונצ'רטי לכינור וכארבעים אופרות. כיום, מכל מקום, הוא נודע בעיקר ביצירתו הפדגוגית "42 אטיודים" (42‎ études ou caprices,‎ 1796), שעודם משמשים כתרגילי הוראה.
איש החשמל

עלילה

הסרט מתרחש במהלך שיטפון שאיים להחריב את התחנה בשנת 1931. פנחס רוטנברג, האיש שהקים את מפעל החשמל בנהריים בשנות העשרים, מקבל את הידיעה על הצפת תחנת החשמל שעומדת להיפתח כמה ימים מאוחר יותר, והוא יוצא לדרך מחיפה לנהריים. רוטנברג עושה את דרכו למקום ובדרך הוא נזכר בחייו: מהיותו מהפכן רוסי, חבר המפלגה הסוציאל-רבולוציונית, ועד חלוציות התעשייה המודרנית בארץ ישראל
והקמת חברת החשמל.

הפקה

במקור תכנן הבמאי ליצור מיני סדרה בת שלושה פרקים לרגל 75 שנה לחברת החשמל. בסופו של דבר הושקעו בסרט למעלה ממיליון דולר. חברת החשמל וטלעד השקיעו 225,000 דולר כל אחת. התוכנית לצלם באתר נהריים לא יצאה לפועל.

פסטיבלים ופרסים

יורם שייר זכה על הסרט בפרס אופיר על עיצוב אמנותי ורקפת לוי זכתה על הסרט בפרס אופיר על עיצוב תלבושות לשנת 2001.
טיבי אושריו

טיבריו (טיבי) אושריו (ברומנית: Tiberiu (Tibi) Uşeriu), שנולד בכפר פרונדו-ברגאולוי, במחוז ביסטריצה-נסאוד, רומניה, ב-30 בדצמבר 1973 זכה פעמיים ברציפות במקום הראשון באולטרה מרתון 6633 Arctic Ultra בשנים 2016 ו-2017‏. אושריו, שבעברו היה גנב מכוניות ושודד וריצה 9 שנות מאסר, הוא גם מחבר הספר האוטוביוגרפי "27 צעדים" (de paşi‏ 27).

ביוגרפיה

לאושריו הייתה ילדות קשה, החל מגיל 9 נהג אביו למסור אותו בכל קיץ לעבודה אצל רועה צאן תמורת תשלום בגבינה. הוא למד בבית הספר היסודי בכפרו והמשיך בבית הספר הכללי מספר 2 שעיר ביסטריצה ולאחר מכן בבית הספר התיכון האלקטרוטכני.
בצבא טיפל בחזירים ובהמשך הגיע לגרמניה, שם עבד בפינוי אשפה וקיבל מקלט מדיני. הוא מצא עבודה במסעדה איטלקית, שם עבד במטבח בהכנת פיצות.
אושריו עבר לגניבת מכוניות לפרנסתו והתמחה בכך. בהמשך התחבר לעוד שני עבריינים ויחד תכננו וביצעו מעשי שוד מזוין בחנויות תכשיטים. אחד השותפים נעצר בבית הימורים עם סכומי כסף גדולים, שלא היו לו הסברים לגבי מקורם וכך נחשפה הכנופיה. אושריו ברח, אך נעצר, ברח מהמעצר ועוד פעם נעצר וברח, אך לבסוף נעצר ולא הצליח לברוח שוב. הוא נידון ל-13 שנות מאסר בגרמניה ולעוד 10 שנות מאסר באוסטריה, אולם מוסדות האיחוד האירופי הורו על מאסר חופף לפי העונש הארוך יותר. מהעונש בן 13 שנות מאסר הורד לו שליש על התנהגות טובה ושוחרר לאחר יותר מ-9 שנות מאסר.
לאחר שחרורו מבית הסוהר, אחיו, אלין, דאג לחזרתו לרומניה ולשילובו בארגון המתנדבים שהנהיג, ארגון הדואג לסביבה ותומך בצורה אקטיבית בייעור. עיסוקו בריצות התחיל בגיל מאוחר יחסית, רק ב-2012. הוא השתתף במרתונים שונים ויזם את ארגון המרתון Via Maria Theresia. לקראת ההשתתפות הראשונה שלו ב-6633 Arctic Ultra, ב-2016 התאמן בחורף הרומניה כמה חודשים באזור מעבר טיחוצה, בהרי קלימאן, תוך ריצה עם חצי גוף עירום, שינה תחת כיפת השמיים ורחצה במי קרח.
לאחר שאושריו זכה במקום הראשון באולטרה מרתון של מרץ 2016 קיבל ברכות מנשיא רומניה, קלאוס יוהאניס, ומועצת מחוז ביסטריצה החליטה להעניק לו פרס הצטיינות בשווי 29,000 לאי (ברוטו, נטו כ-25,000).
אוגיב

אוגיב הוא הקצה המעוגל של אובייקט דו-ממדי או תלת-ממדי.
המושג אוגיב משמש לרוב לתיאור הצורה של קשתות גותיות או של מעטפת פגז, טיל וכדומה.
בסטטיסטיקה, המונח אוגיב, או בשמו השני גרף שכיחות מצטברת, הוא עקומה המדגימה הצטברות בהתפלגות שכיחה, וצורתה היא בדרך כלל בצורת האות S.
שמוליק קליין

שמוליק קליין (נולד ב-30 באוקטובר 1971) הוא משורר, עורך, עיתונאי ויועץ תקשורת.

קורות חייו

שמוליק נולד בהרצליה לאב עורך דין ולאם מורה. הוא למד במדרשיית נעם-פרדס חנה ובישיבת ההסדר ברכת משה במעלה אדומים. לאחר סיום תואר ראשון במדעי המדינה ובתקשורת המונים באוניברסיטת בר-אילן עבד ככתב ועורך ברשת א'.
ב-1994 הקים את משיב הרוח, כתב העת לשירה יהודית ישראלית, ביחד עם יורם ניסינוביץ ונחום פצ'ניק, אליהם הצטרף בגיליון השני אליעז כהן, מאז הוא אחד מעורכי כתב העת. פרסם משיריו בכתבי העת: משיב הרוח, מאזנים, מבוע, נתיב ובאור התורה; באתרים: ynet ,nrg ווואלה; ובעיתונים: ידיעות אחרונות, הארץ, מקור ראשון ועוד.
מ-1996 היה עוזרו הפרלמנטרי של ח"כ הרב חנן פורת. כשפרש פורת מן הכנסת, עזר לו בהקמת עלון השבת מעט מן האור והיה חבר המערכת.
בחודש ינואר 2000 החל קורס כתבים ברשת ב' של קול ישראל ובסיומו החל לעבוד ברשת ב'. הוא עבד ככתב ועורך בזמן ירושלים תוכנית החדשות של הטלוויזיה בכבלים, ככתב לענייני ירושלים והעולם החרדי, בחדשות ישראל שהפיקה את חדשות ערוץ 10, וככתב משפט בחדשות 10. בין 2004-2007 היה ממקימי ערוץ הכנסת, בתפקידו כיועץ יושב ראש הכנסת רובי ריבלין. ב-2007 הקים משרד לייעוץ תקשורת וליחסי ציבור, קליין תקשורת.
תושב נווה דניאל.
פרנטישק שולץ

שחקן כדורמים אולימפי

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים שולץ עם נבחרת צ'כוסלובקיה בכדורמים במקום תשיעי. הוא שיחק משחק אחד שבו הנבחרת שלו הפסידה לנבחרת בריטניה 4-2. לצידו בנבחרת שיחקו 6 שחקנים, שלושה מהם יהודים: קורט אפשטיין, פבל שטיינר ופרנטישק גטרויר.
בשנת 1935 השתתף שולץ במכביה השנייה וזכה במדליית זהב בכדורמים, לפני אוסטריה וארץ ישראל.
יוהנס פטר

ביוגרפיה

פטר נולד בדרזדן שבגרמניה. באליפות העולם באתלטיקה 2015 סיים במקום שביעי בהטלת כידון בתוצאה של 83.79 מטר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים במקום רביעי בתוצאה של 85.32 מטר, שישה סנטימטר פחות מקשורן וולקוט שזכה במדליית הארד. 
בתחרות שנערכה בדוחה במאי 2017 קבע בהטלת כידון שיא אישי חדש של 89.68 מטר ובהמשך באותה שנה זכה באליפות גרמניה בשיא אליפות חדש של 89.35 מטר. בתחרות שנערכה בלוצרן שבשווייץ ב-11 ביולי אותה שנה הוא קבע בהטלת כידון שיא גרמני חדש של 94.44 מטר, לפני בן ארצו תומאס רולר (89.45 מטר), שיפור של כמעט חמישה מטרים לשיאו ותוצאה המדרגת אותו במקום השני בכל הזמנים לאחר יאן ז'לזני. באותה תחרות הוא קבע ארבע פעמים תוצאה מעבר ל-90 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכה במדליית זהב בתוצאה של 89.89 מטר. בעקבות הישגיו הוכתר כאתלט השנה באירופה. באליפות העולם באתלטיקה 2019 זכה במדליית ארד בתוצאה של 85.37 מטר.
דייוויד סיידלר

ביוגרפיה

סיידלר נולד בלונדון כבן יחיד לסוחר הפרוות ברנרד סיידלר, שהוריו נספו מאוחר יותר בשואה. הוריו השתייכו למעמד הבינוני בבריטניה, והוא גדל רוב הזמן אצל אומנת. בתחילת מלחמת העולם השנייה עברה משפחתו לעיירה הקטנה לינגפילד, מחשש להתקפות הבליץ על לונדון, ולאחר מכן הפליגו בספינה לניו יורק, שם המשיך אביו במסחר הפרוות במשרד שפתח. במהלך הנסיעה באוקיינוס האטלנטי הותקפה ספינתם על ידי צוללת גרמנית, ודייוויד החל לסבול מאז מגמגום. במטרה לשקם את בנם, נהגו הוריו לעקוב ולהשמיע לו נאומים ברדיו של מלך בריטניה ג'ורג' השישי, שסבל בעצמו מגמגום כבד. במקביל השלים דייוויד בביתו סדרת טיפולי ריפוי בדיבור בשנות ה-40'. לאחר מספר כשלונות, הצליח בגיל 16 להשתלט על הגימגום, בין היתר גם בסיוע של שימוש בקללות.
סיידלר למד בבית הספר בניו יורק יחד עם הבמאי לעתיד פרנסיס פורד קופולה, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת קורנל, שם התיידד עם הסופר תומאס פינצ'ון, והחליט לעסוק בכתיבה. הוא החל לעבוד בתרגום הדיבוב האנגלי של סרטי אימה יפניים, ולאחר מכן כתסריטאי עבור הסדרה "הרפתקאותיהם של הסיספריי", שצולמה בפיג'י בדרום האוקיינוס השקט. סיידלר התיישב בפיג'י ושימש כיועץ פוליטי לראש הממשלה במדינה.
סיידלר הגיע להוליווד בסוף שנות השבעים, והחל בכתיבת תסריט ל"טאקר: האיש וחלומותיו", אודות חייו של פרסטון טאקר (1903-1956 ,Tucker), יצרן ומעצב מכוניות אמריקאי חלוצי. הסרט שיצא לאקרנים רק בשנת 1988 היה מועמד לשלשה פרסי אוסקר אך לא זכה להצלחה מסחרית. סיידלר אף נקלע לסכסוך עם הבמאי של טאקר, קופולה, לגבי הקרדיט על חלקו בכתיבת התסריט. בעשורים הבאים עסק סיידלר יחד עם אשתו השנייה ז'קלין פדר בכתיבת סרטי טלוויזיה ומיני סדרות, בעיקר סרטי ביוגרפיה כמו "מליסה בארץ הפלאות" ו"אונאסיס: האיש עשיר ביותר בעולם".

נאום המלך

הצלחתו הגדולה כתסריטאי קולנוע באה עם התסריט שכתב לדרמה ההיסטורית "נאום המלך", אודות המלך ג'ורג' השישי שהתגבר על הגמגום ממנו סבל בעזרתו של ליונל לוג (בגילומו של ג'פרי ראש, ששובץ לתפקיד על ידי סיידלר עצמו). סיידלר החל בתחקיר על הסרט עשרות שנים לפני מימושו. הוא יצר קשר בתחילת שנות השמונים עם בנו של ליונל, ולנטיין לוג שהחזיק ביומנים שאביו השאיר, והבטיח לו לסייע בפיתוח התסריט, בתנאי שהמלכה האם אליזבת תיתן את הסכמתה. סיידלר פנה לאלמנתו של ג'ורג' השישי, אך היא ביקשה ממנו לא לפרסם את הסיפור כל עוד היא בחיים, כי הזכרונות כואבים מדי עבורה. התסריטאי כיבד את הבקשה ושב לעבוד על הסרט רק בסוף שנת 2005, שלוש שנים לאחר מות המלכה בגיל 101. באותה שנה אובחן סיידלר כחולה בסרטן הגרון, ממנו החלים לבסוף. דודו של סיידלר שסבל אף הוא מגמגום, נשלח על ידי אביו (סבו של סיידלר) לפגוש את קלינאי התקשורת ליונל לוג.
דולי וילסון

קריירה

וילסון נולד בעיירה טיילר בטקסס בשנת 1886, ועבד בתיאטראות לשחורים בשיקגו ובניו יורק משנת 1908 ועד לתחילת שנות ה-30. לאחר מכן החל להופיע בקולנוע ועל בימת מחזות הזמר בברודוויי, עד לשנות ה-50. בשנת 1953 הופיע בסדרה "ביולה שואו" בטלוויזיה.
את הכינוי "דולי" קיבל בעת שעבד בתיאטרון הסיני בשיקגו בשנת 1908, בעת שביצע את השיר האירי "מר דולי" כשפניו צבועות בלבן.
הפריצה שלו לברודוויי הייתה בתפקיד "ג'ו הקטן", שובב עצל וסטיריאוטיפי במחזה המוזיקלי "בקתה בשמיים" בשנת 1941. לאחר מכן שיחק במחזות שונים בברודוויי, ובאופן ראוי לציון במחזה "בלומר גירל" בין 1946 ל-1948. השיר "הנשר ואני" ששר במחזה זה נבחר על ידי הסמית'סוניאן להכלל באוסף ההקלטות המתעד את התפתחות התיאטרון המוזיקלי האמריקאי.

קזבלנקה

וילסון הופיע בלמעלה מעשרים סרטים, אך הופעתו היחידה שנשמרה בזיכרון צופי הקולנוע הייתה בתפקיד סם, בסרט "קזבלנקה". על תפקיד זה קיבל 350$ לשבוע במשך שבעה שבועות. סידני גרינסטריט, לדוגמה, ששיחק לצידו באותו הסרט, קיבל 3,750$ לשבוע.
סם הוא זמר ופסנתרן המועסק בידי ריק בליין (המפרי בוגרט) בעלים של מועדון לילה בקזבלנקה, בימי צרפת של וישי. השיר "בחלוף הזמן" שכתב הרמן הופפלד, מופיע כתבנית מוזיקלית לאורך כל הסרט. ריק ואילזה (אינגריד ברגמן) מתייחסים אל השיר כ"שיר שלהם" והוא מעלה בהם זכרונות לימי אהבתם בפריז בטרם נכבשה על ידי הגרמנים. בשל פרידתם, ונישואיה של אילזה לאחר, אסר ריק על סם לנגן את השיר במועדון שלו. כאשר אילזה מופיעה במועדון היא מבקשת מסם לנגן אותו, וסם מהסס בתחילה, אך לאחר מכן מנגן את השיר. הביצוע לשיר זכור בשל עצמו, כמו גם בשל האזכורים הקולנועיים המרובים לסצנה זו שבאו בעקבותיו. השיר מפנה את תשומת לבו של ריק להגעתה של אילזה למועדון, ומרמז על כך שאש אהבתם לא מתה.
בסצנה מאוחרת יותר יושב ריק במועדון החשוך, לבדו עם סם, שותה בכבדות ומענה את עצמו בהתעקשו על כך שסאם ינגן את השיר שוב ושוב, באמרו "ניגנת את זה בשבילה, אתה יכול לנגן את זה בשבילי... אם היא יכולה לשאת זאת, כך גם אני. נגן את זה!". שורה זו שובשה באזכורים מאוחרים יותר ל"נגן את זה שוב, סם" (Play it again, Sam), ובעברית חל שיבוש נוסף, כך ששמו של המחזה והסרט של וודי אלן משנת 1972 המתבסס על שורה זו, הפך ל"שחק אותה סם".
וילסון מנגן שירים נוספים בסרט, כגון: "It Had To Be You" ,"Shine", ו"Knock On Wood".
וילסון היה זמר ומתופף, אך לא פסנתרן. נגינת הפסנתר בסרט בוצעה על ידי פסנתרן בשם אליוט קרפנטר, שהוצב במקום נסתר מן המצלמה בו יכול היה וילסון לראות אותו ולחקות את תנועות ידיו.
No Me Ames

ניתוח לירי

מבחינה לירית השיר מדבר על מערכת יחסים מורכבת בין שני אוהבים. שיתוף הפעולה בין לופז לאנתוני בשיר נולד לאחר ששניהם שהו באותו אולפן הקלטות באותו הזמן. הוא נכנס לסטודיו שלה וביקש ממנה להשתתף בוידאו קליפ שלה, לופז הסכימה בתנאי שגם ישתתף בשיר ולאחר מכן נולד הרעיון שלהם לבצע ביחד את השיר. 
לדבריה של לופז זה היה הרעיון של אנתוני לעשות קאבר לשיר ולתרגם אותו לספרדית.

הצלחה

השיר קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים וזכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הלטיני ואף קיבל מועמדות בקטגוריות "הביצוע הטוב ביותר של שיר פופ בדואט או הרכב" בטקס פרסי הגראמי הלטיני. בטקס פרסי הבילבורד הלטיני זכה בפרס "הביצוע הטוב ביותר של השנה" ואף קיבל מועמדויות בקטגוריות: "הרצועה הטרופית/סלסה של השנה" ו"רצועת השנה". בנוסף הוא גם זכה בפרס ASCAP בקטגוריית "שיר הסלסה של השנה".
בנוסף לכך, השיר זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הלטיני ואף הפך לשיר הלטיני השלישי הכי מצליח בארצות הברית באותה שנה. גם במצעד שירי הפופ הלטיני השיר זכה להצלחה רבה כאשר הגיע שם למקום ה-2.
ולנטיניאנוס השלישי

האדיקט של ולנטיניאנוס השלישי

נטען בשמו של הקיסר כי ב-445 ציווה על בישופי הפרובינציות המערביות שיקבלו על עצמם את כל מה שיאושר מכוח סמכותו של הכס האפוסטולי. טענה ששימשה את האפיפיורים לחיזוק מעמדם לעומת בישופים אחרים.
מתך האדיקט (תרגום חופשי לעברית מהטקסט האנגלי):
"אנו משוכנעים כי הביטחון היחיד עבורנו ועבור הקיסרות שלנו היא בחסד אלוהי השמים ;
כדי להיות ראויים לחסד זה, דאגתנו הראשונה היא לתמוך באמונה הנוצרית ובדתה הנערצת.
לכן, היות שמעמד הבכורה של הכס האפוסטולי מובטח, על ידי מעלת פטרוס הקדוש, הבישוף הראשון (ראש הבישופים), על ידי העמדה המובילה של העיר רומא וכן על ידי הסמכות של הסינוד הקדוש, בל תשאף עזות מצח כלשהי, לנסות לפעול משהו, בניגוד לסמכות כס זה, יישמר מקום לשלום הכנסיות, בכל מקום ומקום, אך ורק כאשר הגוף כולו יכיר בשליטו. עד כה נשמר הדבר ללא כל הפרה, אבל הילריוס, הבישוף של ארל, כפי שלמדנו מן הדו"ח של האיש הנערץ ליאו, האפיפיור של רומא, העז בחוצפה מרדנית לעסוק בהליכים בלתי חוקיים מסוימים, ולכן הבלבול המתועב התפשט אל הכנסייה מעבר לאלפים....
על ידי מעשי חוצפה כגון זה מופר האיזון בקיסרות ויראת הכבוד לשלטוננו נהרסת. לכן מלכתחילה אנחנו מדכאים פשע חמור זה,, מעבר לכך, כדי ששום הפרעה, קלה ככל שתהיה, עשויה להתעורר בקרב הכנסיות והמשמעת של הדת לא תיפגע בכל מקרה שלא יהיה, אנו מצווים, על ידי צו (אדיקט) נצחי, שלא ייעשה מאום על ידי הבישופים הגאלים, או על ידי אלו במחוז אחר, בניגוד למנהג הקדום, בלא רשותו של האפיפיור הנערץ של עיר הנצח. אלא כל אשר חוקקה או תחוקק הסמכות של הכס האפוסטולי, יתקיים כחוק לכל; כך שאם בישוף כלשהו, יוזמן להתייצב לפני האפיפיור של רומא, יזניח זאת ולא יופיע, יחויב להופיע (בפני האפיפיור) על ידי מושל המחוז..."
פולונה

היסטוריה

העיר מוזכרת לראשונה בצו של ולדימיר הראשון, אז הועברה פולונה לבעלות של כנסיית המעשר. כדי להתגונן מפני פשיטות של שבטים נוודים בעיר הוקמה טירה, ב-1169 הקומנים ניסו לפלוש לעיר, אך ללא הצלחה. הטירה כנראה נהרסה בפלישה המונגולית ב-1240. לאחר ייסוד נסיכות גאליץ'-וולין היה היישוב תחת שליטת הנסיכות.
פולונה קיבלה מעמד של עיר ב-1938.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-6 ביולי 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-9 בינואר 1944. בזמן השואה נרצחו בעיר 7,670 יהודים.

בתקופת השואה

השלטון הנאצי קם בפולונה בשנת 1941. בקביעת הגבול בין רוסיה ופולין נשארה פולונה בגבול הרוסי. יהודי פולונה לא נלקחו לגטאות, אלא נשארו בפולונה על ידי שלטון נאצי. החיים בעיירה השתנו באותו הרגע: יהודי פולונה נשאו את סבלם תחת עול הגרמנים בשנים 1941–1942 כשאר אחיהם בווהלין וברחבי הגולה, עד שהוצאו להורג על ידי הנאצים ועוזריהם האוקראינים.

לאחר השואה

אחרי נסיגת הגרמנים חזרו לעיירה 13 יהודים שחזרו לרוסיה ביחד עם הצבא האדום. הם מצאו את עיירתם פולונה חרבה ושרופה. כיום לא ידוע אם ישנם יהודים במקום.
הפנטגון

היסטוריה

היוזמה להקמת המבנה באה לאחר שמשרד ההגנה התפרש על פני 17 מבנים שונים בעיר וסביבתה, חלקם מרוחקים האחד מהשני והתחזית הייתה שיהיה צורך בשטח משרדים נוסף. הריחוק גרם לבעיות שיתוף פעולה ולבזבוז זמן רב שנבע מהצורך לנסוע ממבנה אחד למשנהו לצורך ישיבות ודיונים.
צורתו נוצרה מהצורך לקצר את המרחק בין המשרדים השונים. אף על פי שהצורה הכי יעילה במובן זה היא המעגל, בניית מבנה בצורה הזו הייתה מסובכת מאוד והוחלט על הצורה המחומשת.
בגלל המאמץ המלחמתי בתקופת הבנייה (מלחמת העולם השנייה), המבנה עשוי ברובו מיציקת בטון ומעט פלדה. לצורך הבנייה נחפרו 680 אלף טון של חול וחצץ מנהר הפוטומק הסמוך. הבניין בנוי מחמישה מחומשים, האחד בתוך השני ובמרכז המחומש הפנימי נמצאת גינה גדולה.
מאמצע שנות התשעים ועד יוני 2011 עבר הבניין שיפוץ מקיף הכולל הריסת כל המבנה מבפנים ובנייתו מחדש, אגף אחר אגף.
בדיוק 60 שנה לאחר שבניית הפנטגון החלה, ב-11 בספטמבר 2001, מחבלים מארגון אל קאעידה ריסקו מטוס נוסעים חטוף (טיסה 77 של אמריקן איירליינס) על המבנה. בהתרסקות נהרגו 64 נוסעי המטוס ו-125 עובדים מהפנטגון ואגף במבנה קרס. במקרה, אגף זה של הבניין היה תחת שיפוץ באותו זמן ולכן היה ברובו לא מאוכלס, עקב כך ניצלו חיי אדם.
את הפנטגון משרתת מערכת של כבישים ומחלפים ותחבורה ציבורית הכוללת אוטובוסים ותחנת רכבת תחתית. על אבטחת מתחם הפנטגון אחראים שני גורמים: משטרת הפנטגון וסוכנות כוח ההגנה של הפנטגון.
אפקט מורינג

אפקט מורינג מתייחס לתופעה בתחבורה ציבורית המתרחשת במצב בו התדירות (לדוגמה, מספר אוטובוסים המגיעים בשעה) עולה כתגובה לביקוש ועקב כך למעשה, הביקוש הגובר מקצר את זמן ההמתנה בתחנות. מכיוון שזמן ההמתנה מהווה חלק מעלות הנסיעה, אפקט מורינג רומז על כך שיש תשואה עולה לגודל לתחבורה הציבורית.
לדוגמה, נניח שישנו קו אוטובוס שעובר בתחנה מסוימת פעם בשעה. אם נוסעים מגיעים לתחנת האוטובוס בזמנים אקראיים, ממוצע זמן ההמתנה יהיה 30 דקות. אם מספר הנוסעים לשעה יגדל עד לרמה המצדיקה הגדלה של התדירות לשני אוטובוסים בשעה, זמן ההמתנה הממוצע ירד ל-15 דקות. נוכחותם של הנוסעים הנוספים הפחיתה את העלויות של הנוסעים הקיימים. עומס משתמשים זה יוצר אפקט הפוך לעומס בכבישים הנוצר לרוב מתחבורה פרטית, שם גידול של מספר המשתמשים מפחית את המהירות ומגדיל את זמן הנסיעה ואת והעלויות לשאר המשתמשים.
אפקט מורינג משמש לעיתים כטיעון לתמיכה בסבסוד תחבורה ציבורית על בסיס כך שבמקרים שהאפקט מתקיים, העלות שולית מנסיעה קטנה מהעלות הממוצעת וסבסוד בגובה העלות השולית משפר את הרווחה. האפקט גם מדגיש את חשיבותם של נתיבי תחבורה ציבורית. בנתיבים אלו ישנם פחות עיכובים הנגרמים לרוב מתנועת תחבורה פרטית, כתוצאה מכך זמן הנסיעה מתקצר, מה שמושך יותר משתמשים. כאמור עם יותר משתמשים, בשלב מסוים התדירות עולה, דבר שמקצר את הזמן עוד יותר ומושך משתמשים נוספים וחוזר חלילה. האפקט גם פועל בכיוון ההפוך כאשר ירידה בכמות הנוסעים יכולה להוביל לירידה בתדירות. מעגל זה יימשך עד אשר רק הנוסעים השבויים, אלו ללא אלטרנטיבה, יהיו המשתמשים היחידים בשירות. כיוון האפקט מושפע פעמים רבות מהמבנה העירוני וצפיפות האוכלוסייה.
האפקט נקרא על שמו של הכלכלן פרופסור הרברט מורינג מאוניברסיטת מינסוטה שתיאר את התכונה הזו במאמרו משנת 1972.
העץ של טולה

העץ של טוּלֶה (בספרדית: El Árbol del Tule) הוא עץ מסוג ברוש מונטזומה (Taxodium mucronatum) הנמצא בתחומה של כנסייה בעיירה סנטה מריה דל טולה  שבמדינת אואחאקה במקסיקו.
העץ הוא בעל הגזע העבה ביותר בעולם. ב-2005 היקפו של העץ היה 36.2 מ' וקוטרו 11.62 מטר. מאחר שהגזע מפורץ, נתוני ההיקף גבוהים במיוחד ולכן היקפו המדומה, כאשר מחשבים אותו כמעגל הוא 9.38 מטר בלבד. ב-2001 צרפה אותו מקסיקו לרשימת האתרים המוצעים לבחירה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
לודוויג אויגן, דוכס וירטמברג

ביוגרפיה

לודוויג אויגן נולד ב-6 בינואר 1731 בפרנקפורט, לקרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג ומריה אוגוסטה, נסיכת טורן וטקסיס, בתם של אנזלם פרנץ, נסיך טורן וטקסיס השני ומריה לודוביקה אנה פרנצסקה, נסיכת לובקוביץ'.
בשנת 1737 מת אביו קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג, ואחיו קרל אויגן, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו, בשנת 1743 התגייס לודוויג אויגן לצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת הירושה האוסטרית. בשנת 1749 התגייס לודוויג אויגן לצבא צרפת, ולחם בשורותיו בתחילת מלחמת שבע השנים. לאחר מכן הצטרף לצבא האוסטרי, והתקדם בשורותיו לדרגת גנרל לוטננט.
בשנת 1793 מת אחיו קרל אויגן, דוכס וירטמברג ללא ילדים, ולודוויג אויגן עלה לשלטון במקומו. ב-20 במאי 1795 מת לודוויג אויגן ללא בנים, ואחיו פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו.
האי מרגיט

היסטוריה

בעבר היה האי מורכב משלושה איים נפרדים, הארנבות‏ (Nyulak)‏ המרחצאות‏ (Fürdő)‏ והצייר (Festő). במאה ה-12 היה האי נחלתם של ההוספיטלרים. במאה ה-13 הוקמו בו מנזר דומיניקני ומנזר פרנציסקני, ששרידיהם ניכרים עד היום. במאה ה-16 הבריחו העות'מאנים את הנזירים מהאי. במאה ה-18 היה האי אתר נופש של הפלטינים (בעלי המשרה הרמה ביותר מטעם המשטר ההבסבורגי בהונגריה).
ב-1908 הוכרז האי פארק ציבורי פתוח.
מכון טרומן

מטרות

המכון פועל לקידום השלום ושיתוף פעולה במזרח התיכון ובין מדינות בעולם, באמצעות תמיכה במחקרים, בכינוסים ובסמינרים; בהענקת מלגות לחוקרים מקומיים ואורחים שמחקרם עוסק בתחומי פעילות המכון.

היסטוריה

המכון נוסד בשנת 1966 בעידודו ותמיכתו של נשיא ארצות הברית לשעבר הארי טרומן. הקמת המכון בפועל ארכה מספר שנים בראשות אליהו אילת, לאחר שפרש מתפקידו כנשיא האוניברסיטה. עד שנת 1970 גייסו כ-4 מיליון דולר בתרומות להקמת המכון, שרובם הוקצו להקמת בניין חדש בקמפוס הר הצופים. טקס חנוכת מבנה המכון נערך במאי 1970. המבנה נבנה סמוך לאמפיתיאטרון בהר הצופים, והיה בין המבנים הראשונים שנבנו בהר הצופים לאחר מלחמת ששת הימים.
בשנת 1973 מימן המכון מחקר של פרופ' גדעון לדיז'ינסקי מהפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה, שמטרתו למצוא את "אב החומוס" - חמצה (מחקר הדומה למחקרו של אהרן אהרנסון למציאת "אם החיטה") כדי להשביח את הזנים המתורבתים. לדיז'ינסקי איתר בטורקיה את זן החמצה שממנו התפתח זן "החומוס" המתורבת.
רמי ורקוט

קריירת מועדונים

ורקוט שימש כשוער מחליף בקבוצת מונפלייה בין השנים 1996-2002, כאשר בתקופה זו צבר 36 הופעות ליגה בלבד. ב-2002, חתם בקבוצת ליון. בעונת 2004-2005, הושאל ורקוט לשטרסבורג, לתקופה קצרה ביותר בה צבר 8 משחקים בלבד בין קורותיה של שטרסבורג. בעקבות פציעתו של גרגורי קופה ב-2007, ורקוט קיבל את אפודת השוער הראשון של ליון, ושיחק את שארית העונה בשערה של ליון, עד לחזרתו מהפציעה של קופה. במהלך תקופה זו, ורקוט עצר פנדל גורלי במשחק ליגת האלופות מול שטוטגרט הגרמנית, ובכך סייע לליון להעפיל לשלב שמינית גמר המפעל. באוגוסט 2012, ורקוט הפך להיות שוערה הראשון של ליון שנית, זאת לאחר מעברו של הוגו לוריס לטוטנהאם הוטספר. בסיומה של עונת 2012-2013, ורקוט שב לספסל קבוצתו, ואיבד את אפודת השוער פעם נוספת לאנתוני לופס. ביוני 2014, ורקוט עזב את ליון אחרי 12 שנים, כאשר חתם על חוזה לשנתיים בעולה החדשה לליג 1, קון.
דיטמר יאקובס

קריירת מועדונים

יאקובס החל את קריירת הבוגרים שלו ברוט-וייס אוברהאוזן בעונת 1971/72, כאשר הקבוצה שיחקה בבונדסליגה. בעונתו השנייה בקבוצה, 1972/73 הפך יאקובס לשחקן הרכב קבוע, אך הקבוצה נשרה אל הבונדסליגה השנייה מהמקום האחרון, כשהיא סופגת 84 שערי ליגה. את עונת 1974/75 החל יאקובס באוברהאוזן, ובאמצע העונה עבר לטניס בורוסיה ברלין ששיחקה אז בבונדסליגה, אך לא הצליח למנוע את נשירתה אל הבונדסליגה השנייה. כעבור עונה אחת, עלו יאקובס וטניס בורוסיה ברלין חזרה אל הבונדסליגה מהמקום הראשון, ונשרו שוב כעבור עונה אחת. לאחר שתי עונות וחצי, עזב יאקובס את טניס בורוסיה ברלין וחתם בדיסבורג, ששיחקה אז בבונדסליגה. יאקובס שיחק שתי עונות בדיסבורג, כשבעונה הראשונה סיים עם הקבוצה במקום השישי בבונדסליגה, ובעונה השנייה במקום ה-13. בתום עונת 1978/79 עזב יאקובס את דיסבורג וחתם בהמבורג.
יאקובס שיחק בהמבורג 11 עונות, ובכולן היה שחקן הרכב חשוב. בתחילת ימיו בקבוצה שיתף פעולה בהגנה עם מנפרד קאלץ ופטר נוגלי. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1979/80 סיימו יאקובס והמבורג סיימו במקום השני בבונדסליגה בפער של שתי נקודות מהאלופה באיירן מינכן. באותה שנה הגיע יאקובס עם המבורג לגמר גביע אירופה לאלופות, לאחר שהמבורג הביסה את ריאל מדריד 5-1 בחצי הגמר לאחר שהפסידה 2-0 במשחק הראשון. בגמר זה, הפסידה המבורג 1-0 לנוטינגהאם פורסט, כשיאקובס שיחק 90 דקות. בעונת 1981/82 זכה יאקובס עם המבורג באליפות נוספת, בפער של שלוש נקודות מהסגנית פ.צ. קלן. יאקובס הגיע באותה עונה עם המבורג לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה הקבוצה לגטבורג במפגש כפול בתוצאות 1-0 ו-3-0. יאקובס שיחק רק במשחק הראשון ונעדר מהגומלין. בעונת 1982/83 המבורג זכתה שוב באליפות הבונדסליגה, בזכות הפרש שערים עדיף משל הסגנית ורדר ברמן. בתום עונה זו יאקובס זכה עם המבורג בתואר החשוב ביותר שלה בהיסטוריה, גביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון 1-0 במשחק גמר על יובנטוס משער של פליקס מגאת. בדרך לזכייה בגביע אירופה לאלופות, יאקובס הבקיע שער בחצי הגמר בניצחון 2-1 על ריאל סוסיאדד, שהסתבר כשער מכריע. הזכייה בגביע אירופה לאלופות הקנתה להמבורג כרטיס למשחק הסופר קאפ האירופי, שם המבורג הפסידה 2-0 לאברדין הסקוטית, במשחק בו יאקובס שיחק 90 דקות. המבורג השתתפה באותה עונה גם בגביע הביניבשתי, וגם שם הפסידה, 2-1 לגרמיו הברזילאית. גם במשחק זה יאקובס שיחק 90 דקות. בעונת 1986/87 סיימו יאקובס והמבורג במקום השני בבונדסליגה, וזכו בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על שטוטגרטר קיקרס, בו יאקובס שיחק 90 דקות. בספטמבר 1989 נאלץ יאקובס לפרוש ממשחק פעיל, לאחר שהבקיע 37 שערים ב-323 הופעות במדי המבורג. הקריירה של יאקובס נקטעה בצורה אכזרית, כאשר במהלך משחק ליגה מול ורדר ברמן, הציל שער תוך כדי זינוק, ונתקע בווים המחברים את עמוד השער לרצפה (כיום ווים אלה טמונים מתחת לאדמה, ואז הם היו חשופים), והוא נשאר במצב זה 20 דקות, כאשר הווים תקועים בבשרו. רופא הקבוצה נאלץ להשתמש באיזמל על מנת לשחרר אותו, ועצביו של יאקובס נפגעו כתוצאה מהתאונה. יאקובס עם זאת היה גם בר מזל, שכן הווים החמיצו את עמוד השדרה שלו בשני סנטימטרים בלבד.

קריירה בינלאומית

ליאקובס 20 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן הבקיע שער אחד. יאקובס השתתף עם הנבחרת במונדיאל 1986 ושיחק במשחק הגמר, בו הפסידה גרמניה המערבית 3-2 לנבחרת ארגנטינה. לאחר מונדיאל זה, לא זומן שוב לנבחרת.
בארוויחה

תחבורה

הכפר נמצא על הכביש המהיר רובליובו-אוספנסקויה המוביל לכביש הטבעת של מוסקבה. בנוסף תחנת הרכבת בארוויחה משרתת את הכפר ומקשרת אותו עם מוסקבה והרכבות נוסעות לפודולסק ולבלארוס. התחנה נחנכה ב-1927.

אתרים בעלי עניין

הכפר נמצא באזור הנחשב ליוקרתי מאוד כשמחירי הנדל"ן בו הם מהגבוהים ברוסיה. בתחומי הכפר נמצא מתחם היוקרה בארוויחה Luxury Village (במקור: Барвиха Luxury Village) ובו מרכז בידור ומסחר, שתוכנן על ידי האדריכל פאבל ליסיחין. המתחם כולל רחובות מ-37 בוטיקים, אולם אירועים בן 750 מקומות, בית מלון ושתי מסעדות. עיצוב הפנים במתחם בוצע על ידי מעצבים מאיטליה, צרפת וארצות הברית. המתחם פועל מאז שנת 2005.
בתחומי הכפר נמצאת אחוזת מיינדורף, המשמשת כמעון המגורים של נשיא רוסיה. בסמוך לה פועל גם מרכז נופש והבראה שבעבר שימש את ממשלת ברית המועצות משנת 1935 וכיום זהו אתר בבעלות ממשלתית.

בתרבות ובאמנות

הכפר מהווה אתר צילומים עבור תעשיית הקולנוע הרוסית וסרטים וסדרות טלוויזיה שונות הופקו בו, או גוללו התרחשויות בכפר, כדוגמת סרט ההמשך של הבוגאטיר האחרון: שורש הרע, הסרט "חתונה בכאילו", סדרות הטלוויזיה השוטר מרובליובקה (המשודרת מאז 2016) ו"בארוויחה", סדרת טלוויזיה על תלמידים מבית ספר יוקרתי בכפר בארוויחה, ששודרה בשנים 2009-2010 בערוץ THT.