google/wiki40b huggingface dataset:
קומנדו ימי

יחידת קומנדו ימי היא יחידה צבאית של כוחות מיוחדים, שפעולותיה נעשות בעיקר במרחב הימי, כנגד נמלים, כלי שיט ומטרות אויב אחרות, וכן במשימות יבשתיות שבהן ההגעה אל היעד נעשית בדרך כלל דרך הים.
אלא כי, לעיתים רבות אותן יחידות קומנדו ימי אינן מגיעות ומבצעות רק דרך הים, אלא בכל צורות הלחימה.
מבצעי הקומנדו הימי כוללים לעיתים קרובות פעילויות משולבות של צלילה, צניחה ואחרות.

היסטוריה

יחידת הקומנדו הימי הראשונה ("השייטת הקלה העשירית" בפיקודו של יוניו ולריו בורגזה) הוקמה על ידי איטליה במהלך מלחמת העולם השנייה. לזכות יחידה זו נזקפים חידושים טכנולוגים רבים, כגון מוקשים ימיים, סירות נפץ ורכבים לתובלת צוללים (טורפדו מאויש).
פעילות היחידה במלחמה הייתה מוצלחת, וכללה הטבעתם של 31 ספינות בדחי כולל של 256,352 טון.
בראשית הקמת החוליה לחבלה ימית בארץ בתקופת המנדט במסגרת הפלי"ם, סייעו יוצאי "השייטת הקלה העשירית" לאימון הלוחמים, בהם מרדכי "מוקה" לימון.
יחסי סונים–שיעים

האסלאם הסוני והאסלאם השיעי הם שני הזרמים המרכזיים באסלאם.
הנתונים הדמוגרפיים קשים להערכה ומשתנים על פי מקורות אך מקובל לחשוב שבין 87% ל-89% מהמוסלמים בעולם הם סונים, וכ-11% עד 12% הם שיעים, כאשר מרבית השיעים שייכים לאסכולת התריסריים.
הסונים הם רוב במרבית הקהילות המוסלמיות: בדרום-מזרח אסיה, בסין, בדרום אסיה, באפריקה וכן במרבית המדינות המוסלמיות. השיעים מהווים רוב באיראן, בעיראק ובבחריין וכן מהווים מיעוט משמעותי בלבנון. אזרבייג'ן היא ברובה שיעית אך שעור הציבור המקפיד על מסורת הוא נמוך משמעותית. פקיסטן בעלת האוכלוסייה הגדולה בעולם של סונים והשנייה בגודלה של שיעים.

רדיפת שיעים במדינות סוניות

היו תקופות בהן שיעים היו נרדפים במדינות הסוניות; דיכוי, הוצאות להורג, חרמות, אפליה בעבודה, אפליה בצבא ועוד, במיוחד תחת אל-מאמון. לאור זאת יצא פסק הלכה שיעי שהתיר תקייה שמשמעה חובת הזהירות שבאה לידי ביטוי בנכונות להסתיר את הזהות השיעית כדי לשרוד תחת שלטון עוין; תוך שמירה על החיים, הפרנסה והכבוד. ב-2 בינואר 2016, האיאתולה השיעי נימר א-נימר, אשר התנגד למשטר הסוני בערב הסעודית, הוצא להורג.

כיום

העימותים נמשכים גם בעידן המודרני, דוגמת ההתקוממות בבחריין, מלחמת עיראק, מלחמת האזרחים בסוריה ומבצע סופה נחרצת.
מדינת תל אביב

פוליטיקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
שימוש לתיאור הרוב (לכאורה) השמאלני חילוני בתל אביב וסביבתה כגון תיאורו של תומר לוטן, מנהל המרכז המוניציפלי, המכון למנהיגות וממשל, ג'וינט ישראל: 
..."מתוקף זכותנו לחיים נורמליים, חיים של חופש והוגנות, חיים השעונים על ערכי הומניזם וליברליות, חיים המכבדים ותומכים במרחב המחייה של כל הקבוצות בקרבנו - מתוקף כל אלה, אנו מכריזים בזאת על הקמת מדינה שפויה בארץ ישראל - היא מדינת תל-אביב"

במילים אלו, פחות או יותר, תסתיים כפי הנראה הכרזת העצמאות של מדינת תל אביב, שנראית קרובה מאי פעם...
— מתוך מאמר של תומר לוטן באתר ynet, מרץ 2012

מבחינה פוליטית השימוש הנפוץ הוא לתיאור הצד השמאלי בקשת הפוליטית ולפעמים לתיאור מעוזו השמאל הקיצוני כאשר התיאור "מדינה" בא לבטא ניתוק הקבוצה משאר מדינת ישראל או מצרכי ציבורים גדולים אשר אינם שייכים להלך הרוח של הקבוצה התל אביבית. לפעמים מופנית ביקורת כלפי הקבוצה כי היא פועלת באופן שתלטני ובעלת אחיזה בנקודות מפתח בממסד ובמערכת המשפט ולאו דווקא לטובת הכלל. התבטאות חריפה לדוגמה הושמעה מהרב אביחי רונצקי, הרב הצבאי הראשי לשעבר כשנשאל: 
"אתה יושב לך ככה ב'עק וועלט' (תרגום: סוף העולם), באיתמר. למה?"
וענה: "כי אני שונא את מדינת תל אביב. שם זה שיח אחר לגמרי, עם חלונות ראוה (בבוז) וסלוני כלות".
— מתוך ראיון עם הרב רונצקי, באתר כיכר השבת, יוני 2010

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

דמוגרפיה

לטענת ארנון סופר ויבגניה ביסטרוב, סביב מדינת תל אביב מתעבה "טבעת חנק" של ערביי ארץ ישראל, מצפון הארץ, דרך הגליל, השומרון, ירושלים, הר חברון, מרחב הבדווים בדרום ורצועת עזה. הם מזהירים שאם תימשך המגמה הדמוגרפית, תל אביב עלולה להפוך למצדה. הם חוזים כי התהליך, בו מדינת תל אביב "יונקת לתוכה את כל הדור הצעיר של יהודי השוליים הלאומיים", יביא בשלב הראשון לקצה של מדינת ישראל ובשלב השני לקצה של מדינת תל אביב. בשל כך, לדעתם, "צמיחתה של מדינה בתוך מדינה" מביאה לכך ש"מדינת תל אביב" מאיימת על קיומה של מדינת ישראל. לטענתם, את מדינת תל אביב מנהלים למעשה אילי ההון, תוך התעלמות מצרכיה של מדינת ישראל. כדי לשנות את המגמה ו"להציל את ישראל", ממליצים סופר וביסטרוב בין היתר להעביר את משרדי השלטון, ובכללם גם המטכ"ל וזרועות הביטחון, מ"מדינת תל אביב" לירושלים. העברת מוסדות אלה תאלץ גם את "התקשורת התל אביבית" להגיע מדי יום לבירת ישראל.

תחומים נוספים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
רומן פבליוצ'נקו

קריירת מועדונים

פבליוצ'נקו החל את הקריירה שלו בקבוצת דינמו סטברופול הרוסית, בה ערך את הופעת הבכורה שלו בעונת 1999. במשך עונה זו הוא כבש שער אחד בלבד. לאחר מכן הוא עבר לרוטור וולגוגרד, שם כבש 14 שערים בשלוש עונות. ב-2003 עבר פבליוצ'נקו לספרטק מוסקבה, ובכך הופיע לראשונה בליגת העל הרוסית.
במדי ספרטק הפך פבליוצ'נקו לכובש מצטיין ולאחר מהחלוצים הבולטים בכדורגל הרוסי. בעונת 2006 זכה פבליוצ'נקו בתואר מלך השערים של הליגה הרוסית עם 18 שערים, וב-2007 זכה בו בשנית במשותף עם רומן אדמוב, עם 14 שערים. בין השנים 2006-2008 נבחר פבליוצ'נקו לנבחרת המצטיינים של הליגה מטעם התאחדות הכדורגל הרוסית.
פבליוצ'נקו זכה עם ספרטק בגביע הרוסי ב-2003 וסיים עמה שלוש פעמים במקום השני בליגה הרוסית, וכן היה שותף דרך קבע להופעותיה בליגת האלופות.
בספטמבר 2008 עבר פבליוצ'נקו לקבוצת טוטנהאם הוטספר האנגלית. בעונתו הראשונה בטוטנהאם כבש פבליוצ'נקו 14 שערים בכל המסגרות, וסייע לקבוצתו להעפיל לגמר גביע הפוטבול ליג שם הפסידה למנצ'סטר יונייטד. בעונת 2009/2010 קיבל פבליוצ'נקו דקות משחק מועטות ושותף ב-16 משחקים בלבד. אולם, בעונת 2010/2011 שב והפך לשחקן מרכזי בקבוצה והבקיע 14 שערים, מתוכם ארבעה במסגרת ליגת האלופות, שסייעו לקבוצה להעפיל לרבע גמר הטורניר לראשונה בתולדותיה.
בפברואר 2012 עבר ללוקומוטיב מוסקבה ושיחק לאחר מכן גם בקובאן קרסנודאר, אוראל ומועדון אררט מוסקבה וזנאמיה נוגינסק מהליגה החובבנית.

נבחרת לאומית

פבליוצ'נקו החל לשחק בנבחרת רוסיה בשנת 2003, והבקיע את שערו הראשון במדיה במשחק מול נבחרת לוקסמבורג במוקדמות מונדיאל 2006.
במשחקי המוקדמות ליורו 2008 הפך פבליוצ'נקו לראשונה לשחקן מרכזי בנבחרת הרוסית. במשחק מול נבחרת אנגליה במהלך המוקדמות הבקיע צמד שערים, שבזכותם ניצחה הנבחרת 1-2 - אחד מהניצחונות המכריעים בהעפלתה של רוסיה לטורניר.
במהלך טורניר היורו עצמו היה פבליוצ'נקו השחקן המרכזי בחוד ההתקפה של הנבחרת. הוא כבש שער בניצחון 0-2 על שוודיה במסגרת המחזור האחרון בשלב הבתים, שבזכותו עלתה רוסיה לראשונה בתולדותיה לרבע גמר הטורניר. ברבע הגמר מול נבחרת הולנד המשיך את היכולת הטובה עם השער הראשון במשחק, בדרך לניצחון 1-3 בהארכה והעפלה מפתיעה לחצי הגמר. בסיום האליפות הוא נכלל בנבחרת השחקנים המצטיינים מטעם אופ"א.
משה ורבין

חייו

ורבין שירת כמח"ט בחיל השריון של חטיבה 395 ובמהלך שירותו הצבאי השלים תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה באוניברסיטה העברית. במלחמת יום הכיפורים שימש כקצין האג"ם של אוגדה 146 שנלחמה בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן. לאחר שהשתחרר מצה"ל החל לעבוד ברשות שמורות הטבע. ב-1983 התמודד על ראשות המועצה המקומית מטעם רשימת "רמת השרון אחת" שנתמכה על ידי המערך. בסיבוב הבחירות הראשון זכה ב-39.50% מהקולות, ובסיבוב השני גבר על יריבו, גד פניני, לאחר שזכה בכ-62.7% מקולות הבוחרים.
במהלך כהונתו כראש המועצה הושלמה בנייתו של בית יד לבנים והוקם גן הסלעים הסמוך, והוקם בית הספר לג'אז רימון. מערכת התחבורה במועצה שודרגה, כיכר העצמאות ושדרות ביאליק עוצבו מחדש, נסללו כבישים ומדרכות חדשות ורחובות רבים הוגדרו כחד-סיטריים.
בצד זאת, הצעותיו להקים בית אופרה ולפתור את בעיית הדיור לזוגות צעירים באמצעות יישובם בשומרון לא קודמו. כן התפרסם בשל עימותיו עם מבקר המועצה, שמחה שנקר, שהגיעו עד לכדי פיטורי המבקר ולהתערבותה של מבקר המדינה, מרים בן-פורת. בעקבות עימותים אלה תוקנה פקודת העיריות ב-1990, והוסדרו מחדש הליכי הפיטורים של מבקרי הרשויות המקומיות. בשנת 1986 הוגש נגדו כתב אישום בו נטען שהוא לא הרס מבנה בלתי חוקי אף על פי שנדרש לעשות זאת בצו של בית משפט.
לקראת הבחירות ב-1989 החליט סניף המערך המקומי שלא לתמוך בוורבין, אלא באפרים חירם. ורבין התמודד ברשימה עצמאית ("רשימת ורבין"), והפסיד לחירם בסיבוב הבחירות השני, לאחר שקיבל כ-47% מקולות הבוחרים. בשנת 1991 הוא ניסה שוב לקדם את תוכניתו להתיישבות בשומרון, הפעם בעלי זהב. 
ב-1993 התמודד בשלישית על ראשות המועצה, אך דורג במקום השלישי עם כ-20% מהקולות. לאחר סיום כהונתו כראש המועצה ניהל חברה להתפלת מים.
ארבל (מושב)

היסטוריה

המושב הוקם בשנת 1949 כמושב שיתופי על אדמות הכפר הערבי חיטין שתושביו נמלטו ממנו במהלך מלחמת העצמאות ולא הורשו לחזור לאדמותיהם לאחריה. המושב הוקם על ידי חיילים משוחררים של הבריגדה היהודית שהתארגנו בארגון להתיישבות 'ארגון החי"ל', התיישבו לאחר שחרורם בבית-גן ולאחר שהשתתפו במלחמת העצמאות יצאו לחפש מקום מתאים להקמת יישוב בגליל התחתון וכשהגיעו לאזור בקעת ארבל של היום, החליטו שזהו מקומם. המשפחות המיישבות הראשונות: אסטמן, סונדק, זוננברג, פוטצ'ניק, אביטל (רפופורט), שיח, בן דן, שצר (כיום שפי), ארנשטיין.
החיים היו לא פשוטים למתיישבים הראשונים. כוח העבודה היה מצומצם, האדמות היו זרועות סלעים, והתקציב שנתן להם הסוכנות היהודית היה דל. כשנה לאחר מכן בפברואר 1950 הצטרפו למושב השיתופי משפחות עולים מאיראן: חביב, ידגר, ענווים, סעידיאן (רון), והיישוב חווה התעוררות ופריחה. בתחילה, עת בנו את בתיהם, התנהלו יחד כקיבוץ עם מטבח, חדר אוכל ומחסן בגדים משותף וגדלו עדר צאן מהגדולים בישראל. ביולי 1950 פקד את המושב אסון כאשר צריף בית הילדים נשרף וחמישה תינוקות מתו בשריפה.
ב־1959 היישוב הפך למושב עובדים. בפברואר 1965, במסגרת תוכנית של הסוכנות היהודית בשם "מן העיר אל הכפר", הצטרפו למושב שמונה משפחות חדשות. בשנת 1975 קלט המושב, בעידוד הסוכנות היהודית, מספר משפחות נוספות.
בשנת 1979, הורחב שטחו של המושב, נבנתה הרחבה משקית בת כ-25 משקים בה נקלטו בני המושב הבוגרים וניבנו מבני ציבור חדשים.
בשנות השמונים של המאה העשרים חווה המושב משבר כלכלי, כחלק ממשבר המושבים הארצי. המושב נכנס להסדר ובעקבותיו חלו שינויים בהתנהלות הכלכלית של המושב ובוטלה הערבות ההדדית.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הוקמה במושב ארבל הרחבה קהילתית לבנים ותושבי חוץ.
בתחומי המושב נמצא קבר ניתאי הארבלי וקבר דינה.
החקלאים במושב מגדלים מטעים (זיתים, אבוקדו, הדרים, שקדים, ליצ'י),גידולי שדה, צאן ובקר.
במושב פועלים ועד אגודה וועד מקומי. במושב קיימים מבני ציבור ובהם צרכניה, מרפאה, בית-עם, בית כנסת, מקווה, מועדון נוער ומרכז אומנות.
חינוך: במושב פועלת מערכת חינוך לגיל הרך ושני גני ילדים. ילדי המושב לומדים בבית הספר היסודי האזורי 'עלי גבעה' בגבעת אבני ובבית הספר התיכון החקלאי 'כדורי'. במושב פועלת תנועת הנוער 'התנועה החדשה' (שם זמני).
תראונין

כימיה

השייר של תראונין מורכב מאטום פחמן הקשור לאטום מימן, לקבוצת מתיל (CH₃) ולקבוצת הידרוקסיל (OH). שייר זה זהה כמעט לשייר של חומצת אמינו אחרת: ולין, כשהשניים נבדלים זה מזה בכך שקבוצת ההידרוקסיל מוחלפת בוולין בקבוצת מתיל נוספת. קבוצת ההידרוקסיל היא קוטבית ומסוגלת ליצור קשרי מימן עם מולקולות מים. תראונין היא לפיכך הידרופילית, זאת לעומת ולין ההידרופובית.

מקורות תזונה

תראונין, כמו כל חומצת אמינו חיונית, קיימת כמעט בכל מזון, וכמו כל חומצת אמינו חיונית, המקורות המשמעותיים ביותר שלה הם מזונות עשירים בחלבון, כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים.

ביולוגיה


פגמים במנגנונים לעיבוד תראונין קושרו למחלות עצבים כאלצהיימרופרקינסון.
סאבר א-דין הראשון

סאבר א-דין הראשון מבני שושלת וולאשמה,‏ היה האמיר של יפאט, בנו של עומר וולאשמה ואחיו הצעיר של חאק א-דין הראשון.
סאבר א-דין יצא למלחמה נגד אתיופיה בשנת 1332, אך הפסיד לצבאו של הקיסר האתיופי עמדה ציון. לאחר מכן פלש סאבר א-דין למספר ממלכות מוסלמיות, ביניהן דאווארו ובלה, והביא לסיום העצמאות של הממלכות העצמאיות האדייה, פאטאגאר, ודאווארו‏.
סאבר א-דין נלכד, יחד עם המלך האידארה מלכה של דאווארו, על ידי עמדה ציון. הקיסר עמדה ציון מינה את אחיו של סאבר א-דין ג'מאל א-דין הראשון לשליטה של יפאט‏.
משה רוזין

ביוגרפיה

נולד לרב יהודה לייב. נסמך להוראה ונבחר לרב בקהילת חווידאן, במחוז טווריג, מערב ליטא. במלחמת העולם הראשונה פעל רבות למען היישוב היהודי בליטא. בשנת תרפ"ח היגר לארצות-הברית, כיהן שם כרב בקהילות חשובות והיה נשיא "אגודת הרבנים" של צפון אמריקה. התפרסם בחיבוריו "דברי סופרים", שו"ת "שאילות משה", סדרת "נזר הקודש" על הש"ס שבשלה התפרסם, וספרים נוספים. בחווידאן היה קרוב לרב אברהם ישעיהו קרליץ, בעל החזון איש, וגם שימש כמסדר קידושין שלו.
בנו ר' חיים רוזין (נפטר בי"ב באייר תשל"א) היה מרבני ניו יורק.
חלון ביפורי

חלון ביפורי (איטלקית Bifora) הוא חלון המחולק אופקית לשני מפתחים המופרדים זה מזה בעמוד קטן, ומעליו שתי קשתות מעוגלות או מחודדות. לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון ובמשטח שמעל שתי הקשתות המקוריות וביניהן, מופיע סמל, עיטור כלשהו או מיפתח נוסף, בדרך כלל מעוגל, או בצורת פרח.
החלון הביפורי אופייני לאדריכלות הגותית והרומנסקית, ולעיתים נעשה בו שימוש גם באדריכלות הרנסאנס. לאחר מכן ננטש אך שב לאופנה במאה ה-19, לדוגמה בתחייה הגותית.
CSRF

CSRF (אנגלית: Cross Site Request Forgery) היא התקפה נגד גולש אינטרנט המאלצת את דפדפן האינטרנט של הגולש לבצע פעולות לא רצוניות ביישומי אינטרנט בשמו של המשתמש בשירות באמצעות ניצול מגבלות בפרוטוקול HTTP.
בעזרת כישורי הנדסה חברתית וניסיון בכתיבת סקריפטים, בונה התוקף עמוד נחיתה זדוני, משכנע את הקורבן להיכנס אליו ובכך יורש את זהות הקורבן וכן את הרשאות המשתמש שלו ביישום ספציפי אליו התכוון להגיע. התקפה זו יכולה בין היתר לאלץ את המשתמש להעביר כספים לגורם שלישי, לרכוש פריטים שונים, לשנות כתובת דואר אלקטרוני מוגדרת לכתובת אחרת, או להחליף תמונת פרופיל, כל זאת מבלי שהקורבן שם לב לביצוע פעולות אלה.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-16

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-23 בספטמבר 1943 בליבורנו, איטליה, על ידי הרחבת בריגדת אס אס "ריכספיהרר" לדיוויזיה. כמפקדה הראשון של הדיוויזיה מונה מקס זימון. הדיוויזיה לחמה כנגד פלישת בעלות הברית לאיטליה. באפריל 1944 הועברה הדיוויזיה להונגריה, ולחמה בקרב דברצן. ביוני הוחזרה לאיטליה, ונכללה במסגרת פלגת הארמייה פון צנגן. באוגוסט נכללה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-14 אשר היה חלק מהארמייה ה-14. באוקטובר הוצבה הדיוויזיה בבולוניה ולחמה שם כנגד ארגוני הפרטיזנים האיטלקים אשר איימו על העורף הגרמני. במסגרת זו ביצעה הדיוויזיה פשעי מלחמה רבים.
בינואר 1945 היא הועברה שוב להונגריה, ובמרץ השתתפה במתקפת אגם בלטון. באפריל היא נכללה במסגרת קורפוס הפרשים ה-1 אשר היה חלק מארמיית הפאנצר השנייה. הדיוויזיה נסוגה לאחר מכן לאוסטריה, ועם סיום המלחמה נכנעה בגראץ לכוחות בעלות הברית.

פשעי מלחמה

במהלך המלחמה באיטליה ביצעה הדיוויזיה פשעי מלחמה רבים בעיקר כנגד אוכלוסיה אזרחית איטלקית, בין פשעי המלחמה נמנים טבח סנטה אנה די סטצמה שבו נרצחו 560 נשים, גברים וילדים וב-12 באוגוסט 1944 וב-29 בספטמבר ביצעה את טבח מרזבוטו, במהלך טבח זה רצחו אנשי הדיוויזיה לפחות 45 פעוטות מתחת לגיל שנתיים, 110 ילדים מתחת לגיל 10, 140 קשישים מעל גיל 60 וחמש מאות בני אדם נוספים, בדיווחו למפקדיו העדיף מפקד הדיוויזיה לדווח כי הוציא להורג 770 "בנדיטים".
בנוסף על כך הייתה אחראית להרס שיטתי של כנסיות, בתי ספר ומנזרים.
יחסי פיג'י–קנדה

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לפיג'י היו לרוב חמים אך הפכו למתוחים בתקופת המשטר הצבאי בפיג'י מ-2006 עד 2014. במהלך תקופה זו, מדיניות ההתקשרות של ממשלת קנדה עם ממשלת פיג'י הייתה מוגבלת למגעים ברמה המקצועית. קנדה בירכה על הבחירות בפיג'י בספטמבר 2014 כצעד חיובי בדרך לדמוקרטיה וחימום ביחסים.
קנדה ופיג'י שותפות בארגונים בינלאומיים כגון האו"ם, קרן המטבע הבינלאומית וארגון הבריאות העולמי. קנדה היא גם שותפה ברב שיח פורום איי האוקיינוס השקט, רב שיח בו פיג'י שותפה גם היא.
קנדה גם מסייעת לפיתוח פיג'י, היא תומכת בפרויקטים באמצעות הקהילה הקנדית הקטנה התושבת בפיג'י וקרן קנדה ליוזמות מקומיות באיי האוקיינוס השקט (CFLI), המנוהלת בנציבות העליונה של קנדה בוולינגטון, ניו זילנד. פרויקט קנדי בולט הוא השיח של 2014-15 להעלאת המודעות לאלימות וסחר באנשים בפיג'י.
קשרי המסחר של קנדה עם סמואה מנוהלים על ידי השירות הממונה על הסחר בניו זילנד. הסוכר, הדייג והתיירות הם הפעילות הכלכלית העיקרית.
גבעת אנדרומדה

הקמת הפרויקט

בשנת 1989 חכר היזם הקנדי מוריי גולדמן את הקרקע שהפרויקט שוכן עליה מהפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית בירושלים. בתמורה קיבלה הפטריארכיה 30 דירות והעמידה אותן בעסקת אחוזים ליזם אודי אילן. זה הציע אותן להשכרה כדירות נופש. בתחרות לתכנון הפרויקט זכו "בר-לב אדריכלים" והאדריכל אלכס כהן.
בשנת 1995, לפני שהחלה בניית הפרויקט, רשות העתיקות חפרה באזור וגילתה עצמות אדם וקברים. בגלל שהפרויקט נמצא סמוך לבית קברות יהודי עתיק עלה חשש שזה המשכו, ולכן אלה עצמות של יהודים. בעקבות כך חרדים התנגדו לבניית הפרויקט. משרד הדתות ואתרא קדישא ניסו למנוע את בנייתו של הפרויקט, אך ללא הצלחה. בתגובה הטילו חרדים קללת פולסא דנורא על הפרויקט, ולקללה זו הם זוקפים את מותם של שלושה מעובדי הפרויקט.
ב-1995 נמכר הפרויקט על ידי חברת "גולדפן הולדינגס", שבשליטת מוריי גולדמן לחברת "מורדות הים", השייכת ליזמים אודי אילן ויואל גת, ובשנת 2003 מכרה זו את הפרויקט לחברת "אינפורמה קפיטל" שבשליטת חיים גייר, תמורת שקל אחד והתחייבות לכסות את חובותיה של "מורדות הים". ראשוני הדיירים בפרויקט השתכנו בו בשנת 2000.

פתיחת השכונה לכלל הציבור

בתוכנית המקורית השכונה לא הייתה אמורה להיות סגורה, ונדרש לכלול בה ארבע כניסות, ומעברים בין הבניינים לעבר חוף הים ונמל יפו, אך בפועל יש כניסה אחת בלבד ובה מוצב שומר. 
בתוכנית הראשונית הופיעה גם רחבה ציבורית בגודל 600 מ"ר שתהיה ממנה תצפית לים, אך רחבה זו לא נבנתה.
בשנת 2007 הורה בית משפט השלום בתל אביב לפתוח את השכונה הסגורה לכלל הציבור. הכניסה למתחם פתוחה בין השעות 8:00 בבוקר ל 22:00 בלילה. פסק-הדין מעורר התנגדות מצד דיירי הפרויקט, שמפחדים שהם חשופים בעקבותיו לפריצות ולירידת ערך הדירות.
תחילתו של התהליך שלוש שנים קודם לכן (2004), עת עתרו לבית המשפט עמותת יפו לזכויות אדם והאגודה למען ערביי יפו עם כמה מתושבי העיר והקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב. העותרים ביקשו מבית המשפט שיורה על פתיחת המתחם למעבר לכלל הציבור. תוכנית הבנייה שלפיהן הוקמה גבעת אנדרומדה אכן קובעת שעל החברה המנהלת של הפרויקט לאפשר את המעבר בין רחוב יפת לחוף הים לכלל הציבור ולא רק לדיירי הפרויקט. סעיף זה הוכנס בזמנו לפי דרישתה המפורשת של עיריית תל אביב. בתוכנית המתחם שאושרה בשנת 2009 נקבעו זיקות הנאה לציבור הן במעבר דרך המתחם והן בגן הפנימי וכן הקצאת 50 מקומות חניה לציבור בחניון התת-קרקעי.

דיירים נודעים

עם הדיירים נמנים הסופרת שולמית לפיד והעיתונאי פיטר הונאם, איש הקשר של מרדכי ואנונו (גם ואנונו עצמו התגורר במתחם במשך שלושה חודשים, בדירה שנשכרה עבורו על ידי רשת BBC).
בשנת 2004 הותקפה באכזריות המשוררת והמתרגמת הלית ישורון בביתה שבמתחם. משטרת ישראל טרם הצליחה לפענח את הפרשה.
נאפסטר

היסטוריה

בזמן לימודיו באוניברסיטת בוסטון נורת'איסטרן פיתח סטודנט בשם שון פנינג תוכנה אשר סרקה את רשת האינטרנט בחיפוש אחר קובצי MP3 ודיווחה על התוצאות לשרת מרכזי אשר היה מחובר לרשת האינטרנט. בעקבות תגובות חיוביות מהסביבה לתוכנה אותה פיתח, פרש פנינג במאי 1999 מהאוניברסיטה, כדי להקים את נאפסטר בעזרת חברו ושותפו העסקי שון פארקר. למרות ואולי בשל הצלחתה הרבה בקרב המשתמשים, נאפסטר נהפכה די מהר ליעד לביקורת רבה מצד אמנים רבים כגון מטאליקה ויעד לתביעות רבות מצד חברות התקליטים והארגון אשר מייצג אותם ה-RIAA בשל העובדה ששימושה העיקרי הפר זכויות יוצרים של האמנים המיוצגים על ידה. לעומת זאת היו גם אמנים אשר תמכו בנאפסטר כגון Limp Bizkit

דרכי פעולה

רשת זו הייתה מבוססת על שרת מרכזי שיצר אינדקס של כל השירים אשר כל המשתמשים ברשת שיתפו באותו זמן. לאחר התקנת נאפסטר על המחשב, נהפך המחשב לשרת קטן אשר ביכולתו להפוך את קובצי המוזיקה אשר מאוחסנים על המחשב הספציפי הזה, לזמינים לכל משתמשי נאפסטר. בשלב זה המחשב מחובר לכל השרתים המרכזיים של נאפסטר ומעביר להם מידע על כל קובצי המוזיקה במחשב, וכך לשרתי נאפסטר היו רשימות מלאות של כל השירים שנמצאו ושותפו על הדיסקים קשיחים שחוברו לתוכנה. כאשר משתמש היה רוצה להוריד שיר מסוים הוא הקליד את שם השיר ובחר בו מתוך רשימה של כל השירים הקיימים בתוכנה, ואז החלה ההורדה ישירות מהמחשב האחר. לדברי מפתחי נאפסטר לשיטה זו היו כמה סיבות: 1) בשלב מסוים מאגר השירים הגיע לממדים כאלה שלשום שרת מרכזי לא היה דיסק קשיח מספיק גדול שיוכל להכיל את כל השירים, או רוחב פס כדי לטפל בכל הבקשות. 2) נאפסטר גם ניסתה להשתמש בפרצה בחוק האמריקאי לגבי זכויות יוצרים אשר צוין בו כי חברים יכולים לשתף ביניהם מוזיקה. לכן הקונספט החוקי מאחורי נאפסטר היה "שכל האנשים האלו פשוט משתפים את המוזיקה עם חבריהם". בתי המשפט לא הסכימו עם ההיגיון של טיעון זה, אך זה נתן מספיק זמן לנאפסטר להוכיח שהשיטה שלה עובדת ולגדול לממדים עצומים. אך עוד לפני תחילת הבעיות המשפטיות של החברה, קהילת המשתמשים יצרה אלטרנטיבה - OpenNap - גרסת קוד פתוח של הפרוטוקול שבו השתמש נפסטר, שנוצרה בתהליך של הנדסה הפוכה (Reverse Engineering). רשתות אלו המשיכו להתקיים, אפילו לאחר קריסת נפסטר.

מורשתה של נאפסטר

סגירת נאפסטר עודדה פיתוח של תוכנות שיתוף קבצים חדשות דוגמת קאזה, ביטורנט ו-Emule. בניגוד לתקוות חברות ההקלטות, סגירת נאפסטר לא גרמה להפסקת שיתוף הקבצים המוגנים בזכויות יוצרים, וכיום התעבורה בתוכנות שיתוף הקבצים גבוהה מזו שהייתה בנאפסטר. ארגון ה-RIAA המשיך בניסיונותיו לעצור את שיתוף הקבצים אשר עם הזמן התפשט יותר ויותר. אחת הטקטיקות שנבחרו הייתה לתבוע משתמשים מסוימים בסכומים גבוהים, רוב המקרים האלו הגיעו להסדר מחוץ לבתי המשפט שבו שולם קנס כספי בצירוף התנצלות פומבית.

כיום

לאחר קריסתה, בשנת 2003 נאפסטר הוקמה לתחייה כשירות מוזיקה מקוון בתשלום (בדומה ל-iTunes). בשנת 2011 מוזגה נאפסטר אל תוך שירות Rhapsody, שהוא אחד מהשירותים המקוונים  הגדולים ביותר המוקדשים למוזיקה.
מנדלבאום בלש פרטי

רקע

הפרק "תעלומת הטמגוצ'י" ששודר בעונה החמישית של הסדרה הפיג'מות, ממנו נבע הרעיון ליצור את הסדרה. פרק זה עוסק במעלליו של גרי מנדלבאום, שההמבורגריה שבעלותו נסגרה בעקבות בעיות בריאות. גרי מחפש עבודה חלופית ומחליט להיות בלש פרטי לאחר שדנה ביקשה ממנו למצוא את הטמגוצ'י שלה שאבד. גרי, שלא יודע מה זה טמגוצ'י, מוצא אותו בטעות אבל לא מחזיר אותו לדנה, ולבסוף נותן אותו לפקיד במשרד הבריאות כדי לקבל את רישיון העסק שלו בחזרה.

תקציר העלילה

גלית "גאלה" וולפסון, בתו של ניצב וולפסון, החליטה לפתוח משרד חקירות. היא מצרפת אליה את ידידה הוותיק, אסף לוין, צלם במקצועו, את פאוקר שלוש, איש מחשבים שממנו השכירה את הבניין. פאוקר מתאהב בגאלה ועובד בשבילה בלי לקבל משכורת. לאחר שגאלה אינה זוכה באמון מסביבתה עקב מינה, גילה ויופייה, היא מחליטה לחפש אדם אשר יחשבו שהוא הבלש, ואולי כך המשרד יצליח יותר. היא מוצאת את גרי בלשכת התעסוקה, ומחליטה להעסיקו ליום אחד עד שהיא תתפרסם. לאחר שהם פותרים בהצלחה את תעלומת השרשרת הגנובה של עדי הימלבלוי, גאלה הבינה שגרי הוא לא מה שהיא חשבה. גאלה מנסה לפטר אותו מספר פעמים, אך לבסוף מחזירה אותו מכיוון שללא גרי אף אדם לא שוכר את שירותיהם. בפרק הראשון נאמר שמשרד החקירות נמצא ברחוב בייקר 22 ב', בדומה לרחוב בייקר 221 ב' של שרלוק הולמס.
בפרק האחרון של העונה הראשונה בשם "החפרפרת", חברי "הפיג'מות" (אילן רוזנפלד, קובי פרג' ועודד פז) מגיעים לקחת את גרי חזרה לסדרה "הפיג'מות" ומציקים לו עד שיסכים. בפרק הראשון של העונה השנייה, גרי חוזר למשרד לאחר שסיים את צילומי העונה השישית של "הפיג'מות". בפרק האחרון של העונה השנייה, גרי פוגש את בת דודתה מדרגה שנייה של גאלה, אשר באפן מפתיע קוראים לה שפרה, כמו אשתו של גרי. גרי מתאהב בשפרה, אולם הוא לא יודע שהכל היה תרמית של שפרה כדי שגרי יעבוד במשרד החקירות שלה ולא של גאלה, בטענה שהוא לקח 50% מהלקוחות שלה. קיימת שאלה לא פתורה שככל הנראה לא תקבל עבורה תשובה: האם גרי יעבוד עם שפרה היפה או שישאר לעבוד עם גאלה?

פרקי ספיישל

פרקי הספיישל ששודרו לאורך הסדרה הם הפרקים שבהם הופיעו דמויות מהפיג'מות, סדרת המקור של סדרה זו. פרקי הספיישל ששודרו לאורך הסדרה משתי עונותיה היו "חייב לזכור", "צמחוני נגד מנדלבאום שוב", "חפרפרות", "קומדיה", "לוטו" ו"כל החיות מיטונפות".
הדר גולדמן

קריירה מוזיקלית

גולדמן החל את דרכו כמוזיקאי ובצעירותו נחשב לילד פלא בתחום הנגינה בכינור. בצבא שירת בתזמורת צה"ל, ובשנת 1983 הצטרף ללהקת רוק אלטרנטיבי בשם "היחידה לטיפול נמרץ" (עם דורון אייל, רונה ורד, דויד גרוואי, ושלמה משיח). בהמשך העשור הקים יחד עם ג'ף שפירו את להקת סיאם שבלטה בתחום הגל החדש בארץ בשנות השמונים עם להיטים כגון: Downtown תל אביב, Siam, Intro /You
חברי הלהקה סיגלו לעצמם מראה שונה וחדשני על הבמה: בתספורות, באיפור הכבד ובלבוש (גולדמן נהג להופיע בשמלה), דבר שהיה בזמנו פורץ דרך בתרבות המוזיקלית הישראלית. בשנת 1985 עבר גולדמן יחד עם שפירו להתגורר בלונדון שם המשיכו לכתוב ולהלחין. הלהקה התפרקה בשנת 1990 ושבה להופיע יחד 18 שנים מאוחר יותר ב-2008. במשך השנים הלחין גולדמן מוזיקה למספר רב של מחזות וסרטים.

עולם הפרסום

ב-1992 חבר גולדמן לאילון זרמון וביחד הקימו את משרד הפרסום זרמון גולדמן DDB. בתוך שנים ספורות הפך המשרד לאחר הבולטים בתעשיית הפרסום הישראלית, כאשר גולדמן היה שותף לבניית מותגים גדולים כמו פוקס ו-וואלה. בזכות קמפיינים הנחשבים לבולטים ולפרובוקטיביים זכו השניים בתואר "הילדים הרעים של עולם הפרסום הישראלי". בין הקמפיינים ניתן למצוא את סדרת הפרסומות לחברת ההלבשה FOX בכיכובם של יעל בר זוהר ויהודה לוי, וכמו כן את הפרסומת ל-FOX בכיכובם של בר זוהר והשחיין האולימפי, איתן אורבך, שיצרה דיון ציבורי במדינה.
המשרד טיפל בתקציבים של חברות מובילות כגון AIG, דלתא, מרכזי ביג, סיטרואן, דומינוס פיצה ועוד. במהלך השנים זכה המשרד בפרסים רבים, לרבות פרסי קקטוס הזהב ותחרות האפי. ב-2012 מכר גולדמן את אחזקותיו במשרד לאילון זרמון ונטש את עולם הפרסום.

עולם העסקים

כיום עוסק גולדמן בתחום הנדל"ן, הוא רכש בית משנת 1911 ברחוב ברנר בת"א, כמו גם את ביתו של איתמר בן אב"י ברחוב לבונטין ופתח בו מסעדה. בנוסף, רכש גולדמן את בניין הבנק הפדרלי ביוסטון, אשר נחשב לאחד הבניינים ההיסטוריים החשובים בטקסס. בשנת 2015 רכש גולדמן את ביתו של סולן להקת ג'וי דיוויז'ן, איאן קרטיס. גולדמן הודיע כי הוא מעוניין לשפץ את הבית ולהפכו למוזיאון.

טלוויזיה

ב-2018 השתתף גולדמן בתוכנית "הכרישים", אשר שודרה בקשת 12, ובתוכנית גולסטאר.

חיים פרטיים

גולדמן נשוי ללאה ואב לשתיים. מתגורר בסביון.