google/wiki40b huggingface dataset:
קוניוטומיה

קוניוטומיה (באנגלית: Coniotomy, ידוע גם בתור Thyrocricotomy, Cricothyroidotomy) היא שיטת פיום קנה המתבצעת באמצעות חתך ברקמת החיבור שבין סחוס הקריקואיד לסחוס התירואיד, אזור הנקרא גם הממברנה הקריקותירואידית, עד לחשיפת קנה הנשימה, והחדרת קוניוטום או טובוס דרך החתך.
בשעת חירום הפרוצדורה תעשה באמצעות צינורית קטנה הנקראת גם "קוניוטום שיילי" המשמש גם לביצוע טרכאוסטומיה בבית החולים. קוניוטום נוסף נפוץ גם כן נקרא גם "פורטקס". ניתן לבצע את הפרוצדורה גם באמצעות טובוס המשמש לביצוע אינטובציה, לאחר קיצורו.
קוניוטומיה תתבצע רק כשאין אפשרות לעשות אינטובציה. לדוגמה: כאשר יש שברים בפה וריסוק של הלסת, או כאשר קיים בקנה-הנשימה אנפילקסיס ברמה כזאת שביצוע אינטובציה יביא לפציעת קנה-הנשימה.
אחד הכשלים המרכזיים העלולים להיווצר בהליך זה הוא מצב שבו הצינור מוכנס אל מתחת לעור במקום אל תוך הקנה. כשל זה עשוי להתרחש בעיקר כאשר יש פגיעה באנטומיה באזור הצוואר בשל חבלה חודרת או בצקת. במצב זה, ההנשמה תגרום להתנפחות של העור (נפחת), מצב שאינו מסוכן כשלעצמו, אך אינו מביא לאספקת חמצן תקינה למטופל.
קוניוטמיה היא פרצדורה המבוצעת בהרדמה מקומית, למרות שברוב המקרים בהם נאלץ לבצע את הפרוצדורה החולה יהיה חסר הכרה בשל חומרת פגיעתו.
הפעולה נחשבת כפעולה חודרנית מכיוון שמבצעים חתך בגרון ומכניסים טובוס (צינור לקנה הנשימה) ישר לדרכי הנשימה התחתונות.
שמואל ברוך

ביוגרפיה

נולד בשנת תרנ"ט (1898) לרב יוסף בנימין, מנהיגה הרוחני של קהילת יהודי זאכו ואב בית הדין.
הוא הוסמך לרבנות, ובפטירתו של אביו בשנת תרע"ו (1916) קיבל על עצמו, כשהוא בן 18 שנה בלבד, למלא את החלל בהנהגתה הרוחנית של קהילת יהודי זאכו. 
בשנת תרפ"ה (1925) יצא בדרכו לארץ ישראל עם עשר משפחות נוספות שאותן שיכנע להצטרף לעלייתו. בהגיעו לירושלים נמנה עם מייסדי שכונת זיכרון יוסף הסמוכה לשוק מחנה יהודה.
כשנה לאחר עלייתו שב לזאכו כדי לשכנע עוד משפחות לעלות, ואכן משפחות נוספות עלו בזכותו.
בשנת תר"צ הקים את "ועד העדה הכורדית" שלימים היה הבסיס ל"התאחדות העדה הכורדית". הוועד שהוכר על ידי השלטונות הבריטיים פעל בסיוע הסוכנות היהודית והצליח לקבל רישיונות עלייה ולהעלות 25 משפחות רבנים.
עם העלייה הגדולה של יהדות כורדיסטן פעל להביאם באופן מרוכז לירושלים. הוא ייסד את החברה קדישא לעדה הכורדית, והמשיך עד יומו האחרון לשמש כמנהיג רוחני לבני עדתו, לערוך חופה וקידושין ולהביא בבריתו של אברהם אבינו בהתנדבות.
בשנת תשכ"ט (1969) הוענק לו אות יקיר ירושלים על פעלו למען העדה.
ה.שטרן

היסטוריה

מייסד החברה, הנס שטרן, היה יהודי שעזב עם משפחתו את אסן שבגרמניה לאחר ליל הבדולח והיגר לריו דה ז'ניירו שבברזיל, שם הקים בשנת 1945 חברה המלטשת ומוכרת אבני חן, ותוך עשור החל אף לייצא את האבנים.
ב-1951, הרודן אנסטסיו סומוסה גרסיה מניקרגואה רכש בה.שטרן מחרוזת מאבני אקוומרין בסכום של 20 אלף דולר, ובאותה שנה נפתחה במונטווידאו שבאורוגוואי חנות ה.שטרן הראשונה מחוץ לברזיל, ובעקבותיה חנויות נוספות באמריקה הלטינית.
בשנת 1958 הוקמה במטה ה.שטרן בריו דה ז'ניירו מעבדה גמולוגית עצמאית לניתוח וסיווג של אבנים יקרות. זוהי המעבדה הגמולוגית הגדולה ביותר באמריקה הלטינית, הפועלת על פי קריטריוני הסיווג של ה-GIA, המכון הגמולוגי האמריקאי.
לאחר שזכתה להכרה בינלאומית בדרום אמריקה, השתתפה ה.שטרן ב-1961 בתערוכת תכשיטים בינלאומית במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון, בתור הנציגה היחידה מברזיל, ובשנת 1963 המשיכה ה. שטרן להתרחב, ופתחה את החנות הראשונה של הרשת בניו יורק ולאחר מכן באירופה.
לאחר תכנון ובנייה ארוכת שנים, נחנך ב-1983 מטה החברה שבברזיל. זהו הבניין הראשון בעולם שעוצב בכוונה להכיל את כל האזורים העוסקים בייצור, תכנון ומכירה של תכשיטי יוקרה: מתחמי ליטוש וסיתות אבנים, מעבדות, מתקני אימונים, משרדים, מוזיאונים, אולמות תצוגה ועוד. הבניין נחשב לאחד מאתרי החובה לתיירים בעיר.
בשנות התשעים, לאחר שנים של ייחוד ופרסום בתחום אבני החן הברזילאיות, הוחלט בחברה על שינוי תפיסתי ושיווקי. רוברטו שטרן, בנו הבכור של הנס שטרן, מונה למנהל הקריאייטיב של חברת ה.שטרן והחליט לתת לעיצוב את הדגש המרכזי. 
ב-2001, עברה ה.שטרן מהלוגו הישן בעל ההשראה הגותית ללוגו בעיצוב חדש, מאת המעצב הגרפי הבריטי נוויל ברודי. באותה שנה השיקה ה.שטרן סגסוגת זהב (18 קראט) שנקראת "זהב אצילי" (Noble Gold). זהו פיתוח בלעדי לחברה, שנוצר לאחר שנתיים של מחקר ויותר מ-180 ניסיונות שילוב, כצבע ביניים של זהב לבן וזהב צהוב.
ב-2010 יצרה החברה, בשיתוף פעולה עם אולפני דיסני, סדרת תכשיטים בהשראת סצנות מהסרט "אליסה בארץ הפלאות" בבימויו של טים ברטון.
ב-2014 אירחה ה.שטרן תערוכת זהב בברזיל בה השתתפו 30 אמנים מסגנונות ודורות שונים שיצרו פסלים, ציורים, חפצים ותמונות בהשראת המתכת היקרה.
בשנת 2016, הושק ספר תולדות המותג, בהוצאת המו"ל האירופאי "אסולין". הספר חושף את תהליכי היצירה של התכשיטים בניהולו של רוברטו שטרן, וכולל יצירות מאוספיו בהשראת עולמות האמנות, הארכיטקטורה והתרבות.
אבא שאול חדאד

ביוגרפיה

נולד בג'רבה שבתוניסיה לרב אבא יהודה חדאד, שנמנה עם רבני העיר. כשבגר נישא ליסמינה ביתן.
בשנת 1925 עבר להתגורר בעיר בן גרדאן, והחל לשמש בה כמורה לתלמידים, כדרשן וכמורה צדק.
בשנת 1930 ייסד מהונו בית כנסת בשם "בא שאול", ששילב במבנהו אלמנטים מאיטליה וארון קודש בסגנון עתיק. בבית הכנסת ייסד גם תלמוד תורה.
נפטר ב-1940 (י' בניסן ה'ת"ש).
הואצין

מאפיינים

ההואצינים קבוצתיים, וניזונים מעלים ומצמחי ביצה אחרים בקבוצות של כ-10 עד 50 פרטים. הם מחפשים מזון בשעות הבוקר והערב המוקדמות, ובחלק הנותר של היום הם בדרך כלל יושבים על ענפים ומעכלים את העלים שאכלו. 
תזונתו של ההואצין מורכבת בעיקר מעלים, ובמידה פחותה גם פירות ופרחים. אורכו כ-65 ס"מ, ומשקלו כ-1 ק"ג; צווארו ארוך וראשו קטן יחסית. נוצותיו צהובות-חומות בחלקן התחתון, ומפוספסות בשחור ולבן בחלקן העליון. מסביב לעיניו יש עור חשוף בצבע כחול, ומעל ראשו יש ציצת נוצות שאורכה 4 עד 8 ס"מ. העיניים חומות.
ההואצין הוא העוף היחיד שיש לו קיבה ייחודית לאכילת עלים וניצנים: לאחר שהעלה נאכל, הוא מגיע לזפקו של ההואצין, שם הוא מפורק על ידי חיידקים והופך למעין עיסה; לאחר 48 שעות החלקים שאינם אכילים נפלטים עם ריח המזכיר צואת פרות, מה שגרם לכמה שבטים בדרום אמריקה לנות את ההואצין "ציפור הבקר". מחקר שנערך בוונצואלה העיד שתזונתם של ההואצינים מורכבת מ-82% עלים, 10% פרחים ו8% פירות. אכילת העלים מקשה על ההואצינים לעוף, והואצינים בוגרים יכולים לעוף רק למרחקים קצרים; הם מבלים את רוב זמנם על עצים.
לגוזלי ההואצין טפרים בקצות כנפיהם, בהם הם משתמשים לטיפוס על עצים. הטפרים הופיעו גם אצל עופות קמאים, כמו הארכיאופטריקס, העוף המוקדם ביותר שידוע לנו. עם גדילתם של הגוזלים, הטפרים בכנפיהם נעלמים.
ההואצינים מתרבים בעונת הגשמים, עונת הרבייה משתנה באזורים שונים. הזכר והנקבה, בנוסף לבני משפחה אחרים, משתתפים בבניית הקן ובגידול הגוזלים. הנקבה מטילה 2-3 ביצים, ודוגרת עליהן יחד עם הזכר במשמרות של כ-24 שעות, במשך כארבעה שבועות. הגוזלים מואכלים בדייסת עלים שעוכלה בקיבה והוקאה. הקנים מוקמים בדרך כלל מעל מים. לגוזלים יש שני טפרים שיוצאים מכל אחת מכנפיהם, מה שמסייע להם לטפס בחזרה לקנם במקרה והם נופלים למים. הגוזלים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה.
הר כסולות

הר כְּסוּלֹת הוא הר ברכס הרי נצרת שבגליל התחתון, המתנשא לרום של 443 מטרים מעל פני הים.
מדרום להר נמצאים הכפר אכסאל ובקעת כסולות, ומצפון מערב לו נמצאת נוף הגליל. ממזרח להר שוכן הר דבורה, וביניהם עובר ערוצו של נחל ברק בן אבינועם. מדרונו המערבי של ההר הוא תלול, וכולל מצוק  ומערה.
שמו של ההר הוא כשמה של העיר המקראית הַכְּסוּלֹת, שנקראה גם כִּסְלֹת תָּבֹר, אשר מזוהה עם הכפר הסמוך אכסאל, הנזכר בשם זה עוד בכתבי יוסף בן מתתיהו ובכתבי חז"ל.
דוד ארליך (כנר)

חייו

ארליך נולד בישראל ולמד אצל אילונה פהר. מגיל 13 קיבל מדי שנה את מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל. בתקופת לימודיו באוניברסיטת תל אביב ניגן ככנר ראשי וסולן בתזמורת הקאמרית תל אביב ויצא כסולן אורח לסיורי קונצרטים עם תזמורות קאמריות אחרות. 
בארצות הברית למד באוניברסיטת נורת' אילינוי אצל שמואל אשכנזי. זכייה בפרס ראשון בתחרות האמן הצעיר של הפדרציה הלאומית של מועדוני מוזיקה הביאה להופעות בקונצרטים ורסיטלים ברחבי ארצות הברית ובשידורי רדיו וטלוויזיה. בהמשך היה כנר ראשי בתזמורת פסטיבל המוזיקה של אספן, בפילארמוניקה דה קאראקס, בתזמורת הסימפונית של שיקגו ובמשך עונות אחדות ניגן הן ככנר ראשי והן כסולן של התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס. מ-1984 עד 2001 היה הכנר הראשון של רביעיית המיתרים אודובון, עמה יצא לסיורי קונצרטים ברחבי העולם, ניהל כיתות אמן והופיע ברדיו ובטלוויזיה. בשנת 2000 התגלע סכסוך שהלך והחריף בין שלושת חברי הרביעייה לבין דוד ארליך, שהביא לסילוקו החטוף מן הרביעייה ולתביעה משפטית וכספית חמורה מצדו כלפי שאר החברים, במשפט שהתנהל עד 2005.  
בשנת 1993 ייסדו ארליך ואשתו, טרזה, את אקדמיית רנסאנס למוזיקה בווירג'יניה, שם הוא מכהן כמורה לכינור, ויולה ומוזיקה קאמרית ומנצח על התזמורת הקאמרית הצעירה. ארליך הוא חבר בהרכב אוואנטי ומנהל מוזיקלי של פסטיבל המוזיקה "רד רוקס" בסדונה, אריזונה.
דוקטור זוידברג

תיאור הדמות

מוצאו של זוידברג מהכוכב "דקפוד 10", בו מינו האמפיבי הוא השולט. לאחר שנגוז חלומו להיות שחקן החל לעבוד כרופא בחברת המשלוחים הבין-כוכבית "פלנט אקספרס", בה עובדים שאר גיבורי הסדרה. זוידברג מתואר פעם אחר פעם כשרלטן ורופא לא מוצלח, וכן כעני רעב ללחם וחסר כישורים חברתיים וביטחון עצמי.
מנהגו של זוידברג לדבר על עצמו בגוף שלישי, ובנוסף הוא מפגין מאפיינים המתאימים במידה מסוימת לסטריאוטיפ היהודי - דבר המביא לקונפליקט עם היותו חיה לא כשרה.
במהלך הסדרה זוידברג משמש פעמים רבות כמקור לבדיחות על חשבונו שלו - בעודו מבכה את מר גורלו או מבצע מעשים טפשיים. בין הבדיחות החוזרות הנפוצות בסדרה ניתן למנות את נטייתו לאכול כל דבר, גם אם מדובר בזבל או אוכל שנפל על הרצפה, וכן רצון עז להשתלב ולהתקבל על עמיתיו לעבודה עד כדי השפלה או אשליה עצמית.
פרשת הציתותים בארצות הברית

פרשת הציתותים בארצות הברית היא מעקב שביצעה הסוכנות לביטחון לאומי, ה-NSA, אחרי חשבונות האינטרנט של מיליוני אזרחים אמריקאים וזרים, והאזנה למיליוני לקוחות של חברת התקשורת ורייזון, כאמצעי נוסף להגן על תושבי ארצות הברית מפני טרור. פרשה זו נחשבת לאחת הפרשות הגדולות בתולדות מעקבי הסתר שהתרחשו בארצות הברית. אדוארד סנודן (Edward Snowden), בהיותו בן 29, שעבד כעוזר טכני ב-CIA ובסוכנות לביטחון לאומי, הדליף את הפרטים לתקשורת, ואלה נחשפו בחודש יוני 2013 ב"גארדיאן" הבריטי וב"וושינגטון פוסט". על פי הגארדיאן, מפעילה הסוכנות האמריקאית תוכנה סודית המכונה PRISM ("מנסרה"), שבאמצעותה יכול הארגון לעקוב אחר כתובות דואר אלקטרוני, היסטוריית חיפוש, העברת קבצים בין מחשבים, ושיחות המתנהלות בין המשתמשים באתרים רבים, בהם גוגל, פייסבוק, ואפל. בינואר 2014 פורסם כי גם אפליקציות שירות מבוסס מיקום כגון גוגל מפות ואף משחקים כגון אנגרי בירדס שימשו למעקב בידי סוכנויות הביון של בריטניה וארצות הברית.
לדבריו של אדוארד סנודן כפי שצוטטו ב"גארדיאן", המניע להדלפה "הוא שכולם יידעו בדיוק מה הממשל האמריקאי עושה... חיים מאוד נוחים שכוללים שכר של כ-200 אלף דולר בשנה, בית בהוואי, קריירה יציבה ומשפחה אוהבת, אני מוכן להקריב את כל זה כי מצפוני לא נקי כשממשלת ארצות הברית חודרת באופן גס לפרטיות ושוללת חירויות בסיסיות". הנשיא אובמה התייחס לפרשת המעקבים שניהל הממשל ואמר כי: "אי אפשר לצפות ל-100 אחוז ביטחון אישי ובאותו הזמן לצפות ל-100 אחוז של פרטיות".
ב-1 ביולי 2013 פרסם ה"גארדיאן" כי המודיעין האמריקאי מרגל אחרי שגרירות האיחוד האירופי במשרדיו בוושינגטון ובניו יורק ו"אחרי שגרירויות ונציגויות של 38 מדינות על אדמת ארצות הברית המכונות כולן מטרות", תוך שימוש במכשירי ציתות, ציוד אלקטרוני והתחברות לכבלי אנטנות.

חקירה פלילית

דובר הסוכנות למודיעין לאומי בארצות הברית, שון טרנר, מסר לאחר פרסום האירוע בתקשורת, כי הוגשה בקשה לפתוח בחקירה פלילית סביב ההדלפות שהביאו לחשיפת הפרשה. לאחר מכן הודיע משרד המשפטים האמריקני כי התחיל בחקירה פלילית ראשונית באשר לציתות לשיחות הטלפון של מיליוני אזרחים.
בחודש יוני 2013 הגישה ממשלת ארצות הברית כתב אישום פלילי ופדרלי נגד אדוארד סנודן, בבית המשפט הפדרלי במחוז דרום וירג'יניה, שבו הורשע סוכן ה-FBI רוברט הנסן בשנת 2001 בגין מכירת סודות לממשל הרוסי. 
במחצית חודש יוני הופיע הגנרל קית' אלכסנדר, ראש ה-NSA, בשימוע שנערך על ידי ועדת המודיעין של הסנאט וטען כי החדירה למאגרי המידע של ענקיות האינטרנט סיכלה כ-50 פיגועי טרור ברחבי העולם. בשימוע השתתף גם סגן ראש הבולשת הפדרלית האמריקנית (FBI), שון ג'ויס, שהציג נתונים על סיכול פיגוע בוול סטריט.

חשיפת ציתותים נוספים

פרטים נוספים על היקף המידע שלפי מסמכי ההדלפה נאסף, פורסמו בהדרגה על ידי עיתונאים שונים שסנודן יצר קשר עמם. באוקטובר 2013 פורסם שבמסגרת תוכנית שכונתה Us-985d, תוך חודש אחד הקליטה ה-NSA בצרפת כשבעים מיליון שיחות טלפון ומסרונים, לצורך חיפוש אחר חשודים בטרור, אך גם לצרכים שאינם ביטחוניים. בעקבות החשיפה זומן שגריר ארצות הברית בפריז לשיחת נזיפה.
האנקו

גאוגרפיה

חצי האי האנקו, אשר העיר תופסת חלק ניכר משטחו, הוא מן האזורים הדרומיים ביותר בפינלנד. פני השטח והקרקע בעיר וסביבתה חולים ומעוצבים כמוֹרֶנָה (סוג תצורת נוף הנוצר כתוצאה מסחיפת אדמה), והצמחייה באזור מורכבת, כבאזורים סמוכים, בעיקר מעצי אורן ושיחים נמוכים.
העיר מוכרת גם בארכיפלג (קבוצת איים) הרבים, הזעירים והיפים שבאזורה. לעיר רצועת חוף ארוכה, כ-130 קילומטרים, מהם כ-30 קילומטר של חופים חוליים. קו הרקיע של האנקו נשלט על ידי הכנסייה ומגדל המים אשר בעיר; הם שופצו ולמעשה נבנו מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה, שמהלכה כוחות הצבא האדום החריבו אותם.
כבשאר ארצות סקנדינביה ובשאר חלקי פינלנד, האקלים בעיר קריר; קר מאוד בחורף וקריר עד חמים בעת חודשי הקיץ.
מספר מעבורות פועלות בין האנקו לבין העיר רוסטוק (Rostock) שבגרמניה.

היסטוריה

יישוב באזור שבו ממוקמת האנקו כיום היו ידוע למלחים וליורדי הים כבר מן המאה ה-15.
האזור בו ממוקמת העיר הוא מבודד ומרוחק, ועל כן גם האוכלוסייה לא הייתה משכילה מאוד ולא ניהלה מסחר עם חלקי פינלנד האחרים. למרות זאת, פטרוגליפים וכתבים מן הזמנים ההם המעידים על מקום יישוב נמצאו באחד מהאיים הקרובים לעיר - האואנסואולי (Hauensuoli, בשוודית Gäddtarmen).
במהלך ההיסטוריה אירעו בעיר ובסביבתה מלחמות וקרבות רבים. הקרב על גנוט, קרב ימי שבו לחמו זה כנגד זה ציי שוודיה ורוסיה, התרחש בשנת 1714 מעט צפונית למיקום העיר כיום. 
מפעל הביצור והחומה על חצי האי האנקו ועל העיר שבו החל כבר בסוף המאה ה-18, אז כוחות שוודים בנו שלוש מערכות ביצורים נפרדות על ארכיפלגים בקרבת העיר. מאוחר יותר, הופצצו הביצורים ונהרסו על ידי הצי המלכותי הבריטי במהלך מלחמת קרים.
העיר המודרנית עצמה קמה בשנת 1874, מעט לאחר שמסילת הרכבת אשר עוברת באזור נחנכה - בשנת 1872. יוזם בניית העיר היה צאר רוסיה אלכסנדר השני. העיר, בזכות הנמל שלה, היוותה נקודת מוצא טובה למהגרים שעזבו את פינלנד לשם פתיחת "חיים חדשים" בצפון אמריקה במשך סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בעיר פסל המנציח את הגירה זו.
בשנים האחרונות של המאה ה-19, כאשר פינלנד הייתה עדיין דוכסות בשליטתה של רוסיה, האנקו הייתה מקום נופש, מעיינות מרפא ומרגוע בשביל האצולה הרוסית. כמה מתוך מבני התענוגות של אותה התקופה נשארו על תילם גם כיום; לדוגמה הקזינו של האנקו, שבתחילה היה אתר ספא ומעיינות מרפא ולאחר מכן קזינו, וכיום פועלת בשטחו מסעדה.
בעקבות שביתת הנשק במלחמת החורף, שנחתמה ב-6 במרץ 1940, חצי האי האנקו והעיר הושכרו למשך שלושים שנים לברית המועצות אשר בנתה בה בסיס צבאי. לבסוף, בהסכם שנחתם בין פינלנד לברית המועצות ב-19 בספטמבר 1944, הוחזר אזור הבסיס והעיר האנקו רשמית חזרה לפינלנד, וכיום יש בה מוזיאון העוסק, בין השאר, במלחמה.

תיירות ואתרים

בעיר פסטיבל תיאטרון שנערך אחת לשנה בקיץ, כמו גם שבוע מסורתי מדי שנה המוקדש לטניס וגם אירוע הפלגה בחופי העיר, שהוא מן האירועים המשמעותיים בהאנקו ומהווה, מלבד ההפלגה העצמה, אירוע חברתי שבו נפגשים רבים.
המצביא קארל גוסטף אמיל מנרהיים הקים בעיר בית קפה שכונה "בית ארבעת הרוחות", והוא עודנו פופולרי באזור, בקרב תיירים ומקומיים כאחד.
בדרום העיר מגדלור, הידוע בכינויו "המגדלור של האנקו", שהוא המגדלור הגבוה ביותר בכל ארצות סקנדינביה - גובהו 52 מטרים. המגדלור נבנה בשנת 1906 וכיום הוא משמש כמוזיאון.
חופים חולים רבים הנוחים לרחצה, כמו גם היותה עיר נמל, מוושכים אל האנקו תיירים רבים, בעיקר במשך חודשי הקיץ החמימים יחסית.
מייקל גרגר

חייו

מייקל גרגר נולד למשפחה יהודית אמריקאית. אחד הדברים שדחפו אותו ללמוד רפואה היה אירוע בילדותו, בו סבתו חולת הלב גססה ונשלחה למות בבית, מכיוון שלא היו כלים לטיפול בה. במקום זאת המשפחה שלחה אותה אל ד"ר נתן פירטיקין (מחלוצי הטיפול בעזרת תזונה) בעקבות כתבה אודותיו בתוכנית "60 דקות"; הוא טיפל בסבתא החולה בעזרת תזונה, והיא נרפאה, דבר שהוגדר כבלתי אפשרי בזמנו. המקרה מופיע בביוגרפיה של פירטיקין. האירוע השפיע עמוקות על גרגר והוא החליט ללמוד רפואה.
גרגר הוא בעל תואר דוקטור לרפואה (M.D) מאוניברסיטת טאפטס עם התמחות כתזונאי קליני. בספרו "איך לא למות" כתב גרגר כי התקבל ל-19 בתי ספר לרפואה ובחר דווקא בטאפטס, בגלל תוכנית ההכשרה התזונתית שלהם (קורס אחד בן 21 שעות). הוא גם בוגר אוניברסיטת קורנל לחקלאות.
מנעוריו נבטה בו ההבנה שרפואה ותזונה הולכים יד ביד, ואף על פי שנתקל במהלך חייו במתנגדים רבים לשיטתו, דעתו רק התחזקה. הוא אף מספר שבראיון הקבלה לבית הספר לרפואה, הרופא שראיין אותו הביע דעה נחרצת נגד הרעיון שתזונה מחוללת מחלות או לחלופין עשויה להיות שיטת טיפול בהן. אחרי שסיים את לימודי הרפואה הוא טען שידן של חברות התרופות על העליונה, ושרוב הרופאים מעדיפים לרשום תרופות או לבצע ניתוחים, לדבריו "טיפולי אינסטלציה", במקום לטפל בשורש הבעיה הנובעת מאורח חיים לקוי. גרגר טען שקיים בסיס מוצק ומוכח לכך שתזונה ואורח החיים מועילים לטיפול במחלות, ושהמידע איננו נגיש לציבור ואף רופאים מתעלמים ממנו. בעקבות זאת החליט על הקמת אתר אינטרנט ומתן הרצאות מדעיות בנושא רפואה ותזונה כדי להנגיש את המידע לציבור הרחב.

קריירה

גרגר הוא רופא, מתמחה בתזונה קלינית. הוא מרצה בהרצאות מקומיות, באוניברסיטאות לפני תלמידים, בבתי ספר לרפואה לפני סגל המורים ובכנסים, ביניהם הכנס לעניינים עולמיים, המכונים הלאומיים לבריאות, והפסגה הבינלאומית לשפעת העופות; לדבריו קיים למעלה מאלף הרצאות ברחבי העולם.
בכל שנה מפרסם גרגר דיסק שמע שבו הוא מרכז את הרצאותיו ואת סיכומי המאמרים אותם הוא קורא, הדיסק נקרא "Latest in Clinical Nutrition" ( בתרגום חופשי - ידיעות אחרונות בנושא תזונה קלינית); עד כה הוציא כ-40 תקליטורים.
הוא העיד בפני הקונגרס האמריקאי והתארח במספר תוכניות טלוויזיה כגון התוכנית של ד"ר אוז, הקולבר ריפור ועוד. כמו כן העיד במשפט התביעה, שלא צלח, כנגד אופרה ווינפרי שנתבעה על ידי קבוצת משווקי בקר על כך שאמרה שהבקר גורם למחלת הפרה המשוגעת; גרגר העיד כעד מומחה מטעם ההגנה על הנושא שבין חקלאות-בקר לבין תחלואה והתפשטות המחלה.
גרגר הוא אחד מהמייסדים של האקדמיה האמריקאית לרפואת אורח חיים, והוא יושב בוועד של מגזין נייקד פוד, וכותב מאמרים למגזין בנושאי תזונה מבוססת צמחים.

אתר האינטרנט

בשנת 2011 הקים גרגר אתר אינטרנט שלא למטרות רווח בשם "עובדות תזונתיות" (Nutrition Facts). האתר הוקם במטרה להנגיש את המחקרים העוסקים בנושא תזונה, ולהעלות את המודעות לאורח חיים בריא. באתר סוקר גרגר (בעזרת עשרה עוזרים) את כל המחקרים החדשים בנושא תזונה, והוא מעלה כמעט בכל יום סרטון קצר או מאמר על נושא מחקרי כלשהו. בסרטונים הוא מתאר בתמצית את נקודות העניין במחקרים, ומקשר אותם למחקרים קודמים בנושאים קרובים.
המשפט המוכר שלו שבו הוא פותח את הרצאותיו השנתיות הוא "בכל שנה אני סוקר את המאמרים והמחקרים שהתפרסמו באותה השנה בכתבי העת באנגלית העוסקים בתזונה, כדי שאתם לא תצטרכו לעשות זאת".

ביקורת

גרגר ספג ביקורת מצד מצדדי תזונה מהחי, על כך שהוא מציג לדעתם באופן מוגזם את היתרונות הרפואיים המתקבלים מתזונה טבעונית, ומלקט באופן מוטה את המחקרים שתומכים בתזונה צמחית ולא בתזונה מהחי.
MTC

תקשורת סלולרית

החברה החלה את פעילותה ברוסיה בשנת 1993 כשהוקמה על ידי רשת הטלפון העירונית של מוסקבה, חברת מניות בבעלות עיריית מוסקבה שנכנסה לשוק התקשורת הסלולרית והייתה הראשונה מסוגה (אחריה נכנסו חברת GSM צפון-מערב, Beeline בבעלות Vympelcom,‏ Tele2 רוסיה, MOTIV ואחרות כמו Yota שמהווה חברת בת של מגאפון, רוסטלקום ואחרות).
בנוסף לרשת ה-GSM וה-GPRS ("דור 2.5") שלה, לחברה רשת UMTS (דור 3) אשר בטכנולוגיית +HSPA (דור 3.5), מציעה קצב הורדה של עד 42Mbps. באמצעות הפריסה הרחבה היא הייתה הראשונות ברוסיה להצטרף לרשת בטכנולוגיית LTE ("דור 4") ופרשה רשת דור רביעי בטכנולוגיית LTE ובכוונתה לפרוס גם רשתות דור חמישי לכשזו תהיה זמינה.

ספק אינטרנט

החברה מספקת שירותי גישה לאינטרנט (ISP) ושירותי טלוויזיה ניידת MTS TV.
טימו פוקי

קריירה

פוקי עבר לסביליה מקבוצת עיר הולדתו קוטקה, קו-טי-פי, בינואר 2008, לאחר שחתם על חוזה לשלוש וחצי שנים בקבוצה. תחילה, שיחק פוקי בקבוצת הנוער של המועדון, עד שקודם לקבוצת המשנה, סביליה אתלטיקו, ששיחקה בליגה הספרדית השנייה. פוקי שיחק משחק אחד בלבד בקבוצה הבוגרת של סביליה, נגד ראסינג סאנטנדר, ולאחר שהבין שלא יוכל לקבל דקות משחק בקבוצה, חזר פוקי לפינלנד.
ב-28 באוגוסט 2010 חתם פוקי בה.י.ק. הלסינקי הפינית. כבר בעונתו הראשונה הצליחו פוקי וחבריו לזכות באליפות ליגת העל הפינית, כשפוקי כובש שני שערים בשבעה משחקים. בעונה שלאחר מכן, זכה פוקי שוב באליפות עם ה.י.ק הלסינקי, אך הפעם הוא כבש אחד עשר שערים בשמונה עשר משחקים.
בתחילת עונת 2011/12, העפיל פוקי יחד עם קבוצתו למוקדמות הליגה האירופית, שם הם הוגרלו נגד שאלקה 04. בסיכום שני המשחקים כבש פוקי שלושה שערים, אך זה לא הספיק לקבוצתו על מנת להעפיל לשלב הבא. למרות הכישלון הקבוצתי, יכולתו המצוינת של פוקי גרמה לעניין רב מצד הצוות של שאלקה, מה שהביא את פוקי לחתום בקבוצה ב-31 באוגוסט 2011.
ב-6 בנובמבר 2011, כבש פוקי את שערו הראשון במדי שאלקה 04 במשחק ליגה נגד הנובר 96, ובכך הפך פוקי לשחקן הפיני הרביעי בלבד שכובש בליגה הגרמנית.
ב-31 באוגוסט 2013, חתם פוקי בסלטיק הסקוטית לארבע שנים, תמורת סכום שלא פורסם. ב-14 בספטמבר 2013, ערך פוקי את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון, במשחק חוץ נגד הארטס, ואף כבש שער באותו משחק.
ב-1 בספטמבר 2014 הושאל לברונדבי הדנית ובעונה הבאה נרכש על ידי הקבוצה. באוגוסט 2016 הבקיע פוקי שלושער בניצחונה של ברונדבי 3-1 על הרטה ברלין במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, והעפיל עם ברונדבי לשלב המוקדמות הבא.

קריירה בינלאומית

פוקי שיחק לראשונה במדי נבחרת פינלנד ב-4 בפברואר 2009, במשחק ידידות נגד נבחרת יפן. את שערו הרשמי הראשון כבש פוקי נגד נבחרת ספרד ב-22 במרץ 2013 במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
מסכת תענית

מַסֶּכֶת תַּעֲנֶית (נקראת גם מַסֶּכֶת תַּעֲנִיּוֹת) היא חלק מסדר "מועד" שבשישה סדרי משנה. מסכת זו קצרה יחסית, ועוסקת בדיני תעניות בכלל, ובפרט בתעניות שבית דין היו גוזרים על כלל הציבור בזמן "עצירת גשמים" ובשנת בצורת. אגב כך מובאים במסכת גם דיניהם של הקטעים בתפילת שמונה עשרה הקשורים לירידת הגשמים - הזכרת "מוריד הגשם" ובקשת "ותן טל ומטר לברכה". 
בנוסף לתעניות על הגשמים, המסכת עוסקת גם בתענית י"ז בתמוז ותשעה באב ובדיני השבוע שחל בו תשעה באב וכן בסדר המעמדות. במסכת זו בתלמוד הבבלי פרקי אגדה רבים, יחסית למסכתות אחרות. במסכת זו נמצאות האגדות הידועות על חוני המעגל, נחום איש גם זו ונקדימון בן-גוריון.
בתלמוד בבלי יש למסכת זו 30 דפים.

מיקומה של המסכת בסדר מועד

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון במועדים שמקורם בתורה, הגיע תור הדיון בתעניות השונות שתקנו הנביאים ונזכרים בספרי נבואה.
לילה מגניב

תקציר העלילה

הנערה כריס פארקר (אליזבת שו) היא תלמידת בית ספר תיכון בת 17 שגרה בפרבר האמיד אוק פארק אשר בפאתי שיקגו. לאחר שהחבר שלה מבטל דייט רומנטי עימה כריס מסכימה להיות בייביסיטר לשרה ובראד אנדרסון. כאשר ברנדה, הידידה של כריס, מתקשרת אליה מתחנת אוטובוס בשיקגו ומספרת לה שהיא ברחה מביתה אך שהיא מתחרטת כעת והיא מתחננת מכריס שתבוא להציל אותה. בעקבות כך כריס לוקחת עימה את שרה, בראד, ואת חברו של בראד דריל לשיקגו על מנת להציל את ברנדה. במהלך הנסיעה יש להם פנצ'ר וכריס מגלה שהיא שכחה את הארנק שלה בביתה.  לאורך הדרך הדברים משתבשים במהירות ובסופו של דבר הם נרדפים על ידי עבריינים מסוכנים ברחבי שיקגו.
גאולה בת-יהודה

ביוגרפיה

נולדה בניו יורק כבת יחידה לבתיה והרב יהודה לייב פישמן מימון, לאחר שהוריה גורשו שנה קודם לכן מארץ ישראל על ידי השלטון הטורקי, בגין פעילותו הציונית של אביה, ממייסדי "המזרחי". בשנת 1919 שבה המשפחה לארץ והתיישבה בתל אביב ומשנת 1920 בירושלים. כעבור תקופה היו הוריה בין המתיישבים הראשונים בשכונת רוממה, ובעת מאורעות תרפ"ט היו בין שלוש המשפחות הבודדות שלא נטשו את ביתם, למרות החשש מהתנכלות תושבי הכפר הסמוך ליפתא. בת-יהודה סיימה את לימודיה בבית ספר "רוממה" בשנת 1930 ולאחר מכן למדה בבית המדרש למורות "מזרחי", וסיימה לימודיה בהצטיינות. בשנת 1942 סיימה לימודי מוסמך בהיסטוריה כללית, תולדות ישראל וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1936 נישאה ליצחק רפאל (באותה עת יצחק ורפל), חברה לתנועת "בני עקיבא" וללימודיה באוניברסיטה, שלימים היה חבר הוועד הלאומי וממשלת ישראל. בנם היחיד היה הרב שילה רפאל.
בת-יהודה לקחה חלק בפעילות התנדבותית רבת שנים. במלחמת העצמאות השתתפה בחיל המשמר בירושלים. הייתה חברת מרכז "הפועל המזרחי" בישראל ושימשה חברת מזכירות ארצית של ארגון הפועלות של הפועל המזרחי.
נפטרה ביום כ"ו בכסלו ה'תשע"ח נטמנה בבית הקברות בשכונת סנהדריה בירושלים לצד בעלה והוריה.

כתביה

בהשראתו של אביה, החלה בת-יהודה בכתיבת מאמרים וביקורות ספרים בשבועון הספרותי של איגוד סופרים דתיים. בשנת 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, התלוותה לאביה, שהיה אז חבר הנהלת הסוכנות היהודית, בשליחותו באנגליה ופירסמה סדרת מאמרים תחת הכותרת "ממסע בעולם סוער". לאורך השנים התפרסמו מאמריה בעיתונים היומיים "הצופה" ו"הארץ" ובבטאוני "ארשת" ו"עמודים". בשנות הארבעים החלה גם בפרסום חוברות בנושא "רבי יהודה אלחריזי ועמנואל הרומי", "רבי "יחיאל מיכל פינס" ו"רבי נחמן קרוכמל ותפיסתו הלאומית".
בשנות החמישים מונתה בת-יהודה לעורכת מדור הספרות ומדור האישה בשבועון "פנים אל פנים". באותה תקופה, החל ב-1956, החלה לעבוד כעורכת ומתרגמת במוסד הרב קוק, והייתה עורכת משנה של "האנציקלופדיה של הציונות הדתית" בה כתבה ערכים ביוגרפים שונים. בין תרגומיה: "אמונת היהדות" (תשכ"א) ו"תולדות היהודים באיטליה" (תשכ"ב). פרסמה את הספר הביוגרפי על אביה "הרב מימון בדורותיו". וכן ספר ביוגרפי על הרב יצחק יעקב ריינס, מייסד המזרחי, "איש המאורות".
פוריקול

פוֹרִיקוֹל (מנורווגית: Fårikål, תרגום מילולי: "כבש בכרוב") הוא תבשיל נורווגי מסורתי, העשוי נתחי בשר טלה עם עצם, כרוב, גרגרי פלפל שחור שלמים ומעט קמח חיטה, מבושלים יחדיו מספר שעות בקדירה. נהוג להגיש לצד התבשיל תפוחי אדמה שבושלו בקליפתם. יש המעדיפים להכין את התבשיל מבשר כבש בוגר.
מקורו של התבשיל במערב נורווגיה, אך כיום הוא נצרך בכל המדינה. נהוג להכין את התבשיל בתחילת הסתו, לאחר שחיטת הטלאים הצעירים. יום חמישי האחרון של ספטמבר נחשב בנורווגיה כיום הלאומי של הפוריקול.
בשנות ה-70 תוכנית רדיו פופולרית בחרה בו כמאכל לאומי.