google/wiki40b huggingface dataset:
יישוב

יישוב הוא תחום גאוגרפי המהווה יחידה אחת בעלת מאפיינים מוגדרים ומשמש למגורי קבע של בני אדם. היישוב הוא המקום בו נעשתה התיישבות.
המאפיין הבולט ביותר של יישוב הוא המאפיין הגאוגרפי, כלומר - הפרדה אזורית בין היישוב לבין השטח הלא מיושב שסביבו ויישובים סמוכים. מאפיין אחר של היישוב הוא מאפיין השלטון, כלומר - ליישוב (בדרך כלל, אך לא בכל מקרה) שלטון אוטונומי במידה מסוימת (גם אם והוא כפוף לשלטון מרחבי). מלבד מאפיינים אלו, קיימים לעיתים מאפיינים כלכליים, תרבותיים ואחרים המגדירים את היישוב. כמו כן, קיימת כמעט בכל המקרים זיקה רגשית של האדם ליישובו.

יישוב מוסדי

סוג נוסף של יישוב בישראל, שונה באופיו מיתר היישובים, הוא יישוב מוסדי. זהו יישוב קטן, המאכלס אך ורק מוסד מסוים, כגון בית ספר, בית חולים או מחנה צבאי. בניגוד ליישובים אחרים, יישוב זה אינו מנוהל על ידי גוף שנבחר על ידי תושבי היישוב, אלא על ידי הנהלת המוסד.

שימושים אחרים

המילה "יישוב" משמשת גם לתיאור פעולת האיכלוס בתושבים (למשל: יישוב ארץ ישראל).
המונח היישוב, המשמש לציון היישוב היהודי או היישוב העברי בארץ, קשור גם הוא במונח "התיישבות" ונגזר מאותו שורש.
נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי

נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי (או בשמו המלא "נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי אחר ליל הורדה") הוא שיר העוסק בהעפלה שפרסם נתן אלתרמן במסגרת "הטור השביעי" בעיתון "דבר" מיום 15 בינואר 1946.

תולדות השיר

את השיר כתב אלתרמן בעקבות הגעתה לחוף נהריה של אוניית המעפילים "חנה סנש", ב-25 בדצמבר 1945. 252 מעפילי האונייה הורדו לחוף בעזרתם של אנשי פלי"ם ופלמ"ח שהמתינו להם. המעפילים פוזרו ביישובי הסביבה, כדי למנוע לכידתם בידי הבריטים.
מספרים כי אנסלדו, רב החובל האיטלקי של האונייה "חנה סנש", נשא נאום מרגש, ככל הנראה, בקיבוץ יגור, שם התאספו פעילי ההעפלה בעקבות הצלחת המבצע. אלתרמן הוזמן לאירוע זה על ידי מפקד הפלמ"ח, יצחק שדה, וככל הנראה בחר לכתוב את השיר כנאום תשובה לנאומו של אנסלדו, ובדרך זו לשבח אותו ואת אנשי ההגנה והפלמ"ח על תרומתם למפעל ההעפלה. פרסום השיר עוכב בשבועיים על ידי הצנזורה הבריטית. במחקרו של מרדכי נאור לא הובררה עובדה זאת עד תומה.
השיר פורסם שנית בלקט של ארבעה מטורי "הטור השביעי", שהופיע ב"דבר השבוע" ב-26 במרץ 1948, לכבוד צאתו לאור של ספרו של אלתרמן "הטור השביעי - שירי העת והעתון". בלקט זה שונה שמו של השיר, והוא נקרא "נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי אחר ליל הורדה".
השיר הולחן מספר פעמים. האחד מאת נחום נרדי בביצוע שרה יערי, שני מאת מחבר לא ידוע בביצוע רבקה יבין,, ושלישי מאת נחום היימן.

בשנת 1972 הלחין יאיר רוזנבלום את השיר, והוא בוצע על ידי חברי להקת הנח"ל - גידי גוב, אפרים שמיר וראובן גבירץ, בתוכניתה של הלהקה "הפלנ"חניק".
כננת

כננת היא מכשיר המיועד להזיז משאות כבדים באמצעות חבל הנכרך על גבי ציר.

היסטוריה

הכננת הקדומה ביותר תוארה על ידי הרודוטוס בקשר למלחמת פרס-יוון בתקופת המאה ה-5 לפנה"ס. כננות העץ שתוארו שם, נועדו למתוח חבלים של גשר על פני הדרדנלים. ככל הנראה, כננות היו בשימוש קדום יותר באשור. לדברי אריסטו, גלגלות הרמה וכננות היו בשימוש נפוץ בבניה במאה הרביעית לפני הספירה. בישראל קיימים מבנים מתקופת הורדוס שארכאולוגים מעריכים שנעשה שימוש בכננות בהקמתם. דוגמה בולטת בירושלים היא מערכת מבני התמך של הר הבית שהוקמה כחלק מבניינו המחודש של בית המקדש השני, בשנים (4-)-(20-) לפנה"ס. באתר הארכאולוגי בדרום הר הבית ניצב שחזור של כננת גדולה, בעזרתה מעריכים שאבני החומה הגדולות (במשקל ממוצע של 5 טון) הובלו למקומן.

אופן הפעולה

הכננת מורכבת מגלגל סובב עליו מתלפף החבל. את הגלגל ניתן לסובב באמצעים שונים – כוח השרירים, כוח פנאומטי, כוח הידראולי, כוח חשמלי ועוד.
כדי למנוע מצב בו כובד המשא ימשוך חזרה את החבל, ניתן לצייד את הכננת בבלם חד כיווני (ראצ'ט) – התקן מכני המאפשר תנועה בכיוון אחד בלבד. במקרה זה הראצ'ט יאפשר רק פעולת הרמה ולא הורדה.
סאאב 340

פיתוח

ייצור המטוס החל בשנת 1983 תחת השם SF340 ויוצרו כ-40 מטוסים מדגם זה. בשנת 1985 החליפה החברה את שם המטוס לשמו הנוכחי.
לאורך השנים יוצרו דגמים שונים של המטוס.

תאונות ותקריות

לאורך השנים התרחשו כ-12 תאונות ותקריות במטוסים מדגמי ה-Sabb 340.
ויליאם אדולף בוגרו

חייו

בוגרו נולד בעיר לה רושל בצרפת. ישנם מקורות סותרים באשר לשמו. יש הקוראים לו ויליאם-אדולף בוגרו, ויש הסבורים כי שמו אדולף-ויליאם בוגרו. בוגרו למד בבית הספר לאמנויות היפות בפריז. הוא זכה במלגה היוקרתית "פרס רומא" בשנת 1850. ציוריו הריאליסטיים העוסקים אף בנושאים מיתולוגיים הוצגו בתערוכות השנתיות של "סלון פריז" במהלך כל הקריירה שלו כצייר. על אף שאיבד מן המוניטין שלו בתחילת המאה ה-20, אולי בשל התנגדותו לזרם האימפרסיוניזם, כיום ישנה הערכה מחדש של עבודתו. בימי חייו צייר בוגרו שמונה מאות עשרים ושש תמונות.
בימי חייו נחשב בוגרו לאחד מגדולי הציירים בעולם. בשנת 1900 הציירים בני תקופתו אדגר דגה וקלוד מונה נקבו בשמו כצייר אשר סביר ביותר כי ייזכר כצייר הצרפתי הגדול ביותר במאה ה-19 עד לשנת 2000. עבודותיו נרכשו בתדירות, במחירים גבוהים, במיוחד בידי מיליונרים אמריקנים. לאחר שנת 1920 איבד בוגרו את המוניטין שהיו לו בימי חייו. ייתכן שהדבר נובע מהתפתחויות אמנותיות וחברתיות, שגרמו לתזוזה הן בטעם הקהל, והן ברגישות האמנותית. במשך עשורים שמו אף לא הוזכר באנציקלופדיות. כיום מוצגות עבודותיו ביותר ממאה מוזיאונים.
בגיל מתקדם למדי נשא בוגרו לאישה בפעם השנייה את האמנית אליזבת ג'יין גרדנר בוגרו, אחת מתלמידותיו. הוא השתמש בהשפעתו על מנת לפתוח מוסדות אמנותיים צרפתיים בפני נשים, בפעם הראשונה, לרבות האקדמיה הצרפתית (Académie Française).
פרס סוקולוב

ועדת השופטים

תקנון הפרס קובע כי ראש העירייה ימנה ועדה לבחירת שופטים בת שלושה חברים, שתורכב מאיש אקדמיה, משפטן ונציג ראש העירייה ויביא את הרכבה לאישור מועצת העיר .
הוועדה לבחירת שופטים מרכיבה את ועדת השופטים, אשר כוללת שני עיתונאים בכירים, שני אנשי אקדמיה ונציג
מטעם העירייה. בדרך כלל הרכב ועדת השופטים לבחירת הזוכים בתחום העיתונות הכתובה אינו זהה להרכב לבחירת הזוכים בתחום התקשורת האלקטרונית.

הפרס

בנוסף לכבוד שבזכייה, מקבל כל זוכה פרס כספי שגובהו מעודכן מעת לעת. ב-2013 עמד גובה הפרס על סך של 18,000 ש"ח לכל אחד מהזוכים.
אנטיוכוס השמיני

אנטיוכוס השמיני (אפִּיפָאנֶס, או קָאלִינִיקוּס, או פִילוֹמֶטוֹר) (? - 96 לפנה"ס) מלך בממלכה הסלאוקית בין השנים 125 ל-96 לפנה"ס. אנטיוכוס, שכונה "אנטיוכוס גְרִיפּוּס" ("אף-קרס") היה בנו של דמטריוס השני (ניקטור) והוכתר בילדותו לאחר שאימו, קלאופטרה תאה, הרגה את אחיו הבכור, סלאוקוס החמישי (פילומטור). השליטה בפועל הייתה האם, שהשתמשה בבנה כמקור הלגיטימציה לשלוטנה. בשנת 121 לפנה"ס החליטה האם שבנה עשוי להפריע לשלטונה ונסתה להרעילו, בכך שהגישה לו כוס יין כשחזר מצייד באחד הימים. אנטיוכוס חשד בהצעה לא-שגרתית זו, והכריח אותה לשתות את היין, מה שהוביל למותה-שלה.
אנטיוכוס נישא לנסיכה המצרית מבית תלמי טריפאינה. בשנת 116 לפנה"ס פרצה מלחמת אזרחים לאחר שובו מגלות של אחיו-למחצה אנטיוכוס התשיעי (שהיה גם בן-דודו; ראו אנטיוכוס השביעי). אשתו של אנטיוכוס התשיעי, קלאופטרה הרביעית, הייתה אחות-למחצה של טריפאינה. קלאופטרה זו נהרגה לבסוף באורח דרמטי, לפקודת טריפאינה, במקדש דפנה שבפאתי אנטיוכיה. בהמשך הרג אנטיוכוס התשיעי את טריפאינה בנקמה על כך.
שני האחים חילקו ביניהם את סוריה עד למותו של אנטיוכוס השמיני מידי אחד משריו, הרקלאון, בשנת 96 לפנה"ס. חמישה מבניו היו בהמשך שליטים בממלכה הסלאוקית (חלקם בו-זמנית תוך מלחמה ומחלוקת): סלאוקוס השישי (אפיפאנס), דמטריוס השלישי (איורגטס), אנטיוכוס האחד עשר (אפיפאנס), פיליפוס הראשון (פילדלפוס) ואנטיוכוס השנים עשר (דיוניסוס).
למרות חסרונותיו הפוליטיים היה אנטיוכוס השמיני מלך אהוב. פניו המופיעים על מטבעות מתקופתו נראים מכוערים ועצלים (דבר זה היה נפוץ בקרב המלכים הסלאוקים האחרונים), כמו גם סיפורים על משתאות מפוארים שערך, גרמו לדורות הבאים להאמין שהוא ושושלתו היו מנוונים ודקדנטיים -- אולם תדמית זו הייתה מודעת ומכוונת, התייחסות לאידיאל ההלניסטי של "החיים הטובים" (Tryphe). הסלאוקים המאוחרים שאפו להיות מקושרים לאידיאל זה, בניגוד למלחמות האזרחים והסכסוכים שאיפיינו את שלטונם במציאות.
בליז

היסטוריה

תרבות המאיה התפשטה בבליז בין 1500 לפנה"ס ל-300 לספירה, ופרחה עד שנת 900 לספירה לערך. האירופאים הראשונים הגיעו לאזור בתחילת המאה ה-16, וההתיישבות במקום החלה עם מלחים אנגליים, ניצולי ספינה טרופה, בשנת 1638. תקופה זו מאופיינת בשודדי ים, כריתת עצים ללא הבחנה, ועימותים מזדמנים עם השבטים האינדיאנים ילידי המקום ועם השכנים הספרדים.
בליז הפכה למושבה רשמית יותר של הממלכה המאוחדת בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, בשם "הונדורס הבריטית". הונדורס הבריטית הפכה באופן רשמי לקולוניה בשנת 1862. היא הפכה לקולוניה בשלטון עצמי בינואר 1964, ושינתה את שמה ל"בליז" ביוני 1973. ג'ורג' פרייס הוביל את בליז לעצמאות מלאה בספטמבר 1981, לאחר עיכובים שנגרמו בשל סכסוכי גבול עם גואטמלה השכנה. גואטמלה הכירה בעצמאותה של בליז רק ב-1992.
ב-1961 נפגעה המדינה קשות מההוריקן "האטי". הממשלה החליטה שקיום עיר הבירה על חוף השוכן מתחת לגובה פני הים הוא סיכון גבוה מדי, ובמהלך כמה שנים תכננה הממשלה הקולוניאלית הבריטית עיר חדשה בדיוק בליבה של המדינה. ב-1970 החלה ההעברה האיטית של משרדי הממשלה לבירה החדשה, בלמופן.
במהלך כל שנות קיומה של בליז טענה גואטמלה לבעלות על חלק גדול משטחה הדרומי של המדינה עקב הפרת הסכם משנת 1859 בין בריטניה לגואטמלה.
דולבי דיגיטל

דולבי דיגיטל (באנגלית: Dolby Digital) הוא סימן מסחר של מעבדות דולבי לאלגוריתם דחיסה מאבדת נתונים הממומש בדחיסה ופריסה בתקן AC-3, לשימוש בצליל רב ערוצי בסרטי קולנוע, בהקרנה באולמות או בהקרנה בבית, מ-DVD.
הגרסה הנפוצה של דולבי דיגיטל, המכונה "5.1 ערוצים" כוללת שישה ערוצי קול, חמישה מתוכם (קדמי ימני, קדמי שמאלי, קדמי מרכזי, אחורי ימני ואחורי שמאלי) בכל תחום השמע המקובל וערוץ אחד (סאב וופר) לתדרים נמוכים - 10 עד 120 הרץ. תקן דולבי דיגיטל תומך גם בצליל מונו וסטריאו.
דולבי דיגיטל EX הוא תקן דומה לפורמט פרו לוג'יק הישן, שבו עובד פסקול סטריאו (כלומר דו ערוצי) ליצירת של שני ערוצים נוספים - ערוץ מרכזי קדמי וערוץ מונו אחורי. EX מרחיב את תקן דולבי דיגיטל הבסיסי ליצירת צליל דמוי 6.1 או 7.1 ערוצים, אך אין בו תמיכה לערוץ שישי נפרד, אמיתי, כפי שישנה בתקן DTS-ES המתחרה.
דולבי דיגיטל סראונד EX מוסיף תמיכה בערוץ שישי, ולעיתים שביעי, לפסקול שקודד בדולבי דיגיטל (רגיל, לא EX 5.1).
דולבי דיגיטל פלוס הוא תקן קידוד מתקדם מבוסס על AC-3 שמסוגל לתמוך ב-13.1 ערוצים ותומך אחורה בחומרה קיימת.
דולבי TrueHD הוא פורמט הדור הבא של דולבי, התומך בדחיסה ללא איבוד נתונים. זהו תקן שתוכנן במיוחד לפסקול סרטים ברזולוציה גבוהה על דיסקים, ומסוגל להעביר עד שמונה ערוצי קול בקצב 96 קילוהרץ ועומק דגימה של 24 ביט - עד 18 מגה-ביט לשנייה, בהתאם ליכולות הדור הבא של DVD. פורמט זה נבחר כתקן מחייב ל-DVD בהפרדה גבוהה, ותקן אופציונלי לתקן Blu ray.

שימושים של דולבי דיגיטל

פסקולים של סרטי קולנוע מכילים פסקול דולבי דיגיטל שמוקלט אופטית על סרט הצילום ברוחב 35 מילימטר. הביטים השונים מודפסים בקבוצות על הסרט, בין החורים שמנגנון הנעת הסרט נאחז בהם. חיישן CCD במכונת ההקרנה סורק את תמונת הביטים השונים ומעבד מחלץ מהתמונה את הנתונים הדיגיטליים, כרצף טורי של אותות בינאריים בתקן AC-3. רצף זה מוזן למפענח 5.1 ערוצים.
פסקול דולבי דיגיטל נמצא גם על סרטי DVD ומדיות דיגיטליות נוספות. בפורמטים אלה רצף AC-3 שזור יחד עם אות הווידאו ואותות בקרה וסינכרון.
השיטה נמצאת בשימוש ביישומים רבים שבהם יש מגבלה על רוחב הפס, כגון טלוויזיה דיגיטלית.
על פי תקן AC-3, קצב המידע המקודד המקסימלי הוא 640 קילו-ביט לשנייה. נגני DVD ביתיים בדרך כלל אינם מסוגלים לקרוא יותר מ-448 קילו-ביט לשנייה, בגלל מגבלות שמטילים היצרנים השונים. זו גם מגבלת רוחב הפס שמוגדרת לתקן AC-3 בטלוויזיה בכבלים (דיגיטלית). קונסולת המשחקים XBOX מוציאה את הקצב המקסימלי המוגדר בתקן - 640 קילו-ביט לשנייה.
חברת דולבי שותפה לפיתוח AAC, התקן העתיד להחליף את AC-3 בשימושי MPEG, שביצועיו טובים יותר אך הוא מורכב יותר.
ריאן וייט

ריאן וין וייט (באנגלית: Ryan White‏, 6 בדצמבר 1971 - 8 באפריל 1990) היה נער אמריקאי מקומוקו שבאינדיאנה, שהפך לנער הכרזה של המרכז למחלת האיידס האמריקאי לאחר שסולק מבית ספרו בעקבות אבחונו כנושא המחלה.
וייט היה חולה המופיליה ונדבק בנגיף ה-HIV כתוצאה ממנת דם נגועה שקיבל בעירוי. הוא אובחן בדצמבר 1984 בגיל 13, והרופאים העריכו כי נשארו לו שישה חודשים לחיות. אף על פי שהרופאים הסבירו כי הוא אינו מהווה סיכון להידבקות תלמידים אחרים, צצו קולות לפיהם וייט מסכן את בריאות התלמידים, כנראה בגלל חוסר ההבנה במחלת האיידס באותה תקופה. וייט סולק מבית הספר ולאחר שניסה לחזור ללימודיו, מורים והורים רבים התנגדו למהלך. וייט מעולם לא חזר לבית ספרו.
וייט נפטר ב-1990, חמש שנים מעבר למה שהעריכו הרופאים.
בשנת 1991, הקדיש מייקל ג'קסון את שירו 'Gone Too Soon' לווייט, ולאורך כל הקליפ של השיר משולבות תמונותיו של וייט.

מורשתו

וייט היה אחד מהדמויות הבולטות לשינוי המודעות האמריקאית למחלת האיידס, ויחד עם השחקן רוק הדסון היה אחד הפרצופים המוכרים למודעות המחלה.
יחסי אזרבייג'ן–גרמניה

הגרמנים באזרבייג'ן

התחלת היחסים ההדדיים תחילתם במאה ה-19, כאשר החברה הגרמנית "האחים סימנס" בנתה מפעלי התכת נחושת בגאדבאי, וכתוצאה מבניית המפעלים האלו, צמחה הפעילות של התעשייה הגרמנית באזרבייג'ן. האוכלוסייה הגרמנית של אזרבייג'ן הגיעה ל-23,133 עד 1939, אולם בשנת 1941 השלטונות הסובייטיים הגלו את רוב אוכלוסייתה הגרמנית של אזרבייג'ן לקזחסטן ולסיביר.

היחסים כיום

גרמניה הכירה בעצמאות אזרבייג'ן ב-12 בינואר 1992, והיחסים הדיפלומטיים בין אזרבייג'ן לגרמניה כוננו ב -20 בפברואר אותה שנה. אזרבייג'ן פתחה את השגרירות הראשונה שלה במערב אירופה בגרמניה ב-2 בספטמבר 1992, ואילו שגרירות גרמניה באזרבייג'ן נפתחה ב-22 בספטמבר 1992.

שיתוף פעולה כלכלי

בשנת 2007 נפתחה גלריית ברלין-באקו בברלין כשותפה של גלריית מגדל מיידן בבאקו . "שנת אזרבייג'ן" נערכה בגרמניה בשנת 2008, ושבועות תרבות גרמנית אורגנו באזרבייג'ן בשנת 2009. הכנסייה הגרמנית שהייתה ממוקמת לשעבר בהלנדורף שוחזרה בשנת 2008 בתמיכת הממשלה הפדרלית.
ליל תרבות התקיים במוזיאון ההיסטוריה של ברלין בספטמבר 2011 לרגל יום השנה ה-20 לעצמאות אזרבייג'ן, ומלבדו התקיימו גם ערבי תרבות במינכן, שטוטגרט, קלן, והמבורג ב-2013, בהנובר, דיסלדורף, ודרזדן בשנת 2014, ובפרנקפורט בשנת 2015 אשר אורגנו על ידי קרן היידר אלייב עם תמיכה משגרירות אזרבייג'ן בגרמניה.
שגרירות גרמניה באזרבייג'ן ארגנה את יום המורים הגרמני הראשון באזרבייג'ן, בשקי במרץ 2017. קונצרט שהוקדש ליום השנה ה -25 ליחסים הדיפלומטיים בין אזרבייג'ן לגרמניה התקיים בברלין ב-1 בדצמבר 2017.

יחסים דיפלומטיים

אזרבייג'ן מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, וקונסוליה כללית בשטוטגרט, ואילו גרמניה מחזיקה באזרבייג'ן שגרירות בבאקו בלבד.
הדיוויזיה ה-30 (האימפריה הגרמנית)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-20 במרץ 1871, וחייליה גויסו מאלזס, ובפרט מאזור שטרסבורג ומץ. 
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-15 בפיקוד ברתולד פון דיימלינג, אשר היה חלק מהארמייה השביעית בפיקוד יוזיאס פון הרינגן. הדיוויזיה השתתפה בבלימת הכוחות הצרפתיים שפלשו לאלזס במסגרת קרב מילוז, ולאחר מכן השתתפה בקרב לורן שנערך באוגוסט 1914, שבו בלמו הארמייה השביעית והארמייה השישית את המתקפה הצרפתית, תוך שימוש בטקטיקת נסיגה ומשיכת הכוחות התוקפים לעמדות הגנה מוכנות מראש, ולאחר מכן לחמה בקרב הראשון על האן ובקרב איפר הראשון. בשנת 1915 היא נטלה חלק בקרב איפר השני, ובשנת 1916 לחמה בקרב ורדן ובקרב על הסום. בשנת 1917 היא השתתפה בקרב השני על האן ובקרב קמברה, ובשנת 1918 היא השתתפה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-19 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
טרימורטי

טרימורטי (בסנסקריט:त्रिमूर्ति, בתרגום חופשי "שלושה פסלים" במשמעות "שלוש צורות") הוא מושג בהינדואיזם בו מאפייני הבריאה, התחזוקה וההרס הקוסמיים עוברים הפרדה ובידול לדמויותיהם של שלושה אלים המייצגים מחזור מעגלי: ברהמה (הבורא), וישנו (המגן והמשמר) ושיווה (ההורס ומשנה הצורה). שלושת האלים זכו לכינוי "השילוש ההינדואי", "השילוש הקדוש הגדול" או השילוש הקדוש.
בחלק מהתיאורים של הטרימורטי, כמו בתבליט המפורסם במערות אלפנטה, מופיעה דמות יחידה עם שלושה ראשים ולעיתים אף ראש אחד בעל שלוש פנים, המביטים לשלושה כיוונים שונים - לפנים, ימינה ושמאלה.

הטרימורטי בהינדואיזם

תפיסות שונות בהינדואיזם מייצגות יחס שונה אל מושג הטרימורטי.
תפיסת הוישנויזם אינה מקבלת את מושג הטרימורטי. למשל, בבית הספר דוויטה (Dvaita) מאמינים כי וישנו לבדו הוא האל השולט ושיווה כפוף אליו. 
תפיסת השיוויזם (Shaivism) היא שהאל שיווה מבצע חמש פעולות - יצירה, שימור, פירוק, חסד מסתיר וחסד חושף. כל אחת מחמש הפעולות תואמת לשם ולצורה של שיווה. הוא האל העליון העומד מעל כל הפעילויות.
הסמרטיזם (Smartism) היא כת של ההינדואיזם ששמה דגש על קבוצה של חמישה אלים ולא אל אחד. "פולחן של חמש צורות" הפך לפופולרי על ידי הפילוסוף מהמאה התשיעית שנקרה, שציין את חמשת האלים גנש, וישנו, שיווה, דווי, וסוריה (Surya).
השפעה נוצרית בה האלוהות נחלקת לשילוש קדוש, עזרה למצב תפישה דומה של שילוש שיוויוני כביכול גם בהינדואיזם.
הסכם טיגינה

הסכם טיגינה נערך בטיגינה, בחודש אוגוסט 1941, בין השלטונות הרומנים ובין השלטונות הגרמנים.
על פי הסכם טיגינה מועבר השטח שבין הנהרות בוג ודניסטר (טרנסניסטריה), שנכבש מברית המועצות במלחמת העולם השנייה, לשליטת המנהל הרומני, כדי שישמש כשטח ריכוז אליו יועברו על ידי הרומנים יהודי בסרביה ובוקובינה.
תוכנית פריפייד

תוכנית פְּרִיפֵּיְיד (באנגלית: Prepaid), או שירותי תשלום מראש לסלולרי, הוא שירות תקשורת סלולרית שמספק שירותי שיחה והודעות ושירותי אינטרנט לאחר שאלה שולמו מראש.
המדובר הוא בתוכנית תשלום מראש לשירותי טלפון נייד הכוללים שירותי שיחות והודעות SMS, כמו גם שירותי גלישה באינטרנט. התשלום מתבצע בסניפים ייעודיים, בקיוסקים או בתחנות דלק ומאפשר רכישת כרטיס SIM עם מספר טלפון המאפשר תחילה יכולת לקבל שיחות, אך כדי לבצע שיחות יש צורך ב"הטענת" המספר, הוספת סכום כסף למספר הטלפון באמצעות תשלום בקיוסקים ובסניפי חברת התקשורת המספקת את השירות בהתאם לכרטיסי שיחה המוצעים למכירה. התשלום מתבצע לרוב במזומן אם כי ניתן לתשלום גם באמצעות כרטיסי אשראי. התשלום מתבצע באופן חד פעמי ועל מנת להשתמש בטלפון לשיחות יש צורך בהטענה קבועה באמצעות תשלום מראש לצורך שימוש בשיחות, זאת בניגוד לתוכניות ה"פוסטפייד" הנפוצות יותר שבהן לקוח משלם לחברת התקשורת מדי חודש באמצעות הוראת קבע בנקאית או כרטיס אשראי לתקופת זמן ממושכת (של 12, 18 או 24 חודשים) או תקופה קצרה ובהתאם לחוזה חתום מול החברה, כשהתשלום מתבצע לאחר שביצע שימוש בשיחות.

היסטוריה

תולדות תוכניות הפריפייד החלו מתחילת שנות ה-90 עם הגידול בשוק הטלפון הנייד. 
כרטיס הפריפייד הראשון שיצא נקרא "Mimo" ושוחרר על ידי TMN, מפעילת הסלולרי הפורטוגזית "פורטוגל טלקום" בספטמבר 1995.

יתרונות

לתוכנית פריפייד יש מחירים נמוכים יותר ומאפשר שליטה קלה יותר בהוצאות הכספיות, ניתן להשתמש במגוון מספרי טלפון של חברות שונות ללא התחייבות כספית.
בהתחשב בחוקים המקומיים, זו גם התוכנית האידיאלית עבור מי שנוטה להחליף מספרי טלפון וכתובת מגורים באופן תכוף. דבר ההופך את התוכנית לפופולרית בקרב סטודנטים הגרים רחוק מהבית ועבור מטיילים. הדבר גם מסייע מאוד להורים שחפצים לשמור על קשר עם ילדיהם אך עדיין רוצים לשלוט בהוצאות הטלפון.

חסרונות

לעיתים, לקוחות התוכנית נאלצים לשלם יותר עבור שיחות והודעות עקב תעריף גבוה יחסית לדקת שיחה והודעה ולעיתים מוצאים עצמם מוגבלים בשימוש בטלפון שלהם והאפשרות להתקשר לשיחות בינלאומיות ולמספרי שירותי תוכן עשויה להיות חסומה.
מוגבלות זו היא בדרך כלל תוצאה של חוסר זיהוי של הלקוח אל מול החברה שעקב כך שומרת על תעריף גבוה יחסית לעומת תעריפי ה"פוסטפייד".

פריפייד בישראל

ספקיות הטעינה המקוונת הגדולות בישראל הן חברת Top-up תקשורת, חברת EPRS, חברת פלאטוק וחברת סיגרון המספקות שירותי טעינה לכל חברות הסלולר הישראליות שמפעילות תוכניות פריפייד. דרך ספקיות אלה מתאפשרת למעשה התשלום למספרי הפריפייד.
חברת פרטנר מפעילה את תוכנית "Big Talk" בעוד סלקום מפעילה את תוכנית טוקמן ושניהן מעמידות תעריף גבוה במיוחד בהשוואה לשאר חברות התקשורת הסלולרית.
חברת פלאפון מפעילה את שירות "izi" ו־"Talk and Go" והוטמובייל מפעילה את "HotTalk". גולן טלקום מפעילה את מותג "GOLANtalk". בעבר, חברת youphone הפעילה את "pre talk" והום סלולר את "כארד".
בדרך כלל אין דמי מנוי אך חברת פלאפון ורמי לוי גובות דמי מנוי חודשיים שנלקחים מיתרת החשבון במספר.
על פי הנחיית משרד התקשורת קו טלפון בתוכנית פריפייד שלא בוצע בו שימוש למעלה מ-12 חודשים מנותק ומוחזר למאגר החברה כמספר חופשי.
רן הכהן

רן הכהן (יליד 1964) הוא חוקר, מרצה, ומתרגם ישראלי.
הכהן סיים תואר ראשון במדעי המחשב, תואר שני בספרות השוואתית והוא בעל תואר דוקטור בחקר היהדות.  הוא משמש מרצה בכיר בסגל החוג לספרות באוניברסיטת תל אביב.
הכהן תרגם לעברית כ-30 ספרים, בעיקר מהולנדית וגרמנית, אך גם מאנגלית ומגעז. בין השאר תרגם את מאמריו החשובים של מרטין לותר. הכהן קיבל את פרס טשרניחובסקי לתרגום לשנת תשע"א - 2010 על תרגומו לאפוס הלאומי האתיופי, כבר נגשת (כבוד המלכים).
הכהן פעיל בארגוני שמאל פוליטי בישראל, ומפרסם מפעם לפעם מאמרים באתר האינטרנט "Antiwar.com".
פוז דו איגואסו

פארק הציפורים

בפארק הציפורים (בפורטוגזית: Parque das Aves) יש צמחייה טרופית, נחלים ומפלי מים. במקום שוכנות ציפורים ממגוון סוגים ומספר קטן של מיני זוחלים ומכרסמים. האטראקציות המרכזיות בפארק הן כלובי הענק עם הציפורים, אשר אליהן נכנסים המבקרים בפארק. יש כלובי ענק עם מינים רבים של טוקנים, פרפרים, יונקי דבש ותוכי ארה ענקיים וצווחנים.
יצחק דובער שניאורסון

אודותיו

כשלוש שנים לאחר פטירת סבו עבר אביו להתגורר בעיר ליאדי, והקים שם את חסידות חב"ד-ליאדי. לאחר פטירת אביו נחלקה החסידות לשניים. מרבית החסידים קיבלו עליהם את הנהגת בנו הרב יצחק דובער שניאורסון, ויתרם קיבלו את הנהגת גיסו הרב לוי יצחק מסירטשין.
לאחר פטירת הרב יצחק דובער לא היה ממשיך לחסידות, ורוב חסידיו קיבלו את הנהגת בן דודו, הרב שלום דובער שניאורסון האדמו"ר החמישי מחב"ד.
בניו: רבי מאיר שכנא שניאורסון מליאדי. רבי יהודה לייב שניאורסון ששימש רב בהומיל, סיראטין, וויטבסק. מר ברוך שניאורסון.
מישל סטרבצ'ינסקי

מישל סטרבצ'ינסקי (Michel Strawczynski; נולד ב-1961 במונטווידאו, אורוגוואי) הוא כלכלן ישראלי, מנהל חטיבת המחקר של בנק ישראל, פרופסור חבר בחוג לכלכלה ובביה"ס למדיניות ציבורית ע"ש פדרמן באוניברסיטה העברית בירושלים, ומשמש כעורך משותף של ה-Israel Economic Review מאז הווסדו בשנת 2003. 
במסגרת תפקידיו בבנק ישראל הוא ניהל נושאים רבים הקשורים לייעוץ הכלכלי לממשלה, שכללו את ניהול הקבוצה הכלכלית במסגרת תהליך הכניסה של ישראל לארגון ה-OECD. הוא ניהל את קבוצת המחקר הבין-משרדית של התוכנית "מענקי ההכנסה" ("מס הכנסה שלילי") שהוקמה ביולי 2008 בסמוך להתחלת יישום התוכנית. הוא השתתף בוועדות שונות ובהן ועדת הרפורמה במיסוי של שנות התשעים (ועדת גבי), רישום חברות הזנק בחשבונאות הלאומית, רישום ערבויות המדינה בתקציב הממשלה וייצוג בנק ישראל בתקציב הלאומי אשר כלל את חישוב אומדן עלות האינתיפאדה למשק הישראלי. במסגרת עיסוקיו האקדמיים הוא בצע יישום אמפירי (בשיתוף עם פרופ' צבי הרקוביץ) של תאוריית "בריכת משאבים משותפת" (common pool problem), תוך אפיון התנהגות ממשלות במסגרת מחזורי העסקים: ממשלות נוטות להעלות את ההוצאה בתקופות גאות מבלי לקצץ אותה בתקופות שפל.

ביוגרפיה

סטרבצ'ינסקי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה של הרפובליקה באורוגוואי, תואר מוסמך (בהצטיינות) ותואר שלישי מהאוניברסיטה העברית בירושלים ופוסט-דוקטורט באוניברסיטת M.I.T. בארצות הברית. לאחר עלייתו בשנת 1985, הוא עבד במשרד האנרגיה והתשתית בתקופה בה עוצבה הרפורמה במשק הנפט. בין השנים 1993 עד 2012 הוא עבד בחטיבת המחקר של בנק ישראל. הוא כיהן ככלכלן בכיר, ראש תחום הסקטור הריאלי והסקטור הציבורי, והחל משנת 2000 היה בהנהלת החטיבה ונטל חלק פעיל ורצוף בעיקר בנושאים הקשורים לייעוץ הכלכלי לממשלה. בין שנים אלה הוא כיהן בתקופתם של שלושה נגידים – יעקב פרנקל, דוד קליין וסטנלי פישר. במשך 4 חודשים, בין יולי 2011 עד אוקטובר 2011 שימש כממלא מקום מנהל חטיבת המחקר. בתקופה הראשונה בה כיהן בהנהלה החלה חטיבת המחקר של בנק ישראל לפרסם את הפרק על סוגיות במדיניות רווחה, הכולל התייחסות מפורשת למגמות באי השוויון והעוני במשק הישראלי. במקביל לעבודתו בבנק ישראל הוא לימד באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב, והוא פרסם מאמרים בכתבי עת מובילים בעולם. עבודותיו מתמקדות בכלכלת ישראל ועוסקות במדיניות פיסקלית, מיסוי אופטימלי, תוכנית מענקי ההכנסה, ותהליך הצמיחה במשק הישראלי .
בין אוקטובר 2012 עד אוקטובר 2017 הוא כיהן כמנהל האקדמי של תוכנית הצוערים לשירות המדינה, וכראש התוכנית לכלכלה וחברה במכון ון ליר בירושלים, המכינה חומר שוטף על נושאים כלכליים אקטואליים ובתוכם תקציב הממשלה. כמו כן הוא ניהל ב-2013 את קבוצת המקרו לקראת פורום קיסריה שעסקה בבניית תוכנית חדשה לממשלה כדי להתמודד עם האתגרים הדמוגרפיים של המשק הישראלי עד שנת 2059.
באוקטובר 2017 הוא מונה על ידי נגידת ישראל, ד"ר קרנית פלוג, למנהל חטיבת המחקר בבנק ישראל - תפקיד בו הוא מכהן בימים אלה.