אריה אלדד

ביוגרפיה

אלדד נולד בתל אביב בשנת 1950, לישראל אלדד שהיה אחד ממנהיגי לח"י, ולבתיה ושיץ-אלדד. אביו של אריה, ד"ר ישראל אלדד, היה פילוסוף, איש רוח, משורר, פובליציסט ואינטלקטואל. הוא היה אחד האידאולוגים הבולטים של הציונות הרוויזיוניסטית. האידאולוגיה והחינוך של אביו השפיעו מאוד על אריה, שהמשיך את דרכו הפוליטית והאינטלקטואלית של אביו. השניים אף כתבו מספר חיבורים ביחד ואריה ערך ופרסם חלק מכתבי אביו.
בשנות ה־70 היה אלדד בין מגישי תוכנית הרדיו לנוער "חתול בשק" ברשת א' של קול ישראל, שם עבד בין היתר לצידם של השחקנית עליזה רוזן והסופר דויד גרוסמן. אלדד אף כתב כמה תסכיתים והגיש אותם בקולו. בין היתר כתב והגיש את התסכית "שכרון סיני" המבוסס על חוויותיו כרופא בסיני לפני מסירתו למצרים, ומתאר את חייהם של הבדואים תושבי חצי האי, וכן את סדרת התסכיתים "הבית הקטן מאחורי הבית הגדול" "אברבנאל 30" "מערת השד השחור" המתארים את ילדותו בשכונת רחביה ובעמק המצלבה בירושלים. חבר לאביו בכתיבת מילות השיר "שני אליהו".
למד רפואה באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית, ועם סיום לימודיו שירת בחיל הרפואה. שירת כרופא גדודי וחטיבתי בבקעת הירדן, קצין הרפואה של מרחב שלמה, מפקד בית חולים שדה מדרום לביירות במלחמת לבנון הראשונה, קצין רפואה אוגדתי בלבנון, קצין רפואה של פיקוד המרכז, מפקד בית חולים שדה של צה"ל בגומא, זאיר, בעת מלחמת האזרחים ברואנדה, סגן קצין רפואה ראשי וב-1997 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין רפואה ראשי. במקביל לתפקידיו הצבאיים התמחה בכירורגיה פלסטית בבית החולים "שערי צדק" במחלקתו של פרופ' נחום בן-חור וביחידת כוויות בלונדון ולאחר סיום ההתמחות הקים יחידת כוויות בבית החולים הדסה עין כרם, והוא נחשב לאחד המומחים הגדולים בישראל ובעולם בתחום הטיפול בכוויות. בשנת 1998 זכה בפרס אוונס של האגודה האמריקנית לטיפול בכוויות (American Burn Association).
בשנת 2000 השתחרר מצה"ל, והוזמן על ידי בית החולים הדסה עין-כרם בירושלים לעמוד בראשות המחלקה לכירורגיה פלסטית והיחידה לטיפול בכוויות בבית החולים, ושם מונה לפרופסור לרפואה. אלדד עזב את פעילותו בבית החולים כאשר נכנס לפעילות פוליטית בכנסת.
בנוסף לפעילות רפואית ופוליטית אלדד הוא גם סופר שחיבר ופרסם מספר ספרי עיון וסיפורת.
אלדד חבר במספר עמותות ציבוריות, שאת חלקן גם ייסד: מייסד ויו"ר האיגוד הישראלי לכוויות, שימש כמנהל הרפואי של מאגר העור הלאומי (2000–2010) (אותו הקים יחד עם פרופ' מנחם רון וכסלר בשנת 1987), פעיל באיגודים בינלאומיים למחקר וטיפול בכוויות, חבר העמותה להנצחת חללי לח"י, וחבר חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי.

עמדותיו ופעילות פוליטית

אריה אלדד הוא איש ימין מסורתי התומך באידאולוגיית ארץ ישראל השלמה. מאמין בזכותו של העם היהודי להתיישב בכל שטחי ארץ ישראל ומתנגד נחרצות להקמת מדינה פלסטינית ממערב לירדן, מהלך שהוא מגדיר כ"אסון". אלדד מציע שיקום של הפליטים הפלסטינים בארצות ערב, והוא מוביל תוכנית מדינית הנקראת: "שתי מדינות לשני עמים משני עברי הירדן" על בסיס הרעיון כי "ירדן היא פלסטין".
בזמן האינתיפאדה השנייה, מפריצתה ובשיאה, היה אלדד רופא בבית החולים הדסה עין-כרם וטיפל בפצועים רבים, בהם בעלי כוויות קשות, שנפגעו כתוצאה מפיגועי התופת הרבים שביצעו מחבלים פלסטיניים בתוך ערי ישראל ובירושלים בפרט. לדבריו, התנסות זו דחפה אותו להיכנס לפוליטיקה ולהתמודד לכנסת.
את דרכו הפוליטית החל ב-2002 בכתיבת מאמרי פובליציסטיקה ודעות בעיתונים היומיים הנפוצים: ידיעות אחרונות, מעריב, אתר nrg והארץ. נכון ל-2019 אלדד הוא פובליציסט קבוע במעריב השבוע.
לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה, שנערכו בשנת 2003, פרש אלדד מעבודתו בבית החולים, הצטרף למפלגת "מולדת" ושובץ בה במקום השני, אחרי בנימין אלון. "מולדת" התמודדה בבחירות במסגרת רשימת האיחוד הלאומי, ואלדד שובץ ברשימה זו במקום השביעי, ונבחר לכנסת. מונה ליושב ראש ועדת האתיקה, תפקיד ממנו התפטר בשנת 2004.]
בשנת 2005 התבטא בחריפות נגד תוכנית ההתנתקות. בשלב מסוים הוא אף העתיק את מגוריו מכפר אדומים להתנחלות שא-נור שיועדה לפינוי, ויצא לצעדה משא-נור לגוש קטיף, וכן בנה אתר אינטרנט שבו קרא למרי אזרחי לא אלים כנגד תוכנית ההתנתקות. יזם הקמת ועדת חקירה פרלמנטרית שתחקור את השחיתות במוסדות השלטון ועל אף התנגדויות של חברי הכנסת בסיעות שונות, הוועדה הוקמה אך פעולתה נקטעה בשל מערכת הבחירות, ומליאת הכנסת נמנעה מלחדש את פעולתה לאחר הבחירות.
בבחירות הפנימיות בתנועת מולדת לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה נבחר למקום השני בתנועה, אחרי היו"ר בני אלון, דבר שהקנה לו את המקום השישי ברשימת האיחוד הלאומי. אלדד ערער על מקומו הנמוך ברשימה, ולבסוף "הוצלב" עם חבר הכנסת אורי אריאל, כהצעתו, והועלה למקום החמישי ברשימה. עם איחודן של האיחוד הלאומי והמפד"ל לרשימה אחת, היא האיחוד הלאומי-מפד"ל, מוקם אלדד במקום השמיני ברשימה המשותפת.
ב-1 בפברואר 2006 הגיע יחד עם אפי איתם, אורי אריאל ובני אלון למאחז עמונה בעת הריסת תשעת הבתים. אלדד היה אחד מהפצועים באירועים, הוא נפגע בידו הימנית (קרע ברצועות) ואיבד את הכרתו עקב הכאתו על ידי השוטרים במקום. הוא פונה לבית החולים הדסה הר הצופים ואחרי שהתאושש וידו גובסה תקף בחריפות את המשטרה והאשים את אהוד אולמרט, ראש הממשלה בפועל, בכך שהורה לשוטרים לפעול בשביל לשפוך דם למטרות תעמולת בחירות. באירוע זה נגרמו לאלדד לטענתו נזקים בידו. הוא תבע על כך את מדינת ישראל. באוקטובר 2008 דחה בית משפט השלום בירושלים את תביעתו.
במסגרת הבחירות לכנסת ה-17 לקח חלק במטה ההסברה של האיחוד הלאומי-מפד"ל לצד חבר הכנסת אפי איתם (ציונות דתית) וחבר הכנסת שאול יהלום. אלדד ואיתם הרבו בפעילות שטח ובייחוד במבצעי "פנים אל פנים" לשכנוע אנשים בביתם להצביע לרשימה המשותפת.
ב-4 בפברואר 2008, כקונטרה לחוק ההתנתקות (חוק פינוי-פיצוי), הניח אלדד על שולחן הכנסת הצעת חוק פרטית (פ/17/ 3361) שקראה לפינוי כל התושבים הפלסטינים מחברון בזו הלשון: "מדינת ישראל תפנה את העיר חברון מתושביה הפלסטינים ואת כל מתקני הרשות הפלסטינית הקבועים בה, כמפורט במפה המצורפת בתוספת לחוק זה עד ליום כ"ה באדר ב' התשס"ח ( 1 באפריל 2008 ); עם השלמת הפינוי, לא תיוותר בחברון נוכחות קבועה של אזרחים או של תושבים פלסטינים".
ביוני 2008 טען אלדד בדיון של השדולה למען רמת הגולן בכנסת כי "מי שעשה מעשה שיש בו כדי להוציא שטח משטחי המדינה מתחום ריבונותה - דינו מיתה או מאסר עולם", וזאת "לפי הגדרה של סעיף 29 ("הבגידה") בחוק העונשין". בדבריו רמז אלדד לראש הממשלה אהוד אולמרט שהחל לנהל משא ומתן עקיף עם סוריה. בעקבות תלונתה של חברת הכנסת קולט אביטל לוועדת האתיקה של הכנסת, הוחלט להרחיקו ליום אחד מישיבות מליאת הכנסת וועדותיה.
בכנסת ה-16 הוא עמד בראש ועדת האתיקה של הכנסת, היה חבר בוועדת החוץ והביטחון (מ"מ) ובוועדת העבודה הרווחה והבריאות, ובראש השדולה בכנסת למאבק בשחיתות הציבורית. בשנת 2007 זכה באות אביר איכות השלטון המוענק על ידי התנועה לאיכות השלטון, ובספטמבר 2008 קיבל את אות אומ"ץ.
ב-4 בנובמבר 2008 הודיע שירוץ לכנסת ה-18 בראשות מפלגת ימין בשם "התקווה". ב-9 בדצמבר נבחר לעמוד בראש המפלגה. ב-28 בדצמבר הצטרפה מפלגת התקווה יחד עם תקומה וארץ ישראל שלנו לרשימת האיחוד הלאומי-מולדת ואלדד הוצב במקום השלישי ברשימה. לקראת הבחירות התעוררה סערה בעקבות כוונת הרשימה לשלוח את ברוך מרזל כמשקיף לאחת מהקלפיות בעיר אום אל-פאחם. תושבים רבים בעיר הודיעו שהם יתנגדו בכוח לכניסתו, אבל מרזל עמד בהחלטתו להיות משקיף בעיר. בסופו של דבר, כפשרה שנוסחה בבוקר יום הבחירות - אלדד נשלח לעיר כמשקיף. אלדד נבחר לכנסת ה-18 לאחר שהאיחוד הלאומי זכה ב-4 מנדטים. בכנסת ה-18 כיהן בוועדת החוץ והביטחון, ועדת העבודה הרווחה והבריאות וועדת האתיקה. יחד עם ח"כ זאב אלקין כיהן כיו"ר שדולת ארץ ישראל בכנסת, השדולה הגדולה ביותר בכנסת המונה 42 ח"כים ושרים. שדולה זו הובילה את המאבק הפרלמנטרי להפסקת הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון. לקראת סוף פעילות הכנסת פרשו אלדד ומפלגתו מהאיחוד והלאומי ויחד עם מיכאל בן ארי (חזית יהודית לאומית, נבחר מטעם ארץ ישראל שלנו) הקימו את עוצמה לישראל במטרה לרוץ ברשימה משותפת בראשות אלדד בבחירות לכנסת התשע עשרה. עוצמה לישראל הוכרה כסיעה עצמאית ב-19 בנובמבר 2012.
ב-29 בנובמבר 2012 בתגובה לפניית מחמוד עבאס לעצרת הכללית של האומות המאוחדות להכרה במדינה פלסטינית כמדינה משקיפה, שרף אלדד יחד עם מיכאל בן ארי את הדגל הפלסטיני.
עם תום ספירת הקולות בבחירות לכנסת ה-19 שהתקיימו ב-22 בינואר 2013 התברר, כי אלדד לא יכהן בה, שכן רשימת "עוצמה לישראל" לא עברה את אחוז החסימה שעמד על 2%.

המשך פעילותו הציבורית

ב-29 ביולי 2012 דווח על הצעתו של אלדד לנסר את כיפת הסלע בהר הבית כדי לפנות מקום לבית המקדש השלישי.
החל מ-2013 מגיש אלדד תוכנית רדיו יומית בתחנת "רדיו ללא הפסקה" (103FM) לצדו של בן כספית.
ב-24 ביוני 2013 נבחר ליו"ר חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי, עמותת דוקטורים ופרופסורים המזוהים עם הימין הישראלי. הוא כיהן בתפקיד בשנים 2013–2015 והוחלף על ידי ד"ר רונן שובל.
באפריל 2016 החל לפרסם מאמרי פובליציסטיקה וכן טור שבועי ב"מעריב השבוע", שם גם כותבת בתו, קרני אלדד.
ב-2018 התנדב לבצע בדיקות רפואיות לפלסטינים שעונו על ידי הרשות הפלסטינית, במסגרת שיתוף פעולה עם ארגון זכויות אדם כחולבן.

משפחתו

אלדד מתגורר בכפר אדומים, נשוי לאליאורה, אב לחמישה ילדים. בתו הבכורה, קרני אלדד, היא מוזיקאית, זמרת ופובליציסטית. שימשה עוזרת פרלמנטרית של חבר הכנסת אורי אריאל. בנו הצעיר אוריאל הקים את מכינת מלח הארץ בעין גדי ואת המכינה הקדם צבאית "שחר" במקווה ישראל והוא ראש מכינת שחר.