google/wiki40b huggingface dataset:
ניקמי-אפוח

תקופת מלכותו

המידע על ממלכת ימחד מקורו בלוחות בכתב יתדות שנמצאו בחפירות הארכאולוגיות במארי ואללח'. העיר חלב כמעט ולא נחפרה. בתקופת מלוכתו של ניקמי-אפוח, ממלכת מארי הייתה כבר הרוסה, והמידע מקורו בלוחות שנמצאו באללח' חתומות בחותם שלו.
ירים-לים מלך אללח', דודו של ירים-לים השני ומלך לקוח של ימחד, מת בתקופת שלטונו של ניקמי-אפוח. ירש אותו בנו אמיתכום, שהתחיל לטעון לקבלת עצמאות חלקית של אללח'.
הלוחות מציינים מנחה שהקדיש ניקמי-אפוח לאל הדד, אותה הוא הניח אותה במקדשו. בלוח אחר מסופר שהוא חזר ממקום בשם נישין, שם שלא היה ידוע לפני מציאת הלוח. החוקרים מעריכים שנישין הייתה בתחום ממלכת ימחד, כי הלוח התייחס לנסיעה ולא למסע מלחמה.
בלוח אחר מסופר שהוא כבש את העיר ארזיק, ששכנה ליד כרכמיש. שנת כיבוש העיר שימש כציון שנה במספר מסמכים משפטיים.
החותם של ניקמי-אפוח כולל את שמו כתוב בכתב יתדות, וציור שלו: על ראש המלך כתר, והוא מסתכל לכיוון שתי אלות, אחת בלבוש אשורי והאחרת בלבוש בבלי.

מותו ויורשיו

ניקמי-אפוח מת בשנת 1675 לפנה"ס. היו לו כנראה מספר בנים, ביניהם: אירקטבום שירש אותו, ירים-לים השלישי שמלך על ימחד אחרי אירקטבום, והנסיך אבא-אן.
יד לשריון

הקמה

בחודש מאי 1948 נערכו במתחם לטרון מבצע בן נון א' ומבצע בן נון ב', בהשתתפות כוחות מחטיבה 7 שאך זה הוקמה. קרבות אלה נחשבים לראשיתו של חיל השריון הישראלי. במלחמת ששת הימים כבש צה"ל את המתחם, שהחל לשמש כאתר למפגשי מורשת של חיל השריון. בשנת 1978 החלה היוזמה להקמת "יד לשריון" במקום, והוקמה "העמותה להקמת יד לשריון". מימוש היוזמה נמשך שנים אחדות. ב-14 בדצמבר 1982 הונח אבן פינה.

אתר ההנצחה

על "כותל השמות" שבאתר חקוקים שמותיהם של 5,012] חללי חיל השריון שנפלו בעת שרותם הסדיר ובמילואים. ליד השמות לא מצוינת הדרגה הצבאית שכן כולם שווים בפני המוות.
את שמות החללים חותמת "נקודה", למעט מקרים בהם נפלו יחד אחים או הורה ובן - אלו כתובים שם לצד שם. אתר ההנצחה כולל גם בית כנסת בו ניתן להתפלל לעילוי נשמות הנופלים. בבית הכנסת ארון קודש שהיה בקהילת יהדות פיזה במאה ה-18 העשוי מעץ אגוז מגולף. כן קיים מיצג הנצחה הבנוי בפינה הדרום-המזרחית של תחנת המשטרה.
מריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד

ביוגרפיה

מריה אנטוניה פרננדה נולדה ב-17 בנובמבר 1729 במצודת סביליה, בזמן החתימה על הסכם סביליה שסיים את המלחמה האנגלו-ספרדית, לפליפה החמישי, מלך ספרד ואשתו השנייה אליזבטה פארנזה (הנצר האחרון למשפחת פארנזה) מפארמה, בתם של אודוארדו פארנזה, נסיך הכתר של פארמה ודורותיאה סופיה, רוזנת פפאלץ-נויבורג.
בצעירותה דובר שמריה אנטוניה פרננדה תתחתן עם לואי, דופן צרפת, ואילו אחיה האינפנטה פליפה מספרד יתחתן עם לואיז אליזבת, נסיכת צרפת, אולם אמה רצתה לחכות עד שהיא תתבגר, ומשום כך התחתנה אחותה מריה תרסה רפאלה, נסיכת ספרד עם לואי. לאחר מותה של אחותה בשנת 1746 ניסה אביה להעלות שוב את ההצעה, אולם לואי החמישה עשר, מלך צרפת סירב להצעה, ולואי התחתן עם מריה יוזפה, נסיכת סקסוניה.
ב-31 במאי 1750 התחתנה מריה אנטוניה פרננדה עם ויטוריו אמדאו, דוכס סבויה, בנישואים פוליטיים שנועדו לחזק את הקשר בין ממלכת ספרד וממלכת סרדיניה, לאחר שלחמו זה כנגד זה במלחמת הירושה האוסטרית. על אף היותם טיפוסים שונים זה מזה, היה לשניים קשר חזק ואמיץ, ונולדו להם 12 ילדים.
בשנת 1773 מת חמיה קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה, ובעלה עלה לשלטון במקומו כויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה. בשנת 1775 התחתן בנה קרלו אמנואלה, נסיך פיימונט עם מארי קלוטילד, נסיכת צרפת, עמה היה לה קשר מאוד חזק, וב-19 בספטמבר 1785 מתה מריה אנטוניה פרננדה בטירת מונקליירי בטורינו.
קואורדינטות כדוריות

אנליזה וקטורית

אנליזה וקטורית היא כלי שימושי בבעיות פיזיקליות, לרבות בעיות פיזיקליות בעלות סימטריה כדורית. תחום זה מטפל בשינוי של שדות סקלריים ווקטוריים בזמן ובמרחב. מובאות כאן הנוסחאות השימושיות של נגזרות וקטוריות (גרדיאנט, דיברגנץ, רוטור ולפלסיאן) בקואורדינטות כדוריות:
גרדיאנט: 
דיברגנץ:
רוטור:
לפלסיאן:
ראו גם דל במערכות צירים שונות.
הזכות לחיים

הזכות לחיים שנהגתה על ידי ג'ון לוק קובעת כי לכל אדם יש זכות להגנה על חייו. זכות זו נחשבת לזכות הבסיסית והראשונית ביותר של האדם. "לכל אדם יש את הזכות לחיים, לחירות ולביטחון אישי" (מתוך ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, סעיף ג').
חובת כל מדינה להגן על חייהם וביטחונם של אזרחיה מפני גורמים עוינים בתוך המדינה ומחוץ לגבולותיה, לשם כך אם יתעורר צורך זכותה להפעיל את זרועות הביטחון שלה כגון: הצבא והמשטרה, זכות זו היא נגזרת של הזכות לחיים וביטחון ומכונה זכות המדינה להגנת אזרחיה.

הזכות לחיים במשפט הבינלאומי

"ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות אדם (1948): בסעיף 3 מצוינת הזכות לחיים וביטחון אישי.
ICCPR- האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדינות : הזכות לחיים מעוגנת בס'6 (א) המגדיר כי לכל אדם זכאי לזכות לחיים שאין לשלול אותה באופן שרירותי.
האמנה האירופאית לזכויות אדם: הזכות לחיים וביטחון מוגדרת בסעיף 2(1) המדינות מחויבות להגן על הזכות לחיים.
ACHR- האמנה האמריקאית לזכויות אדם: הזכות לחיים מעוגנת בס'4 לאמנה. בהזכות לחיים מוגדרת באמנה זו כזכות החלה מגע ההתעברות.
האמנה האפריקאית לזכויות אדם וזכויות עמים (אמנת בנג'ול): במסגרת סעיף 4 נכללת הזכות לחיים.

סוגיות הנוגעות בזכות לחיים

המתות חסד אל מול הזכות לחיים – מדובר בחולים סופניים אשר מבקשים למות כדי לקצר את סבלם. מחד, מדובר על הזכות של האדם להחליט על גופו, זכותו של האדם לבחור להימנע מסבל ומאידך הזכות לחיים נפגעת גם אם בהחלטת האדם עצמו. יתרה מזו, המתת חסד תבוצע על ידי אדם אחר (רופא) אשר יפגע בזכות לחיים של מטופליו גם אם הם מבקשים זאת. שכן, הזכות לחיים לא מכתיבה את איכות החיים אשר לפיה יש לחיות אלא רק מדגישה את הזכות לחיות.
הפלות – בנושא זה ישנה שאלה האם עובר נחשב ליצור אנושי הזכאי לזכויות ואם כך הדברים אז הפלת העובר תפגע בזכות לחיים שלו. מנגד, יש הטוענים שהעובר מתפתח בגופה של האישה ולה זכות ההחלטה על גופה. כמו כן, יש הסבורים כי בשלבים מוקדמים של ההיריון לעובר אין מודעות ולכן הסוגיה נתונה להחלטתה של האישה אך בשלבים מתקדמים כאשר איבריו התפתחו יש לראות בו בן אנוש הזכאי לזכות לחיים.
עונש מוות – עונש מוות הוא גזר הדין הקשה ביותר שמערכת המשפט יכולה לגזור על נאשם. עונש מוות כולל בתוכו קונפליקט בין הזכות לחיים לבין עצמה. מחד, האדם שנשפט למוות ביצע פשע נורא וככל הנראה לקח חיים של אנשים אחרים, שלל להם את הזכות לחיים. מנגד, המדינה שוללת את הזכות לחיים של אותו פושע. השאלה הנשאלת אצל מי מהצדדים הזכות חשובה יותר. התומכים בעונש יטענו כי הוצאה להורג מונעת מהפושע לחזור לפשע ומרתיע פושעים אחרים ובכך נשמרת הזכות לחיים של אזרחי המדינה. ומנגד, המתנגדים יטענו שכל בני האדם שווים ואומנם הנאשם אינו פטור מריצוי העונש אך ניתן לפסוק עונש חמור לא פחות כמו מאסר עולם ולא שלילת הזכות שלו לחיים שכן מדובר בזלזול בחיי אדם מצד המדינה.
הזכות לחיים בדיני הלחימה- המלחמה היא המצב האלים ביותר אשר החברה יכלה להיקלע אליו. מחד, ישנה זכות למדינה להגן על עצמה מאידך צריך לשמור על זכויות האדם של האוכלוסייה. לכן, נדרשת הבחנה בין מטרה צבאית לגיטימית וחיילים לבין אוכלוסייה אזרחית. שאינה לוקחת חלק בפעולות האיבה בשום מקרה אזרחים אינם יכולים להוות מטרה צבאית לגיטימית ויש לשמור על זכויותיהם הטבעיות ביניהן גם על הזכות לחיים.( ס'3 אמנת גנבה).
בית הכנסת העתיק במעוז חיים

גילוי האתר

בראשית שנת 1974, גילה אבשלום יעקובי, חבר קיבוץ מעוז חיים, בגבעה שמדרום-מערב לקיבוץ, קטע פסיפס ועליו תיאור מנורת שבעת הקנים. היה זה עדות ליישוב יהודי לא-ידוע בבקעת בית שאן.
על הגבעה שעליה התגלו שרידי הפסיפס, היה בית קברות בדואי. הם נהגו לקרוא לה "אל-בלע" - על-שם עץ השיזף שגדל עליה. השם הוא גם שמו של ואדי, אשר אחד ממעיינותיו נובע למרגלות הגבעה. 
נחמיה צורי, איש רשות העתיקות, סקר את הממצאים בגבעה ומצא כי בקברים שוקעו אבני-בניה, שברים של אבני-מזוזות ואף כלי שחיקה - מהתקופה ההלניסטית. ממצאים נוספים שנמצאו היו :סרקופג עם עיטורים מעגליים וריבועים, חוליות עמודים מאבן ומספר כותרות.

זיהוי המקום

נוסע נוצרי מהמאה ה-6 זיהה בסביבה יישוב בשם "באלה". בכתובת רחוב שנחשפה בתל רחוב רשומים שמות יישובים יהודיים בעמק בית שאן. אחד המקומות הנזכרים בכתובת ומתאימים למיקום בית הכנסת נקרא "דזבלייה" בצורת "פילי דזבלייה" (שער דזבלייה). צבי אילן משער שהכוונה היא למקום זה.
יוסף בן מתתיהו מספר על מפקד בני-ישראל על ידי שאול המלך בעיר בזק. הוא גורס כי המקום בו הוא פקד את בני-ישראל היה ב"באלה".
בית הסוהר צלמון

בית הסוהר צלמון הוא בית סוהר של שירות בתי הסוהר שהוקם בשנת 1996 על גדות נחל צלמון בסמוך ליישוב מע'ר שבגליל התחתון המזרחי.
צלמון הוא אחד מבין שני בתי סוהר המרכיבים את אשכול בתי הסוהר באתר "כלנית". השני הוא בית הסוהר חרמון שנחנך בשנת 1998.
תוכניות הבנייה של "צלמון" התבססו על המלצות דו"ח ועדת קנת משנת 1981: הוועדה המליצה להפוך את בתי הסוהר למוסד מחנך שמגמתו שיקום.
עקב אילוצים של היעדר במקומות כליאה ברמה הארצית וקושי במציאת אוכלוסייה מתאימה הפך בית הסוהר בחלקו לבית סוהר רגיל ובחלקו לבית סוהר שיקומי. דגש ניתן לטיפול וסיוע לאסירים תוך הקניית כלים מתקנים לקראת חזרתם לחברה.
בית הסוהר בנוי כקמפוס ללא חומות. המבנה משתדל להיטמע בנוף, במטרה לנצל את האור הטבעי ואת תחושת המרחב.
בית הסוהר מאוכלס בכ-850 אסירים פליליים השפוטים במגוון עבירות ולהם יתרת מאסר של עד שבע שנים.
בשנת 2010 עבר "בית המעצר טבריה" לבית הסוהר צלמון, שמפעיל שני אגפים המנוהלים כבית מעצר. מהלך זה התבצע כאשר הועברו בתי המעצר שהיו בידי משטרת ישראל לידי שירות בתי הסוהר
עדי נאמן

ביוגרפיה

נאמן נולד בניו יורק בשנת 1964, לחנה ולמלחין אמיתי נאמן. כשהיה בן שנה, עלתה המשפחה ארצה.
הקריירה האמנותית שלו החלה בגיל תשע, כאשר השתתף בפסטיבל שירי ילדים מס' 3. במסגרת הפסטיבל ביצע נאמן, יחד עם אבי טולדנו, את השיר "חג יובל" שזכה במקום השלישי. שנה מאוחר יותר, בעקבות מלחמת יום כיפור, הועלה בחנוכה מופע בהשתתפות ילדי הפסטיבל שביצעו את מיטב השירים משלושת הפסטיבלים הראשונים. במופע זה, שנקרא "ילדים שרים משירי הפסטיבלים", חזר נאמן וביצע את "חג יובל".
נאמן, אשר ספג מוזיקה מינקות, למד לנגן על גיטרה והחל להלחין שירים שכתב ושירי משוררים. בשלב מאוחר הופיע עמם בתוכניות טלוויזיה שונות, כסולן ובמסגרת מקהלה בה היה חבר. את כישרון המשחק שלו החל לממש בבית הספר היסודי א.ד. גורדון, כאשר הצטרף לחוג הדרמטי. במסגרת החוג השתתף בתפקיד הראשי במחזה "הקמצן" של מולייר.
את שנות התיכון העביר נאמן בבית הספר לאמנויות "תלמה ילין", ובמהלכן השתתף, בהמלצת מוריו, בשתי הצגות של תיאטרון "הבימה": "תיבת הצללים" (סטיב) ו"הדיבוק" (ילד). לפני סיום לימודיו גילם נאמן את דמותו של עוזי, בסרטו של יצחק (צפל) ישורון, "נועה בת 17", יחד עם חברי כיתתו ב"תלמה ילין", וזכה לתשבחות מהמבקרים. באותה תקופה היה חבר בסדנת קולנוע של מוזיאון תל אביב בה יצר מספר סרטים קצרים. 
נאמן התנדב בשכונות מצוקה ועד לשירותו הצבאי, אף הקים קבוצת תיאטרון באקי"ם.
את שירותו הצבאי החל בענף הווי ובידור במפקדת קצין חינוך ראשי. אחר כך, שירת באחד הצוותים במסגרת "מקהלת צה"ל". בין החיילים עמם שירת בהרכבים אלה נמנו גיא מרוז, אופירה יוספי, שרון ליפשיץ, משה ואורנה דץ, רמי קלינשטיין, ריטה ומייקל בנסון.
נאמן סבל במשך שנות חייו ממחלת אסתמה קשה אשר הביאה למותו, בגיל 18, במהלך חופשה מהצבא.
עדי, אשר נפטר כשנה אחרי ש"נועה בת 17" יצא למסכים, לא הספיק לקצור את פירות ההצלחה של הסרט ושל התפקיד שעשה בו. לאחר מותו קיבלו הוריו את פרס כינור דוד עבור משחקו בסרט.
סחרור

תקציר

העלילה מתרחש בארצות הברית בהווה, ומסופרת מנקודת מבטו של טיילר דופרה, שהיה בן 12, בו החלה תופעת הסחרור.

תחילת העלילה

עלילת הספר מתחילה מתיאור בגוף ראשון של טיילר דופרה (בן 12), שנפגש בערב עם התאומים ג'ייסון (ג'ייס) ודיאן לוטון (בני 13). בערב בו הם נפגשים, כל הכוכבים בשמיים (כולל הירח) נעלמו וכל הלוויינים נפלו לכדור הארץ, כאשר רק הקרינה של השמש נשארת יציבה.
קרינת השמש נמשכת כרגיל,כך שהחיים יכולים להמשיך.
בתחילה האנושות לא מבינה את האירוע, אבל בהמשך קוראת למאורע זה הסחרור.

המשך העלילה

המשך העלילה מתאר את התבגרותם של טיילר, ג'ייסון ודיאן. טיילר אחרי התיכון לומד רפואה, ג'ייסון משלים דוקטורט במדעים ודיאן מצטרפת לכת שנוצרה אחרי תופעת הסחור. ג'ייסון ואביו מקימים מתקן מחקר המקביל לנאס"א (שנקרא פריהליון), החוקר את תופעת הסחרור. במהלך המחקר הם מגלים שהסחרור מהווה מעין כיפת כח שעוטפת את כדור הארץ ומעוותת את הזמן, כך שכל שנייה על כדור הארץ שווה ל 3.17 שנות כדור הארץ (לפני הסחרור) ושנה אחת בכדור הארץ שווה ל 100 מיליון שנים.
כתוצאה מכך, ג'ייסון מסביר כי תוך כ 40 שנה על כדור הארץ, השווים לכ 4 מיליארד שנים, השמש תכלה את מלאי המימן דבר שיביא לכליה של החיים.
בהמשך ג'ייסון שעומד בראש מכון פריהליון רוצה לבדוק איך נוצר הסחרור (כאשר המדענים חושבים שהסחור נוצר על ידי חייזרים) ובודק את האפשרות למלט חלק מהאנושות לכוכבי לכת אחרים.

עלילה מקבילה

במקביל לעלילה הראשית, קיימת עלילת משנה המתוארת על ידי טיילר בעתיד כשהוא מלווה בדיאן. במהלך הספר עלילה זו מתבהרת עד שהיא מתלכדת עם העלילה הראשית

עיבודים נוספים

בשנת 2015 ערוץ הטלוויזיה האמריקאי Syfy דיווח כי הספר יעובד למיני סדרה.
גלוסטר

היסטוריה

העיר נוסדה תחת השלטון הרומי בבריטניה בשנת 97 בשם 'קולוניה גלבום נרוונסיס'. בשנת 577 נכבשה העיר בידי הסקסונים אשר הפכו אותה לעיר נמל ומסחר חשובה, עם הקמה של כנסייה מרכזית בעיר ומרכז שלטוני הכולל טירה. השם 'גלוסטר' נובע מהתקופה הסקסונית כהלחם של השם הרומאי 'גלבום' והמילה 'צ'יסטר' שמשמעה טירה, כך גלבומצ'יסטר הפכה במרוצת השנים לגלוסטר.
במהלך ימי הביניים גלוסטר הייתה מרכז של תעשיית הצמר המקומית אשר ריכזה ועיבדה צמר שהגיע בעיקר מאזורי הקוטסוולדס, בנוסף היו תעשיות ברזל, עור ודיג חשובות בעיר. לעיר היה מעמד מיוחד ולתושביה ניתנו זכויות דומות לאלו של לונדון, לאורך שנים רבות פעלה בעיר מטבעה מלכותית. 
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית העיר גלוסטר הפכה למוקד קרבות כאשר תומכי המלוכה צרו על תומכי הפרלמנט בעיר, לבסוף תומכי הפלמנט בעיר ניצחו והמצור נשבר בשנת 1643.
בעשורים הראשונים של המאה ה-20 כאמור, גלוסטר הייתה מרכז חשוב בתעשייה האווירית בבריטניה. חברת המטוסים גלוסטר הייתה מחלוצות טכנולוגיית הסילון בבריטניה וייצרה חלק מהמטוסים הראשונים שעשו שימוש בטכנולוגיה זו, בהם הגלוסטר מטאור. בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה, החברה עסקה בייצור מספר דגמי מטוסים מוצלחים שזכו לשרת בחיל האוויר המלכותי, בהם הגלוסטר גלדיאטור, ההוקר הוריקן וההוקר טייפון.
עמנואל יפה

עמנואל יפה (ה' בסיוון תרע"א, 1 ביוני 1911 – כ"ה בשבט תשל"ח, 2 בפברואר 1978) היה איש חינוך, מלחין וסופר ילדים ישראלי, שהתמחה בתחום החינוך היסודי. כיהן כמנהל המחלקה להכשרת מורים, כסמנכ"ל משרד החינוך וכיו"ר המזכירות הפדגוגית. "אדריכל האקדמיזציה של הכשרת המורים בישראל".

ביוגרפיה

עמנואל יפה נולד ב-1911 בעיר קובנה שבצפון-מערב רוסיה (ליטא), בן למשפחת מורים וסופרים: אביו יצחק יפה היה מחנך, ואמו בלהה יפה הייתה מחנכת וסופרת ומשוררת ילדים (ובעצמה בתו של הסופר והמחנך מנחם מרדכי סילמן ואחייניתו של המורה, הסופר ואיש הציבור קדיש יהודה סילמן).
בשנת 1913, בגיל שנתיים, עלה עם הוריו לארץ ישראל, וגדל והתחנך במושבה רחובות, שבה למד בבית הספר העממי שניהל אביו, ולאחר מכן בירושלים, שם הייתה המשפחה בין מייסדי שכונת בית הכרם. את לימודיו סיים בגימנסיה רחביה, ולאחריהם המשיך וסיים לימודי הוראה בבית המדרש למורים בית הכרם ולימודי חינוך ופסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. לימים השתלם באוניברסיטאות לונדון והרווארד (1965).
בתקופת המנדט הבריטי היה פעיל בתנועת הצופים וערך את ביטאוניה. שנים אחדות שימש כמורה מן החוץ בחוג למינהל חינוכי באוניברסיטה העברית.
את עבודתו החינוכית החל בשנת 1931 כמורה בכיתות היסוד של בית הספר הריאלי בחיפה. בהמשך ניהל בו את כיתות היסוד וריכז את סניפיו, לצד היותו מדריך פדגוגי בבית המדרש למורים שליד בית הספר הריאלי (מה שנקרא בהמשך, "סמינר גורדון"), מורה וסגן מנהל בית המדרש למורים בחיפה.
לאחר קום המדינה התמנה למפקח על בתי המדרש למורים ועוזר למנהל המחלקה להכשרת מורים ולהשתלמותם במשרד החינוך והתרבות.
בשנת 1959 החליף את חיים אורמיאן בתפקיד מנהל המחלקה להכשרת מורים ולהשתלמותם, וכעבור כעשור התמנה לסמנכ"ל המשרד.
ב-1970 התמנה בנוסף כאחראי לחינוך היסודי במזכירות הפדגוגית, ובשנת תשל"ז התמנה ליו"ר המזכירות הפדגוגית – תפקיד שאותו מילא עד פטירתו.
בשנת 1977 יזם את "שנת הבר-מצווה" (בכיתה ז').
משנת 1954 היה יפה נשוי לחווה לצרוס-יפה (1930–1998), פרופסור לדת האסלאם באוניברסיטה העברית, כלת פרס ישראל להיסטוריה לשנת תשנ"ג-1993. אחיו הצעירים היו עמיקם יפה, מהנדס העיר ירושלים, ואביעד יפה, איש ציבור, דיפלומט וחבר הכנסת (חתנו של אליהו ששון).
יפה נפטר בשנת 1978, בגיל 66, ונקבר בהר הזיתים. הותיר את אשתו ושני ילדיו, ישי ואורית.
שמו הונצח בבית הספר לעובדי הוראה בכירים על-שם עמנואל יפה בירושלים.

פועלו הספרותי והמוזיקלי

יפה פרסם ספרי לימוד והדרכה ועשרות מאמרים בנושאי חינוך. כמו כן חיבר לחנים ופרסם מספר ספרי ילדים, בהם ספרו "מיקי-מהו ואליהו". הסיפור פורסם בהמשכים לראשונה בעיתון "עיתוננו לקטנים" בשנת 1935, והוא אף אויר בידי יפה. "מיקי מהו ואליהו" נחשב כסיפור הקומיקס המקורי הראשון בארץ ישראל.
בשנת 1976 כונסו כמה ממאמרים בקובץ "על מחנכים וחינוכם".
לאחר מותו כונס מבחר מכתביו על ידי חיים אורמיאן בקובץ "במעגלי חינוך" (1979).
ג'ו בנקוב

ג'ו בנקוב (בנורווגית: Jo Benkow ‏; 15 באוגוסט 1924 - 18 במאי 2013) היה פוליטיקאי יהודי נורווגי שמרני, כיהן כיו"ר הפרלמנט הנורווגי. היה צלם במקצועו ובעל דעות פרו-ישראליות.

ביוגרפיה

נולד בשם ג'וזף אליאס בנקוביץ' בעיר טרונדהיים, נורווגיה ב-1924 אבל בילדותו עבר לבארום שליד אוסלו. כחבר בקהילה היהודית הקטנה שבנורווגיה, חווה אפליה על רקע גזעני ודעות קדומות לאורך שנות התבגרותו. ב-1942 ברח מהכיבוש הנאצי של נורווגיה לשוודיה השכנה, ומשם המשיך לבריטניה. לאחר המלחמה שב לנורווגיה.

פוליטיקאי

ב-1965 נבחר לפרלמנט הנורווגי, כאשר ייצג את המפלגה הקונסרבטיבית. בפרלמנט הפך במהרה להיות דמות מפתח, כמנהיג מפלגה בין השנים 1980-1984, כמנהיג המפלגה הקונסרבטיבית בין השנים 1981-1985 ובעיקר כנשיא הסטורטינג (הפרלמנט הנורווגי) ב-1985. הוא כיהן כנשיא הסטורטינג עד שנת 1993, שנת פרישתו, אחרי 28 שנים בפרלמנט.

יחסו לישראל וליהדות

בנקוב הרצה רבות אודות ענייני המזרח התיכון ואנטישמיות. בשנים האחרונות עוררו דבריו מספר מהומות כאשר ביקר את ראש הממשלה לשעבר של נורווגיה (וחברו למפלגה) קארה וילוך, וכאשר כינה אותו "האדם הגזען ביותר במדינה", בעקבות ביקורתו החריפה של וילוך על מדיניות ישראל.

כתיבתו

כיהן גם כנשיא "הפדרציה של הלסינקי לזכויות האדם", ולימד יחסים בינלאומיים באוניברסיטת בוסטון. בנקוב כתב ספרים רבים על זכויות האדם, המונרכיה שבנורווגיה, ונושאים שונים נוספים. ספרו "Olav - menneske og monark", פרי יצירתו בעקבות מספר שיחות שניהל עם חברו המלך אולף החמישי היה רב מכר.
חוקת אתיופיה

חוקת סלאסי הראשונה (1931 - 1936; 1941 - 1955)

חוקת 1931 של אתיופיה הייתה החוקה המודרנית הראשונה של אתיופיה. היא תוקנה בטקס מרשים שנערך ב-16 ביולי 1931 בנוכחות הקיסר האתיופי היילה סלאסי. במבוא לתרגומו של החוקה לאנגלית, כתב המתרגם ויליאם שטרן, ש"ראוי לציין כי זה המקרה הראשון בהיסטוריה שבו שליט אבסולוטי של מדינה מבקש מרצון לחלוק את השלטון עם נתיניו". החוקה מפקידה את הכוח הביצועי במדינה אצל הקיסר, אשר הוא יהיה חייב להיות צאצא של מנליק הראשון, מלך אקסום. בנוסף, היא מסדירה את חובותיו וזכויותיו של העם האתיופי. החוקה קובעת את היותם של פרלמנט בעל שני בתים: בית תחתון הנבחר על ידי העם ובית עליון הנבחר על ידי הקיסר. החוקה גם עוסקת בסמכויות שרי הממשלה והמערכת השיפוטית. חוקת 1931, לא הביאה לדמוקרטיה באתיופיה, כי למעשה עדיין רוב סמכויות רוכזו בידי הקיסר.

חוקת סלאסי השנייה (1955 - 1974)

חוקת אתיופיה משנת 1931 הוחלפה בשנת 1955 בחוקה חדשה, שהרחיבה את סמכויות הפרלמנט אך בפועל הרחיבה את סמכויותיו של הקיסר - היילה סלאסי. החוקה עמדה בתוקף עד המהפכה האתיופית (המהפכה המרקסיסטית; 15 בספטמבר 1974), עת השתלט הצבא על הנהגת המדינה במהפכה צבאית.

הצ'רטר הלאומי (1991 - 1995)

מלאחר נפילת השלטון הקומוניסטי באתיופיה ב-27 במאי 1991 ועד כינון החוקה החדשה ב-27 במאי 1991, החוק העליון הזמני שהיה תקף במדינה היה הצ'רטר האתיופי הלאומי.
האיחדג שהשתלט על המדינה יצר וועידה רב-אתנית שמטרתה תהיה בין השאר לאמץ צ'רטר לאומי. הצ'רטר הלאומי יצר עיקרון למה שצפוי היה להיות בתקופה של כשנה וחצי עד שנתיים של תקופת המעבר. הצ'רטר קרא ליצירה של טיוטה לחוקה חדשה שתיכנס לתוקף עד תחילת 1995. וגם חייב את ממשלת המעבר להתנהל בהתאמה עם ההצהרה העולמית של האו"ם לזכויות אדם ולא להתערב בעניינים פנימיים של מדינות סמוכות. הצ'רטר הכיר את הזכות של כל העמים באתיופיה לקביעה עצמית, בהקשר של פדרליזם אתני, וקראה ליצירה של מחוזות ומועצות אזוריות על הבסיס האתני.

חוקת הפדרציה (1995 ואליך)

לאחר שהאיחדג השתלטו על המדינה ב-27 במאי 1991, פג תוקפה של החוקה הקומוניסטית משנת 1987. החוקה הנוכחית של אתיופיה, המהווה את החוק העליון של המדינה, אומצה על ידי ממשלת המעבר של אתיופיה בדצמבר 1994 ונכנסה לתוקף באוגוסט 1995. החוקה הוכנה על ידי "האספה המכוננת" אשר נבחרה בחודש יוני אותה שנה. החוקה מסדירה את היותה של אתיופיה רפובליקה דמוקרטית פדרלית המחולקת ל-11 מדינות בעלות אוטונומיה רחבה בענייני פנים. החוקה גם קובעת את זכויות האדם באתיופיה, במבוסס על ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם והאמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ופוליטיות. בנוסף, החוקה קובעת מעמד שווה לכל השפות באתיופיה, מלבד אמהרית, אשר תשמש כשפה הרשמית של המדינה.
דיברה תורה כלשון בני אדם

הביטוי דיברה תורה כלשון בני אדם מופיע אצל חז"ל פעמים מספר, כמבטא את העובדה שעל אף שהתורה היא אלוהית, הרי לשונה היא כלשון בני אדם. 
אצל חכמי ימי הביניים (הראשונים), הורחב ביטוי זה, ואומץ במיוחד כדי להסביר לשונות של הגשמת האל בכך שהן באו "לשׂבר את האוזן" כדי שבני האדם יבינו את הדברים הנאמרים כלפי האל המופשט, ובקבלה הורחב ביאור זה ללמוד את תורת האלוהות מלשון ומגוף בני האדם.

משמעות המושג אצל חז"ל

בחז"ל מופיע הביטוי בכעשרים מקומות, ובהם הוא מובא כדי להסביר מדוע תנא מסוים אינו דורש את הלשון הכפולה בה הפסוק משתמש (למשל: "הכרת תכרת", "אם ראה תראה"). ההסבר לכך הוא, שעל אף אלוהיותה של התורה, היא "דיברה כלשון בני אדם", ובני אדם כופלים לשונם לפעמים לתפארת המליצה או כדי לזרז ולחזק את ציוויים.
כיוון שהעניין שנוי במחלוקת - האם מקבלים את הטענה שהתורה דיברה בלשון בני אדם, וממילא אין צורך למצוא דרשה נסתרת שהתורה כיוונה אליה, או שחייבים לדרוש כל מילה ומילה - כאשר התלמוד משתמש בטענה מעין זו, לרוב יביא את הדעה השנייה (אידך מאן דאמר) שחולק על הטענה, ויסביר לשיטתה את הדרשה הנדרשת מהפסוק, וכן יסביר מהיכן הדעה הראשונה דורשת את הדרשה האחרונה.
דוגמה (תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ג', עמוד א'): "מאי שנא גבי נזירות, דכתיב: "נזיר להזיר"? נדרים נמי, הא כתיב: "לנדור נדר", והיקישא למה לי?
 
אי כתב "נדר לנדור" כדכתב "נזיר להזיר", כדקאמרת, לא צריך היקישא. השתא דכתיב "לנדור נדר", דיברה תורה כלשון בני אדם.
 
הניחא למאן דאית ליה דיברה תורה כלשון בני אדם; אלא למאן דלית ליה דיברה תורה כלשון בני אדם, האי "לנדור נדר" מאי עביד ליה?
 
דריש ליה לעשות ידות נדרים כנדרים, ומקיש נזירות לנדרים."
וכן להפך שהגמרא כן דנה רק בלשון בני אדם מצאנו במסכת מכות דף יב. ע"ש.

משמעות המושג בקבלה ובחסידות

על פי הקבלה, הלימוד מלשון התורה אינו דרכו אלא גם הלשון כשלעצמו הוא מערכת מדויקת של דימויים שעל ידה אנו מבינים נושאים שונים בקבלה ותורות שונות באלוהות. לדוגמה הפסוק "ויפח באפיו נשמת חיים" אשר על פי תורת הראשונים נלמד כמשל ודוגמה לשלילת הגשמיות אשר דברה תורה בלשון בני אדם על כן השתמשה התורה בלשון נפיחה אף שאינה שייכת אצל הקב"ה שאין לו גוף. אך בתורת הקבלה והחסידות נלמד מכך, כדוגמה לעניין האנושי, של נפיחה, אשר מעין זה ברוחניות, נפח האלוקים את נשמת האדם. והלימוד הוא ממשי, כלומר, כשם שבנפיחה באדם, הנפיחה מגיעה מעומק נשמתו, ונשימתו, אך אינה מוגבלת באותיות של דיבור או צעקה, כמו כן נפיחת הקב"ה באדם הראשון, היא מעצמותו, ודרגתו העליונה, אך אינה מוגבלת בדיבור. בקבלה מובא פסוק זה על מנת להוכיח אשר דרגת נשמת האדם היא מהאלוהות, ולמעלה מן העשרה מאמרות.
Bedtime Stories

היסטוריית האלבום

האלבום החל משיתוף פעולה של מדונה והמפיק המוזיקלי שפ פטיבון, ותוכנן להיות בסגנון דומה לאלבומה הקודם, Erotica. אף על פי כן, מדונה רצתה לשנות את התדמית הרעה והלא חינוכית שהשאירה אחריה באלבום הקודם, ורצתה להציג את הערצתה לזמר הרוק האמריקני, ג'וי, ולכן שילבה באלבום אלמנטים של רית'ם אנד בלוז. למרות הביקורות הלעגניות על מסריה הבוטים באלבומה הקודם, היא המשיכה לשלב אותם גם באלבום הזה, אך במינונים פחותים במידה ניכרת.
בזמן שהאלבום נועד להיות מאופיין כמו קודמו, ופחות שנוי במחלוקת בתוכנו גם כן, הוא אולי האלבום איתו התעמתה מדונה באופן המסיבי ביותר. הסינגל "Human Nature" נתפש כתקיפה אישית כלפי כלי התקשורת שגינו באופן נמרץ את "Erotica" ו-"Sex", עם טקסטים כמו (בתרגום): "האם אמרתי משהו לא ראוי? אופס, לא ידעתי שאני לא יכולה לדבר על סקס". אף על פי שמדונה רצתה לשקם את התדמית הרעה שהשאירה אחריה מהאלבום הקודם, ושהביקורות על האלבום יעסקו בפן המוזיקלי שלו, היא רק חיזקה את הדעה כי היא תרה אחר נקמה באנשים (בתקשורת בפרט) אשר ניסו לחדור לחייה הפרטיים.
אלבום זה הוא יוצא דופן בקריירה של מדונה בזכות מפיקי האלבום, שהיו רק בעלי שם נודע (לדוגמה, אלבום זה היה הראשון בו טימבלנד שיתף פעולה עם מדונה, דבר אשר בא לידי ביטוי עד היום; קנת אדמונדס אשר עבד בין היתר עם ויטני יוסטון וטוני ברקסטון; דייב הול, שעבד לצידה של מריה קארי).
בניגוד לשאר אלבומיה של מדונה, זה הפך להכי פחות ייצוגי מבחינת מסע ההופעות שעשתה לו ב-2001, "Drowned World Tour", ואף נאמר כי בזכות האלבום, המכירות של המופע ירדו משמעותית. בכל מקרה, במסע ההופעות היא ביצעה שני שירים מתוך האלבום: "Secret" ו-"Human Nature", ובמסע ההופעות "Re-Invention World Tour" נכחה גרסת רמיקס לשיר "Bedtime Story" מהאלבום.

מסחור

למרות הצלחתו הגדולה של הסינגל שנחשב כטוב ביותר, "Secret", מכירות האלבום היו מתונות משציפו. עם צאתו לשוק, הוא דורג במקום השלישי (על ידי מגזין בילבורד) כאלבום הנמכר ביותר בארצות הברית, עם נתון של 145,000 עותקים שאזלו מן המדפים, ושישה שבועות לאחר מכן, קטף את התואר אלבום זהב. בכל זאת, מיד אחר כך, מכירות האלבום החלו לצלוע. המכירות התדלדלו אחרי שיצא הסינגל השני באלבום, "Take a Bow", שעל פי הערכות שונות, הוא זה שגרם לכך.
בסופו של דבר, האלבום זכה בתואר פלטינה משולשת בארצות הברית, מכר יותר משבעה מיליון עותקים ברחבי העולם, ואף היה מועמד לקבל פרס גראמי.
מלקטת

מַלְקֶטֶת (או מַלְקֵט, או פינצטה, מגרמנית) היא כלי העשוי משתי רצועות מתכת דקות המחוברות מצד אחד, ומשמשת לאחיזה בעצמים קטנים.
שימושים נפוצים של המלקטת הם בתחום הקוסמטיקה, שם היא משמשת לתלישת שיער, שענים משתמשים במלקטות לטיפול בגלגלי שיניים זעירים ואספני בולים משתמשים בהן כדי לטפל בבולים.

בשפה

בשפת הדיבור, "בפינצטה" מסמל בקפידה, בסבלנות, או תוך בררנות יתרה, למשל "לבחור בפינצטה".
בקרב הבולאים, המלקטת בעזרתה אוחזים את הבול, ומיועדת למניעת פגיעה בבול, מכונה "מַלְקֵט".