google/wiki40b huggingface dataset:
שער גן עדן

השער לגן עדן (באנגלית: Heaven's Gate) הייתה כת שהונהגה על ידי מרשל אפלווייט ובוני נטלס. לאחר מותה של נטלס מסרטן בשנת 1985, לקח על עצמו אפלווייט את ההנהגה. שמה של הקבוצה הוחלט סופית בשנת 1994, ועד אז עבר השם שינויים רבים.
סופה של הכת, ביחד עם הופעת שביט הייל-בופ (שכונה כוכב-השביט הגדול של 1997) גרמו לתדהמה בארצות הברית בשנת 1997. אפלווייט שכנע 38 מחסידיו להתאבד כדי שנשמותיהם תוכלנה לעלות ולנסוע על חללית, שלפי אמונתם, הייתה מוסתרת מאחורי כוכב-השביט הייל-בופ. אמונות אלו הובילו לסיווג הכת ככת אמונה בחוצנים.

היסטוריה ומקור

'השער לגן עדן' הייתה כת עידן חדש סודית ושהמידע עליה ועל מנהגיה מוגבל. בעת הצטרפות לכת, חברים נהגו לרוב למכור את רכושם כדי לנתק את קשריהם לקיום הארצי שלהם. במשך הרבה שנים הקבוצה חיה מנותקת מהחברה במערב ארצות-הברית. חברי הכת נהגו להסתובב בזוגות כדי להיפגש עם חברים אחרים למטרת העברת מצגות שנועדו כדי לצרף חברים חדשים. חלק מהזמן, חברי הכת נהגו לחיות בבתים חשוכים כדי להדמות את החוויה של מסעם בחלל החיצון. אחד מפרסומיה של הכת שנקרא "איך לבנות חוצן", התיימר לתאר חללית בין-כוכבית בנויה מחומרים שביניהם צמיגים ישנים. רוב המידע שידוע על הכת מגיע ממחקר שביצעו רוברט באלך ודייוויד טיילור אשר הסתננו לקבוצה בשנות השבעים.
חברי הכת הוסיפו "-אוֹדי" ("-ody") לשמם הפרטי במקום שמם המקורי. נטלס ואפלווייט נודעו כ"בו" ו"פיפ", ולאחר מכן "טי" ו"דו".
במשך מספר חודשים לפני מותם, שלושה חברים בכת, ת'רסטון-אודי (Thurston-ody), סילבי-אודי (Sylvie-ody) ואליין-אודי (Elane-ody) עבדו בשביל חברה בשם Advanced Development Group Inc. (קבוצת פיתוח מתקדם), חברה קטנה שממוקמת בסן דייגו, שפיתחו הוראות מבוססות-מחשב בשביל צבא ארצות הברית. למרות שהיו מנומסים וחברתיים, הם נהגו להתבודד. כאשר התפטרו מהחברה, הם אמרו לממונה עליהם שהצליחו במשימתם. שבועות מספר לאחר-מכן הם כבר היו מתים.
חבר באגודה בשם תומאס ניקולס היה אחיה של שחקנית מסע בין כוכבים, נישל ניקולס. לפני ההתאבדות ההמונית של הקבוצה, הוא ומספר חברים אחרים ביקשו את עזרתה למען פרסום המסר של הכת.

מבנה

מבניה של הכת דמה למבנה נזירי מימי הביניים. חברי הקבוצה ויתרו על רכושם וחיו חיים נזיריים חסרי מותרות. בגדי החברים בכת היו נתפרים בקפדנות וכל רכושם היה משותף. שישה מחברי הקבוצה הזכרים עברו סירוס בהתנדבות כדי לשמור על אורח החיים הנזירי.
הכת מימנה את עצמה על ידי הצעת שירות פיתוח אתרי-אינטרנט מקצועי.

התאבדות המונית

38 חברי כת וראשה מרשל אפלווייט נמצאו מתים באחוזה שכורה בחברה היוקרתית של סן דייגו, רנצ'ו סנטה פיי, ב-26 במרץ 1997. המוות ההמוני של הכת שער גן עדן הוא אחד המקרים הכי מוכרים של התאבדות כתית.
בהכנה להרוג את עצמם, שתו חברי הכת מיצי פרי הדר כדי לטהר את עצמם מטומאה בצורה מסורתית. התאבדותם, שנערכה במשמרות, הורכבה מבליעת פנוברביטאל (phenobarbital) שהיא תרופה למניעת התקפים, בערבוב עם וודקה, ובנוסף שקיות פלסטיק מהודקות סביב ראשם לגרימת חנק. ערבוב משקאות חריפים עם תרופות ידוע כמסוכן ושעלול לגרום למוות. מסיבה שאינה ידועה, היו ברשותם של כל חבר 5 דולרים ברבעי-דולרים (quarters). כל השלושים ושמונה היו לבושים בחולצות ומכנסיים זהים ובנוסף, זוג נעלי טניס חדשות לגמרי של נייקי וסרטי זרוע עם המילים "Heaven's gate away team".
אהרן אבני

תולדות חייו

נולד בשנת 1906 ביקטרינוסלב, רוסיה. אביו מיכאל-דוד היה מהנדס בעל מכרות ובעל הון שאגדות נקשרו בשמו והיה גם חובב ציון נלהב, שהיה חתנו של הרב חיים ברלין ואמו אסתר בת יעקב פחמוצקי הייתה ציירת ומשוררת. בנעוריו למד אבני ב"חדר" וב"ישיבה" ואף קיבל סמיכה להוראה. אבני התייתם בגיל 12 מאמו, הוא למד בגימנסיה העברית בעיר מולדתו אצל המחנך והוגה הדעות פנחס שיפמן (בן-סירה) והעשיר את ידיעותיו בשפה אצל אברהם שלונסקי.
בשנת 1923 החל אבני ללמוד באקדמיה לאמנות במוסקבה, שם הצטרף לקבוצת "החלוץ" ועלה לארץ-ישראל בשנת 1925. אבני הצטרף ל"הגנה" והיה אחד ממייסדי "הבחרות הסוציאליסטית", "הנוער העובד" וה"פועל".
את לימודי האמנות המשיך אבני ב"בצלאל", ירושלים, שם למד בין השנים 1925-1928, ובשנת 1929 התיישב בתל אביב. בשנת 1930 נשא לאישה את חיה לבית סנדלרמן, ילידת אוקראינה. בשנה זו ערך תערוכת יחיד ראשונה בתל אביב ב"גמנסיה הרצליה" וב"בית קסלמן".
בין השנים 1930-1932 שהה אבני בפריז, שם השתלם באקדמיה "גראנד שומייר". לאחר שובו, בשנת 1932, החל לעבוד כאדריכל בעיריית יפו, נתן הרצאות באדריכלות בטכניקום והיה למורה למתמטיקה בבית הספר של הקיבוץ גבעת השלושה. בשנת 1938 החל ללמד ציור ותולדות האמנות בבית ספר "תיכון חדש" בתל אביב.

תערוכות

בין השנים 1929-1930 אבני הציג בפעם הראשונה עם קבוצת אמנים צעירים בשם "מסד". הקבוצה, בה היו שותפים אמנים כגון אביגדור סטימצקי, אריה ארוך, צבי שור, יוסף קוסונוגי, דוד הנדלר, מרדכי לבנון, וישראל פלדי, ראתה עצמה כמייצגת הדור הצעיר של האמנים הארץ-ישראלים, והתנגדותם לקבוצת "אגד" הוותיקה בה היו חברים אמנים כגון נחום גוטמן, ראובן רובין, ציונה תג'ר ואחרים. 
לאורך השנים נערכו לאבני מספר תערוכות במוזיאון תל אביב ובגלריות ומוזיאונים אחרים ברחבי הארץ. בשנת 1936 נערכה לו תערוכת יחיד ראשונה במוזיאון תל אביב, ובשנת 1940 בגלריה לאמנות כ"ץ. הוא זכה בפרס דיזנגוף פעמיים, בשנים 1937 ו-1948.

חינוך

בשנת 1936 ייסד את ה"סטודיה" - האולפן לציור ופיסול של ההסתדרות, ביחד עם יחזקאל שטרייכמן ומשה שטרנשוס וניהל אותו עד מותו. עם מותו, בשנת 1951, שונה שמו של המוסד ל"מכון אבני"). אבני לימד ציור ותולדות האמנות של תקופת הרנסאנס והעת החדשה. ה"סטודיה" הייתה ממוקמת במרתף במעונות העובדים ברחוב פרישמן פינת רחוב דב הוז. המרתף היה קטן מאוד והמחלקה לציור עברה לרחוב דב הוז פינת רחוב גורדון. בין המורים הראשונים היו: משה שטרנשוס- פיסול, יעקב שטיינהרדט – תחריט, שכטר – גרפיקה, פרופ' י. שור – היסטוריה של האמנות, יחזקאל שטרייכמן הצטרף ב-1944 (אך פרש ב-1946 וחבר לאביגדור סטימצקי בהקמתה "הסטודיה" המודרנית). בשנת 1946 ייסד אבני בתל אביב ביחד עם המחנך הנודע אליהו בייליס גם את המדרשה למורים לציור (שיותר מאוחר פעלה ברמת השרון), שם התכוון ללמד ציור ופדגוגיה אך נפטר זמן קצר לאחר-מכן כתוצאה ממחלת הסרטן ונקבר בבית הקברות בנחלת יצחק 
אמנים רבים וטובים עברו תחת ידיו המחנכות: מיכאל ארגוב, אסתר פרץ ארד, בוקי שוורץ, דני קרוון, דן קידר, עמוס אריכא, רות צרפתי ועוד. אבני היה יותר מצייר ישראלי, הוא היה דמות של מחנך אמנותי, שהחינוך עמד בראש מעייניו.

סגנונו של אבני

במשך כל שנות יצירתו הוא תמיד נשאר נאמן לציור הפיגורטיבי. אבני שאב השראה ממגמות באמנות הצרפתית. בהתחלה הושפע מקורו וגוסטב קורבה, ומאוחר יותר ניכרו בעבודותיו השפעות של ציירי אסכולת פריז היהודיים. ציוריו משנות ה-30 של המאה ה-20 מתאפיינים בצבעים כהים ברוח האסכולה היהודית, ואילו בשלהי שנות ה-40 צבעיו מתחילים להתבהר ומשיכות מכחולו נעשות עזות ואקספרסיביות.
פלא (סרט)

עלילה

גיבור הסרט הוא אוגוסט "אוגי" פולמן. אוגי נולד עם תסמונת גנטית נדירה שגרמה לעיוות חמור בפניו שגם לאחר ניתוחים רבים הותירו אותו עם מראה חריג. לאחר שזכה לחינוך ביתי בילדותו, מחליטים הוריו לשלוח אותו לראשונה לבית-ספר רגיל. הוא נאלץ להתמודד עם סלידת הילדים האחרים ממראהו ועם בריון כיתתי שפוגע בו בכל הזדמנות. מנגד הוא רוכש חבר חדש, ג'ק. אך נפגע כשמגלה שג'ק לועג לו מאחורי גבו. לעזרתו חשה סאמר שהופכת לידידתו. ג'ק ואוגי משלימים ואט אט הוא רוכש את לבם של שאר תלמידי בית הספר.  
במקביל לסיפורו של אוגי, מתאר הסרט גם את התמודדותם של הסובבים אותו, בהם אחותו ויה, שחשה כי כל משפחתה סובבת סביב אוגי ומזניחה אותה, חברתה מירנדה שסובלת מפרידת הוריה ומרחיקה עצמה מויה וג'ק וויל שמספר על חברותו עם אוגי.

הפקה

צילומי הסרט התבצעו במהלך 2016 בונקובר שבקנדה. מועד יציאת הסרט שנקבע תחילה לאפריל 2017, נדחה לנובמבר 2017, לחג ההודיה, במטרה למשוך קהל צופים רב יותר. 
הסרט זכה בפרס סאטורן לסרט העצמאי הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר.
ראול קוצלסקי

חיים וקריירה פסנתרנית

קוצלסקי, יליד ורשה,  למד נגינה על פסנתר לראשונה אצל אימו, ואחר כך  אצל ג'וליאן גודומסקי. הוא התקדם מאוד בלימודיו, ובגיל 4, בשנת 1888, כבר הופיע לראשונה. הוריו לקחו אותו לפסנתרן והמלחין הנודע אנטון רובינשטיין, שזיהה את כישרונותיו של הילד וצפה לו עתיד מבטיח כפסנתרן קונצרטים. קוצלסקי הילד נשלח ללמוד בקונסרבטוריון בלבוב, ובשנת 1892 החל ללמוד אצל קרול מיקולי, אחד מתלמידיו הבולטים של פרדריק שופן. במקביל ללימודיו אצל מיקולי, המשיך קוצלסקי לנגן בקונצרטים בערים הגדולות, ברפרטואר נרחב. ב-1896 ניגן בלייפציג את הקונצרט האלף שלו, ובגיל 12 כבר זכה בפרסים ואותות הוקרה שונים – אות מסדר האריה והשמש, פסנתרן החצר (ממלך ספרד), ומדליה מהסולטן הטורקי.
עד מלחמת העולם השנייה קוצלסקי חי לסירוגין בצרפת, גרמניה ושווייץ. הוא המשיך להופיע ברחבי אירופה, וזכה למוניטין גדולים בגרמניה כמבצע של יצירות שופן. הוא סירב להופיע בארצות הברית, למרות ההזמנות הרבות שקיבל, וייתכן שהמוניטין שלו נפגע מכך. במהלך מלחמת העולם השנייה נכלא קוצלסקי בברלין, וב-1945, אחרי המלחמה, חזר לפולין מולדתו והתיישב בפוזנן, שם זכה למשרת הוראה בבית הספר הגבוה למוזיקה. בין תלמידיו היו גם פסנתרנים נודעים כדטלף קראוס ומוניק דה-לה ברוכולרי. הוא המשיך לנגן ברסיטלים עד למותו שם ב-1948. 
קוצלסקי נחשב לאחד מחשובי הפסנתרנים בדורו. במרכז הרפרטואר הקלאסי והרומנטי שלו עמדו כל יצירות שופן, וכן שלושים ושתיים הסונטות לפסנתר של בטהובן. הוא שילב בנגינתו יכולת טכנית מבריקה ושוטפת לצד איזון ועידון, והתייחס לתווים הכתובים ביתר כבוד מאשר שאר המבצעים של זמנו.

קוצלסקי, מיקולי  ומסורת הביצוע של שופן

בשנות לימודיו של קוצלסקי אצל מיקולי נוצרו ביניהם יחסים הדוקים. מיקולי, שבילה במחיצתו של שופן שבע שנים מחייו, ראה את עצמו כממשיך נאמן של מסורת הביצוע של שופן, והשתדל ככל יכולתו להעבירה לתלמידיו. קוצלסקי מספר בספרו על שיעורי הפסנתר הממושכים והמקיפים שקיבל אצל מיקולי מדי יום ביומו, בחודשי הקיץ. כל שיעור נמשך שעתיים שלמות, וכלל עיסוק במגוון רחב של נושאים הקשורים לטכניקה פסנתרנית – החל מצורת הישיבה ליד הפסנתר וכלה בניתוח מעמיק של הקווים המוזיקליים השונים ביצירה. 
נגינתו המעודנת והגמישה של קוצלסקי, והקשר הבלתי אמצעי שלו עם אחד מתלמידיו הבולטים של שופן, גרמו לכך שביצועיו נחשבים כמעבירים באופן מהימן למדי את מסורת הביצוע של שופן. להקלטות שעשה בשנות ה-30 של המאה העשרים יש, משום כך, חשיבות תיעודית רבה.
נתן רפופורט (ראשוני כפר סבא)

נעוריו

נתן רפופורט נולד בשאוולי שבליטא בבית אבי-אמו, הרב יוסף זכריה שטרן. אביו, הרב יעקב דב רפפורט, היה הרב בקהילת זימל. למד בישיבת אביו ואחר כך בישיבת טלז, שבראשה עמד אז הרב אליעזר גורדון, ורכש ידיעה רבה בש"ס ובפוסקים.
כשהתחילה התנועה הציונית הצעירה לחדור לתוך העיירות עמד נתן בן ה-16 והודיע יום אחד להוריו שאינו מוכן לשבת על ספסל בית המדרש וכי חובה על כל יהודי לעבוד עבודה של ממש בארץ ישראל. ב-1905, בתקופת העלייה השנייה, עזב את בית אביו, עלה לארץ ישראל והתיישב כפועל בפרדסי פתח תקווה. כאשר רוב הפועלים עזבו את פתח תקווה נשאר נתן על מקומו, ועל שאלת ידידיו השיב, כי מי שרוצה לעבוד יש לו אפשרות לחיות על עבודתו בארץ. הוא התמחה בכל העבודות החקלאיות, ובייחוד ידע לטפל בבעלי חיים.

חייו כפועל

היה מן הראשונים שהתיישבו במושבה החדשה כפר סבא ושם נטע כרם שקדים לעצמו וגם בשביל אביו הרב, שחסך ממשכורתו הדלה לשם מצוות יישוב ארץ ישראל.
קיבל על עצמו עבודות שונות במושבה ואחרי שעבר זמן מועט כבר ידע את כל הסביבה וקיבל על עצמו את השמירה. יחיד היה עובר רכוב על סוסו ושומר על כפר סבא ועל עין חי. מביתו הקטן (בן שני חדרים, והוא אותה שעה כבר בעל משפחה) מסר חדר לספריה ואחר כך לגן ילדים. כשחלק מן המגורשים מיפו התיישב בכפר סבא מסר את ביתו הקטן לרשות הוועד. במלחה״ע הראשונה עבר עם משפחתו לחדרה וגם שם נתמנה שומר.
מסופר עליו כי התמכרותו לעבודה עברית לא ידעה גבול, אם כי לא תמיד חי בשלום עם הפועלים שעבד איתם. הוא היה דורש הרבה מעצמו ומאחרים והיה מדבר בהתלהבות על עבודתם המסורה של החלוצים.

מותו

במאי 1921, יומיים לאחר תחילת הפרעות ביפו, נודע לתושבי כפר סבא כי יש תוכנית של ערביי קלקיליה להתנפל על המושבה. רפפורט דרש נשק להגנה על כפר סבא, ומשלא נענה עבר לעין חי ביום שלישי, 3 במאי 1921. תושבי כפר סבא לקחו את עדר הפרות והתפנו לכיוון עין חי (כפר מל"ל), ואחר כך המשיכו לפתח תקווה. בדרך התנפלו עליהם בדואים ושדדו 20 פרות. מפתח תקווה ראו במשקפות איך המושבה נגזלת ונהרסת. 
בפתח תקווה נכנס ל"הגנה", וביום חמישי בבוקר, בשעת ההתנפלות, בעמדו בשורות הראשונות של המגינים, נפצע קשה ומת באותו יום, ה-5 במאי 1921. הרופא שטיפל ברפפורט הפצוע כתב: "רפופורט הלך לעולמו כשהכרתו צלולה עליו עד הרגע האחרון, מתוך מנוחה שלמה ובלי להוציא מפיו אף מלה אחת".

הנצחה

בכפר סבא ובפתח תקווה נקרא רחוב על שמו של נתן רפפורט.
אמיר כץ

אמיר כץ (נולד ב-15 ביולי 1970) הוא כדורסלן עבר ששיחק בין היתר בא.ס. רמת השרון, הפועל חולון, בני הרצליה, הפועל אילת, מכבי ראשון לציון והפועל ירושלים. גובהו 1.91 מטר והוא שיחק בתפקיד הקלע. בנוסף גם רזיאל כהן היה שחקני וחברו הטוב והיה פי אלף יותר טוב ממנו והוא הודה בזה

קריירה כשחקן

כץ גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב אך לא שיחק בקבוצת הבוגרים שלה. את דרכו בליגה הבכירה הוא החל בעונת 88/87 במכבי ראשון לציון במדיה שיחק 2 עונות. אחד המשחקים הטובים שלו היה בשנת 1996 בקבוצת בני הרצליה כשקלע 53 נקודות (11 מ - 15 לשתיים, 6 מ - 8 לשלוש ו13 מ - 14 לעונשין) בהפסד  הביתי (94 - 107) נגד פרטיזן בלגרד.
כץ, שכונה "הידית", נודע בזכות אחוזי קליעה מצוינים. הוא אוחז בממוצע קריירה של כמעט 50 אחוזים לשלוש. הוא הוביל את הליגה באחוזי קליעה מקו העונשין במשך ארבע עונות, בעונת 1995/96 הוביל את הליגה באחוזי קליעה לשלוש ובעונת 1998/99 זכה בתואר מלך הסלים של הליגה עם ממוצע של 20.7 נקודות למשחק. הישגו הקבוצתי הגדול ביותר של כץ הוא הזכייה בגביע המדינה עם בני הרצליה בעונת 1994/95.
בנבחרת ישראל רשם אמיר כץ 28 הופעות וקלע 156 נקודות.
כץ פרש בשנת 2000 אחרי פציעות מרובות כאשר שיחק בהפועל ירושלים. 
במהלך 13 עונות בליגה רשם ממוצע של 17.2 נקודות למשחק וסך הכל של 3950 נקודות במצטבר מה שממקם אותו במקום ה-31 ברשימת קלעי כל הזמנים.

קריירה כעורך דין

לאחר פרישתו ממשחק הכדורסל, כץ עשה הסבה למשפטים.
כעורך דין תבע כץ את קבוצתו לשעבר הפועל ירושלים בטענה שלא שילמו לו ביטוח בריאות.
ב-17 באוקטובר 2006, ייצג כעורך דין את הקבוצה הליטאית ריטאס וילנה, שתבעה את מכבי תל אביב בטענה להפרת חוזהו של נבן ספאחיה.
יעל זרובבל

יעל זרובבל היא היסטוריונית ישראלית המכהנת כפרופסור באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי. מחקריה עוסקים בהיסטוריה, בתרבות, בזיכרון ובהיסטוריוגרפיה ישראלית מודרנית. בוגרת תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת פנסילבניה.
נכדתו של אברהם גרנות, חבר כנסת מטעם המפלגה הפרוגרסיבית ומחותמי מגילת העצמאות. נשואה לפרופסור אביתר זרובבל.
קורנליה פונקה

קורות חיים

פונקה נולדה בשנת 1958 במחוז וסטפאליה שבגרמניה. בילדותה, רצתה להיות אסטרונאוטית או טייסת, אבל החליטה ללמוד פדגוגיה באוניברסיטת המבורג. לאחר שסיימה את לימודיה עבדה פונקה במשך שלוש שנים כעובדת סוציאלית, במהלכן התמקדה בעבודה עם ילדים שחוו בעברם מצוקה. היא עסקה במידה מועטה באיור ספרים, אך עד מהרה עברה לכתיבת ספרים משלה. השראתה באה לה מסוג הספרים אשר עניינו את ילדי המצוקה עימם עבדה. במהלך סוף שנות ה-80 ושנות ה-90, פונקה ביססה את עצמה כסופרת בגרמניה עם שתי סדרות ספרי-ילדים, סדרת הפנטזיה Gespensterjäger וסדרת Wilde Hühner. פונקה כונתה ה"ג'יי קיי רולינג של גרמניה", אך למרות הצלחתה בגרמניה תורגמה לאנגלית לראשונה רק בשנת 2002, עם הספר Herr der Diebe. הספר תורגם כמלך הגנבים והגיע למקום השני ברשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס. הספר Drachenreiter, אשר תורגם לאנגלית כDragon Rider בשנת 2004, נשאר ברשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס במשך 78 שבועות. 
בהמשך להצלחת ספרים אלו, תורגם הספר Tintenherz - לב של דיו, אשר זכה בפרס ספרותי לספרות ילדים. הצלחת הספר הובילה לתרגום המשך הסדרה, כשף של דיו (אשר זכה גם הוא בפרס ספרותי) ומוות של דיו. פונקה עבדה כמפיקה בסרט "לב של דיו", אשר התבסס על ספרה באותו השם. 
רוב ספריה של פונקה לא תורגמו עד כה לעברית.
פונקה חיה כיום בלוס אנג'לס, קליפורניה, עם בעלה ושני ילדיה.
מורפולוגיה (בלשנות)

מורפולוגיה בשפה העברית

השפה העברית, למשל, כמו רוב השפות השמיות, היא שפה בעלת מורפולוגיה עשירה מפני שמועבר בה מידע רב באמצעות צורנים. דוגמאות לצורנים בעברית: מילות ומיליות יחס (בתוך/באמצעות=ב-, כמו=כ-, מן=מ-, אל=ל-), כינויי השיעבוד (כאשר=כש-, אשר=ש-), נטיות הפועל לציון גוף, מין, מספר, זמן ומושא (פגשתיו=פגשתי אותו), הטיות השם לציון מין, מספר ושייכות (מחברותינו=מחברות שלנו), ועוד. שורשים, בניינים ומשקלים הם סוגים מיוחדים של מורפמות.

מנועי חיפוש מורפולוגיים

בדרך כלל החיפוש באינטרנט מתבצע בצורה לא מורפולוגית ונדרשים פיתוחי תוכנה ייחודיים כמו זה של מילון מורפיקס על מנת לאפשר חיפוש מורפולוגי חכם בעברית.
טיל שווייגר

ביוגרפיה

שוויגר נולד בפרייבורג שבמערב גרמניה דאז למשפחה נוצרית. שני הוריו הם מורים.
לאחר שלמד לשון וספרות גרמנית במשך שנתיים באוניברסיטה במטרה להפוך למורה, בחר שוויגר ללמוד משחק בבית ספר למשחק בקלן וסיים את לימודיו בהצלחה.
הופעתו הראשונה בקולנוע הגרמני הייתה ב-1994 בקומדיה "אולי, אולי לא".
לאחר מכן הופיע בקומדיה "לדפוק על דלת גן עדן" ובשני סרטיו הראשונים בשפה האנגלית "פאנק בסולט לייק סיטי!" ו"רוצחים בהמתנה".
בתחילת דרכו דחה שוויגר את תפקיד חייל הורמאכט בסרטו של סטיבן ספילברג "להציל את טוראי ריאן", שוויגר הסתייג מהתפקיד מפני שחשש מתגובת דעת הקהל האמריקאית לגביו.
התפרסם בהופעתו במותחן המירוצים "מסלול מסוכן" בו שיחק עם סילבסטר סטאלונה ובשוברי הקופות "טומב ריידר 2: סוד החיים" בו גילם את שון, עוזרה של לארה קרופט (אנג'לינה ג'ולי) ו"המלך ארתור" בו גילם את סרדיק מלך האנגלו-סקסים. 
ב-2004 השתתף בפרודיית המדע בדיוני הגרמנית "הפתעת ספינת החלומות" וב-2005 הופיע בתפקיד קטן בקומדיה הפרועה "ג'יגולו מת מצחוק 2: ג'יגולו ארופאי" וביים את הקומדיה "רגליים יחפות" בה גם שיחק בתפקיד ראשי. 
ב-2007 ביים את אחד הסרטים הרווחים ביותר בגרמניה בשנים האחרונות "ארנב בלי אוזניים" בו הופיע גם בתפקיד הראשי של עיתונאי רווק ואגרסיבי בשם לודו דקר.
שיחק בתפקיד הראשי בסרט הפעולה המבוסס על משחק המחשב "Far Cry".
בשנת 2009 לוהק שוויגר לסרטו של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד", שוויגר גילם בסרט את סמל הוגו שטיגליץ שהתפרסם בזכות רציחתם של 13 קציני גסטפו, שטיגליץ ערק מהצבא הגרמני והצטרף לצבא ארצות הברית וליחידת הקומנדו המיוחדת "הממזרים" בפיקודו של סגן אלדו "האפאצ'י" ריין (בראד פיט). 
בהמשך ביים שוויגר גם סרט המשך רווחי לקומדיה המוצלחת שלו "ארנב בלי אוזניים".
מיוסטטין

מיוסטטין (באנגלית: Myostatin) הוא חלבון המשתיך לקבוצת פקטורים מעוררי גדילה. מיוסטטין מגביל את גדילת תאי השריר ברקמות בהם הוא נמצא בריכוזים גדולים.

מחקר

הגן האחראי ליצור מיוסטטין, התגלה בשנת 1997 במחקר שיצר "עכברים רבי-עצמה" שכונו "עכברי שוורצנגר". הגן החסר בעכברים, מנע יצור של מיוסטטין ובכך מסת שריריהם הוכפלה (ביחס לגודל ממוצע של עכברים). בשנת 2001 גילה החוקר סי-ג'ין לי דרך לגדל את מסת שריר החיה באמצעות הזרקת מוטציה שעוררה יצור של מדכאי מיוסטטין. 
החלבון ידוע גם בשם Growth and Differentiation Factor 8, מיוצר בתאי השריר, נקשר לקרום התא של רצפטורים ומובל לתאי שריר אחרים דרך מחזור הדם. הורמונים מגבילים את יצור החלבון ולכן מסת השריר גדלה בתקופת ההתבגרות של נשא הגן. מחקרים בתחום מחלת ניוון שרירים מערבים הזרקה של מעקבי יצור מיוסטטין. מחקרים רבים מציינים כי מעכבי מיוסטטין הם חלק מהפתרון למחלת ניוון שרירים.
 רמות המיוסטטין מופחתות בנוכחות קראטין.

שימוש

השיטה פותחה לשימוש בגידול ורבייה של מקנה. סוגים שונים של בקר, בודדו ומסת שריריהם הושבחה באמצעות דיכוי המיוסטטין. גלולות מעכבי מיוסטטין שימשו בעבר ספורטאים לפיתוח שרירים.
לענת המדבר

תפוצה

לענת המדבר מצויה בהר הנגב, במדבר יהודה ובדרום סיני. היא גדלה על קרקעות שנוצרו מבליית סלעי גיר, דולומיט וגרניט, ובקרקעות של חול לס.

מבנה הצמח

לענת המדבר הוא בן שיח ריחני ונמוך שגובהו 20–50 ס"מ. עלי הצמח מכוסים שערות לבנות, המפחיתות את פגיעת קרינת השמש בשכבות הפנימיות של העלים. בין השערות יש שערות בלוטיות, המכילות שמנים אתריים שריחם עז וחריף.
בעונת החורף עלי הלענה גדולים וגזורים לאונות רבות. לקראת הקיץ נושרים העלים הללו ומתחלפים בעלי קיץ קטנים. החלפת העלים הגדולים לעלים קטנים יותר, בעלי שטח פנים קטן יותר, מאפשרת צמצום איבוד הנוזלים דרך העלים.
פרחי לענת המדבר פורחים על הענפים העליוניים, וצבעם צהוב-לבנבן. הפירות הם זרעונים נטולי ציצית.

התאמה למחסור במים

לענת המדבר מותאמת לתנאי החיים במדבר, וביכולתו של הצמח לשרוד בתקופות קשות במיוחד. כאשר חלק מהשורשים יבשים, מתייבשים גם הענפים הקשורים אליהם, ורק מעט שורשים הממשיכים לתפקד מקיימים ענפים חיים. כשהתנאים נעשים נוחים יותר, החלק שנותר חי מתפתח ומצמיח ענפים חדשים.

שימושים

לענת המדבר משמשת לטיפול בנזלת, בכאבי בטן, בקלקולי קיבה, בתולעים בבטן אצל תינוקות וילדים, בהקאות, בהכשות נחשים ובעקיצות עקרבים, בלחץ דם גבוה, במחלות לב, בשיעול ובמחלות דרכי הנשימה, בסוכרת, בדלקות עיניים, להורדת חום ועוד.
שרטוט בסת"ם

שרטוט בסת"ם היא הלכה שבכתיבת סת"ם צריך לשרטט את הקלף. השרטוט הוא חריצת קוים ישרים כדי ליצור שורות ישרות, הכתב יכתב מתחת לשורה. ספר תורה שנכתב ללא שרטוט, אפילו אם הכתב ישר- הספר פסול.

המקור בתלמוד

בתלמוד קיימות שתי סוגיות המראות את מקור ההלכה:
במסכת גיטין, במהלך דיון שהתקיים אודות סמכותו של רב יוסף פקפק בסמכותו של רבי אביתר, ואף הביא ראיה לכך ממעשה שהיה: רבי אביתר שלח לרב יהודה אגרת ובה כתב: "בני אדם העולין משם לכאן הן קיימו בעצמן "וַיִּתְּנוּ הַיֶּלֶד בַּזּוֹנָה וְהַיַּלְדָּה מָכְרוּ בַיַּיִן וַיִּשְׁתּוּ"". למרות שבאגרת זו הוא כתב שבע מילים שהם ציטוט מפסוק, שעל פי ההלכה יש לכותבו עם שרטוט, הוא כתב את הפסוק ללא שרטוט, הלכה המנוגדת לדעת רבי יצחק הפוסק, שאסור לכתוב שלוש מילים מפסוק ללא שרטוט שורות על גבי הקלף. מסוגיא זו נראה כי זו היא מסקנת ההלכה, שכל שלוש מילים הנכתבות מתוך פסוק, צריכות להכתב על שרטוט.
במסכת מגילה מובא: "דברי שלום ואמת, אמר רבי תנחום ואמרי לה אמר רבי אסי: מלמד שצריכה שרטוט כאמיתה של תורה". פשטות הגמרא היא שספר תורה ופסוקי תורה נכתבים על שרטוט מלא. אם כי קיימת דעה שהכוונה היא למזוזה הנקראת "אמיתה של תורה" מכיוון שיש בה יחוד מלכות שמים.
במסכת סוטה נקבע כי מגילת סוטה צריכה להכתב בשרטוט, ונקבע כי קיימת מחלוקת תנאים אם תפילין צריכים שרטוט.

מחלוקת הראשונים

נחלקו הראשונים בהלכה זו. לפי דעת רבינו תם ורבינו חננאל. הפסוק הקובע כי מגילת אסתר צריכה שרטוט מלא "כאמיתה של תורה" משווה את מגילת אסתר למזוזה. לעומת זאת, בספר תורה ובפסוקים אחרים די בשרטוט אחד בראש הדף, ושני שרטוטים בצידי הטור, ניתן לסמוך על כך השורות יכתבו בצורה ישרה פחות או יותר, על סמך העובדה שהשורה הראשונה נכתבה בצורה ישרה, ובכך יוצאים ידי חובת "זה אלי ואנווהו". רבינו תם אף מביא על כך את דברי הירושלמי, שאומר כי מכיוון שאין צורך לשרטט ספרי תורה ותפילין, שגם עליה נאמר כי אין צריך בה שרטוט, אין לבצע בהם שרטוט מיותר יותר מהשרטוטים היחידים מארבעת הצדדים, שכן קיים כלל ש"כל הפטור מן הדבר ועושהו נקרא הדיוט".
לעומת זאת, ראשונים אחרים, ביניהם בעל הערכי תנאים ואמוראים מוכיחים ממקומות רבים בתלמוד שבהם למדו את המילה "אמת" ככינוי לתורה: במסכת עבודה זרה " תורה כתוב בה אמת דכתיב אֱמֶת קְנֵה וְאַל תִּמְכֹּר". במסכת ברכות: "תני תנא קמיה דר' יוחנן כל העוסק בתורה ובגמילות חסדים וקובר את בניו מוחלין לו על כל עונותיו אמר ליה רבי יוחנן בשלמא תורה וגמילות חסדים דכתיב בְּחֶסֶד וֶאֱמֶת יְכֻפַּר עָו‍ֹן, חסד זו גמילות חסדים שנאמר רודף צדקה וחסד ימצא חיים צדקה וכבוד,  אמת זו תורה שנאמר אמת קנה ואל תמכור".
פליקס האוסדורף

חייו

האוסדורף נולד בברסלאו למשפחה בעלת אמצעים, ועבר עם משפחתו בגיל צעיר ללייפציג בה גדל ולמד. בילדותו ביקש להיות מלחין, אולם בלחץ אביו נהיה מתמטיקאי. באוניברסיטת לייפציג למד מתמטיקה, אך גם קורסים בפיזיקה, קרימינולוגיה והיסטוריה. הוא הגיש עבודת דוקטורט, בשנת 1891, אותה כתב בהדרכתו של היינריך ברונס בנושא המתמטיקה של ההשפעות האופטיות של האטמוספירה. לאחר שהשלים עבודת פוסט-דוקטורט בשנת 1895 לימד בלייפציג עד 1910. בלייפציג הוא לימד גם קורסים במכניקה, בגאומטריה ובמתמטיקה של הביטוח; הקורס האחרון ניתן לו בשל "הנטייה המיוחדת לגזע שלו".
משנת 1910 לימד כפרופסור מן המניין באוניברסיטת בון. בין 1913-1921 לימד באוניברסיטת גרייפסוואלד ולאחר מכן שב לאוניברסיטת בון. האוסדורף נותר בגרמניה גם לאחר עליית הנאצים לשלטון. בגלל מעמדו הורשה להמשיך בעבודתו כפרופסור במשרה מלאה באוניברסיטת בון עד ליציאתו לפנסיה במרץ 1935. כנראה מתוך מחשבה שבשל מעמדו לא יסבול מרדיפות, הוא נשאר בגרמניה גם לאחר שעבודתו כונתה כ"מתמטיקה יהודית מנוונת". הוא המשיך לעבוד, תוך שהוא מפרסם את עבודתו בכתב עת מתמטי פולני, אך לאחר ליל הבדולח הפך למבודד יותר ויותר. בשנת 1942, משלא היה מסוגל יותר למנוע את שליחתו למחנה ריכוז, התאבד יחד עם אשתו וגיסתו.
תוך הסתמכות על עבודתם של קודמים הוא ניסח פורמלית את התורה של מרחבים מטריים וטופולוגיים, ובנוסף תרם תרומות לתורת הקבוצות ולאנליזה פונקציונלית. 
האוסדורף פרסם מאמרים פילוסופיים, מהאסכולה של ניטשה, תחת שם העט פול מונגרה (Paul Mongré).
ג'רוזלם ריפורט

היסטוריה

"ג'רוזלם ריפורט" נוסד בשנת 1990 על ידי הירש גודמן, שהיה עד אז הכתב הצבאי של הג'רוזלם פוסט. ב-1989 הוא פנה אל זאב חפץ, סופר ועיתונאי שהיה מנהל לשכת העיתונות הממשלתית עד שש שנים קודם לכן, וסיפר לו שהוא מקים שבועון חדש, בבעלות ארבעה יהודים מיליארדרים מחוץ לארץ, ביניהם ברונפמן מקנדה. גודמן הציע לחפץ את תפקיד העורך הראשי (Managing Editor) ביחד עמו. חפץ הסכים והשניים הרכיבו ביחד את צוות השבועון החדש, בו נכללו בין השאר גם אהוד יערי, נתן שרנסקי, זאב שיף ועיתונאים ידועים אחרים. השבועון התחיל לצאת לאור לקראת סוף 1990.
דייוויד הורוביץ היה העורך הראשי משנת 1998 והמוציא לאור משנת 2001 עד 2004. שרון אשלי ערכה את כתב העת משנת 2004 עד 2006, ואיטה פרינס גיבסון מ-2006 עד לשנת 2012, אז הוחלף על ידי העיתונאי הבריטי מתיו קלמן, שהחזיק בתפקיד במשך חצי שנה. "נדרשתי על ידי ההנהלה לבצע קיצוץ של 10% בתקציב, שגם ככה היה רעוע. העדפתי להתפטר מאשר לבצע את הקיצוץ," אמר קלמן. העורך הראשי כיום הוא אילן אביתר.
בשנת 2000 ציין העיתונאי ג'פרי גולדברג כי הג'רוזלם ריפורט הוא לדעתו "כתב העת הטוב ביותר שמפורסם בישראל, באנגלית או בעברית. הג'רוזלם ריפורט היא מוקד של מקצועיות והגינות בעיתונות הישראלית."
בשנת 2004 זכה העיתון בפרס בוריס סמולר מטעם ארגון הג'וינט על כיסוי יהדות התפוצות.

בעלות

כתב העת מומן בשנות היווסדו על ידי חמישה נדבנים יהודים, ביניהם צ'ארלס ברונפמן. הוא נמכר בשנת 1998 לרשת העיתונים הקנדית "הולינג'ר", שרכשה גם חלק מהבעלות על הג'רוזלם פוסט.
בשנת 2004 נרכשה קבוצת הג'רוזלם פוסט, ובה גם הג'רוזלם ריפורט, על ידי חברת מרקעי תקשורת בע"מ, בבעלותו של אלי עזור.
כאשר הג'רוזלם ריפורט נרכש על ידי "הולינג'ר" יחד עם הג'רוזלם פוסט, יצאה הודעה לעיתונות לפיה בשני העיתונים ימוזגו מחלקות הפרסום והמחלקות המנהליות, אולם כל עיתון יישאר עם קו עריכה עצמאי. עם זאת, בשנים האחרונות החלה קבוצת הג'רוזלם פוסט להשפיע גם על הג'רוזלם ריפורט, תוך צמצום החופש העיתונאי של כותביו.