בראוני מרי

ראשית חייה

בראוני מרי, נולדה בשם מרי ג'יין רת'בון ב-22 בדצמבר 1922, בשיקגו, אילינוי. אמה, קתולית קונסרבטיבית אירית, בחרה את שמה "מרי ג'יין". רת'בון גדלה במיניאפוליס, מינסוטה, שם למדה בבי"ס קתולי. בגיל 13 רת'בון נקלעה לוויכוח עם נזירה במהלכו ניסתה להכות את הראשונה עם מקל, אך רת'בון נלחמה חזרה. בהיותה מתבגרת, היא עזבה את הבית, ומצאה עבודה כמלצרית - העבודה בה עסקה במשך רוב חייה. רת'בון נמשכה לאקטיביזם חברתי מגיל צעיר. היא עברה מאילינוי לויסקונסין כדי לקדם את זכותם של הכורים להתאחד, ובשנות ה-40 המאוחרות פעלה לקידום זכות ההפלה של נשים במיניאפוליס. בזמן מלחמת העולם השנייה היא עברה לסן-פרנסיסקו, קליפורניה, שם פגשה גבר באירוע של עמותת USO. הם נישאו, אך התגרשו זמן קצר לאחר מכן, לאחר שהביאו לעולם את בתם - פגי בשנת 1955. רת'בון עברה לגור ברינו, נבאדה, אך לאחר שבתה נהרגה בתאונת דרכים, על ידי נהג שיכור בתחילת שנות ה-70, היא חזרה לסן-פרנסיסקו.

1974-1982, דניס פרון, שני מעצרים

ב-1974 רת'בון פגשה לראשונה את הפעיל דניס פרון, כשחלקו ג'וינט בבית קפה במחוז קסטרו. בזמן עבודתה כמלצרית במסעדת פנקייקים, היא מצאה הכנסה נוספת במכירת עוגיות בראוניז עם קנאביס. היא הפכה נודעת במחוז כמי שמוכרת "עוגיות קסם" מסלסלה עבור כמה דולרים ליחידה. גם פרון השתתף במכירת העוגיות שאפתה רת'בון, כשמכר אותן בסופרמרקט שלו, ונורה ברגלו במהלך פשיטה משטרתית על העסק שלו ב-1977. בשנות השמונים המוקדמות, רת'בון אפתה מעל ל-500 עוגיות קנאביס ביום. היא פרסמה את העוגיות בלוחות מודעות בסן פרנסיסקו, כשהיא מתארת אותן כ"טעימות להפליא". פעילות זו של רת'בון נחשפה על ידי שוטר סמוי, ובלילה של ה-14 בינואר, 1981, המשטרה ביצעה פשיטה על ביתה, ומצאה יותר משמונה קילוגרמים של קנאביס, כ-650 עוגיות קנאביס, ומבחר סמים אחרים. כשרת'בון פתחה לשוטרים את הדלת היא הצהירה: "הנחתי שאתם באים". היא הייתה בת 57 בעת המעצר, וזו העת בה התקשורת החלה לכנות אותה "בראוני מרי". היא הודתה באשמה לתשעה סעיפים של החזקה, וקיבלה שלוש שנות מאסר על תנאי, ובנוסף 500 שעות של עבודות שירות. רת'בון החלה לעבוד ב"פרויקט שאנטי" - קבוצת תמיכה לחולי איידס ונשאי HIV.

לפי פרון:
ב-500 השעות הראשונות בהן רת'בון ביצעה עבודות שירות, היא עבדה במגוון מקומות, כגון פרויקטים למכירת מוצרים יד שנייה לקהילה הגאה ועד לפרויקט השאנטי, וסיימה את חובותיה בזמן שיא של 60 יום. אף שלא הייתה מחויבת עוד לשירות קהילתי, המשיכה את עבודתה במטבח סנט מרטין דה פורס עד 1982, אז הצטרפה לפרויקט שאנטי, שנתן מענה למשבר האיידס שהגיח. מרי איבדה את בתה היחידה בתאונת דרכים... ולכן נהגה בכל ילד בסן פרנסיסקו כבנה.
מרבית צרכני העוגיות של רת'בון היו גברים הומוסקסואלים. כשהם החלו להגיע עם איידס בשנות השמונים המוקדמות, היא הבחינה שהקנאביס עוזר להם עם תסמינים של איבוד משקל, ושהדבר נכון גם לגבי חולי סרטן. אנשים תרמו קנאביס לרת'בון והיא החלה לאפות בראוניז במאות ולהפיץ אותם לחולים ללא תשלום. היא השתמשה בהמחאה החודשית שקיבלה מביטוח לאומי על סך 650$ לקניית מוצרי אפייה. ב-7 בדצמבר 1982, רת'בון ירדה במורד הרחוב כשהיא סוחבת שקית בראוניז, ונתקלה במקרה באחת השוטרים שעצר אותה כמעט שנתיים קודם לכן. היא הייתה בדרכה לתת את העוגיות לחבר חולה סרטן שסבל מתופעות הלוואי של טיפולי הכימותרפיה. השוטר שאל על תכולת התיק שלה ומצא כ-50 עוגיות קנאביס. היא נלקחה לכלא העיר ונעצרה על מספר רב של החזקות, כאשר בעברה כבר נידונה למאסר על תנאי בגין עבירה זו. התובע המחוזי לבסוף הסיר אישומים אלו.

1984-1991, התנדבות, Proposition P

בשנת 1984, רת'בון החלה להתנדב על בסיס שבועי במחלקת האיידס (מחלקה 86) של בית החולים הכללי של סן פרנסיסקו. לפי דונלד אברהמס "היא נהגה לקחת מטופלים למחלקת הרדיולוגיה ולהעביר את הדגימות שלהם אל המעבדה", המחלקה העניקה לה את תואר "מתנדבת השנה" של שנת 1986. אפילו סופרת בשם קרול פוגאש אפיינה את דמותה של רת'בון בספרה, "Real As It Gets: The Life of a Hospital at the Center of the AIDS Epidemic" שפורסם בשנת 1992.
בתחילת שנות התשעים בעיר ניו יורק, פרון נאם באספה של "קואליציית האיידס" על שימוש אפשרי בקנאביס להקלה על תסמיני איידס. מחקרים רבים הוכיחו כי קנאביס יכול לעזור עם בחילות ואובדן תיאבון, סימפטומים שחווים מטופלים במחלות כמו סרטן ואיידס. עם זאת, קנאביס היה בלתי חוקי בארצות הברית מאז 1937. הוא סווג כחומר אסור במסגרת חוק חומרים מבוקרים בשנת 1970, כתרופה ש"לא מקובלת לשימוש רפואי בארצות הברית". המשתמשים בקנאביס לצרכים רפואיים היו נתונים למעצר. על אף קבלת הפנים הצוננת בפגישתו הראשונה עם "קואליציית האיידס", התעקש פרון וסיפר לרת'בון על האספה בשם "קואליציית האיידס". בשלב מאוחר יותר, רת'בון סיפרה לאספה על הניסיון הראשון שלה בהפצת בראוניז עם חשיש-קנאביס לחולי איידס. הכתב פיטר גורמן ציין כי הפעם "קבלת הפנים באספה הייתה חמה יותר, אך עדיין ספקנית".
רת'בון עזרה להעביר את Proposition P, שגרמה לעיר סן פרנסיסקו להמליץ למדינת קליפורניה ולאיגוד הרפואה בקליפורניה להפוך את הקנאביס לזמין למטרות רפואיות כדי להגן על רופאים מפני עונשים על מרשם קנאביס רפואי. Proposition P, עברה בתמיכת 79% ממצביעי סן פרנסיסקו ב -5 בנובמבר 1991.

1992-1997, מעצר שלישי, Proposition 215

רת'בון נעצרה בפעם השלישית בקזאדרו, קליפורניה, ב 19 ביולי 1992, בעודה שופכת חשיש לתוך הבלילה של הבראוני בביתה. היא הייתה מואשמת בהחזקה של 1.1 ק"ג קנאביס ולאחר מכן שוחררה בערבות. משרד התובע המחוזי במחוז סונומה ניסה להעמיד אותה לדין בטענה כי אינה יודעת להבדיל בין טוב ורע (People v), רת'בון סחפה אחריה סיקור תקשורתי בינלאומי. היא הודתה באשמה בשני סעיפים של החזקת מריחואנה. לאחר מכן רת'בון זוכתה מן ההאשמות. עו"ד נורמן אליוט קנט מציין כי ההגנה המשפטית של רת'בון הסתמכה על הצורך הרפואי, אותה הגנה המשמשת את רוברט רנדל ב"ארצות הברית נגד רנדל" (1976). לדברי קנט, רתבון "הייתה מסוגלת להעיד כי המשלוחים שלה נעשו כדי לסייע לאחרים, לא כדי לקדם את חמדנות הפרט, כי אצילות מעשייה עולה על העבירה שלה על פי החוק". באוגוסט 1992, רת'בון העידה בדיון שנערך על ידי מועצת המפקחים של סן פרנסיסקו בנושא קנאביס רפואי. מועצת המפקחים קיבלה החלטה כי מעצר או העמדה לדין של אנשים שבבעלותם קנאביס רפואי תעבור ל"עדיפות הנמוכה ביותר". הוועדה הכירה בעבודת ההתנדבות של רת'בון בבית החולים בכך שהכריזה על 25 באוגוסט כיום "בראוני מרי". בספטמבר 1992 הצטרפה רת'בון להפגנה בוושינגטון, נגד מדיניות הקנאביס הרפואי של ממשל ג'ורג' בוש. קבוצת המפגינים שלחו מכתב מחאה לג'יימס או. מייסון, ראש שירות הבריאות הציבורי של ארצות הברית, וביקשו כי אנשים עם איידס יקבלו גישה מיידית לקנאביס. ממשל קרטר הקים לראשונה את התוכנית המקלה ביחס לסמים (Compassionate IND) בשנת 1976, כאשר רוברט סי. רנדל הוכרז כזכאי בטענת הצורך הרפואי בקנאביס בתיק "ארצות הברית נגד רנדל". לאחר ארבע-עשרה שנים שבהן אפשר לקבוצה קטנה של אנשים להשתמש בקנאביס למטרות רפואיות, במארס 1992 ביטל מייסון את החוק המקל לשימוש בקנאביס.
בנוסף על ביטול התוכנית (Compassionate IND), מייסון נתן הערות שנויות במחלוקת על התוכנית, וטען, בין היתר, שאנשים עם איידס שהשתמשו בקנאביס "עלולים להשתמש פחות באמצעי מניעה בזמן קיום יחסי מין". "קואליציית האיידס" ביקשו ממייסון להתפטר מתפקידו אם לא יעמוד בדרישותיהם כדי להחזיר את הגישה לקנאביס. לאחר מכן התרחשה הפגנה שבמהלכה חולקו בראוניז לכבודה של רת'בון, שנעצרה כחודש לפניכן, ועמדה בפני אישום פלילי בגין הפצת בראוניז המכילים חשיש לחולי איידס. רת'בון הזמינה את מייסון להצטרף אליה למחלקה שהיא שבה היא מתנדבת, "אתה מוזמן להצטרף ולראות, כשאני מבקרת את הילדים שלי במחלקות, ואז תחליט מה דעתך בנושא".
בשנת 1992, רת'בון עזרה לפרון לפתוח את "San Francisco Cannabis Buyers Club", חנות הקנאביס הראשונה בארצות הברית. ב -1996 היא ופרון ניהלו קמפיין בנושא הצעת חוק קליפורניה 215, הצעת החוק משכה בוחרים מכל הארץ, החוק אפשר למטופלים להחזיק ולטפח קנביס לשימוש רפואי אישי בהמלצת רופא. הצעת החוק עברה עם יותר מ -55% מהקולות והפכה לחוק המדינה, מדינות אחרות עברו מאז חקיקה דומה. ב -1997 היא זכתה להכרה כגרנד מרשל של מצעד הגאווה של סן פרנסיסקו, יחד עם דניס פרון.

חיים אישיים

רת'בון נהגה להופיע בציבור בחליפת פוליאסטר, ונאמר עליה שיש לה "פה של מלח". כלומר משתמשת בשפה וולגרית. ג'יין מרדית' אדמס מהעיתון היומי The Dallas Morning News, הבחינה כי "מילים בנות 4 אותיות הן חלק בלתי נפרד מאוצר המילים של בראוני מרי". מבחינה פילוסופית, רת'בון הגדירה את עצמה כאנרכיסטית ואתאיסטית.

פטירתה

רת'בון סבלה ממחלה נשימתית חסימתית כרונית (COPD), ומדלקת מפרקים ניוונית. היא שרדה את סרטן המעי הגס והלכה עם ברכיים מלאכותיות. על מנת להקל על כאבי הברכיים, רת'בון נהגה לצרוך בעצמה חצי עוגיית קנאביס (בראוניז) בבוקר, וחצי נוסף אחר הצהריים. לטענתה, הבראוניז אפשרו לה להמשיך ללכת והקלו על דלקת המפרקים. באביב 1996, רת'בון כבר סבלה מכאבים עזים ולא יכלה לאפות עוד. היא איבדה משקל רב, ואף אמרה לפרון, ששקלה לנסוע למישיגן לטובת ביצוע התאבדות בסיוע רופא - אצל ד"ר ג'ק קבורקיאן. לאחר שנפלה באוגוסט 1998, רת'בון אושפזה בבית החולים הר ציון לניתוח בצווארה ובעמוד השדרה. היא החלימה מהניתוח במרכז רפואי דייוויס, אך זכתה למעט מאוד ביקורים. לאחר מכן, היא עברה לבית אבות לעניים, שם הייתה מרותקת למיטה עד יום מותה. רת'בון מתה מהתקף לב בגיל 77 ב-10 באפריל 1999. ב -17 באפריל השתתפו 300 איש, כולל חברתה, התובעת המחוזית טרנס הלינאן, במשמרת של נרות שנערכה לכבודה בקסטרו. הלינאן סיפרה למאות האנשים שהגיעו לכבוד רת'בון, שהיא הייתה גיבורה "שתיזכר יום אחד כפלורנס נייטינגייל של תנועת המריחואנה הרפואית".

מורשת

אסוסייטד פרס, יונייטד פרס אינטרנשיונל, רויטרס וסי.אן.אן הפיצו סיפורים על מעצרי רת'בון ברחבי העולם והובילו את מאבקה לנגישות לקנביס רפואי לקהל הרחב. תדמית הסבתא הפכה לפנים הציבוריות של תנועת הקנאביס הרפואית האמריקאית בתחילת שנות התשעים, והביאה לתמיכה ולאהדה לתנועה. תמיכה בהצעה P ובקליפורניה 215 צברה מומנטום כאשר מעצריה פורסמו. והתיק המשפטי שלה הפכו בשנת 1992, על פי ג 'יין מרדית' אדמס מחדשות הבוקר של דאלאס: "סיבה למסיבה עבור אלה שנלחמו כדי להכשיר מריחואנה לשימוש רפואי ... גיבורה לאנשים עם איידס וסרטן" ואחרים. מגזין חדשות אנגלי "האקונומיסט" ייחס את מאמציה של רת'בון כגורמים באופן ישיר להעלאת התמיכה הפרלמנטרית לקנביס הרפואי בארצות הברית: "בשנת 1996 קליפורניה הקלה על חוק השימוש במריחואנה, השינוי מאפשר לרופאים במדינה לרשום את התרופה אם הם מאמינים שזה יקטין את הכאב של המטופל, והרגיעה במצב הרוח הציבורי כלפי השימוש במריחואנה מיוחסת בעיקר למרי ג'יין רת'בון".
מעצרה של ראתבון ב -1992 תפס את תשומת ליבו של דונלד אברמס, פרופסור קליני באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, רופא בבית החולים הכללי של סן פרנסיסקו (SFGH) וחבר של רת'בורן. אברמס שהה באמסטרדם לרגל השתתפות בכנס בנושא מחלת האיידס כאשר נודע לו על מעצרו של ראתבון באמצעות רשת CNN. ריק דובלין מהאגודה הרב-תחומית ללימודים פסיכדליים קרא על מעצרו של ראתבון בעיתון. הוא שלח מכתב לתוכנית האיידס ב- SFGH, שהציע כי "מוסד בראוני מרי" ישקול לערוך ניסויים קליניים של חשיש על "תסמונת הבזבוז" (תסמונת המתאפיינת באיבוד משקל מסיבי) בחולי איידס. בהשראת מעצרה של ראתבון, אברמס ודובלין שיתפו פעולה ועבדו על פיתוח פרוטוקול לבדיקת השפעת הקנביס על תיאבון ומשקל הגוף. חמש שנים מאוחר יותר, לאחר ששניים מהמחקרים שהציעו למכון הארצי לטיפול בסמים (NIDA) נדחו, פרוטוקול המחקר השלישי שלהם, "השפעות קצרות טווח של קנבינואידים בחולים עם זיהום HIV-1", אושר לבסוף בשנת 1997. המחקר מומן עם 978,000 $ מן המכונים הלאומיים לבריאות עם קנאביס שסופקו על ידי NIDA.