זכויות להט"ב בארקנסו

מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק

בשנת 1838 מדינת ארקנסו חוקקה חוק שאסר פעילות מינית הומוסקסואלית. החוק קבע מאסר של שנה עד 21 שנים עבור מי שהואשם במעשה סדום או בקיום משכב זכר. בשנת 1977 החוק שונה כך שיאסור רק פעילות מינית הומוסקסואלית או יחסי מין בין בני אדם לבעלי חיים, מה שהפך את שאר מעשי הסדום לחוקיים במדינה.
בשנת 2002 בית המשפט העליון של ארקנסו קבע שהאיסור על פעילות מינית בין בני אותו המין אינו חוקתי משום שהוא מפר את הזכות לפרטיות ואת הזכות לשוויון. כתוצאה מכך, בוטל האיסור על הומוסקסואליות במדינה.
ב־4 באפריל 2005 בית הנבחרים של מדינת ארקנסו אישר פה אחד הצעת חוק שנועדה לבטל את האיסור על פעילות מינית בין בני אותו המין. להצעת החוק לא הייתה השפעה בפועל משום שבית המשפט העליון של ארקנסו ביטל את האיסור עוד בשנת 2002, אך האיסור נותר על כנו בספר החוקים של המדינה והצעת החוק נועדה להסירו. ב־7 באפריל 2005 הסנאט של ארקנסו אישר גם הוא את הצעת החוק פה אחד, ולאחר מכן המושל מייק האקבי חתם עליה. החוק נכנס לתוקף ב־12 באפריל 2005.

נישואים חד־מיניים

ב־2 בנובמבר 2004 אזרחי ארקנסו אישרו במשאל עם תיקון לחוקת המדינה, לפיו נישואים מוגדרים כאיחוד בין גבר ואישה בלבד. משאל העם עבר ברוב של 75%, מה שגרם להחלת איסור חוקתי על נישואים חד־מיניים בארקנסו.
ב־9 במאי 2014 השופט כריס פיאצה קבע בפסק דין תקדימי שהאיסור על נישואים חד־מיניים במדינת ארקנסו אינו חוקתי, וב־15 במאי הוא הוציא פסק דין סופי שהורה למדינה להפסיק לאכוף את האיסור על נישואים כאלה. מאות זוגות חד־מיניים החלו לקבלרישיונות נישואים בארקנסו, אך ב־16 במאי בית המשפט העליון של המדינה עיכב את הביצוע של פסק הדין כדי לאפשר למדינה לערער עליו.
ב־25 בנובמבר 2014 קבעה גם קריסטין בייקר, שופטת פדרלית, שהאיסור על נישואים חד־מיניים בארקנסו אינו חוקתי. עם זאת, השופטת עיכבה את הביצוע של פסק הדין כדי לאפשר למדינה לערער עליו, ועל כן נישואים חד־מיניים נותרו בלתי חוקיים בארקנסו.
ב־26 ביוני 2015 בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע בפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס שנישואים הם זכות חוקתית תחת התיקון ה־14 לחוקת ארצות הברית, ושזכות זו חייבת להינתן גם לזוגות חד־מיניים. כתוצאה מכך, בוטל האיסור על נישואים חד־מיניים בארקנסו וביתר המדינות בארצות הברית שבהן היה איסור כזה.

אימוץ והורות

ב־4 בנובמבר 2008 אזרחי ארקנסו אישרו במשאל עם חוק שאסר על זוגות שאינם נשואים לאמץ ילדים. החוק נועד בעיקר למנוע אימוץ על ידי זוגות חד־מיניים, מאחר שזוגות אלה לא הורשו להינשא בארקנסו באותה התקופה. ב־7 באפריל 2011 בית המשפט העליון של ארקנסו קבע שחוק האימוץ שעבר במשאל העם אינו חוקתי משום שהוא מחייב זוגות המעוניינים לאמץ ילדים להינשא, ובכך עשוי לפגוע בזכות לפרטיות של זוגות אלה. כתוצאה מכך, מדינת ארקנסו החלה להכיר באימוץ של זוגות חד־מיניים.

תעודות לידה

בדצמבר 2015 שופט מחוזי קבע שחוק תעודות הלידה במדינת ארקנסו אינו חוקתי משום שהוא מפלה זוגות חד־מיניים באופן בלתי הוגן. החוק אפשר לאבות הטרוסקסואלים שאינם ביולוגיים לרשום את שמותיהם בתעודות הלידה של ילדיהם, אך לא אפשר לאימהות לסביות שאינן ביולוגיות לעשות זאת. המדינה ערערה על ההחלטה לבית המשפט העליון של ארקנסו. בדצמבר 2016 בית המשפט העליון של המדינה ביטל את החלטת השופט המחוזי, וקבע שחוק תעודות הלידה חוקתי. השופט ג'ו הארט כתב: "הכרה באמיתות ביולוגיות בסיסיות אינה מפרה את הזכות לשוויון".
ב־26 ביוני 2017 בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע שהחלטת בית המשפט העליון של ארקנסו מהווה הפרה מובהקת של פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס שהתקבל שנתיים לפני כן. לפי החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית, חוק תעודות הלידה של מדינת ארקנסו לא היה חוקתי. באוקטובר 2017 בית המשפט העליון של ארקנסו הכיר בכך שחוק תעודות הלידה לא היה חוקתי, וקבע שזוגות חד־מיניים זכאים לאותן הזכויות שלהן זכאים זוגות הטרוסקסואלים בהנפקת תעודות הלידה של ילדיהם.

הגנה מפני אפליה

חוקי מדינת ארקנסו אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. עם זאת, מספר ערים במדינה חוקקו תקנות מקומיות האוסרות אפליה כזו.
בערים הוט ספרינגס, ליטל רוק, ליטל רוק הצפונית וקונוויי החוק אוסר אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במקומות עבודה ציבוריים. גם במחוז פולסקי החוק אוסר אפליה כזו. כמו כן, בערים מארוול וספרינגדייל ישנו חוק דומה, אך הוא אוסר אפליה על רקע נטייה מינית בלבד (ללא זהות מגדרית).
בנוסף, בערים יוריקה ספרינגס ופאייטוויל ישנן תקנות מקומיות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בכל מקומות העבודה וכן בדיור ובשירותים ציבוריים.

הגבלת תקנות מקומיות

ב־9 בפברואר 2015 הסנאט של ארקנסו אישר הצעת חוק שאוסרת על מחוזות, על עיריות ועל רשויות מקומיות במדינה להרחיב את חוקי איסור האפליה שלהן. משמעות הדבר היא שרשויות מקומיות לא יורשו לחוקק תקנות מקומיות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, מאחר שלהט"בים אינם נכללים ברשימת הקבוצות המוגנות בחוקי איסור האפליה של המדינה. בית הנבחרים של ארקנסו אישר את החוק ב־13 בפברואר 2015.
בפברואר 2017 בית המשפט העליון של ארקנסו קבע שתקנות איסור האפליה בעיר פאייטוויל מפרות את חוקי המדינה, משום שהן מרחיבות את רשימת הקבוצות המוגנות מפני אפליה ובכך סותרות את החוק שהתקבל בשנת 2015. בעקבות החלטת בית המשפט הודיע קיט ויליאמס, פרקליט העיר, שיבדוק האם החוק האוסר על רשויות מקומיות להרחיב את חוקי איסור האפליה חוקתי.

פשעי שנאה

בארקנסו לא קיים חוק פשעי שנאה. עם זאת, ישנו חוק המאפשר לקורבנות של פשעים הכוללים איומים, הטרדות, אלימות או נזקים לרכוש לבקש פיצויים או סעד אם הפשע נעשה על רקע הגזע, הדת או הקבוצה האתנית של הקורבן. החוק אינו כולל נטייה מינית או זהות מגדרית.
אף על פי שבמדינת ארקנסו לא קיים חוק המגן על להט"בים מפני פשעי שנאה, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית החל משנת 2009.

טרנסג'נדריות ושינוי מגדר

מדינת ארקנסו מאפשרת לטרנסג'נדרים לתקן את מגדרם בתעודת הלידה לאחר קבלת צו של בית משפט, המצהיר כי מבקש שינוי המגדר עבר ניתוח לשינוי מין ושינה את שמו הפרטי.
יתר על כן, תושבי ארקנסו שאינם מגדירים עצמם כגבר או כאישה מורשים לשנות את סעיף המין בתעודת הזהות שלהם ל־"X". מחלקת המנהל והאוצר של המדינה הנפיקה תעודות זהות כאלו החל מדצמבר 2010.

דעת קהל

סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־52% מתושבי ארקנסו תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־38% מתנגדים ו־10% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־64% מתושבי ארקנסו תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־27% מתנגדים לחוקים כאלה. זאת ועוד, הסקר מצא ש־53% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־41% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.