google/wiki40b huggingface dataset:
ג'וני קרסון

נעוריו ותחילת הקריירה

קרסון נולד בעיר קורנינג שבמדינת איווה, גדל בנורפוק שבנברסקה והופיע כקוסם מגיל צעיר. בשנים 1943-1946 שירת בחיל הים האמריקני, ובשנת 1949 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת נברסקה.
בשנת 1950 הנחה תוכנית בוקר בערוץ טלוויזיה מקומי בנברסקה, ובשנת 1951 החל להנחות תוכנית קומית בערוץ טלוויזיה מקומי בלוס אנג'לס. בשנת 1953 הצטרף ככותב לצוות התוכנית של הקומיקאי רד סקלטון, ובשנת 1954 החל להנחות את התוכנית כמנחה אורח. בשנים 1954-1962 הנחה שני שעשועונים ותוכנית אירוח.

הטונייט שואו

קרסון החל להנחות את הטונייט-שואו ב-2 באוקטובר 1962. הוא החליף את ג'ק פאר, שעבר להנחות תוכנית אחרת ברשת NBC. אורחו הראשון היה הקומיקאי גראוצ'ו מרקס. תוכנית האירוח שלו כללה מונולוג פתיחה קומי, ראיונות, מערכונים והופעות מוזיקליות - פורמט שהפך לסטנדרט מקובל בכל תוכנית אירוח בעולם. קרסון זכה למשכורת הגבוהה ביותר בתקופתו: בשנות השבעים הרוויח 2 מיליון דולר לשנה, ובשנות השמונים הרוויח 5 מיליון דולר לשנה. הוא זכה בשישה פרסי אמי.
תוכניתו של קארסון הייתה לפופולרית במיוחד ומליוני צופים ישבו מול מקלטי הטלוויזיה לחזות בו. המחשת הפופולריות הרבה שלו ניתנת להבנה בתוצאותיה של בדיחה תמימה שסיפר קרסון במונולוג הפתיחה שלו ב-1973, בצטטו דברי ביקורת של חבר קונגרס על הממשלה כי עקב פיגור בתהליך המכרז הממשלה עלולה לגרום למחסור בנייר טואלט. בעקבות בדיחה זו נרשמה בהלה רבה בקרב הציבור אשר מיהר להצטייד בנייר הטואלט ובכך גרם למחסור. מיליוני האנשים אשר מיהרו בעקבות תוכניתו של קרסון להצטייד בנייר טואלט הפכו את הבדיחה לנבואה המגשימה את עצמה, אך בכך גם הדגימו היטב את כוחה של הטלוויזיה ואת הפופולריות הרבה של תוכניתו.
קרסון הזמין מנחים אורחים, שהנחו את התוכנית בימי שני. הקומיקאית ג'ואן ריברס הייתה המנחה האורחת הקבועה מספטמבר 1983 עד שנת 1986. ג'יי לנו נבחר למנחה האורח הקבוע בשנת 1987. בשנת 1980 משך התוכנית קוצר, מ-90 ל-60 דקות. המנחים האורחים העיקריים: ג'ואי בישופ (177 הופעות), ג'ואן ריברס (93), בוב ניוהארט (87), ג'רי לואיס (52) ודייוויד לטרמן (51).

חיים אישיים

בשנת 1949, קרסון התחתן עם חברתו מהאוניברסיטה, ג'ואן וולקוט, ונולדו להם שלושה בנים (בנם ריצ'רד נהרג בתאונת דרכים בשנת 1991). בשנת 1963 התגרש, והתחתן עם ג'ואן קופלנד. בשנת 1972 התגרש, והתחתן עם הדוגמנית ג'ואנה הולנד. בשנת 1985 התגרש, ובשנת 1987 התחתן בפעם הרביעית, עם אלקסיס מאס.
קרסון היה משקיע עיקרי ביצרנית הרכב דה לוריאן, שלא זכתה להצלחה מסחרית ונסגרה, ובשנת 1982 נתפס נוהג בשכרות במכונית דה לוריאן. אחד מתחביביו העיקריים היה אסטרונומיה.

הפרישה

קרסון פרש ב-22 במאי 1992. רשת NBC בחרה בג'יי לנו כמחליפו, למרות שהבטיחה את התפקיד לדייוויד לטרמן, שהנחה את תוכנית האירוח המאוחרת של הרשת (לייט נייט). קרסון המליץ ללטרמן לעזוב את הרשת, ולטרמן החל להנחות תוכנית מקבילה (לייט שואו) ברשת המתחרה CBS. קרסון פרש לחלוטין מעסקי הבידור, וסירב להופיע במשדרים מיוחדים (ספיישלים) של הרשת. עם זאת, הוא הסכים להופיע בתוכניתו של לטרמן, והיה כותב בדיחות עבורו. ב-2002 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית. ב-23 בינואר 2005 נפטר בבית חולים בלוס אנג'לס, כתוצאה ממחלה שמקורה בעישון. גופתו של קארסון נשרפה והאפר נמסר לרעייתו.
יחסי גיאנה–יוון

סקירה כללית

בין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה השיתופית של גיאנה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. על פי משרד החוץ היווני: "היחסים בין שתי המדינות הם יחסים מצוינים ובין שתי המדינות שיתוף פעולה נפלא, בין היתר בארגונים המולטילטרליים בהם מרבה גיאנה לתמוך בהצעות היווניות ולהפך".
על פי המידע שמתקבל מדי זמן מה משגרירות הרפובליקה ההלנית בוונצואלה - אין קהילה יוונית מסודרת בגיאנה. יוון הציעה בעבר עזרה הומניטרית לגיאנה בעת הוריקן שעבר במדינה.
עלי (צמחים)

העֱלִי הוא איבר הרבייה הנקבי בפרח. העלי מורכב מעַלֶה שַׁחֲלָה (carpel) אחד או מספר עלים, וקיימים בו החלקים הבאים:
שַׁחֲלָה (ovary - איבר חלול, בתוכו נמצאות הביציות), עַמּוּד הָעֱלִי (style - עמוד העולה מן השחלה, דרכו נכנסים תאי המין הזכריים אל השחלה)
וצַלֶּקֶת (stigma - מקום מורחב בראש עמוד העלי, לעיתים דביק, משמש לקליטת תאי המין הזכריים).

תפקיד העלי

הצלקת שבראש עמוד העלי היא היעד של גרגירי האבקה שהשתחררו מהמאבק של פרח אחר מאותו המין. כל גרגיר אבקה מכיל זוג תאים רדומים - האחד (שיכיל זוג תאי זרע - גמטות) מוכל בשני (שיהפוך לנחשון האבקה). מעטה קשיח ועמיד מגן על הגרגיר עד שיגיע לצלקת על ידי נשאי אבקה (כמו חרקים, ציפורים או רוח). איתות בין הצלקת לגרגיר מוביל לקשירה חזקה של הגרגיר לצלקת על ידי חלבוני היצמדות. בדרך כלל האיתות מותאם רק לגרגירים מאותו מין של הצלקת. כעת הצלקת מעוררת (מנביטה) את הגרגיר מתרדמתו על ידי הפרשת נוזלים בדיפוזיה. תא הנחשון עם זוג הגמטות בוקע אז ממעטה הגרגיר ומתארך דרך עמוד העלי כדי להוביל את הגמטות אל תא הביצה שבשחלה. הנחשון מתארך בהכוונת איתותים וחלבוני היצמדות נוספים שלרוב לא יפעלו על גרגיר של אותו צמח, כדי למנוע הפריה עצמית. ייתכן שמספר נחשונים יעברו באותו עלי, אך לרוב רק אחד מהם יגיע ליעדו. כשהנחשון מגיע לביצית, משתחררים הגרעינים. אחד מהם יפרה תא ביצה והשני יתחבר לתא ההורה של האנדוספרם. הביצית המופרית תתפתח בשחלה ותהיה לזרע שיינבט לצמח.
אלג'רנון צ'ארלס סווינברן

חייו ויצירתו

סווינברן נולד בלונדון, אביו היה אדמירל בצי המלכותי הבריטי, בן למשפחת אצולה מנורת'מברלנד. גם אבי-אמו היה ממשפחת אצולה מנורת'מברלנד אך אם-אמו הייתה בת למשפחת אצולה צרפתית שנמלטה לאנגליה בעת המהפכה הצרפתית. בגיל 12 נשלח ללימודים באיטון קולג', שם הצטיין בלימודי שפות (צרפתית ואיטלקית) והחל לכתוב את שיריו הראשונים. בגיל 19 החל ללמוד בבליול קולג' באוקספורד, אך עזב (או גורש) בטרם סיים את לימודיו לתואר ראשון.
בהפסקות בין שנות לימודיו באוקספורד, שהה סווינברן הצעיר בטירת סבו בנורת'מברלנד, ונהנה לקרוא בספרייתו הענפה של הסב ולרכב בטבע הארץ. הטבע והיסטוריה של ממלכת נורת'מבריה העניק השראה לשירים ולפואמות החשובות הראשונות שחיבר כגון "Northumberland" ו-"Grace Darling". לאחר מות סבו ב-1860 עבר סווינברן לניוקאסל והרבה בצריכת אלכוהול. ב-1861 עבר לעיירה מאטו  שבריביירה הצרפתית ומשם לטיול באיטליה.
לאחר מכן עבר ללונדון וחבר לקבוצת הפרה-רפאליטים, על אף שלא השתייך לקבוצה זו, הציע תאוריה לשירה כאמנות לשם אמנות, ברוח חברי הקבוצה. לפי חוקר הספרות דן מירון הושפע סיווינבורן מאדגר אלן פו. לפי תפיסה זו אמנות טובה ויפה שואבת את השראתה מנושאים (נושאים מיתולוגיים או נופיים) ומארוטיקה ולא מביעה ולא אמורה להביע כוונה מוסרית. היופי של השירה אמור לנבוע מטכניקות ספרותיות בפרט קצב ואליטרציה וההנאה מלשון נופל על לשון, הרמזים, דימויים ומטפורות ולא ממהוגנותם של התכנים.
בתקופת לונדון שלו יצר את יצירותיו המסעירות ביותר, שראו אור בקבצים
(Atalanta in Calydon (1865‏, (Poems and Ballads (1866 (הכולל את המוכרים שבשיריו: Hymn to Proserpine, The Triumph of Time ו- Dolores) ו-(Songs before Sunrise (1871 (הכולל שירי תמיכה ברפובליקניזם ובאיחוד איטליה); שהרתיחו את מבקרי הספרות של התקופה והיו פופולריים בקרב הסטודנטים הצעירים באוקספורד. רבים מהשירים נכתבו בצורת הרונדל (גרסה אנגלית ששוכללה על ידי סווינברן בהתבסס על הצורה הצרפתית הקלאסית). ספרו Lesbia Brandon, אותו חיבר בין 1859 ל-1868 נחשב לפורנוגרפיה ונאסר להפצה עד 1952. חלק משיריו מוקדשים לדמויות כגון ישו (בכינוי "הגלילי"), קאטולוס, המרקיז דה סאד וסאפפו וחוזרים בהם מוטיבים של ים, מוות, דם וורדים.
ב-1879 התדרדר מצב בריאותו באופן קיצוני ומסכן-חיים. הוא היה מכור לאלכוהול ובצעד אחרון לפני שהאלהוכוליזם יכריע אותו, עבר לבית ידידו תאודור ואט-דאנטון  בפאטני , שם שהה, תחת טיפולו המסור, עד יום מותו.
בשלושים השנים עד סוף ימיו עסק פחות בכתיבת שירה ויותר במחזאות, בביקורת ספרות ובכתיבת ביוגרפיות ביקורתיות (על ויליאם בלייק ויצירתו, על ויטור הוגו, שרלוט ברונטה, ויליאם שייקספיר ובן ג'ונסון). יצירתו השירית החשובה מתקופה זו היא Tristram of Lyonesse ("טריסטראם של ליונס", גרסה של סיפור טריסטן ואיזולדה מ-1882).
ב-1897 הלחין אדוארד אלגר את שירו של סווינברן "מות התינוק" וקרא ליצירה בשם Roundel: The little eyes that never knew Light ("רונדל א': העיניים הקטנות שלא ידעו אור").
חסידות שטפנשט

חסידות שטפנשט היא חצר חסידית מבית רוז'ין שפעלה בעיר שטפנשט ברומניה בין השנים 1933-1852 תחת הנהגת רבי מנחם נחום פרידמן (בנו של רבי ישראל מרוז'ין) ובנו, רבי אברהם מתתיהו פרידמן. בשנת תשכ"ט (1969) הועבר קברו של רבי אברהם מתתיהו מרומניה לבית העלמין נחלת יצחק, ומאז הוא משמש מוקד עלייה לרגל למתפללים רבים.

רבי מנחם נחום פרידמן

רבי מנחם נחום פרידמן היה בנו הרביעי של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין. הוא נולד בשנת תקפ"ג (1823) ונקרא על שם אבי סבתו, רבי מנחם נחום טברסקי ("המאור עיניים"). בשנת תרי"ב (1852), לאחר פטירת אביו, הוא הוזמן לכהן ברבנות בעיירה שטפנשט, שם הקים חצר חסידית. הוא לא הרבה באמירת דברי תורה, אך נהג בפאר והדר כמנהג אביו וזכה להערצת חסידיו. בביתו המפואר נבנה חדר שכונה "חדר המשיח" והונחו בו כתר זהב וכלים יקרים נוספים. הוא נפטר בי"ד בכסלו תרכ"ט (1868) בגיל 46 ונקבר ביאשי. את מקומו מילא בנו, רבי אברהם מתתיהו.
אשתו פרל הייתה בתו של רבי אלעזר קושאנסקי, נכד רבי גדליה מליניץ. בנותיו נישאו לקרובי משפחתם מבית רוז'ין, האדמו"רים רבי אברהם יהושע השיל פרידמן ורבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה.

רבי אברהם מתתיהו פרידמן

רבי אברהם מתתיהו פרידמן נולד בכ"ה בכסלו תר"ז (21 בדצמבר 1846). הוא נקרא על שם סב סבו, רבי אברהם המלאך, ועל שם מתתיהו החשמונאי. נישא לראשונה לבתו של רבי יצחק רייך חתנו של רבי אשר ישעיהו מרופשיץ . לאחר מכן נישא לבתו של דודו רבי יוסף מונזון. 
כשהיה בן 22 נפטר אביו והוא הוכתר כאדמו"ר והנהיג את החסידות במשך 64 שנים עד לפטירתו. היה ידוע בתואר "הצדיק משטפנשט", או בכינוי הרומני: "הרב הגדול משטפנשט" (Marele Rabin din Stefanesti). נחשב על ידי רבים מיהודי רומניה כצדיק וקדוש. יהודים וגויים באו להתייעץ איתו ולקבל את ברכתו ועצתו. בשמו נקשרו אגדות על ריפוי חולים, פקידת עקרות, והצלת אנשים מירידה מנכסיהם - ניסים למעלה מדרך הטבע. מחסידיו היה רבי חיים זנוויל אברהמוביץ, האדמו"ר מריבניץ.
נפטר בכ"א בתמוז תרצ"ג (15 ביולי 1933) ללא שהשאיר אחריו ילדים. אחיינו רבי מנחם נחום פרידמן מאיצקן היה אמור לרשת את מקומו באדמו"רות אך נפטר חודש לפניו. לאחר פטירתו, הקים הרב יוסף ברייאר, רב העיר, את "ישיבת בית אברהם" לזכרו. הישיבה פעלה עד השואה. קברו ברומניה שימש מוקד עליה לרגל לאנשי המקום עד שבשנת תשכ"ט 1969 הועלה קברו מרומניה לישראל ונקבר מחדש בבית הקברות נחלת יצחק בגבעתיים.

מוסדות שטפנשט

ביוזמת ועד חסידי שטפנשט בראשות רבי שמואל שור, ראש ועד חסידי שטפנשט, והרב אברהם יעקב סלומון, ראש מוסדות שטפנשט, החלו להנציח את זכרו בהקמת מפעל הנצחה. המרכזי שבהם הוא קבר רבי אברהם מתתיהו פרידמן משטפנשט, אשר הפך להיות מוקד עלייה לרגל.
בבני ברק ואלעד נמצאים "מוסדות שטפנשט" הקרויים על שמו. בתי כנסת על שמו נבנו בעתלית ובקריית גת ובגדרה ברחוב יהודה 4 הבית כנסת הוקם ביוזמתו של יצחק רבינוביץ ז"ל ונקרה בפי הגדרתיים הבית כנסת של הרומנים. כמו כן נמצאו שרידים של "קלויז" בעיר העתיקה בצפת ששימש את חסידיו. בשנת תשע"ה הוקם 'ישיבה על קברו' בגבעתיים סמוך לבית הקברות נחלת יצחק.  מוסדות שטפנשט גם מוציאים לאור ספרות, עלונים ותמונות בתפוצה רחבה לפרסום משנתו ברחבי הארץ והעולם, ובהם: הספר "מחולל הפלאות משטפנשט" (2 חלקים), עלון פרשת השבוע "בית שטפנשט", "קובץ תורת אמת" על ענייני הכנסת ספר תורה לרגל הכנסת ס"ת הראשון על שם הצדיק משטפנשט, "עשור למוסדות שטפנשט - עשרה שערים נפתחים" שבט תשס"ח ועוד. בשכונת רמת שלמה בירושלים זכרו מונצח ברחוב "הצדיק משטפנשט".
הגבלת קלוריות

"דיאטת רעב"

הרעיון הבסיסי הוא לצרוך מעט קלוריות ככל שניתן תוך אספקת צורכי הגוף. מקובל לקבוע הפחתה של כשליש מצריכת הקלוריות הרגילה. שיטה זו היא אחת מני מעט שיטות דיאטה, אשר תועדו כשיטות שהעלו את ממוצע אורכי החיים ואת אורך החיים המרבי במגוון של מינים: שמרים, דגים, מכרסמים, כלבים ופרימטים שאינם מסוג קופי-אדם. תוחלת החיים של עכברים וחולדות תחת משטר זה עלתה בכ-: 30%–40%. בימינו מתנהלים מחקרים על פרימטים כדי לראות את השפעת המשטר התזונתי על אורך החיים שלהם, ולפי תוצאות הביניים נראה שאכן ישנה השפעה לטובה, אך אין זה ודאי לומר מה השפעת השיטה על אורך החיים של פרימטים ובני אדם.

הסברים ביולוגיים

המחקר אודות הגבלת קלוריות אמנם נמשך מעבר ל-70 שנה אך עד היום לא ידוע בדיוק מהו המנגנון הפועל] מאחוריו. ישנם אמנם כבר הסברים ביוכימיים וגנטיים מסוימים. 
בפברואר 2000 דיווח לראשונה צוות חוקרים מ-MIT, שבראשו עמד פרופסור לאונרד גוארנטה (Leonard Pershing Guarente), על תוצאות מחקר שעשה במשך כל העשור הקודם על "גן נוגד הזדקנות", שהתגלה עוד קודם לכן בשמרים. הצוות של גוארנטה גילה במחקרו אנזים, שנוצר על ידי אותו גן ספציפי בשמרים, המסוגל "לכבות" פעילות של גנים אחרים באותם שמרים ולגרום בכך להאטת תהליך ההזדקנות של הפטריות החד תאיות הללו. שמרים שקיבלו עותק נוסף של הגן, חיו יותר מאשר אלה שלא קיבלוהו. ושמרים שמה-DNA שלהם, הוציאו או השקיטו את הגן הזה, חיו פחות מאלה שמהם לא הוציאו או השקיטו אותו. גוארנטה וצוותו קראו לגן ולאנזים שהוא מקודד לו, בשם Silent Information Regulator (רגולטור משקיט מידע), סירטואין, או בראשי תיבות - SIR.
המחקר החדש הזה הראה גם קשר ישיר מובהק בין האטת קצב חילוף החומרים של השמרים, להאטת תהליך ההזדקנות אצלם. ותוצאה זו השתלבה יפה עם תוצאותיהם של המחקרים הקודמים, שהראו כי "דיאטת רעב", גורמת להארכת תוחלת החיים. כמו כן, העובדה שהתוצאה האחרונה, הארכת תוחלת החיים עקב דיאטת רעב הייתה אוניברסלית, דהיינו, נכונה לכל יצור חי כנראה, החל מחד תאיים ועד לפרימטים (קופים דמויי אדם) גרמה לחוקרים להניח גם, שהאנזים והגן שגילו, בהנחה שהם אכן קשורים ל"דיאטת הרעב", אף הם אוניברסליים בכל עולם החי, לרבות אולי בבני אדם. 
ההיפותזה של גוארנטה וצוותו הייתה אם כן, שסירטואין הוא לפחות אחד הגורמים המופעלים על ידי דיאטת רעב, והוא משמש כמתווך, המאפשר לה להאט את ההזדקנות ואת ההתדרדרות הבריאותית הנילווית אליה ובכך להאריך את תוחלת החיים הבריאים. ואחד מתלמידיו של גוארנטה, פרופסור דייוויד סינקלייר, הנחשב כיום לאחד ממובילי תחום המחקר הזה, הצליח ב-2004 לקשר אמפירית בין "דיאטת רעב" לסירטואין.
מחקר אחר שפורסם ב-2000 מציע כי המנגנון שעל פיו עובדת השיטה קשור לירידה ברמות אינסולין בגוף, אף כי למעשה שינוי התזונה הזה משפיע על מדדים פיזיולוגיים רבים.
סקוט וולף

ביוגרפיה

וולף נולד לסוזן וסטיבן וולף, משפחה  יהודית רפורמית בבוסטון. גדל בעיירה ווסט אורנג' שבניו ג'רזי, לוולף תואר במימון מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון שבוושינגטון.

קריירת משחק

החל דרכו כשחקן בסרט הפעולה המבוסס על משחק המחשב המפורסם "דרגון בול" לצידו של אומן אמנויות הלחימה מארק דקסקוס.
התפרסם בפעם הראשונה באמצע שנות ה-90 בתפקיד הנער ביילי סלינגר, התפקיד הראשי בסדרת דרמת הנעורים "שולחן לחמישה".
וולף הוביל את צוות השחקנים בכל שש עונות הסדרה המצליחה.
בקולנוע התפרסם באותן שנים בעיקר בדרמת ההרפתקאות של רידלי סקוט "ים של חברים" בתפקיד צ'אק גיג, נער ההפלגה של הקברניט הקשוח ד"ר כריסטופר שלדון (ג'ף ברידג'ס).
ב-1999 השתתף בדרמת הפשע הקומית "גו", בתור שחקן אופרת סבון בשם אדם.
ב-2001 דיבב את הדמות הראשית סקאמפ, גור הכלבים בסרט האנימציה "היפה והיחפן 2: ההרפתקה של סקאמפ"
המשיך את עלילת הקלאסיקה "היפהפייה והיחפן" מ-1955.
בשנת 2004 התחיל את תפקידו בן השנתיים בסדרת הדרמה "אוורווד" בתור ד"ר ג'ק הארטמן, דוקטור צעיר המגיע לעיירה הבדיונית הקטנה אוורווד.
ב-2006 שיחק בעונה היחידה של סדרת דרמת הפשע "התשע", בתור המנתח הקרדיולוגי ג'רמי קטס.
התפרסם לאחרונה בשתי עונות סדרת הדרמה הבדיונית הפופולרית "וי" בתור העיתונאי ומגיש הטלוויזיה צ'אד דקר.

חיים אישיים

היה מאורס בשנת 1993 לשחקנית אליסה מילאנו.
בשנת 2004 התחתן וולף עם השחקנית קלי לימפ, וכיום יש להם כבר שלושה ילדים, שני בנים ובת.
יצחק ילין

יצחק אליעזר ילין (י' בניסן תרע"א - כ"ה בתשרי תשמ"א; 26 במרץ 1911 - 5 באוקטובר 1980) היה פעיל התנועה הרוויזיוניסטית ונציגהּ בקונגרסים הציוניים, חבר תנועת הנוער בית"ר והארגונים הצה"ר והצ"ח, מתעד, קולנוען, וחבר מועצת עיריית רמת גן.

ביוגרפיה

יצחק ילין נולד לדב-בער ילין, חסיד סטולין וסוחר עורות מגרודנה, ולמייטה לבית סטרלץ, בגרודנה (אז בפולין) שבבילורוסיה. דודו היה הרב אברהם גלברט, רבה הראשי של גרודנה במשך כיובל שנים. בילדותו נשלח ללמוד בחדר ובישיבה, ואחר כך נרשם ללימודים בגימנסיה העברית של רשת תרבות והיה מראשוני תלמידיה בגרודנה. 
בגיל ארבעה-עשרה היה ילין ממייסדי קן תנועת הנוער בית"ר ("השחר") בגרודנה, ואחר כך ממייסדי ברית הצה"ר. הוא השתתף בוועידות ובכנסים ארציים של התנועה בפולין, ופעל להסביר את דרכה ברחוב היהודי.
ילין הגיע לארץ ישראל בינואר 1930 יחד עם קבוצת חניכי בית"ר הראשונה שעלתה מפולין. הוא שירת בפלוגות הגיוס של בית"ר ברחובות, והיה מראשוני פלוגת הגיוס של בית"ר בראש פינה וכן היה ממפקדי הפלוגה.
הוא השתתף בפעולות מחאה נגד ממשלת המנדט, כגון הפגנת חברי ברית הבריונים נגד סגן שר המושבות הבריטי ד"ר דרמונד שילס, והתנגדות למפקד אוכלוסין בארץ ישראל המנדטורית שיזמה הממשלה. הצטרף לאצ"ל. ובעקבות זאת, נעצר על ידי המשטרה הבריטית ונידון למאסר בכלא עכו עם חבריו בפלוגת בית"ר בראש פינה.
לאחר שחרורו מהכלא, התמנה לקצין נציבות בית"ר בארץ ישראל וכיהן כמזכירה הכללי. כמו כן, השתתף בהנהלת פלוגות הגיוס של בית"ר, ובשליחותן השתתף בוועידות העולמיות של בית"ר, הצה"ר והצ"ח.
בשנת 1932 היה ממארגני כניסת מעפילים לארץ ישראל, ואף עמד בראש קבוצות אחדות שהגיעו בהנהלתו לארץ במסגרת ההעפלה היבשתית דרך הגבול הצפוני.
ילין נשא את מרים בת יהושע השל ויסמן חברת קן בית"ר בגרודנה מנערותה, ולהם נולדו ארבעה ילדים.
ילין השתתף בקונגרסים הציונים החל מהקונגרס הציוני הכ"ב. 
בשנות ה-30 של המאה ה-20 היה מייסדי ארגון עובדי הצה"ר ובית"ר וקופת חולים לעובדים לאומיים. הוא עמד בראש הוועדה למען משפחות העצורים חברי התנועה הרוויזיוניסטית, והיה חבר נשיאות "לאסירינו" שהוקמה על ידי הוועד הלאומי. 
במשך שנים אחדות הוא שימש לסירוגין כמזכיר כללי של מרכז הצה"ר, שלטון בית"ר העולמית, ההנהלה הראשית של קרן תל חי וברית חרות-הצה"ר. ילין היה ממייסד מסדר ז'בוטינסקי וכיהן כנגיד המסדר. כמו כן היה פעיל ב"ארגון יוצאי גרודנה בישראל" וכיהן כיושב ראש הוועד שלו. 
לאחר הכרזת המדינה היה חבר ההנהלה העולמית של ברית חרות-הצה"ר, חבר מרכז תנועת החרות ופעיל הסברה שלה, וחבר ועדת הביקורת העליונה של בית"ר. בשנת 1958 נבחר למועצת עירית רמת גן.

יצירתו

ילין פרסם מאמרים ורשימות רבים בעיתונות הרוויזיוניסטית והבית"רית וערך ספרים וקבצים שונים. 
ב-1948 כתב יחד עם אליהו גלעזר את הספר "הערות לוויכוח הפנימי בהצה"ר". ב-1958 ערך והוציא לאור, במסגרת "ארגון יוצאי גרודנה בישראל" קובץ מאמרים בעברית וביידיש בשם" "קבץ גרודנה" (ביידיש: "זאמל-האפט גראדנע"). ב-1961 כתב יחד עם משה גולד את הספר "מהות, דרכים ובעיות. דרגות, טקסים וסמלים", בהוצאת מסדר ז'בוטינסקי.
משנת 1951 היה פעיל בתחום ענף הקולנוע בישראל. הוא כיהן כמזכיר כללי של "התאחדות בעלי בתי הקולנוע בישראל", ואחר כך כמנהל כללי של "איגוד ענף הקולנוע". ערך והוציא את הביטאון הקבוע של האיגוד "ידיעות איגוד ענף הקולנוע". וכתב על קולנוע ישראלי בעיתונות הישראלית.
שירות המבחן

שירות המבחן ובית המשפט

במהלך הדיון בתביעה פלילית בבית המשפט, ישנם מקרים שבהם מחליט בית המשפט, לפני הדיון בגזר הדין של נאשם, לבקשת בא כוח הצדדים או ביוזמתו של בית המשפט, ובהתחשב בנסיבות אישיות של הנאשם ונסיבות מקילות אחרות, לבקש תסקיר מטעם שירות המבחן. האבחון בשירות כולל מפגש עם הנאשם אשר לגביו התבקש תסקיר שירות מבחן. במפגש זה נאספים פרטים כגון מיהות הנאשם, מהות העבירה ונסיבות ביצועה, סביבתו של הנאשם אחרי ריצוי עונשו. שירות המבחן שם את הדגש על שיקום העבריין ועל עתידו בחברה, שעה שבית-המשפט חייב לשוות לנגד עיניו לא רק את נקודת המבט על הנאשם אלא גם את האינטרס הציבורי. 
בית המשפט אמור לשקול את הסיכוי לתיקון הנאשם שהרשיע (ולחלופין - הסיכוי שיחזור לבצע עבירות) והתנאים והאמצעים לשיקומו. בנקודה זו חשיבות רבה נודעת לתסקיר שירות המבחן, במיוחד כאשר התסקיר הזה מבוסס על התרשמות קציני המבחן מתוך שיחות פנים אל פנים שהם מנהלים עם נשוא התסקיר ועם המקורבים לו. תסקיר קצין המבחן המוגש לבית המשפט ועדותו באים לסייע לביהמ"ש בקביעת טיב העונש ומידתו. 
משהוגש התסקיר לבית המשפט, רשאי בית המשפט להרשיע את הנאשם או להימנע מהרשעתו, בכפוף למתן צו מבחן. הרשיע בית המשפט את הנאשם, יחליט להטיל עליו אחד או יותר מהעונשים הבאים: מאסר בפועל שהנידון יישא בעבודות שירות; מאסר על תנאי; קנס; שירות לתועלת הציבור; התחייבות להימנע מעבירה. 
על שירות המבחן מוטלים תפקידים נוספים, לבד מהכנת תסקיר נאשם, ובכללם, בעת הצורך, הכנת תסקירי מעצר, פיקוח על צווי מבחן בתחום הפלילי והכנת תסקירי קורבן עבירה.

מבנה השירות

המטה: מנהל השירות – קצין מבחן ראשי, סגן מנהל, מפקח ארצי תסקירי מבחן וערעורים, מפקח ארצי מעצרים, ראש ענף ורכזת לשכה.
המחוזות: השירות ניתן בפריסה ארצית בארבעה מחוזות ובנפותיהן: חיפה והצפון, תל אביב והמרכז, ירושלים, ובאר שבע והדרום. בכל מחוז מספר נפות, סה"כ 21 נפות ברחבי הארץ.
תפקידים במחוזות: קצין מבחן מחוזי, סגנים, מפקחים מחוזיים, מדריכים, מדריכים למתמחים בעבודה סוציאלית,  קציני מבחן מעצרים – עובדים סוציאליים בכירים מעצרים, קציני מבחן  בכירים, קציני מבחן, מתאמי שירות לתועלת הציבור ועובדי מינהל.

הצוות המקצועי

קציני המבחן למבוגרים הם עובדי מדינה המתמנים לתפקידם על פי חוק. הם עובדים סוציאליים מומחים, בעלי הכשרה מיוחדת לאבחון, פקוח, טיפול ושיקום עוברי חוק במגוון עבירות.
בשירות כ-300 תקנים של קציני מבחן למבוגרים בכל התפקידים והדרגים, כ-43 תקנים של עובדי מנהל ו-8 תקנים של מתאמי "שירות לתועלת הציבור".

עקרונות תהליך העבודה

התהליך מתחיל בשלב האבחון, שבמהלכו נקבע כוון ההתערבות. ההמלצות מוגשות בתסקיר קצין המבחן. 
ההתערבות מבוצעת במסגרת צווים של בתי משפט הדנים בפלילים: צווי מבחן, צווי מבחן סמים, צווי מבחן אלימות במשפחה, צווי שירות לתועלת הציבור, צווי פיקוח מעצר ופקוח אלקטרוני וכן טיפול באנשים אשר הוחלט לגביהם על עיכוב הליכים משפטיים או אי העמדה לדין.
לצד שירות המבחן למבוגרים פועל שירות המבחן לנוער.
אבוליוסקופ

אֶבּוּלְיוֹסְקוֹפּ (ebullioscope) הוא מכשיר מדידה למדידת תכונתו או הרכבו של חומר על ידי מדידת סטיות בנקודת הרתיחה שלו. למשל אחוז הכוהל בתמיסה יש בו כדי לשנות את נקודת הרתיחה, כך שעל ידי מדידת נקודת הרתיחה ניתן לקבוע את ריכוז הכוהל בתמיסה.
האבוליוסקופ הראשון הומצא בשנת 1838 על ידי ברוסרד-וידל ונועד למדידת רמת אלכוהול. היתרון בשיטה זו היא שנקודת הרתיחה לא רגישה לנתונים אחרים כמו רמת סוכרים. מד אלכוהול ישן יותר מדד את רמת האלכוהול לפי צפיפות הכוהל והיה רגיש לנתונים אחרים.
גרסה חדשה יותר של אבוליוסקופ נבנתה על ידי הכימאי הצרפתי פרנסואה-מרי ראולט, אולם היה קשה למצוא באמצעותו את הטמפרטורה המדויקת. לאחר המצאת תרמומטר בקמן על ידי ארנס אוטו בקמן ב-1887, נפתרה בעיית הדיוק של הטמפרטורה. שיפור זה, הפך את האבוליוסקופ לכלי הסטנדרטי לקביעת משקל מולקולרי, על ידי שימוש בקבוע אבוליוסקופ של ממס.
ג'יין פוסטר

שותפה בהרפתקאותיו של תור, שנות האלפיים

שנים מאוחר יותר, פוסטר חלתה וקראה לתור על סף מוות. סיף גנבה את מטה הרונות הקסום של זקן היקום קאמו ת'ארן, והשתמשה בו כדי להחדיר בפוסטר את כוח החיים שלה ובכך הצילה את חייה. פוסטר התאוששה, וסיף נעלמה. הקשר בין פוסטר לתור חודש, אך היא נלכדה בידי טרולים בהנהגת אוליק. להפתעתו של תור, פוסטר הביסה את מלך הטרולים. בעקבות כך, פוסטר התלוותה לתור בקרבותיו השונים. היא נסעה אתו למימד אלי מצרים העתיקה, לכדור הארץ בעתיד אפשרי שנשלט בידי זארקו איש המחר ולאומת קוסטה ורדה. תור ייחס את רוח ההרפתקנות של פוסטר לסיף, וכעבור זמן מה, פוסטר התעקשה ללוות את תור לאסגרד. הוזיר הגדול של אסגרד נתן לה את חרבה של סיף, וכאשר פגעה בה בקיר, הפכה לכאורה לסיף. כאשר סיף הופיעה לראשונה מזה זמן רב, היא לא הפכה לפוסטר לתמיהתו של תור. קית' קינקייד פתח בחקירה אחר פוסטר, אותה לא ראה מאז שאושפזה. תור חשף את זהותו לקינקייד והסביר מה אירע, ולקח אותו יחד עם סיף לעולמו של קאמו ת'ארן. התברר שכאשר סיף העניקה לפוסטר את כוח-החיים שלה, היא הועברה דרך מטה הרונות למימד אחר, וכאשר הופיעה באסגרד, פוסטר החליפה אותה. ביחד, תור וסיף הפרידו בין סיף לפוסטר ושיחררו את פוסטר. מיד לאחר מכן, פוסטר התחתנה עם קינקייד. 
מאוחר יותר, פוסטר קודמה ונעשתה אחראית על מספר פרמדיקים, בהם ג'ייק אולסן שהתמזג עם תור. פוסטר נעשתה מעורבת בחקירה משטרתית נגד אולסן, ובדקה את ג'ק מונרו, שפנה דווקא אליה בגלל ניסיונה עם מטופלים על-אנושיים. פוסטר הודיעה למונרו כי הוא ככל הנראה ימות בגלל השפעת נסיוב סופר-חייל. במהלך מלחמת האזרחים ביקום מארוול, פוסטר התנגדה לחוק רישום העל-אנושיים וטיפלה בפצועים ממחנה מתנגדי החוק של קפטן אמריקה. לאחר ששמעה על חזרתו של דונלד בלייק/תור, פוסטר התגרשה מקינקייד ואיבדה את המשמורת על בנם. בלייק ביקר את פוסטר בחיפוש אחר סיף, במחשבה כי שוב התמזגה עם פוסטר. הם יצאו לדייט, ופוסטר גילתה כי רוחה של סיף מוקמה בגופה של חולה סופנית בטיפולה והתריעה את בלייק. הוא הצליח להוציא את סיף, והחולה מתה. היא נראתה באוקלהומה כאשר אסגרד ריחפה שם, ופתחה קליניקה רפואית עם בלייק. כאשר באקי בארנס נעשה נגוע בנניטים של ברון זמו, פוסטר הרסה את הנניטים באמצעות פצצה אלקטרומגנטית.

תור החדשה

במהלך מאבקו נגד גור קצב האלים, תור צפה בפוסטר, חולת סרטן השד ובדייט עם אדם בשם וולטר. היא דחתה את הצעתו לטיפולים קסומים, ונשארה באוקלהומה. כאשר העיר בה גרה נהרסה, תור הציע לה לעבור לגור באסגרד, והיא הסכימה. כאשר תור החטא הקדמון נעשה לא ראוי למיולניר, פוסטר מצאה את פטישו על הירח, הרימה אותו והתגלתה כראויה. היא יצאה להלחם במלקית' הארור וענקי הכפור בתאגיד רוקסון, ובצורתה הרגילה זכתה לביקור מתור. מאוחר יותר, אודין שלח את אחיו - קול בן בור, "הנחש" - להרוג את פוסטר כתור, ולשם כך הוא לבש את שריון "המשמיד". היא נלחמה נגדו וזכתה לסיוען של מכשפת השני, ולקיריה ורבות אחרות, כשבסוף הקרב התגלתה זהותה.