דייזי ח'אן

בתחילת החיים

דייזי ח'אן נולדה במרגלות הרי ההימלאיה במדינת ג'אמו וקשמיר, הודו. ח'אן גדלה בבית מוסלמי שהיה מסורתי, שבו החינוך היה מוערך מאוד. היא השתתפה בבית ספר מיסיונרי נוצרי, שנקרא St. Patrick’s Presentation Convent. בתוך סביבה מעורבת עם הינדים, סיקים, מוסלמים – ההרמוניה, הסובלנות והאחדות של המאמינים הדתיים הם אלה שאפיינו המנטרה העיקרית של ילדותה בקשמיר. הסבא של ח'אן, גולאם חסן ח'אן, הייתה לו ההשפעה הכי חזקה בחייה של דייזי. גולאם היה המהנדס הראשי של מדינת קשמיר, הוא למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת הרווארד בשנת 1920,והוא עודד את הילדים שלו ואת נכדיו להמשיך את הלימודים בעלי הרמה הגבוהה ללא קשר במקום הלימודים, אביה של דייזי, נד'יר ח'אן שחקן כדורגל לשעבר, הוא עודד אותה להתאמן ולהקדיש את זמנה באימוני ספורט במטרה להשתתף במשחקי אולימפיאדה.

המעבר לאמריקה.

בגיל 16 ועם תמיכת ההורים שלה, ח'אן עזבה את ארצות הברית להמשיך החינוך באמנות ובעיצוב. היא הגיעה ל לונג איילנד, והייתה גרה בבית יריחו עם הדוד והדודה שלה. לאחר התיכון, היא זכתה בתואר מבית הספר לעיצוב פנים בניו יורק. בתחילת שנות ה-20, היא נסעה למנהטן והתחילה את חייה המקצועיים, עבדה למשך 80 שעות בשבוע בתור מעצבת אדריכלית. דרך תקופה זו, ח'אן המשיכה להתאבק עם האסלאם: היא נאלצה להשוות את סיפורי האסלאם השלוממיאלי שהכירה בילדות, מול האסלאם האלים ששידרה התקשורת במהלך המהפכה האיראנית ב 1979. והיא כן מצאה נחמתה בסופיזם.

התחלת הקריירה

מה שח'אן נזכרת כמו צירוף מקרים מוזר, הפרויקט הגדול הראשון שלה שהיה מעורב באדריכלות דתית. הפרויקט הגדול הראשון של ח'אן היה לעזור בעיצוב המרכז האיסלאמי של לונג איילנד, הוא המסגד המפורסם ביותר באזור ניו יורק שמיוסד על ידי דודה של ח'אן. בפרויקט הבא שלה, ח'אן עסקה בפרויקטים של דתות שונות, והיא עבדה על עיצוב המקדש ההודי. דרך העבודה שלה עם אדריכלות הדתות והחסידים המקומיים, ח'אן זיהתה איך המהגרים השתוקקו לשחזר את המוצא שלהם באמריקה.
ח'אן המשיכה לעבוד כמנהלת פרויקטים אצל מה שנקרא אז (בעבר) שיירזון ליהמן ברדרס בקומה ה-106 של מרכז הסחר העולמי. היא זוכרת את ההשפעה ארוכת הטווח של הראשון שסיכל פיגוע ב-1993. אחרי שיירזון היא עבדה אצל חברת ההוצאה לאור "פרימדייה", שם היא פיקחה על עיצוב של שבעה עשר כתבי עת משרדיים, ומאוחר יותר הצטרפה לחברת תקשורת. היא גם התנדבה עם בעלה, האימאם פייסל עבדול ראוף, בפיתוח הקהילה.

שרות ציבורי

על מנת לקדם את החזון שלהם על אסלאם ההרמוניה והפרוגרסיביות שאוהב קידמה וחדשנות, בשנת 1997 הזוג הקים ללא כוונת רווח קבוצה אשר נקראת כעת את החברה האמריקאית לקידום המוסלמים (אסמא) ,מקום הקבוצה הזאת איפה שח'אן שירתה בתור מנכ"לית במשך 17 שנים. באמצעות "אסמא" ח'אן הקדישה את זמנה בחיזוק הביטוי על האסלאם שהיה מבוסס על תרבות והרמוניה דתית באמצעות שיתוף פעולה בין הדתות, טיפוח הדור הבא של המנהיגים, קידום זכויות הנשים, ובניית גשרים באמצעות תרבות ואומנות.

הקמת תוכניות הדגל

במאמץ להבליט את המשותף בין מסורות הדתות האברהמיות, ח'אן יצרה הצגות תיאטרון על נושא הדתות בשם "Same Difference",ו"Cordoba Bread Fest. על מנת לתת עדיפות לקידום הנשים המוסלמיות ולתת סמכות לבני נוער בכל רחבי העולם, ח'אן השיקה שתי תוכניות במטרה ליצור פלטפורמה אשר מגדילה את ההשפעה הקולקטיבית של סוכני השינוי החברתי.
בשנת 2004,הרשת של המנהיגים המוסלמים של מחר (MLT), הוקמה על מנת לטפח ולהעצים את הרשת העולמית של המנהיגים המוסלמים הצעירים. היא הרשת הגדולה ביותר של מנהיגים מוסלמים צעירים בכל רחבי העולם. כמו כן, ב-2006, יוזמת הנשים האסלאמית לרוחניות ושוויון (WISE) נוסדה כדי לבנות תנועה עולמית מגובשת של נשים מוסלמיות במטרה לקדם זכויות נשים ולאפשר לנשים לבחור בחירה מכובדת ולאפשר להם גם להשתתף באופן מלא ביצירת הצדק ובבניית חברות משוגשגות.
ח'אן גדלה יותר ויותר בצורה מטרידה עקב ההתעללות (סקילה באבנים, רצח על רקע כבוד המשפחה, נישואים בכפייה) של נשים מוסלמיות בכל רחבי העולם. בשנת 2008, WISE השיקה מועצת השורא הכללית של נשים מוסלמיות על מנת לספק רקע דעות דתי בסוגיות שנמצאות במחלוקת, סוגיות אלו חשובות במיוחד לנשים מוסלמיות. ציור על המומחיות של חבריה בשתי תורות המשפט האסלאמית, בתחומים כגון היסטוריה, מדע המדינה, תאולוגיה, סוציולוגיה. מועצת השורא פרסמה את ההצהרה הראשונה שלה ב-2009 ג'יהאד "נגד אלימות", גינוי של קיצוניות אלימה.את המועצה העולמית המוסלמית של הנשים שנקראת השורא הצהירה הצהרות על אלימות במשפחה, קיצוניות אלימה, כריתת אברי המין הנקבי, ועל האימוץ. הצהרות המועצה שימשו לאמן אימאמים באפגניסטן כדי לקדם זכויות הנשים, ולקדם הלחימה האלימה בקיצוניות.
בשנת 2009, ח'אן השיקה את האתר החינוכי הראשון זה שהוקדש ליצור פרופילים על התרומות של האישה המוסלמית האידיאלית, כמו כן על האתגרים שהן נתקלות בהן בכל רחבי העולם. בנוסף לכך ב-2015, ח'אן הקימה את WISE כארגון במטרה לחזק את האמונה המבוססת על מנהיגות של נשים ונוער, על מנת לעודד את האסלאם שמבטיח השלום והשוויון.

אקטיביזם של פלורליזם וחופש הדת

במהלך התפתחות ה איסלאמופוביה בארצות הברית, ח'אן פרסמה מאמר ב"גרדיאן" שנקרא : איסלאמופוביה היא האויב הגדול ביותר של אמריקה.ח'אן גם התיישבה עם פאנל ה מועצה של יחסי החוץ ביוני 2011 כדי לדון בנושא "האסלאם באמריקה."בחודש מרץ 2011, דייזי חאן דיבר נגד פיטר המלך דיונים על "ההקצנה" של אמריקאים מוסלמים. חאן נוסף ארגנו הפגנה נגד פיטר המלך דיונים שכותרתו "אני מוסלמי, גם" ב-6 במרץ 2011 ב "טיימס סקוור, ניו יורק.
בתחום של זכויות האזרח, דייזי ח'אן העלתה את השאלה ב האפינגטון פוסט, ש "האם משטרת ניו יורק היא באמת נגד מוסלמים?".ב-2011, ח'אן קירבה בין 300 אנשים מכל הדתות בערב של היזכרות. בתום לב האירוע הזה, קיבל את הכותרת : סיפורים של תקווה ועליזות, שהדגיש על מאות פרויקטים של בניית גשרים אשר שבוצעו מאז ה-11 בספטמבר, בעת שמשפחות היהודים, הנוצריים, והמוסלמים קיבלו המס של קורבנות 9/11.בשנת 2009, ח'אן ובעלה, הציעו בניית מרכז קהילתי, בית קורדובה ב Park51, שקרוב ל "מרכז הסחר העולמי", אשר זירז הדיאלוג הלאומי בכלי התקשורת של ארצות הברית על זכות הפולחן וחופש הדת.

מדיה

ח'אן עושה הרצאות באופן קבוע בארצות הברית ובעולם. היא הופיעה במספר רב של כלי תקשורת, כגון CNN, אל ג'זירה, BBC World של דיביט הדוחא. היא כיהנה כיועצת, ותורמת למגוון של סרטים תיעודיים (דּוֹקוּמֶנְטָרִי), כולל PBS של מוחמד: מורשתו של הנביא מוחמד, נשיונל ג'יאוגרפיק בפנים מכה ,ושל ערוץ הולמרק מקשיב האסלאם. ח'אן היא התורמת לוושינגטון פוסט "על האמונה" שהוא בלוג לעיתים קרובות מצוטט פרסומים מודפסים, כגון "טיים", "ניוזוויק", ה"שיקגו טריביון", ה"ניו-יורק טיימס", פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג, סעודי גאזט, ח'ליג' טיימס.