google/wiki40b huggingface dataset:
אלברט סטנקובסקי

אלברט סטנקובסקי (בפולנית: Albert Stankowski; נולד ב-22 באוקטובר 1971) הוא היסטוריון פולני, המשמש כמנהלו של מוזיאון גטו ורשה העתידי. בין היתר יזם את פרויקט השטעטל הווירטואלי וכיהן חבר האגודה ההיסטורית היהודית במכון בפולין (פול') וכראש המחלקה של האוסף הלא-חומרי של המוזיאון לתולדות יהודי פולין.

ביוגרפיה

אלברט סטנקובסקי נולד בשצ'צ'ין. אביו, דריוש סטנקובסקי, היה אסיר במחנות של סטלין מ-1941 עד 1956.
בשנת 1989 סטנקובסקי סיים את בית הספר המקיף התיכון על שם מיקולאי קופרניק בקולובז'ג. לאחר מכן, בשנים 1995-1990, למד היסטוריה באוניברסיטת שצ'צ'ין, שם גם למד מדעי המדינה בשנים 1998-1995.
סטנקובסקי המשיך את לימודיו וסיים את לימודי הדוקטורט שלו בשנים 2001-1997, אחר כך בשנים 2006-2007 סיים את הלימודים לתואר שני בניהול בוורשה בבית הספר לכלכלה, בשנים 2012-2011 סיים את הלימודים לתואר שני בתחום ניהול מוזיאונים במכון האומנות באוניברסיטת ורשה.
בשנים 2001-2000 סטנקובסקי הרצה על היסטוריה בת זמננו ועל היחסים בין יהודים לפולנים באוניברסיטת ורשה. בשנת 2000 היה מתאם פעולות וישב בוועדה של ראשות העיר לבניית אוספים של מצבות אבן בקולובז'ג כחלק מ"הימים של סובלנות" - תוכנית בינלאומית.
בשנים 2003-2007 סטנקובסקי ריכז את תוכנית הזיכרון של הקרן לשימור מורשת יהודי וורשה. הוא גם היוזם של פרויקט השטעטל הווירטואלי - מולטימדיה בינלאומית, המנוהל על ידי המוזיאון לתולדות יהודי פולין, שאותו הוא ריכז בשנים 2011-2007.
ב-2011 הוא מונה חבר בעמותת המכון ההיסטורי היהודי בפולין, ומונה ראש המחלקה של האוסף הלא-חומרי של המוזיאון מאז שנת 2012. הוא סיים את שני התפקידים ב-2015. ב-2018 מונה לחבר במועצת המוזיאון לתולדות יהודי פולין ולמנהל מוזיאון גטו ורשה שעתיד לקום ב-2023.

פרסים ועיטורים

2010: כוכב זהב של המועצה הלאומית למבקרים בינלאומיים (NCIV), ארצות הברית
אל טורנו פסיפיקו

אל טורנו פסיפיקו (תור השלום, בקיצור טורנו Turno) הוא כינוי לצורת השלטון בספרד תחת בית בורבון משנת 1876 ועד 1923 ובמיוחד בין 1886-1902, בתקופת המלוכה של מריה כריסטינה. בשיטה זאת, שהוצעה על ידי קנובס דל קסטילו, ונקבעה בחוקה של שנת 1876, הפרלמנט נבחר על ידי העם בבחירות והיא זאת שממנה את הממשלה בשיטה קואליציונית. אולם למלך היה רשות לפזר את הממשלה ולמנות במקומה ממשלה בראשות האופוזיציה. במקרה כזה, הפרלמנט היה מתפזר והיו מוכרזות בחירות חדשות. על הנייר, דבר זה הבטיח שהמלך לא יוכל לנהוג כנגד רצון העם, וספרד הייתה אחת המדינות הדמוקרטיות ביותר בעולם. אולם למעשה, למפלגה ששלטה בממשלה, דרך משרד הפנים, היה כח עצום שאיפשר לה לנצח בבחירות ברב גדול דרך לחץ על קבלני קולות מקומיים, כך שהמפלגה בשלטון נבחרה על ידי המלך. קבלני הקולות היו בעלי אדמות, מעסיקים ושאר דמויות מקומיות אשר יכלו להביא את אנשיהם, חיים ומתים, להצביע כנדרש. בהתאם לכך, עד שנת 1914 מפלגת השלטון תמיד זכתה ברוב בבחירות. 
בשנים הראשונות, בין 1876-1881, זכתה מפלגתו של דל קסטילו, המפלגה השמרנית, ברוב עצום בבחירות והוא זכה בשלטון. אל מולו ארגן פרחדס סגסטה את המפלגה הליברלית אשר זכתה בשלטון בשנת 1881. לאחר מותו של המלך אלפונסו השנים עשר, נפגשו קסטילו וסגסטה וקבעו ביניהם הסכם רוטציה על פיו יחולק השלטון ביניהם ברוטציה. מפלגות אחרות זכו במספר מועט של צירים בפרלמנט, למרות שבמקרים מסוימים הייתה להן תמיכה רחבה. המפלגה הסוציאליסטית זכתה לראשונה בנציג בודד בפרלמנט רק בשנת 1910 והמפלגה הרפובליקנית זכתה לרוב בבין 15-40 צירים, מתוך מעל 400 מושבים. היכולת לזייף את הבחירות נבעה בין השאר מכך שעם מתן זכות בחירה כללית לכל הגברים בשנת 1890, רק כרבע מבעלי זכות הבחירה ידעו קרוא וכתוב. זיוף הבחירות כללו כל מיני פעולות, בין השאר, אי הודעה או חלוקת הודעות מוטעות על מקום או זמן ההצבעה, זיופים ברשימות המצביעים, והחלפות קלפי או הצבעה עבור אלו שלא הגיעו להצביע. במהלך התקופה, העיתונות שנהנתה מחופש הדיבור, התריעה על הזיופים בבחירות וטענה שהתוצאות אינן משקפות, אך ללא הועיל.
ישנם הטוענים ששיטת הטורנו יכלה להתקיים רק הודות לכח הרב שניתן לצבא להגן מפני אויבים פנימיים, ובין השאר להביא חתרנים פוליטיים למשפט בפני בתי משפט צבאיים. לטענתם, כבר בשנות ה-90 של המאה ה-19, הרגישו ספרדים רבים שהבחירות מזויפות, אולם לא היה בכוחם להביא לשינוי המצב. עם זאת, החל משנת 1914 הצליחו מפלגות שהתפצלו ממפלגות האם הליברלית והשמרנית להשיג נתח משמעותי מקולות הבוחרים ותוצאות הבחירות החלו לשקף יותר את רצון הבוחרים.  
מבקרים ליברלים וקומוניסטים של שיטת הטורנו בספרד טענו ששתי המפלגות השולטות לא היו שונות אחת מהשנייה באידאולוגיה, ובעצם כל שייצגו היה את האינטרסים של חבריהן. לעומת זאת, ישנם המציינים הבדלים מסוימים בין המפלגות בכך שהליברלים יותר תמכו בקיצוץ כוחה של הכנסייה, תמכו והשיגו זכות בחירה לכל הגברים ונטו יותר לסחר חופשי לעומת הפרוטקציוניזם השמרני.
מסעוד התשואל

ביוגרפיה

נולד בתטואן שבמרוקו לרב יוסף התשואל. בילדותו התחנך בתלמוד תורה ובישיבה מקומית, והוסמך שם לרבנות. בצעירותו עלה לארץ ישראל והשתכן בטבריה, שם שימש כרב וראש ישיבה, ונישא בתקופה זו לשרה לניאדו ממנצ'סטר.
לאחר מספר שנים בטבריה, עבר להתגורר בחיפה, בעקבות בקשת הקהילה היהודית בעיר, ושם מונה לשמש כרב העיר לכלל העדות לאחר פטירת הרב אברהם רפאל כלפון בשנת 1886. במשך כ-30 שנות כהונתו כרב, שימש בין היתר כמוהל וכמסדר קידושין. כן תיווך פעמים רבות בין יהודים לערבים, ובין האזרחים לממשל.
הלך לעולמו ב-6 במרץ 1909 (י"ג באדר ה'תרס"ט). השאיר אחריו מספר חיבורים שכתב, אך הם לא הודפסו.
בנו היה אליהו התשואל.
מונטה

ספורט

בשנת 2005 אירחה מונטה את משחקי החורף של הפסטיבל האולימפי האירופי לנוער.
תכשיט

תכשיט או עדִי (בריבוי: עֲדָיִים) הוא אביזר המיועד בעיקר לקישוט הגוף והבגד. יש תכשיטים שהם יצירות אמנות יחידניות, ויש תכשיטים מסחריים. מאז ומעולם שימשו תכשיטים גם כסמל סטטוס וגם כמייצגי בעלי ממון.
התכשיטים היו קיימים משחר ההיסטוריה. בתקופות קדומות הם נוצרו מחומרים כגון עצמות, עץ וצדפות, ולאחר מכן מחומרים יקרים יותר כמתכות (זהב, כסף, פלטינה) ואבני חן (יהלומים, טופז, פנינים). החל משנות השלושים של המאה העשרים הפכו תהליכים תעשייתיים לנפוצים יותר בייצור תכשיטים תוך שימוש גם במתכות יותר זולות וכן בחומרים זמינים ועממיים כגון פלסטיק, בדים, עץ וכו'. במקביל לתעשיית האופנה, שהפכה ליותר עממית, התפתחה גם תעשיית תכשיטי האופנה שעבורה משתמשים, כאמור, בחומרים יותר זמינים וזולים כגון: מתכת גולדפילד, זכוכית וכן בשיבוץ אבנים לא יקרות.
חפירות ארכאולוגיות במערות האדם הקדמון מגלות, כי כבר לפני 100,000 שנה פותחו התכשיטים הראשונים באמצעות שימוש בחומרי גלם דוגמת עצמות ושריונות רכים של חיות, אבנים ועצים. תחילה שימשו חומרים אלה כאמצעים לקשירת בגדים וחיבור עורות אלה לאלה, אולם בהמשך נמצאו עדויות לדגש ששם האדם הקדמון על עיצוב חומרים ושימוש בהם לצורכי קישוט ונוי. דוגמה לתכשיט קדום היא סיכת הפיבולה, ששימשה לחיבור גלימות בעת העתיקה ובימי הביניים. המבנה שלה התאפיין בשני מופעים: האחד דמוי סיכת ביטחון, והשני כקשת ומחט המושחלת עליה. המבנה הקשתי היה מורכב משני חלקים: קשת בצורת 'עיגול' פתוח, שעליה מורכבת מעין מחט עם קוף הנעה על גביה. המחט ננעצת בבד, ועל ידי סיבובה של המחט מעל לקשת נוצר החיבור בין הבדים.
התכשיטים נענדים על רוב חלקי גוף האדם - מסיכות ראש ועד לטבעות על הבהונות. התכשיטים השכיחים ביותר הם ענקים, תליונים, מחרוזות, עגילים, צמידים וטבעות.
בעל המקצוע שיוצר תכשיטים בהם מכונה צורף, מעצב תכשיטים, ואת השם תַּכְשִׁיטָן הוסיף וחידש המילונאי ראובן אלקלעי. בעברית ספרותית מודרנית כונה צורף הזהב (או סוחר העוסק בזהב) זֶהָבִי, אולם מילה זו לא נקלטה בפי ההמון. המילה תכשיט נקלטה בעברית של ימי התלמוד, ועמה גם המילה תקשיט. לשתי המילים אותה משמעות, ושורשיהן קרובים גזרונית זה לָזה.
מקצועות הצורפות ועיצוב התכשיטים נלמדים כתואר ראשון ותואר שני באקדמיות לעיצוב ואומנות בארץ ובעולם. נערכות תערוכות רבות בתחום, הן מסחריות והן אומנותיות. התערוכות המסחריות הידועות נערכות בערים כמו בבזל, בויצ'נסה, ניו יורק, לוס אנג'לס. כמו כן, תערוכות בנושאי תכשיטים אומנותיים (one of a kind), נערכות במוזיאונים לעיצוב ואמנות חשובים בעולם.
בנימין פאלער

הרב בנימין פַּאלֶער (באנגלית: Binyomin Paler; ‏~ה'תרס"ח, 1908 - ה' באב ה'תש"ס, 6 באוגוסט 2000) היה ראש ישיבה אמריקאי ממוצא ליטאי, מתלמידי רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק מבריסק. ראש ישיבת "מקור חיים" בניו יורק.

ביוגרפיה

נולד בבריסק לדבורה ולרב יצחק פאלער, למדן מקומי שלמד בבתי מדרש בעיר. ומצאצאי רבי משה פאלייר מקוברין, כבחור הוכר כבעל זיכרון טוב, והתפרסם בשל התמדתו. הוא למד בתחילה בישיבת תורת חסד בבריסק אצל רבי משה סוקולובסקי מחבר הספר "אמרי משה". אחר כך החל ללמוד אצל רב העיר, רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גלה לווילנה משם נמלט עם רבים מתלמידי ישיבת מיר ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לוולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. 
הוא הצטרף לתלמידי ישיבת מיר ולמד לצדם. בהמשך הצליח כמו אחרים להגר לארצות הברית והצטרף לקבוצת בני הישיבות שבראשה עמדו רבי אריה ליב מאלין ואחרים שיסדו את ישיבת בית התלמוד.
לאחר שנה בארצות הברית, נישא לבתו של הרב שמואל ארנפלד ממטרסדורף, בין גיסיו: הרב עקיבא ארנפלד , נשיא קריית מטרסדורף בירושלים; הרב אליהו שמחה שוסטל; והרב ישראל מאיר קגן ראש ישיבת "תורת חיים" בדנוור. מיד לאחר נישואיו החל להעביר שיעורים בתלמוד בישיבת "חתן סופר" שבנשיאותה עמד חמיו.
בשנת ה'תשכ"ה, 1965, יסד את ישיבתו בניו יורק, הוא קרא לישיבתו "מקור חיים" על שם רבי חיים הלוי סולובייצ'יק, לפי הצעתו של הרב משה פיינשטיין. שם זה בא להדגיש את שיטת הלימוד בישיבה שהייתה בשיטת בריסק מיסודו של רבי חיים מבריסק.
הוא נפטר לאחר עשרות שנות הרבצת תורה, בה' באב ה'תש"ס, 6 באוגוסט 2000.
בניו, הרבנים: יצחק, שמחה בונים וזכריה פאלער המשיכו את דרכו ופתחו סניפים נוספים לישיבתו.
מפתח נומרי

מִפְתָח נומרי (Numerical aperture, מסומן כ-NA) הוא פרמטר חסר יחידות המתאר את זווית האיסוף של אור לתוך רכיב אופטי. הגדרת המפתח הנומרי היא שונה במערכות אופטיות שונות.

הגדרה כללית

ברוב המערכות האופטיות, המפתח הנומרי מוגדר כ: , כאשר  הוא מקדם השבירה של התווך ו- היא חצי זווית הראש של חרוט האור הנאסף אל תוך הרכיב האופטי (ראו שרטוט משמאל). במקרה הכללי ביותר, הנקודה ממנה מגיע האור יכולה להיות במרחקים שונים מהרכיב האופטי, והמפתח הנומרי ישתנה בהתאם.
עבור עדשה או רכיב אופטי הנמצאים בסביבה של אוויר, המפתח הנומרי המקסימלי הוא NA=1.

מפתח נומרי במיקרוסקופיה

מכיוון שעדשת אובייקטיב של מיקרוסקופ חייבת להיות במרחק קבוע מהעצם עליו מסתכלים על-מנת שהוא יראה ממוקד, ניתן להגדיר את המפתח הנומרי של העצם (עבור מרחקים שונים הזווית תשתנה, ולכן גם המפתח הנומרי, אבל במרחקים כאלה העצם ממילא לא יראה ברור). ככל שהגדלת האובייקטיב גדולה יותר כך מרחק המוקד שלו קטן יותר, כלומר האובייקטיב צריך להיות קרוב יותר לעצם, ומכאן שהזווית  תהיה גדולה יותר ולכן גם המפתח הנומרי יגדל.
ישנם אובייקטיבים שונים שמתאימים לעבוד בסביבה של מים או שמן אימרסיה. מכיוון שמקדמי השבירה שלהם גדולים ממקדם השבירה של אוויר, גם המפתח הנומרי יגדל וערכו יכול להיות גדול מ-1 (מפתח נומרי של אובייקטיבים שונים נע בין הערכים 0.14 ו-1.45).
למפתח הנומרי במיקרוסקופ ישנה חשיבות רבה לקביעת כושר ההפרדה (רזולוציה אופטית) של המיקרוסקופ, כלומר היכולת להבדיל בין שני עצמים הקרובים זה לזה, הנתון על ידי:

כאשר  הוא אורך הגל. עצמים הנמצאים במרחק קטן מ- זה מזה יראו כעצם אחד.

מפתח נומרי בצילום

בצילום המונח המקובל לשימוש הוא f number (מסומן כ- או כ-) ולא מפתח אופטי, אך יש קשר בין המונחים.
f number מוגדר כיחס בין מרחק המוקד של עדשה, , לבין הקוטר שלה, :

דמותו של עצם הנמצא באינסוף תיווצר בנקודת המוקד של העדשה, ולכן המפתח הנומרי עבור דמות כזאת נתונה על ידי:

בהנחה שמקדם השבירה הוא של אוויר, , נקבל את היחס בין מפתח נומרי ל-f number:

מפתח נומרי בסיבים אופטיים

המפתח הנומרי בסיבים אופטיים מוגדר בצורה שונה ומשמעותו היא זווית האור שיכול להיכנס לתוך הסיב ולהתקדם לאורכו.
בסיב אופטי ישנה ליבה עם מקדם שבירה , הגדול ממקדם השבירה של המעטפת, . הזווית הקריטית לקבלת החזרה פנימית מלאה נתונה על ידי: .
נחשב את זווית הכניסה המקסימלית, כך שהאור הנכנס אל תוך הסיב יוכל להתקדם לאורכו: (ראו איור)
לפי חוק סנל, .
ניתן לראות ש-, ולכן נקבל: 
נשתמש בזהות הטריגונומטרית , ונקבל את המפתח הנומרי:
דרך נוספת להגדיר את המפתח הנומרי היא בעזרת השינוי היחסי בין מקדמי השבירה של הליבה והמעטפת (בדרך כלל הוא קטן מאוד):

והמפתח הנומרי יוגדר:

הזווית  מתארת את "חרוט הקליטה" של הסיב. קרן אור שתיכנס דרך החרוט (כלומר בזווית קטנה מ-) תתקדם לאורך הסיב (מסומן בכחול באיור) והיא נקראת קרן מונחה (guided ray), לעומת זאת, קרן אור שתגיע מחוץ לחרוט 
(כלומר בזווית גדולה מ-) תזלוג החוצה דרך מעטפת הסיב (מסומן באדום באיור) והיא נקראת קרן קורנת (radiated ray).
עבור סיב חד-אופן אי אפשר לדבר על "מודל הקרניים" של האור (אופטיקה גאומטרית), וצריך לעבור למודל גלי של האור. במקרה כזה, הזווית  תינתן על ידי ההתבדרות של הקרן:

כאשר  נתונה  ברדיאנים,  הוא אורך הגל, ו- הוא רוחב הקרן בתוך הסיב (מחושב בעזרת התדירות המנורמלת, V-number).
טווח הערכים של המפתח הנומרי בסיבים הוא בדרך-כלל 0.1-0.4.
רותי יובל

ביוגרפיה

יובל נולדה וגדלה בחיפה, בילדותה הייתה מדריכה בצופים. את דרכה העיתונאית החלה בסוף שנות ה-70, אז הפכה להיות כתבת השכונות של מקומון ירושלמי, "ירושלתון" (שהפך ל"כל העיר", עם רכישת עמוס שוקן את העיתון). עם השנים התקדמה יובל והחלה לערוך מדורים שונים בעיתון, כיהנה כסגנית העורך והפכה בסופו של דבר לעורכת הראשית של העיתון.
בשנת 1996 עזבה את "כל העיר" ואת רשת שוקן והצטרפה למגזין "7 ימים" של "ידיעות אחרונות" כסגניתו של דורון גלעזר, שעזב איתה את המקומון. 4 שנים לאחר מכן, עם עזיבתו את המגזין מונתה לעורכת. במסגרת תפקידה כעורכת המגזין הובילה יובל קו עיתונאי תקיף נגד הון ושלטון שהתבטא בתחקירים רבים בנושא ואף מוסף מיוחד שהוציאה, "הזמן השחור" בו פורסמו שורה של כתבות תחקיר שעסקו בקשרים שבין הון, שלטון ועולם הפשע בארץ. 
ביוני 2004 התפטרה יובל מעריכת העיתון והחלה לעבוד ב"שידורי קשת" כיועצת בתחום התיעודי והעיתונאי. משם, בדצמבר 2005 מונתה לעורכת תוכנית הדגל של חברת החדשות, "אולפן שישי", המשודרת בערוץ 2. 
באוקטובר 2007, עם פרישתו של אמנון דנקנר, מונתה לעורכת "מעריב" לצדו של דורון גלעזר. במאי 2009 הודיעו השניים על התפטרותם. בדצמבר אותה שנה נתמנתה לעורכת הראשית של מהדורת החדשות של יום שישי בערוץ 10.
בספטמבר 2011 התפטרה מתפקידה על רקע פרשת ההתנצלות בפני איש העסקים שלדון אדלסון. 
בשנת 2017 השתתפה, יחד עם דורון גלעזר והבמאי דוד דרעי ביצירת הסרט התיעודי "סאלח, פה זה ארץ ישראל".
ליובל תואר שני בפסיכולוגיה. היא אחותה של יושבת ראש רשות ניירות ערך לשעבר, עו"ד מירי כץ.
יובל חברה בהנהלת האגודה לזכויות האזרח.
Enterprise Application Integration

סביבות עבודה

ה Integration Broker כולל סביבת פיתוח תוכנה וסביבת ביצוע. סביבת הפיתוח כוללת שפות תכנות או אפשרויות לתכנות באמצעות Drag & Drop של אובייקטים גרפיים על מסך. בדרך כלל כוללת סביבת הפיתוח גם יכולות של פניה לבסיסי נתונים. באמצעות סביבת הפיתוח ניתן לתכנת את הפעולות וההתניות שצוינו לעיל. בסביבת הביצוע ניתן להריץ מספר מופעים של ה-Broker לצורך שיפור ביצועים ותמיכה במדרגיות (Scalability). הפעולות המבוצעות נרשמות ללוג.

היסטוריה

כלי ה EAI פותחו על מנת לתת למענה לבעיות הקיימות בעבודה עם תווכה מבוססת מסרים או באנגלית Message Oriented Middleware. כמענה למגבלות של כלי EAI פותחו כלי Enterprise Service Bus או בראשי תיבות ESB.
אלבלדה

תכונות

אלבלדה הוא ענק לבן-צהבהב מסוג ספקטרלי F2 II-III, עם מסה של קרוב ל-6 מסות שמש ורדיוס של קרוב ל-30 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-6,600 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 1,500 מעוצמת ההארה של השמש. אלבלדה נמצא במרחק זוויתי של פחות משתי מעלות ממישור המילקה ולכן הוא מוסתר לעיתים על ידי הירח ולעיתים נדירות על ידי כוכבי הלכת נוגה וכוכב חמה. ההסתרה הקרובה על ידי כוכב לכת צפויה לקרות ב-17 בפברואר 2035 כאשר נוגה יחלוף על פניו. בזמן של אירוע הסתרה על ידי הירח, דווח שהכוכב הוא למעשה מערכת בת שלושה כוכבים, כאשר המרחק בין שניים מהם הוא כ-0.13 שניית קשת וביניהם ובין השלישי כ-0.4 שניית קשת. בשל המרחק הקטן לא ניתן לזהות את סוגם הספקטרלי של שני הכוכבים, אך נראה שהשניים הקרובים יותר, אלבלדה A ואלבלדה B, הם בעלי בהירות דומה סביב דרגה 3.8 ולשלישי, אלבלדה C, בהירות מדרגה 6. על פי המרחק הזוויתי, המרחק אל המערכת והשינוי האיטי במיקומם, ניתן להעריך שאלבלדה A ואלבלדה B מקיפים זה את זה במרחק סביב 20 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-14 שנים. אלבלדה C מקיף את אלבלדה A ואלבלדה B במרחק של כ-60 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-75 שנים. בעבר דווח שבהירותו של אלבלדה משתנה ביותר מחצי דרגת בהירות והוא סווג כחשוד ככוכב משתנה, אך מדידות מעודכנות לא מצאו שינויים גדולים ממאית של דרגת בהירות.
האקדמיה הרוסית למדעים

חברות

בהתאם לתקנון קיימות 3 סוגי חברים במוסד - חברי האקדמיה, חברים בהתכתבות וחברים זרים. בהתאם לתקנון חברי האקדמיה וחברים בהתכתבות חייבים להיות בעלי אזרחות רוסית בעת בחירתם. אומנם, חלק גדול של חברים נבחרו עוד בתקופת ברית המועצות ולכן לכאורה לא היו בעלי אזרחות רוסית. הבחירות מתבססות על הישגים מדעיים וחברות באקדמיה נחשבת בעלת חשיבות גדולה.
נכון לשנת 2019 היו 1,923 חברים לרבות 848 אקדמאים ו־1,075 חברים בהתכתבות. בהתאם לבחירות שהתקיימו בחורף 2015/2016 וגם באביב 2018 לכ־600 מדענים הוענק תואר "פרופסור של האקדמיה".
בין חברי האקדמיה בעבר ובהווה נמנים כ־20 זוכי פרס נובל. הנשיא הנוכחי של המוסד - אלכסנדר סרגייב (משנת מספטמבר 2017).

היסטוריה

האקדמיה נוסדה בצו קיסרי מ־28 בינואר 1724. הרעיון להקמתה ניתן לפיוטר הגדול על ידי גוטפריד לייבניץ. האקדמיה נוסדה בשם "האקדמיה הפטרבורגית למדעים". בשנים 1747–1803 המוסד נקרא בשם "האקדמיה הקיסרית למדעים ואמנות", בשנים 1803–1836 השם היה "האקדמיה הקיסרית למדעים" ומ־1836 ועד ל־1917 - "האקדמיה הקיסרית למדעים של סנקט פטרבורג".
במהלך המאה ה־18 הוזמנו לעבוד באקדמיה מדענים בעלי שם מאירופה: לאונרד אוילר, ניקולה ברנולי, דניאל ברנולי ועוד. האקדמיה ארגנה מספר משלחות מדעיות, המפורסמת הייתה משלחת בראשות ויטוס ברינג.
בדצמבר 1917 ניהל ראש האקדמיה שיחות עם ולדימיר לנין על עתיד המוסד. סוכם שהמוסד ימשיך להתקיים ולקבל תקציב מהמדינה. בשנת 1928 החלה הממשלה הסובייטית להתערב בענייני האקדמיה. עד לסוף 1929 כ־650 חברי האקדמיה מסך 960 חבריה פוטרו. ב־1930 וב־1931 הואשמו רבים מחברי האקדמיה לשעבר בפעילות נגד השלטון ונשפטו.
בשנת 1934 הועברו המטה האקדמי ומספר מכוני מחקר מסנקט פטרבורג למוסקבה. בתקופת ברית המועצות בכל רפובליקה הוקמו אקדמיות למדעים והתקיימו 15 אקדמיות למדעים נוספות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. בנוסף לכך הוקמו מחלקות אזוריות. בשנת 1957, ביוזמת מיכאיל לברנטייב, החלה הקמת הסניף הסיבירי בנובוסיבירסק. סניף שבהדרגה התפתח לאחד ממרכזי המדע החשובים של ברית המועצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות, ב־2 בדצמבר 1991 פורסם צו נשיאותי המסדיר את פעילות האקדמיה והיא שינתה את שמה לשם הנוכחי.
בסמוך לבניין הנהלת האקדמיה נמצאת האנדרטה לזכר הקוסמונאוט יורי גגארין בכיכר הנושאת את שמו.
החל משנת 1995 מקיימת האקדמיה הרוסית שיתוף פעולה מדעי עם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ואוניברסיטת אריאל משמשת כנציג האקדמיה הישראלית למדעים במפגשים אלו.
בספטמבר 2013 חתם הנשיא פוטין על צו לביצוע רפורמה משמעותית בארגון האקדמיה, כשבמסגרתה מוזגו לתוכה האקדמיה הרוסית למדעי הרפואה והאקדמיה הרוסית למדעי החקלאות וחלק נכבד מנכסי האקדמיה הועבר לאחריות הסוכנות הפדרלית לארגוני מדע של משרד החינוך הרוסי (FANO).
בספטמבר 2017 אלכסנדר סרגייב נבחר לנשיא האקדמיה (זכה ביותר מ-1000 קולות ומתחרו רוברט ניגמטולין זכה בכ-400 קולות).

פרסים

האקדמיה מחלקת 32 פרסים ומדליות עבור הישגים בתחומי המדע בתחומים שונים.
מדליית זהב על שם לומונוסוב היא הפרס הגבוה ביותר של האקדמיה. הוא מוענק עבור הישגים במדעי הטבע ומדעי החברה. כל שנה מחולקות שתי מדליות - לאזרוח רוסי ולאזרח זר. המדליה מחולקת משנת 1959. על הענקת הפרס סוכם בשנת 1956 עם החלטה להעניק את הפרס פעם ב־3 שנים החל משנת 1959. המדליה הראשונה הוענקה לפיוטר קפיצה. החל משנת 1967 התחילו להעניק את המדליה פעם בשנה לאזרח סובייטי ולאזרח זר.
ציזיא חנה מזל

הרבנית ציזיא חנה מזל (? - כ"ד בטבת ה'תקצ"ז) הייתה בתו של רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה, ואשת רבי ישראל אברהם מזל מצ'רני-אוסטראה. היא מילאה את מקום בעלה באדמו"רות.

תולדות חייה

נולדה לרבי זאב וולף בעיר צ'רני-אוסטראה. אביה שימש כאדמו"ר ורב העיר. נישאה לרבי ישראל אברהם מזל, בן רבי משולם זושא מאניפולי. לאחר נסיעת אביה לארץ ישראל בשנת תק"נ, מילא בעלה את מקום חמיו באדמו"רות וברבנות העיר. 
לאחר פטירת בעלה בכ"א בטבת תקע"ד מילאה את מקומו באדמו"רות. בהקדמת הספר מנורת זהב, שיצא בוורשה תרס"ב, מסופר כי כאשר ביקר בעיר רבי מרדכי מטשרנוביל הוא השתתף בסעודה שלישית שערכה. 
בשנת תקצ"א עלתה לארץ ישראל והתיישבה בעיר טבריה. בכ"ד בטבת תקצ"ז נהרגה ברעידת אדמה שפקדה את העיר. נטמנה בבית העלמין הישן בטבריה בחלקת תלמידי המגיד ממזריטש.
השאירה ארבעה בנים ובת. בנה רבי פנחס, חתן רבי משה מסלאוויטא, מילא את מקום אביו ברבנות. חתנה היה רבי דוד טברסקי מטאלנא. 
צאצאיה, הרב ישראל אברהם מזל ובנו גדליה, איתרו את מקום קברה, וחידשו את מצבתה.
דורית לב-ארי

ביוגרפיה

בתו של שחקן התיאטרון שמעון לב-ארי. מגיל צעיר רצתה לב ארי להיות שחקנית, ובגיל 10 השתתפה בהצגה "מחכים לגודו". בשנת 1988 התגייסה לצה"ל, אך לא התקבלה ללהקה צבאית. בשנת 1994 סיימה את לימודי המשחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב.

קריירה בטלוויזיה ובקולנוע

בשנת 1992 שיחקה בתפקיד משני בעונה הראשונה של "עניין של זמן" בטלוויזיה חינוכית. בשנת 1998 השתתפה בסדרה "פלורנטין" ובתפקידי אורח בסדרות "20 פלוס", "פאזל", "אהבה זה כואב", "המכון" "המקום" ו"הפוך". בשנת 2002 שיחקה בסדרה בנות בראון בתפקיד הראשי "דפי" לצד ירדן בר כוכבא, אסי דיין, עליזה רוזן, ליאור אשכנזי וגולן אזולאי ובשנת 2004, השתתפה בסדרה מיכאלה ששודרה בערוץ 3 בכבלים. ב-2008 שיחקה בעונה הראשונה של סדרת הדרמה המקום, והשתתפה בסרט "הכל מתחיל בים". ב-2010 השתתפה בסדרה "טקסי דרייבר" המשודרת ב - yes בתפקיד ענת, אשתו של הרצל (דני שטג), והשתתפה בעונה השנייה של "פולישוק". בשנת 2012 החלה להשתתף בסדרה הקומית "יום האם" המשודרת בערוץ 2. בשנת 2018 החלה לשחק בסדרה קופה ראשית בטלוויזיה החינוכית .
בשנת 1997 שיחקה בסרט "אין שמות על הדלתות".

חיים פרטיים

הייתה נשואה לשחקן עמי סמולרצ'יק במשך כשש שנים, עד שהתגרשו בשנת 2001. כיום היא נמצאת בזוגיות, ואם לשלושה ילדים.
וילי וורקמן

קריירה

וורקמן התחיל את דרכו כמקצוען במכללת אמהרסט מהליגה השלישית במכללות (NCAA3). בעונתו הרביעית והאחרונה במכללה זכה עמה באליפות וקלע בממוצע 12.2 נק' למשחק. 
בקיץ 2013 חתם בקבוצת הפועל גליל עליון מהליגה הלאומית בכדורסל, ושיחק על משבצת מתאזרח בגלל היותו יהודי. וורקמן הציג יכולת טובה, וקלע 9.3 נקודות והוריד 5.5 ריבאונדים בממוצע למשחק, ואף זומן למשחק האולסטאר של הליגה הלאומית בכדורסל.
בקיץ 2014 חתם וורקמן לשתי עונות בקבוצת הפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל אך עזב אחרי עונה אחת.
בתאריך 11 ביולי 2015 חתם במכבי אשדוד באר טוביה מליגת העל.
במהלך עונת 2015/2016 שיחק ווורקמן 17.1 דקות וקלע 3.9 נקודות.
בקיץ 2016 חתם בקבוצת מכבי חיפה מליגת העל לשנתיים. לאחר שירד עם הקבוצה ליגה המשיך לשחק בליגה השניה. 
בקיץ 2018 האריך את חוזהו בשלוש עונות נוספות, ובתום העונה העפיל עם הקבוצה חזרה לליגה הראשונה.

וורקמן נישא ב2019.

וורקמן השתתף במגוון פרויקטים למען הקהילה.
עמותת השחמטאים העיוורים ולקויי הראייה בישראל

עמותת השחמטאים העיוורים ולקויי הראייה בישראל היא עמותה רשומה, שמטרתה לקדם שחמטאים בעלי לקויות ראייה בדרגות שונות, לספק להם סביבה תומכת, ולשלב אותם במסגרות תחרותיות של שחמטאים רואים ושל לקויי ראייה. כיום (2019) היא פועלת בחסות בית חינוך עיוורים.

היסטוריה

העמותה נוסדה בשנת 1980. במהלך שני העשורים הראשונים לקיום העמותה, היא קיבלה סיוע נדיב מהאפוטרופוס הכללי ומהאיגוד הישראלי לשחמט. התמיכה עזרה לעמותה לקיים פעילות ענפה בארגון תחרויות שחמט בישראל, ולשלוח נציגים לתחרויות בחו"ל.
בתחילת שנות האלפיים פסקה התמיכה, ופעילות העמותה צומצמה בשל כך, עד שבשנת 2003 הופסקה לגמרי. בתחילת העשור של 2010 הקימו מספר חברים מחדש את העמותה, והיא החלה לפעול בחסות בית חינוך עיוורים, אשר העניק את האכסניה לתחרויות שאירגנה העמותה. בשנים אלו עמד בראש העמותה פנחס עמר, אשר עסק בעיקר בגיוס חברים חדשים ובארגון תחרויות בין העיוורים לבין עצמם, ובארגון משלחות לחו"ל. בעקבות פטירתו של פנחס עמר ב-2017 החליף אותו אריק קליינר.
אנרי קוריאל

חייו

נולד בקהיר למשפחת קוריאל, משפחה יהודית ממוצא איטלקי. בן דודו היה אוג'ניו קוריאל, פיזיקאי ופעיל אנטי-פשיסטי, שנרצח בשנת 1945. אחיו, ראול קוריאל, היה ארכאולוג שהתמחה בנומיסמטיקה.
בשנת 1943 הקים את התנועה הקומוניסטית "התנועה לשחרור לאומי", אשר בשנת 1947 הפכה ל"תנועה הדמוקרטית לשחרור לאומי". הוא נעצר פעמים רבות עקב פעילותו הפוליטית ובשנת 1950 אולץ להגר ממצרים על ידי שלטונו של המלך פארוק והתיישב בפריז, שם התרועע עם חוגי יהודים קומוניסטים.
בפריז הוא היה חלק מרשת ז'אנסון, שעזרה לתנועת "החזית לשחרור לאומי" באלג'יריה. הוא נעצר על ידי שירותי הביטחון הצרפתים בשנת 1960. הוא הקים את תנועת "סולידריות" (Solidarité) אשר תמכה בקבוצות אנטי-קולוניאליסטיות ברחבי העולם השלישי, בהם הקונגרס הלאומי האפריקני בדרום אפריקה.
בשנת 1976 יזם מפגשים בין ישראלים לבין פלסטינים (כאשר באותה תקופה נאסרו פגישות כאלה לפי החוק הישראלי) אשר נודעו אחר כך "שיחות פריז". נציגי אש"ף כללו את עיסאם סרטאווי, ובצד הישראלי היו חברי "אנשי המועצה לשלום ישראל-פלסטין" בהם אורי אבנרי, דניאל עמית ומתי פלד.
ביוני 1976 פורסמה כתבה במגזין הצרפתי Le Point שהאשימה את קוריאל בקשרים עם טרור ועם הק.ג.ב. הוא הושם במעצר בית אולם שוחרר כאשר החשדות נגדו הוסרו.
ב-4 במאי 1978 נרצח קוריאל בפריז. מספר ארגונים נחשדו ברצח, אולם לא נמצאו אשמים. הוא הובא למנוחות בבית הקברות פר לשז.
בנו הוא העיתונאי הצרפתי אלן גרש.
לזכרו הוקמה "Henri Curiel Society" העוסקת בהנצחתו וקידום מורשתו. 
בשנת 1982 יצא בעברית, בהוצאת מפרש ספרו של קוריאל, "על מזבח השלום". בספר ביוגרפיה, תיאור הרקע ההיסטורי לפועלו ודברים לזכרו.