google/wiki40b huggingface dataset:
עקיבא ליברכט

ביוגרפיה

ליברכט נולד בירושלים בו' בכסלו תרל"ז (1876) לאביו מאיר שמעון שהיה עסקן ולאמו הניה. בילדותו למד תורה בחדר, ושפות ומדעים ממורים פרטיים. בגיל 15 יצא לגרמניה למטרות רפואיות ולשם השתלמות. בגרמניה קיבל שיעורים פרטיים מבני משפחתו ולאחר מכן היה מזכירו הפרטי של הרב עזריאל הילדסהיימר ולמד בסמינר לרבנים שניהל הרב ולמד ליברכט מסחר בבית ספר תיכון בהנובר עוד הוסיף ללמוד חקלאות בגרמניה, למד את המקצוע בווינה והתמחה במיוחד בגידול דבורים.
בתרנ"ז חזר ליברכט ארצה, עת הוריו גרו בפתח תקווה ואביו ניהל את משק לחמן במושבה. באותה שנה נשא לאישה את שושנה גוטליב, ואביו הקים לו את משק הדבורים הראשון בארץ. מאוחר יותר אביו העביר לו את ניהול המשק.
בשנים 1906–1907 הקים ליברכט את החברות "סגולה" ו"מוריה" לפרדסנות, וחברה לשאיבת מים מהירקון בנוסף, הקים את היקב "נחלת צבי".
ליברכט היה עסקן ותרם למושבה פתח תקווה באותן השנים. הוא נבחר לוועד בית הספר של הברון רוטשילד (בעשור השני של המאה ה-21, בי"ס פיק"א), העלה את הרמה הלימודית ותרם מכספו לשיפוץ בית הספר.
ביתו של ליברכט היה אחד מהבתים התרבותיים במושבה. כך מתארת את הבית הסופרת אסתר ראב:
"בפתח תקוה היו שלשה בתים אריסטוקרטים: של עקיבא ליברכט שהיה בסימן התרבות הגרמנית, בית פרץ פסקל בו שלטה התרבות הצרפתית ובית קרול שכולו הווי רוסי."
בשנת 1903, אחרי רכישת אדמות כפר סבא על ידי הברון רוטשילד (לאחר ניסיון ההתיישבות הכושל הראשון), רוטשילד מכר את רובן למתיישבי פתח תקווה וביניהם ליברכט עד מהרה הפך ליברכט לראש הוועד הראשון של כפר סבא (שמקום מושבו היה בפתח תקווה).
בשנים 1912–1913 היה ראש ועד המושבה, ובתקופות שונות חבר הוועד, חבר ועדות שונות וראש המועצה.
במלחמת העולם הראשונה (1914–1918) ליברכט היה קבלן עצים להסקת הרכבות הצבאיות. לעבודה זו גייס יהודים רבים וכך עזר להם להשתחרר מהלחימה בחזית. במהלך המלחמה, בשנת 1917, השתתף במשלחת לחזית קרב עזה הראשון כדי לעודד ולשפר את מצבם של היהודים בחזית.
במאורעות תרפ"א וכמה שנים לאחר מכן היה ליברכט חבר בוועד הביטחון של פתח תקווה. ב-1923, שכנע יחד עם אברהם שפירא (זקן השומרים) את הנציב העליון הרברט סמואל לא לשחרר מהכלא את השייח' שאקר אבו כישכ (מנהיג מאורעות תרפ"א) עד אשר יתנצל שבטו ע"פ כללי הטקס הבדואים דאז.
בין השנים 1925–1930, היה ליברכט חבר בוועד הלאומי כנציג האיכרים
משנת 1944 שימש כמנהל הארכיון לתולדות פתח תקווה.
ליברכט נפטר בי"א באדר תשי"ח (1958) ונקבר בבית הקברות סגולה.
רחוב בפתח תקווה נקרא על שמו של ליברכט, ורחוב אחר, על שם היקב שהקים: "נחלת צבי". אזור התעשייה "סגולה" בעיר נקרא על שם החברה שהקים ליברכט.
קלרה יונג

קלרה יונג (ביידיש: קלאַראַ יאָנג;‏ 1882 לערך, זלוצ'וב, גליציה – 1952, מוסקבה) הייתה שחקנית בתיאטרון יידיש.

שנותיה הראשונות

נולדה בסביבות שנת 1882 בזלוצ'וב שבגליציה בשם חיה ריסייה שפיקוליצר, בת להורים שאהבו את הבמה. את שנות ילדותה המוקדמות בילתה בבית שבו היו חזרות של להקות תיאטרון נודדות. אחרי מות אביה היגרה המשפחה לארצות הברית, שם היא הצטרפה לאגודה הדרמטית של אברהם גולדפדן. היא התחילה לשיר במחזה "די כישוף-מאכערין" של גולדפדן. אחרי זמן לא רב היא עברה ללהקת טנצמן ועברה לבוסטון ומשם ללהקתו של זולוטרבסקי במונטריאול ואחרי כן לטורונטו ולתיאטרון של משה פינקל בפילדלפיה.

קריירה

ב-1903 היא שיחקה ב-People's Music Hall, שם עשתה לה שם בשירים כמו "די דאמע פון בראדוויי" ו"ליבע מיינע". ב-1909 היא עברה לתיאטרון טאליה (Thalia), שם היה בעלה בועז יונג שותף לניהול יחד עם דוד קסלר. שם היא שיחקה לראשונה במחזות רציניים, למשל גילמה את תפקיד ציפעניו במחזה "גאט, מענטש און טייוול" ('אלוהים, אדם ושטן') מאת יעקב גורדין ואת צילה במחזה "קרייצער סאנאטא" ('סונאטת קרויצר') מאת גורדין, על פי טולסטוי. במחזה "דאס יידישע הארץ" היא שרה קופלט שכתב עבורה זיגמונד מוגולסקו. היא שיחקה במחזה "די ביגאמיסטן" (זיין ווייבס מאן) ובמחזה "אלרייטניקעס" מאת אברהם שמ"ר בלונדון ב-1911 ואחרי כן בלודז' ב"גרויס טעאטער" וב"עליסעאום טעאטער" בוורשה.
הצלחתה עודדה את הזוג לחזור לוורשה, שם היא כיכבה במחזה של אנשל שור ויוסף רומשינסקי "דאס מיידל פון דער וועסט, אדער, די אמעריקאנערין" ('הנערה מן המערב, או, האמריקאית'). המחזה משך גם קהל לא-יהודי ויהודים מתבוללים. ב-1915 הופיעה בתפקיד במחזה של בועז יונג "דזשייקעלע בלאפער" (ג'קלה הבלפן) באודסה. תפקיד זה הזניק את הפופולריות שלה. אחרי חזרה לאמריקה בין השנים 1920 ו-1932 היא נדדה בעולם: ברית המועצות, פולין, ארגנטינה, ברזיל ארצות הברית, שוב פולין, לונדון, מקסיקו וקובה.

חייה הבוגרים

בשנת 1934, בשיא השפל הגדול בארצות הברית, חזרה יונג לברית המועצות בלי בעלה ובתה. היא לא ראתה עתיד לעצמה כשחקנית ולתיאטרון היידיש בכלל בארצות הברית. היא קיבלה אזרחות סובייטית וחייתה את שארית חייה במוסקבה. בברית המועצות הקימה להקה שהצליחה למדי. בתקופת מלחמת העולם השנייה היא נשלחה מטעם המדינה למסע הופעות בקזכסטן ואוזבקיסטן.
מרחב נורמלי לחלוטין

בטופולוגיה, מרחב נורמלי לחלוטין ומרחב  הם סוגים של מרחבים טופולוגיים המקיימים תכונות הפרדה חזקות במיוחד.

תכונות נוספות

התכונה החשובה ביותר של מרחבים נורמליים לחלוטין היא שלא רק הם עצמם נורמליים, אלא גם כל תת-מרחב שלהם (ביחס לטופולוגיה המושרית). במרחב נורמלי, תכונה זו שקולה לכך שהמרחב נורמלי לחלוטין. מסיבה זו מרחב נורמלי לחלוטין נקרא גם מרחב נורמלי תורשתית.
כל מרחב נורמלי באופן מושלם הוא בפרט נורמלי לחלוטין, ובאופן דומה גם כל מרחב T6 הוא מרחב . בפרט, כל מרחב מטרי הוא מרחב .
ההוכחה לכך שמרחב נורמלי באופן מושלם הוא נורמלי לחלוטין אינה מידית, ולכן אנחנו כוללים כאן הוכחה ישירה וקלה לכך שבמרחב מטרי אפשר להפריד בסביבות פתוחות כל שתי קבוצות מופרדות. יהי X מרחב מטרי עם המטריקה d. נתונות שתי קבוצות מופרדות A ו- B (שאינן בהכרח סגורות). נסמן ב-  את פונקציית ה"מרחק מ-A", ובאופן דומה נגדיר את הפונקציה . מכיוון שרק לנקודות בסגור של A יש מרחק 0 מ-A, כל נקודה של B היא בעלת מרחק חיובי מ- A, ולהפך. נסמן ב-  את איחוד הכדורים ברדיוס  סביב a, לכל הנקודות ; זו כמובן קבוצה פתוחה המכילה את A. באופן דומה נבנה את . כדי להיווכח ש-  ו-  זרות, די לבדוק שהדבר נכון לכל זוג של כדורים המרכיבים קבוצות אלה. אבל לכל  מתקיים , ולכן .
יש לציין שכאשר מדובר בקבוצות מופרדות, הפרדה באמצעות סביבות פתוחות היא ההפרדה החזקה ביותר שלה אפשר לצפות. בערך על אקסיומות ההפרדה אנו מונים ארבע רמות הפרדה, שההפרדה בקבוצות פתוחות היא הנמוכה בהן. ברמה הבאה דורשים הפרדה באמצעות סביבות סגורות, אלא שזה בלתי אפשרי אפילו במרחבים מטריים. לדוגמה, הקטעים  ו-  הם קבוצות מופרדות, שלא ניתן להפריד בסביבות סגורות (ובוודאי לא בפונקציה רציפה).
ימת ואן

גאוגרפיה

שטחה של הימה, שהיא הגדולה במדינה, הוא 3,755 קמ"ר, והיא שוכנת בגובה של 1,648 מטרים מעל פני הים. אורכה המרבי 120 ק"מ ורוחבה 80 ק"מ. הימה ניזונה ממספר נחלים קטנים הזורמים מן ההרים המקיפים אותה, עומקה המרבי הוא 451 מטרים ועומקה הממוצע 171 מטרים.
הימה נעדרת ניקוז; היא נוצרה כאשר מוצאה נחסם בשלב כלשהו בתקופת הפליסטוקן על ידי לבה שזרמה מהר נמרוט לעבר מישור מוש שממערב לה. ימת ואן חשופה לשינויים קיצוניים במפלס מימיה. בסמוך לעיר טאטואן (Tatvan) על חופה המערבי של הימה, נצפה בשנת 1901 קו חוף גבוה באופן משמעותי ממפלסה של הימה באותה עת. מאידך, במשך שנות התשעים של המאה ה-20 עלה מפלס מימי הימה בשלושה מטרים לפחות, תוך שהוא גורם להצפת שטח חקלאי ניכר. לאחר תקופה של יציבות במפלס שבו מימי הימה ונסוגו, ונראה כי לאחרונה חודשה מגמת העלייה. 
מימי הימה מתאפיינים בערך הגבה גבוה (בסיסי) ועשירים במלחים כדוגמת נתרן פחמתי, המשמשים כחומרי חיטוי וניקוי (ניתן לכבס בגדים במימי הימה ללא צורך בסבון). בשל המליחות הגבוהה של המים, רק מין אחד של דג המליח מסוגל לשרוד בהם, והפריטים מתרכזים בסמוך לשפכי הנחלים המזינים את הימה.
הימה שנשלטה בעבר על ידי הארמנים, הייתה אחת מ"שלוש הימות של ארמניה" (שתי האחרות היו ימת סוואן בארמניה וימת אורמיה באיראן). הארמנים בנו כנסיות ומנזרים רבים לאורך חופי הימה ועל חלק מהאיים שבה. המבנה שהשתמר באופן הטוב ביותר הוא כנסיית "הצלב הקדוש" מתחילת המאה ה-10 לספירה על האי אקדאמאר. אתר היסטורי חשוב נוסף הוא מצודת ואן (Van Kalesi) הניצבת סמוך לעיר ואן, על שרידי העיר טושפה, בירת ממלכת אוררטו.
הימה שוכנת במרכז אזור חקלאי והגידולים העיקריים הם פירות ודגנים. האזור ידוע בגזע חתולים ייחודי (בעל פרוות גוף לבנה וזנב וראש בצבע אחר) שמקורו בסביבת הימה והמכונה ואן טורקי (Van kedesi).
קו הרכבת המקשר את טורקיה ואיראן נבנה בשנת 1970 והוא "חוצה" את הימה באמצעות מעבורת בין הערים טאטואן וואן. פרויקט זה היה חלק של מסילת הברזל הטרנס-אסיאתית. לאורך הקו פועלות רכבות במסגרת "אקספרס ימת ואן" (Van Gölü Ekspresi) המגיע עד איסטנבול.
מאז 1995 לערך נפוצו עדויות על מפלצת באורך של כ-15 מטרים המתגוררת לכאורה במימי הימה, ואשר זכתה לכינוי "המפלצת של ימת ואן" (Van Canavarı). עוזר הוראה מאוניברסיטת ואן אסף למעלה מאלף עדויות בנושא וקיבץ אותן לספר.
שקמה

השקמה בתנ"ך

בתנ"ך מופיע עץ השקמה מספר פעמים. לדוגמה: "יהרג בברד גפנם ושקמותם בחנמל" (תהלים עח מז).
השקמה מוזכרת כעץ הגדל בשפלה: "ויתן המלך את-הכסף בירושלם כאבנים ואת הארזים נתן כשקמים אשר-בשפלה לרב" (מלכים א י כז), "ועל-הזיתים והשקמים אשר בשפלה בעל חנן הגדרי ועל-אצרות השמן יועש" (דברי הימים א כז כח).
מקצועו של הנביא עמוס היה בליסת שקמים: "ויען עמוס ויאמר אל-אמציה לא-נביא אנכי ולא בן-נביא אנכי כי-בוקר אנכי ובולס שקמים" (עמוס ז יד). בולס היא מילה יחידאית בתנ"ך והדעות בקשר למשמעותה חלוקות. הפירושים המקובלים כוללים: פוצע את הפרי על מנת שיבשיל (על פי תרגום השבעים), קוטף את הפרי או מערבב את הפרי עם חומרים אחרים להאכלת בקר.

השקמה במשנה

בסדר זרעים, במסכת שביעית פרק ט משנה ב משורטטים גבולות הארץ לעניין דיני השמיטה. הגליל התחתון מוגדר האזור מדרום לכפר חנניה, בו גדלה השקמה. הגליל העליון הוא האזור מצפון לכפר חנניה, בו לא גדלה השקמה. כמו כן מופיעה השקמה בתחילת מסכת דמאי (פרק א משנה א) ומבואר שם שאם היו פוצעים את פירות השקמה, היו על ידי כך ממהרים להבשיל, ולכך היו נחשבים פירות השקמה כפירות חשובים שחזקה עליהם שאינם באים מן ההפקר, והיו חייבים במעשרות.
גם מופיע במסכת בבא בתרא פרק שני משנה ז לגבי דין הרחקה מן העיר 50 אמה (יותר משאר אילנות) כי ענפיה מרובים.

השקמה באמנות

עצי השקמה נטולי פרות עוצבו בתבליט לכיש, המתעד את מסע סנחריב לכיבוש לכיש בשנת 701 לפסה"נ. עצי השקמה על פרותיהם עוטרו בארבעה פסיפסים מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל. כל האתרים בהם מעוטרות שקמים מצויים בתחומי האקלים בהם עצי שקמה מסוגלים לגדול: בית חג הנילוס בציפורי בגליל התחתון, כנסיות חורבת בית לויה וחורבת מדרס בשפלת יהודה, ובית הכנסת השומרוני של סמארה במורדות המערביים של השומרון.
מד סיזן

פעילות

הלהקה הורכבה מליין סטאלי, סולן להקת אליס אין צ'יינס, מייק מקריידי גיטריסט להקת פרל ג'אם, בארט מרטין מתופף להקת סקרימינג טריז וג'ון בייקר סאונדרס (חבר קרוב של מק'ריידי) שבעבר ניגן עם אמני בלוז ידועים. מארק לאנגן סולן להקת סקרימינג טריז מתארח באלבום בשני שירים. סטאלי הוא האחרון שהצטרף להרכב כסולן וככותב העיקרי של הטקסטים. מד סיזן הוציאה אלבום אחד בלבד בשם Above. הסגנון באלבום הוא שילוב בין גראנג' ובלוז, והוא הוקלט במהלך תקופה נדירה של פיכחות מצידו של סטאלי, שנאבק בהתמכרותו להרואין במשך יותר מעשור. 
מד סיזן מופיעה גם באלבום ההוקרה לג'ון לנון, "Working Class Hero", שם היא מבצעת גירסת כיסוי לשיר "I Don't Wanna Be a Soldier".
ג'ון בייקר סאונדרס וליין סטאלי מתו שניהם בנסיבות דומות. בייקר נפטר ממנת יתר של הרואין במהלך 1999, וסטאלי (מנת-יתר היא סיבת המוות המשוערת) במהלך 2002.
רעלן עצבי

רעלן עצבי או נוירוטוקסין הוא רעלן אשר משבש את תפקודם התקין של תאי מערכת העצבים.
התקשורת במערכת העצבים מסתמכת על יכולתם של תאי עצב לשלוט במתח החשמלי של קרום התא, וכן על היכולת של תאים להעביר אותות ביניהם באמצעות העברה סינפטית. לרוב, האפקט הרעיל של נוירוטוקסינים נובע מכך שהם משבשים את אחד משני המנגנונים הללו.
בהתאם לאזור של מערכת העצבים שבו הם פוגעים, וכמות הרעלן שנמצאת בגוף, רעלנים עצביים עלולים לגרום לשלל תסמינים נוירולוגיים - מחולשת שרירים ועד פגיעה ביכולות קוגניטיביות מורכבות כמו זיכרון. רעלנים עצביים מסוימים מסוגלים לשבש את השליטה של מערכת העצבים על תפקודים בסיסיים של הגוף, כמו נשימה, ובכך לגרום למוות. היכולת של רעלנים עצביים לגרום לפגיעה בתוך מערכת העצבים המרכזית תלויה ביכולתם לחצות את מחסום הדם-מוח.
בנוסף לרעלנים חיצוניים שגורמים לפגיעה עצבית, המונח נוירוטוקסין עשוי להתייחס גם לחומרים שהם חלק מפעולתה התקינה של מערכת העצבים, אך עשויים לגרום לה נזק בריכוזים גבוהים (למשל גלוטמט). כמו כן, קיימים חומרים אשר מזיקים בעיקר בשלבים ההתפתחותיים של מערכת העצבים, ואינם רעילים באותה מידה לרקמה עצבית בוגרת.

מנגנונים ביולוגיים

מנגנוני הפעולה של רעלנים עצביים נגזרים מהאופן שבו מועברים אותות במערכת העצבים.
בפרט, רעלנים עצביים עשויים לשבש את היווצרותם והעברתם של אותות חשמליים בתוך תאי עצב, לגרום להפרעות במהלכו התקין של תהליך ההעברה הסינפטית של אותות כימיים, או להוביל לאפופטוזה (מוות תאי) של תאים במערכת העצבים.
יעקב בן יזרי

ביוגרפיה

בן יזרי נולד בפאס שבמרוקו, למשפחה בת 13 אחים ואחיות. ב-1940 סיים את לימודיו עם תעודת בגרות מלאה. עלה לישראל יחד עם רעייתו ב-30 בנובמבר 1949. תחילה התגורר במחנות עולים בחיפה, משם עבר למעברה ואחר כך לשיכון בפרדס חנה. התגורר בכמה יישובים לאורך השנים בשל תפקידיו בקופת חולים כללית.
שירת בצה"ל בשירות קבע והשתחרר בדרגת רב-סמל. לאחר מכן עבד ברשות הדואר, בסוכנות היהודית ובאיגוד מגדלי הבקר בישראל.
בין השנים 1955–1963 היה חבר המועצה המקומית פרדס חנה. בין השנים 1958–1993 עבד בקופת חולים כללית, תחילה כמזכיר מרפאה, ובין השנים 1974–1993 כיהן כמנהל מספר מחוזות. במהלך השנים שימש גם כראש ארגון עובדי קופת החולים בחיפה והצפון. בשנים 1971–1973 היה המזכיר בפועל של המזכירות הארצית של עובדי קופת חולים והוביל מאבקי שכר של העובדים נגד ההסתדרות.
בשנת 1972 צורף להנהלת קרן הגמלאות המרכזית כנציג העובדים. כיהן משנת 2001 כיו"ר ארגון גמלאי קרן הגמלאות המרכזית (קג"מ) של עובדי ההסתדרות וחבר פורום יושבי ראש גמלאי קרנות הפנסיה ההסתדרותיות.
בן יזרי היה חבר ופעיל רוב חייו במפלגת העבודה, להוציא תקופה קצרה בה היה חבר ב"עם אחד" בשלהי שנות התשעים, עד שסולק מהמפלגה בשנת 2002 בשל חשד לקיום קשרים עם מפלגה אחרת.
ב-2004 הקים את "עמותת גמלאי ישראל למענך" מתוך כוונה לרוץ לכנסת ה-17, אך בשל הקדמת הבחירות השתלב ברשימת מפלגת גיל לבחירות לכנסת ה-17 בראשות רפי איתן ומשה שרוני.
בן יזרי מוקם במקום השני ברשימת מפלגת גיל ונבחר לכהן בכנסת ה-17. הוא נתמנה לשר הבריאות בממשלה ה-31, לאחר שגבר על משה שרוני בבחירות פנימיות שנערכו על התפקיד בקרב חברי הסיעה. עם כניסתו לתפקיד הבטיח לציבור כי ייגמל מעישון, אך לדבריו לא הצליח לעמוד במשימה זו.
בשלהי שנת 2008 התעלף בכנס של משרד הבריאות בחיפה, ואושפז לתקופה ממושכת בבתי החולים רמב"ם ומאיר. הוא סבל מאנמיה וממחלת כליות ועיניים.
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה שנערכו ב-2009 הוצב במקום הרביעי של מפלגת גיל, אך המפלגה לא עברה את אחוז החסימה, ובכך הסתיימה הקריירה הפוליטית של בן יזרי.
בן יזרי התאלמן מרעייתו חווה באוקטובר 2008. נולדו להם שני בנים: אריה, שנהרג ב-1971 בתאונת דרכים בעת שירותו הצבאי, ואבשלום, שהיה בעל קונדיטוריה ואיש שב"כ, ונפטר ביוני 2017 לאחר מאבק במחלה קשה. מאבשלום נולדו לבן-יזרי שלושה נכדים.
התגורר בכפר סבא.
בן יזרי נפטר ב-17 בפברואר 2018, בגיל 90.
אלברטו ניסמן

נטליו אלברטו ניסמן (בספרדית: Natalio Alberto Nisman‏; 5 בדצמבר 1963 - 18 בינואר 2015) היה משפטן יהודי-ארגנטינאי שכיהן כתובע פדרלי בארגנטינה. נודע כמי שעמד בראש חקירת הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס בשנת 1994, שבו נהרגו 85 בני אדם ו-330 נפצעו.

ביוגרפיה

ניסמן נולד למשפחה יהודית בבואנוס איירס. הוא החל את הקריירה שלו כתובע בעיר מורון שבמחוז בואנוס איירס.
הוא חקר את הפיגוע בבניין הקהילה היהודית (אמי"ה) בבירת ארגנטינה. ב-25 באוקטובר 2006 האשים באופן רשמי את ממשלת איראן בתכנון ההתקפה ואת ארגון חזבאללה בביצועה. על פי התביעה, ארגנטינה נבחרה ליעד שבו יותקפו יעדים ישראליים ויהודיים כנקמה על חיסול מזכ"ל חזבאללה עבאס מוסאווי, בשל החלטת ממשלתה להשעות הסכם להעברת טכנולוגיה גרעינית לאיראן. בעקבות ההאשמות, בנובמבר 2007 האינטרפול פרסם את ששת שמות האנשים שהואשמו באופן רשמי במעורבות בפיגוע והוצא נגדם צו מעצר בינלאומי. השישה היו עימאד מוע'ניה, עלי פלחיאן, מוחסן רזאי, אחמד רזא אסגרי, אחמד וחידי ומוחסן רבאני.
ב-2013 סירב ניסמן לקבל את הסכם ההבנות שנחתם עם איראן, שתכליתו הייתה חקירה משותפת של הפיגוע. שנתיים לאחר מכן, הוא האשים את נשיאת ארגנטינה, כריסטינה פרננדס דה קירשנר, את שר החוץ הקטור טימרמן ופוליטיקאים נוספים בטיוח מעורבותה של איראן בפיגוע. לטענתו, קירשנר פעלה כדי להסיר את צווי המעצר נגד האיראנים החשודים במעורבות בפרשה, בתמורה להקלות בייבוא נפט מאיראן.
אלברטו ניסמן היה נשוי לשופטת סנדרה ארויו סלגאדו, ולהם שתי בנות.

מותו

ב-18 בינואר 2015 נמצא ניסמן מת כשהוא ירוי בראשו בביתו שבבואנוס איירס, שעות לפני שהיה אמור להעיד על הפרשה בפני הקונגרס של ארגנטינה. הגופה נמצאה בחדר האמבטיה בביתו, שהיה נעול מבפנים. מיד לאחר הרצח החלו להישמע טענות שההתאבדות בוימה. על פי המומחה של המשטרה המקומית שערך בדיקה בליסטית לגופה, ניסמן נורה מטווח של 15-20 ס"מ. בנוסף, לא נמצאו עקבות של אבק שריפה על ידיו של ניסמן. עובדות אלו מחזקות את ההשערה כי התאבדותו של ניסמן בוימה. מאוחר יותר התפרסם כי דמיאן פצ'טר, העיתונאי שחשף את מותו של ניסמן, בשני ציוצים בטוויטר, נמלט מהמדינה למדינת ישראל, לאחר שלדבריו "קיבל רמז" שעליו לעזוב, ומשום שהמצב הנוכחי אינו מאפשר לו להתגורר בארגנטינה.
תחילה טענה הנשיאה קירשנר שניסמן התאבד, אך בהמשך חזרה בה והאשימה סוכני מודיעין ברציחתו.
על פי בדיקת חוקרי האירוע, עקבות DNA שנמצאו על האקדח שייכות לניסמן בלבד. בביתו נמצאה טיוטה לצו מעצר נגד נשיאת ארגנטינה כריסטינה קירשנר.
בעצרת לציון חודש לפטירתו השתתפו למעלה מ-400 אלף איש.
ב-27 בדצמבר 2017, לאחר דו"ח המשטרה שקבע כי מותו היה רצח מכוון ולא התאבדות, קבע בית המשפט פדרלי בארגנטינה כי ""מותו של ניסמן לא יכול היה להיות התאבדות". בנוסף, עובדו לשעבר של ניסמן, דייגו לאגומרסינו, הואשם בסיוע לרצח לאחר שהודה כי השאיל לניסמן את כלי הנשק שהרג אותו, אך אמר כי עשה זאת לאחר שהתובע אמר שברצונו להגן עצמו ועל בני משפחתו.
ב-18 במרץ 2019 אוסבלדו ראפו בן ה-88, הפתולוג הבכיר שקבע כי התובע הפדרלי אלברטו ניסמן נרצח ולא התאבד, נמצא מת בביתו בבואנוס איירס. ראפו שנמצא ירוי השאיר מכתב שמחזק את קביעת המשטרה שמדובר בהתאבדות, אך יש הטוענים שמדובר בחיסול נוסף.
קרל ג'ון

קרל ג'ון (באנגלית: Carl Howard June, נולד ב-1953) הוא רופא וחוקר אמריקאי, פרופסור לפתולוגיה, רפואה ורפואה מעבדתית באוניברסיטת פנסילבניה, שהמציא את השימוש בנגיף HIV נגד לוקמיה, שיטה רפואית חדשה למלחמה בסרטן הדם, בעזרת נגיף HIV, גורם האיידס. ב-2011 וב-2012 ובהיקף נרחב יותר גם ב-2016 הוכיחה השיטה הצלחה מפתיעה בריפוי מוחלט לכאורה של לוקמיה, אצל אחוז גבוה של החולים הסופניים עליהם היא נוסתה. ב-2017 אושרה השיטה לשימוש רפואי, ריפוי גני ראשון שאושר אי פעם על ידי ה-FDA.
חיל משלוח

חיל משלוח הוא כינוי ליחידות צבא הנשלחות על ידי ממשלתן לתקופה מוגבלת לשם התערבות בעימות צבאי המתרחש הרחק מגבולות אותה מדינה, לרוב לשם תמיכה במדינות בעלות ברית. יחידות אלו, היכולות להיות בסדרי גודל שונים, נדרשות לרוב להיות בעלות מערכות לוגיסטיות המאפשרות להן להתקיים ככוח לוחם עצמאי לתקופה ארוכה הרחק מבסיסי האם.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה כונו חלק מהכוחות שלחמו בזירה האירופית בשם "חיל משלוח".
במהלך מלחמת העצמאות כונו חלק מהכוחות כנגדם לחם צה"ל "חילות משלוח". גם לאחר מכן, שלחו מדינות עימות חילות משלוח כנגד מדינת ישראל במספר מקרים, כדוגמת חיל המשלוח העיראקי במלחמת יום הכיפורים.
גורי הג'ונגל

תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בדמויות הכלליות מהסרט: באלו הדוב, בגירה הפנתר, קא הנחש, שירחן הטיגריס, האטי הפיל ולואי האורנגאוטן כשהיו ילדים ולפני הגעת מוגלי לג'ונגל.
מקסים גריגורייב

קריירת מועדונים

מקסים גריגורייב התחיל את הקריירה שלו במועדון ספרטק מוסקבה כשחקן הרכב שני. ב-27 בנובמבר 2008 הוא הופיע לראשונה בהרכב הראשון במשחק מול דינמו זאגרב בגביע אופ"א, 
בעונה 2011/12 עבר למיתוס נובוצ'רקסק הנמצאת בליגה השנייה והושאל תוך זמן קצר לרוסטוב. את משחק הבכורה שלו במדי רוסטוב הוא ערך מול לוקומוטיב מוסקבה, כאשר הוא כבש בדקה ה-83 והשווה את התוצאה במשחק ל-1:1, כך גם הסתיים המשחק עצמו.
בינואר 2012 עבר ללוקומוטיב מוסקבה. בהיותו בלוקומוטיב, לא הצליח גריגורייב לתפוס מקום קבוע בהרכב, אף על פי שזכה לקבל זימון לנבחרת הבוגרת. באוגוסט 2014 מקסים שוב הושאל לרוסטוב עד לסוף העונה.

נבחרת לאומית

לגריגורייב יש 3 הופעות בנבחרת הנוער של רוסיה, בהן הוא הבקיע שער, ו-6 הופעות בנבחרת הצעירה. ב-14 בנובמבר 2012 ערך הופעת בכורה בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול נבחרת ארצות הברית.
מרשל וורן נירנברג

תולדות חייו

נירנברג נולד בעיר ניו יורק, בנם של הרי ומינרבה נירנברג. אביו למד רפואה במשך מספר שנים, אך משהתחתן עזב את לימודיו והצטרף לעסק המשפחתי של ייצור חולצות. אמו הייתה בוגרת אוניברסיטה ושני הוריו עודדו אותו ללמוד. משפחתו לא הייתה דתית, אך נירנברג נהג ללכת לבית כנסת בימים הנוראים. מגיל 8 עד גיל 13 הוא סבל מקדחת שגרונית שהייתה אז תעלומה ללא מרפא ונירנברג רותק למיטתו למשך תקופות ארוכות. למען בריאותו עקרה משפחתו לאורלנדו, פלורידה, אזור בו מזג האוויר חם יותר. מגיל צעיר פיתח נירנברג עניין בביולוגיה והיה זוכה בציונים לשבח בטבע בקייטנות. כילד הוא היה מסתובב באופן יום יומי בביצה ליד ביתו ואוסף עכבישים עבור המוזיאון הלאומי של ההיסטוריה של הטבע. כתלמיד תיכון במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא פגש אורניתולוג שהגיע לאזור ללמד בקורס הישרדות של חיל האוויר האמריקאי, ויצא איתו למסעות זיהוי ציפורים. 
בשנת 1948 סיים תואר ראשון במדעים בכימיה וזואולוגיה והצטרף לאביו בעסק לייצור ממתקים. במהרה הוא שב לאוניברסיטה ובשנת 1952 סיים תואר שני בזואולוגיה באוניברסיטת פלורידה בגיינסוויל. במקביל ללימודיו הוא עבד כטכנאי במעבדת תזונה ותחום הביוכימיה שבה את לבו. הוא סיים דוקטורט בביוכימיה באוניברסיטת מישיגן, בשנת 1957.
הוא החל בעבודת פוסט-דוקטורט במכונים הלאומיים לבריאות (NIH) בשנת 1957, כעמית מחקר של החברה האמריקנית לסרטן. בשנת 1960 הפך לחוקר ביוכימאי ב-NIH. בשנת 1959 החל במחקרו על ה-DNA. בשנת 1962, בזכות מחקריו פורצי הדרך התמנה נירנברג לעמוד בראש המדור לגנטיקה ביוכימית. הוא התחתן בשנת 1961 עם פרולה זלצמן, כימאית מאוניברסיטת ברזיל, בריו דה ז'ניירו.
בשנת 1966 הוענקה לנירנברג המדליה הלאומית למדעים של ארצות הברית ובשנת 1968 העניק לו הנשיא לינדון ג'ונסון את מדליית הכבוד הלאומית. הוא נבחר לחברה הפילוסופית האמריקאית בשנת 2001.
נפטר ב-15 בינואר 2010, ממחלת הסרטן.

מחקר

עד לשנת 1959 הדגימו ניסוייהם של אוסוולד אייברי, פרנסיס קריק, ג'יימס ד. ווטסון, ואחרים כי ה-DNA הוא המולקולה של המידע הגנטי. יחד עם זאת לא היה ברור תהליך השעתוק של ה-DNA, כיצד שלט ה-DNA על ייצור החלבונים בתא ומה היה תפקיד ה-RNA בתהליכים הללו. נירנברג חבר להיינריך מתאי ב-NIH כדי לענות על השאלות הללו. הם ייצרו RNA שהיה מורכב רק מאורציל, נוקלאוטיד הקיים רק ב-RNA. הם הוסיפו את ה-RNA המלאכותי הזה לתמצית נקייה מתאים של Escherichia coli אשר הכילה את DNA, RNA, ריבוזומים וחומרים תאיים אחרים הדרושים לסינתזה של חלבון. הם הוסיפו את האנזים Deoxyribonuclease, הידוע בשם DNase, המפרק את ה-DNA, כך שלא ייוצרו חלבונים נוספים חוץ מאשר ה-RNA המלאכותי שלהם. בשלב זה הם הוסיפו כל פעם חומצת אמינו אחרת המסומנת באופן רדיואקטיבי ואת כל שאר חומצות האמינו לא מסומנות, החלבון שנוצר היה אף הוא רדיואקטיבי. רצף חומצות האמינו שהתקבל הורכב מפנילאלנין בלבד וכך הם הבינו שהם מצאו את הקוד הגנטי ל-UUU (שלושה בסיסי אורציל בשורה) על RNA. היה זה הצעד הראשון לפענוח הקוד הגנטי וההדגמה הראשונה ל-mRNA.
ניסויים אלה של נירנברג זכו לתשומת לב רבה בעולם המדע. בתוך שנים ספורות קבוצת המחקר שבראשה עמד ביצעה ניסויים דומים שהדגימו את דרך הייצור של חומצות אמינו נוספות. פריצת הדרך הבאה הגיעה כאשר פיליפ לדר, חוקר פוסט-דוקטורט במעבדתו של נירנברג, פיתח שיטה לזיהוי הקוד הגנטי על פיסות של tRNA. ניסוייו של הר גובינד קוראנה אישרו את התוצאות הללו והשלימו את תרגום הקוד הגנטי. 
מחקריו המאוחרים של נירנברג התמקדו בתחום מדעי המוח והתפתחות עצבית.
מלחמת וייטנאם (מיני סדרה)

הפקה

את הסדרה הפיקו קן ברנס ולין נוביק, ששיתפו בעבר פעולה במספר פרויקטים דוקומנטריים, למשל "The War", מיני סדרה משנת 2007 אשר עסקה בקורות מלחמת העולם השנייה והשפעתה על החברה האמריקאית. בשנת 1990, ביים ברנס את סדרת הטלוויזה התיעודית "The Civil War" אשר עסקה במלחמת האזרחים האמריקנית וזכתה בפרסים רבים.
במהלך עבודת התחקיר על הסדרה, שארכה כשש שנים, אספו תחקירני הסדרה קטעי ארכיון כתובים ומצולמים ב-13 מדינות, עברו על כמאה אלף צילומי סטילס (מתוכם השתמשו ב–1,500 בסדרה) ועל כ-1,500 שעות של קטעי וידאו. בסך הכל, ארכה הפקת הסדרה כעשר שנים בעלות בעלות של 30 מיליון דולר.
כחלק מתהליך ההפקה, קיימו התחקירנים ראיונות עם כאלף אנשים. לאחר סיום סבב הראיונות, שולבו בסדרה ראיונות עם 79 אנשים, בהם לוחמים לשעבר שנטלו חלק במלחמה, הן מהצד האמריקאי והן מהצד הוייטנאמי. כמו כן רואיינו אזרחים וייטנאמים מהצפון ומדרום המדינה שחלקו את חוויותיהם. ברנס ונוביק נמנעו באופן מכוון משילוב מרואיינים מפורסמים ובעלי שם, דוגמת הנרי קייסנג'ר, ג'ון מקיין, על אף מעורבותם במלחמה. הסיבה לכך היא רצונם של הבמאים לתת נקודת מבט אישית של המלחמה כפי שחוו אותה הלוחמים והאזרחים הפשוטים. יחד עם זאת, הסדרה משלבת צילומים רבים של שני האישים מתקופת המלחמה, כולל הסרטון שצפון וייטנאם פרסמה של מקיין בשבי.

שידורים וגרסאות

בארצות הברית שודרו הפרקים בערוץ PBS באורך המלא, כאשר כל פרק נמשך בין 1:22 לבין 1:54 שעות. בבריטניה שודרה הסדרה בערוץ BBC בגרסה מקוצרת, במשך של 55 דקות לכל פרק. 
בישראל שודרה הגרסה המקוצרת של הסדרה, בתחילה בערוץ yes דוקו החל מ-3 בדצמבר 2017, ובהמשך בערוץ כאן11, החל מ-28 ביולי 2018.