google/wiki40b huggingface dataset:
ולרי ביים

ביוגרפיה

ולרי ביים נולד באודסה. למד במכון הפוליטכני בעירו. לאחר סיום הלימודים ביים גויס לצבא ברית המועצות. במהלך השרות השתתף בתחרויות שחמט צבאיות. בשנת 1972 הוא חלק מקומות 2–4 באליפות אוקראינה הסובייטית.
כבר בצעירותו ביים התחיל לאמן וחידש את הקריירה השחמטאית לאחר עלייה לישראל בשנת 1989. הוא קיבל דרגת אמן בינלאומי בשנת 1990. לאחר השתתפות במספר תחרויות בינלאומיות הוענקה לו דרגת רב אמן בשנת 1994.
בהיותו בישראל הוא אימן את ערן ליס.
במחצית השנייה של שנות ה-90 של המאה ה-20 ביים היגר לווינה, שבאוסטריה, והמשיך להשתתף בתחרויות.
בשנת 2005 הוא חזר לאודסה וסיים במקום השלישי בתחרות לזכר יפים גלר.
ביים כתב מספר ספרי שחמט.
S.T.A.L.K.E.R: Shadow of Chernobyl

עלילת המשחק

השחקן מגלם אדם שסובל משכחה, ומתעורר בעיירה קטנה אצל סוחר בשוק השחור. הרמזים היחידים לזהותו הם קעקוע מסתורי שעל ידו, שבו כתוב "S.T.A.L.K.E.R.", והטקסט במחשב כף היד שלו "למצוא את סטרלוק" ו"להרוג את סטרלוק".
במהלך המשחק השחקן חוקר את זהותו ומיהו אותו סטרלוק, בעזרת דמויות שונות ועל ידי ביצוע משימות מגוונות בתמורה למידע. המידע מוביל את השחקן עמוק יותר לתוך האזור הרדיואקטיבי, לתחנת הכוח צ'רנוביל, שם על פי האגדה קיים קריסטל מופלא שמגשים משאלות.
במסעו לתחנת הכוח דמות המשחק תתמודד עם מוטנטים, שכירי חרב וזומבים שמנסים לעצור בעדו, וחיילים שמגנים על אותו קריסטל. בסוף המשחק לשחקן מוצעות אפשרויות בחירה רבות, שיוצרות 7 סיומים שונים למשחק.

אפשרויות משחק

האזור הרדיואקטיבי מהווה את מפת המשחק, והוא מחולק לאזורים שונים בהם השחקן יכול לשוטט בחופשיות. כל אזור שונה מאופיין בסוגים שונים של תוואי שטח, אוכלוסייה, מוטציות ותופעות טבע. במהלך המשחק השחקן יכול לבחור בין לשוטט בחופשיות באזור ובין קידום העלילה. לרשות השחקן מאות משימות צדדיות שמזכות אותו בכסף, תחמושת ועוד. בנוסף, השחקן יכול לסחור בציוד ובחפצים מסתוריים.

גרפיקה

המשחק מבוסס על מנוע גרפי שפותח במיוחד עבור המשחק, במטרה ליצור עולם משחק אפל וקודר, וחווית משחק מציאותית. למשל, לאחר פיצוץ רימון, אדים יופיעו במקום ויטשטשו את שדה הראייה למספר רגעים. בנוסף, תנאי הראות והאקלים בעולם המשחק משתנים בהתאם לשעת היום במשחק.
נדיה בולאנז'ה

משפחתה

סבתה של נדיה בולאנז'ה הייתה הזמרת ז'ולייט בולאנז'ה. סבה, פרדריק בולאנז'ה, זכה בפרס ראשון לנגינה בצ'לו בשנתו החמישית (1797) בקונסרבטואר החדש של פריז. אביה, ארנסט בולאנז'ה למד בהמשך באותו מוסד (בין מוריו היה שארל-ולנטין אלקאן) וזכה בפרס רומא בשנת 1835. בשנים הבאות לימד בקונסרבטואר ופגש שם את אמה של נדיה, הנסיכה הרוסית ראיסה מישצקאיה.

ביוגרפיה

חיי הרגש של נדיה בולאנז'ה התרכזו במידה רבה סביב אהבתה לאחותה, לילי בולאנז'ה, שהייתה צעירה ממנה בשש שנים. לילי הייתה אחת מתלמידי הקומפוזיציה הראשונים של נדיה, והנחייתה אחראית במידה רבה לכך, שלילי הייתה לאישה הראשונה שזכתה בפרס רומא, בשנת 1913.
נדיה נכנסה לקונסרבטוריון של פריז בגיל עשר. כאן למדה עוגב אצל אלכסנדר גילמן ואחר כך אצל שארל-מארי וידור. כן למדה קומפוזיציה אצל גבריאל פורה. אחרי שזכתה בפרס ראשון בנגינת עוגב- ליווי ופוגה, הגיעה למקום השני בפרס רומא בשנת 1908. 
בולאנז'ה, שאהבה להיקרא "מדמואזל", הייתה האישה הראשונה שניצחה על כמה תזמורות סימפוניות חשובות, ביניהן הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת פילדלפיה ובאנגליה, על תזמורת האלה במנצ'סטר ותזמורת רשות השידור הבריטית.
מִשׂרַת ההוראה הראשונה שלה הייתה בבית הספר הגבוה למוזיקה של אלפרד קורטו בפריז, בשנת 1916. אחרי מלחמת העולם הראשונה (1921) התמנתה לפרופסור להרמוניה בקונסרבטוריון האמריקאי למוזיקה בפונטנבלו, שם גילה אותה דור חדש של מלחינים אמריקאים (ראו להלן). עם הזמן הייתה למנהלת המוסד (1950). היא הורתה גם בבית הספר לונגי למוזיקה ובקונסרבטוריון של פריז.
רבים מתלמידיה משנות ה-20', ביניהם אהרון קופלנד, וולטר פיסטון, רוי האריס ווירג'יל תומסון
ייסדו אסכולת הלחנה חדשה, שהתבססה על משנתה המוזיקלית. וולטר פיסטון, נוסף ליצירותיו, הוציא גם שלושה ספרי לימוד מעולים בנושאי הרמוניה, קונטרפונקט ותזמור. היה מקובל להגיד, שלכל עיר בארצות הברית יש תלמיד בולאנז'ה משלה. השפעתה הייתה עצומה ונפרשה על רוב העולם המוזיקלי המערבי.
שיטות ההוראה של בולאנז'ה כללו הרמוניה מסורתית, קריאת פרטיטורה ליד הפסנתר, קונטרפונקט לסוגיו, ניתוח יצירות ושליטה בשירה בקריאה מהדף (בשימוש בסולפג' לפי דו קבוע). תלמידיה היו אמורים לשנן את "הפסנתר המושווה" של באך, כרכים 1 ו-2 וללמוד אלתור פוגות (כפי שבאך נהג לעשות). היקף הידע שלה היה פנומנלי, שמיעתה מושלמת, זכרונה צילומי לכאורה ודרישותיה הדיסציפלינריות מוחלטות. כל אופיה היה חדור מסירות נלהבת, נדיבות ואהבת חיים כבירה.
בדרך לברודוויי

עלילת המחזה

יוג'ין ג'רום עוזב את בית הוריו בברייטון ביץ' ועובר למנהטן. שם, בעזרת אחיו סטנלי, הוא מנסה להשתלב בתעשיית הבידור ככותב מערכונים קומיים לרדיו ולטלוויזיה. במקביל נאלץ יוג'ין להתמודד עם פירוק משפחתו על רקע היפרדות הוריו.

הפקת המחזה

המחזה, שבוים על ידי ג'ין סאקס, הוצג לראשונה באוניברסיטת דיוק באוקטובר 1986. בכורת המחזה בברודוויי נערכה בדצמבר 1986 בתיאטרון ברודהרסט שם הציג המחזה עד ספטמבר 1988 וירד לאחר 756 הצגות. ג'ונתן סילברמן גילם את יוג'ין ולינדה לאבין ופיליפ סטרלינג גילמו את הוריו, קייט וג'ק.  ג'ייסון אלכסנדר גילם את סטנלי בעוד ג'ון רנדולף גילם את סבו של יוג'ין ופיליס ניומן גילמה את דודתו. אליזבת פרנץ החליפה את לאבין בתור קייט ומאוחר יותר הוחלפה על ידי ג'ואן ריברס. לינדה לאבין וג'ון רנדולף זכו ב-1987 בפרס הטוני ובפרס דרמה דסק על תפקידם.

סרט טלוויזיה

סרט המבוסס על המחזה הוקרן לראשונה ב-1992 ברשת ABC. קורי פרקר גילם את יוג'ין וג'ונתן סילברמן (שגילם את יוג'ין במחזה) גילם בסרט את סטנלי. אן בנקרופט וג'רי אורבך גילמו את הוריו של יוג'ין. מישל לי גילמה את דודתו ויום קרונין גילם את הסב. פול בוגרט ביים. קרונין זכה בפרס אמי על תפקידו.

הפקת המחזה בישראל

המחזה הועלה על ידי תיאטרון הבימה באפריל 1987 בתרגומו של דן אלמגור ובבימיו של עמית גזית. נתן דטנר גילם את יוג'ין בעוד שמעון כהן גילם את אחיו, סטנלי. ליא קניג ואברהם מור גילמו את הוריו. טובה פרדו גילמה את דודתו ושלמה בר שביט גילם את הסב. המחזה ירד ביולי 1987 לאחר 60 הצגות.
הרועה האחרון (סרט)

עלילה

עמית (ניר קיטרו), גיק ממוצע, עובד בחברת מחשבים ומנהל חיים רגילים לחלוטין, חוץ מהחלומות שרודפים אותו בלילה. בחלומותיו הוא רואה סמל שחוזר על עצמו, סמל שנראה לו מוכר באופן משונה. כדי להסיר קצת דאגות מליבו, הוא משתכנע להבריז מהעבודה ביחד עם חברתו הטובה מאיה (רוני ויסמן), ולנסוע לים. הטיול הקצר הופך להרפתקה כשהם דורסים בטעות תמהוני זקן. התמהוני, שימי (אורי ליפשיץ), לוקח אותם למסע מטורף ברחבי ארץ ישראל בעקבות אוצרות עתיקים ורבי עוצמה. במהלך מסעם הם נאלצים להימלט מסוכנים ממשלתיים קשוחים, מאנשי עסקים מהעולם התחתון, ומכוחות מרושעים שזוממים לשלוט בעולמנו ולשעבד את בני האדם.
בוראנו

היסטוריה

חוקרים מניחים כי ההתיישבות באי החלה, כמו בשאר חמשת האיים הקרובים, במאה החמישית, כאשר הגיעו אליו פליטים מהחוף האדריאטי, שברחו מהברברים בראשות אטילה מלך ההונים. על מקור השם יש דעות אחדות: האחת, היה זה שמה של משפחה, היא משפחת בוריאנה (Buriana); השנייה, המתיישבים הראשונים באי באו מאי קטן, צפונית ממנו, אשר נקרא בוראנלו (Buranello); והשלישית, של אתר העיר על שם הכניסה הצפונית של ונציה, שנקראת פורטה בוראנה (Porta Boreana).
בבוראנו ישנה כנסייה אחת בלבד הנקראת כנסיית סן מרטינו, אשר מפורסמת בשל מגדל הפעמונים העקום שלה, להבדיל מהמגדל המפורסם הנטוי. המגדל נבנה במאה ה-19 על כלונסאות עץ שעם הזמן קרסו ובעקבות כך התעקם המגדל.
במאה ה-15 זכתה הכנסייה של סן מרטינו לציור מאת ג'ובאני בטיסטה טיאפולו (Giovanni Battista Tiepolo). במאה ה-16 החלו לפתח באי את תעשיית התחרה. עיקר המוניטין של האי היה במה שמכונה "תחרת בוראנו" (Punto di Burano). הייצור התעשייתי פסק בסוף המאה ה-18. בשנת 1872 הוקם מחדש בית הספר לאמנות הרקמה, ומאז התחדשה מלאכת התחרה בידי נשות האיים. האי הוא אחד המקומות היחידים בעולם, שבהם מלאכת הרקמה הידנית מניבה פרנסה לתושבים. הדיג אף הוא מהווה מקור פרנסה לתושבי האיים. מספר התושבים נאמד בתקופת הפריחה של האי כ-8,000 נפש. היום מספרם נאמד ב-3,000 איש.

מבנה האזור

בוראנו משתרעת על פני חמישה איים המחוברים על ידי גשרים: סן מרטין - ימינה, סן מרטין - שמאלה, סן מאורו, ג'יודקה וטרהנובה. (בהתאמה: "San Martino Destro", "San Martino Sinistro", "San Mauro", "Giucecca" and "Terranova"). ביניהם מצויות טחנות קמח המופעלות על ידי שלוש תעלות: פונטצ'יאלו, זואקה וטרהנובה. (בהתאמה: "Rio Ponticello", "Rio Zuecca" ו-"Rio Terranova"). ההפעלה של הטחנות מתבצעת בעת הגאות והשפל של הלגונה, בשעות קבועות של היממה. עקב הקרבה של האיים ללגונה (ראו צילום) ניכרת השפעת התנודות של גלי הים באי. מלווה בכך גם תופעת אקווה אלטה, ובאי קיים צופר מיוחד המתריע מפני התופעה.

צבע הבתים

כל בית מגורים באי צבוע בצבע שונה ומיוחד. הצבעים של הבתים אינם נבחרים בצורה שרירותית. המבקש לצבוע את ביתו שולח בקשה לממשל והוא מקבל תשובה באיזה צבעים הוא רשאי לבחור. נוהג זה יוצר את מגוון הצבעים המאפיינים את האי. השיטה נוצרה בתקופה המכונה "תור הזהב" של האי.
איטלו קאלווינו מביע בספרו "הערים הסמויות מעין" את דעתו לגבי הסיבה לצביעת הבתים: 
שם יטול כל אחד לעצמו מקצוע חדש ואישה אחרת, יראה מרחבים אחרים בכל פעם שיפתח את החלון, יבלה את הערבים שלו בדרכים אחרות, עם חברים ודברי רכיל חדשים.
— "הערים הסמויות מעין" מאת איטלו קאלווינו (ספריית הפועלים 1984)
כלומר, מכל חלון נשקף צבע אחר, אשר מייצג לפי בחירה: אישה אחרת, מקצוע חדש או חברים חדשים.

אגדת הרקמה

על המסורת של עבודת רקמת היד באי יש אגדות. אחת מהן מספרת:
היה היה דיג, אשר שט במרחבי הים. הוא עמד לשאת אישה. מלכת הסירנות ניסתה לפתות אותו, אך הדייג הנאמן לא נפל במלכודת. המלכה החליטה להעניק לו פרס. היא הקישה בזנבה בסירת הדייג, קצף לבן עלה וממנו נוצר צעיף תחרה מדהים. הגיע יום החתונה ונערות האי קינאו בכלה והחליטו לארוג העתק מהצעיף. לאחר מאמצים רבים הצליחו לרקום צעיפים - אלו הם צעיפי התחרה המפורסמים של בוראנו.
קרור

קְרוֹר (באנגלית: Crore) היא יחידת מניה בשימוש במערכות מספור בדרום אסיה השווה לעשרה מיליון (10,000,000) באזורים אלו המספר נכתב כך: 1,00,00,000.
קרור שווה למאה לאק (באנגלית Lakh) המייצג מספר השווה למאה אלפים אשר נכתב כך: 1,00,000. קרור בשימוש נרחב בהודו, בנגלדש, פקיסטן ונפאל.
מאה מיליון רופיות יכתבו באנגלית כך: Crore‏ ₹10
אולג אנטונוב

ביוגרפיה

אולג אנטונוב נולד בכפר במחוז מוסקבה. החל משנת 1912 הוא התגורר בסרטוב וסיים את בית הספר המקומי. כבר בגיל צעיר החל להתעניין בתעופה, אך לבקשתו להתקבל לבית הספר לטיסה לא קיבל מענה חיובי. בשנת 1924 החל ללמוד באוניברסיטת סרטוב ובמקביל החל להתעניין בניית דאונים. בשנת 1925 אנטונוב עבר ללמוד במכון הפוליטכני של לנינגרד וסיים אותו בשנת 1930. בשנת 1931 אנטונוב החל לבנות דאונים באחד ממפעלי מוסקבה. 
בשנת 1933 אנטונוב החל לעבוד בחברת תכנון מטוסים יאקובלב. בשנת 1940 הוא מונה למהנדס הראשי של מפעל החברה בלנינגרד ובשנת 1943 מונה לסגן הראשון של מנהל החברה. בשנת 1946 הוא הועבר לסניף החברה בנובוסיבירסק. בעיר זו הוא תכנן את המטוס הראשון שבשמו צוין "An" על שם המתכנן הראשי. מטוס זה מדגם An-2 נמצא בייצור עד היום בסין, בסך הכול נבנו כ-17 אלף יחידות.
בשנת 1952 הצוות הטכני עבר לקייב בו נוסדה חברת תכנון חדשה שעם הזמן התפתחה לחברת אנטונוב הפועלת עד היום. במהלך פעילות אנטונוב בראש החברה בקייב תוכננו מספר מטוסים כולל מטוסי נוסעים ומטוסי תובלה. מטוס מדגם An-22 היה בעבר מטוס תובלה הגדול בעולם.
בסוף שנות ה-70 אנטונוב עבר על תכנון מטוס An-124 שנכנס לשרות בשנת 1984 ומהווה עד היום מטוס תובלה הגדול בעולם שנמצא בייצור סדרתי.
בשנת 1981 אנטונוב התקבל לאקדמיה ברית המועצות למדעים.
עדן בן זקן

ילדות ותחילת הקריירה

בן זקן נולדה בירושלים, למאיה, מורה, ושי, סגן-אלוף במילואים. ב-1995 כשהייתה בת שנה עברה משפחתה לקריית שמונה.
בילדותה התמרדה ונעדרה רבות מבית הספר, וב-2008, בגיל 14, נשלחה ללמוד בפנימיית רמת הדסה בקריית טבעון. בכיתה י"א נרשמה לתיכון פרטי וחזרה להתגורר בביתה. בשנת 2013, עקב השתתפותה בתוכנית "אקס פקטור ישראל", עברה להתגורר ברמת גן.
ב-2011 בגיל 17 השתתפה בן זקן באודישנים של העונה התשיעית של "כוכב נולד", אולם ספגה ביקורת קשה, ומשום כך החליטה לא להרשם לאודישנים נוספים. בשנת 2012, כשהייתה בת 18, לקראת צילומי העונה הראשונה של התוכנית "אקס פקטור ישראל", קיבלה זימון ממלהקת התוכנית להגיע לאודישנים ונענתה לה בחיוב. בן זקן עברה את האודישנים בהצלחה והם אף היו לוויראליים, היא שובצה לנבחרת הבנות של רמי פורטיס, העפילה עד לגמר התוכנית והגיעה למקום השני לאחר רוז פוסטאנס שזכתה במקום הראשון. עם סיום התוכנית, החלה לעבוד על אלבום בכורה ובמאי 2014 שיתפה פעולה עם להקת אתניקס בשיר "מקסיקאנה".
ביולי 2014 התגייסה בן זקן לצה"ל ושירתה בבסיס השלישות הצבאית ברמת גן. במרץ 2018 החלה לשמש כפרזנטורית בפרסומת לקק"ל.

חיים אישיים

בפברואר 2017, התארסה לשוקי ביטון, מסעדן ואיש עסקים. השניים נישאו ב-24 במאי 2018.
בפברואר 2018 הופץ סרטון של בן זקן מחליפה בגדי ים בחנות בגדים שבבעלות השותפות נטע אלחמיסטר ונועה בני. מטעם בן זקן הוגשה תלונה במשטרה ומכתב התראה לשותפות לפני תביעה. אלחמיסטר ובני הבהירו כי הפרסום נבע כתוצאה מפריצה לרשת המחשבים שלהן וגם הן הגישו תלונה במשטרה על הפרסום. כשלושה שבועות לאחר מכן נתפס חשוד בפרסום הסרטון.

סגנון מוזיקלי

הסגנון המוזיקלי הייחודי של בן זקן הוא מוזיקה ים-תיכונית לצד השפעות של מוזיקת נשמה, מוזיקת פופ ורית'ם אנד בלוז. בראיון שנתנה בן-זקן ל-ynet בדצמבר 2015 היא אמרה כי האמנים שהשפיעו עליה הם אייל גולן, שרית חדד, עמיר בניון, כריסטינה אגילרה וביונסה.
טולצ'ין

היסטוריה

ידועה מ-1607 כנסטרבר כמבצר על הגבול עם הטורקים. ב-1609 מלך פולין העניק את העיר לזקן ברצלב וויניצה-ולנט אלכסדר קלינובסקי. ב-1649 נכבשה על ידי בוגדן חמלניצקי, לאחר מצור בן מספר ימים, וניסיונות לכיבוש, שבהם נפלו קוזקים רבים מידי היהודים. טולצ'ין לאחר מכן נהייתה אחת מבסיסיהם של הקוזקים. ב-1667 חזרה לפולין. בין 1672 עד 1699 בכיבוש עות'מאני. ב-1726 סטניסלב פוטוצקי קיבל את טולצ'ין מידי בית קלינקוביץ'. ב-1732 סטניסלב מת ואת מקומו ירש אחינו פרנסואה סלזי פוטוצקי, ואותו באמצע המאה ה-18 בנו סטניסלב פליקס פוטוצקי. ב-1772 סטניסלב פליקס העביר לטולצ'ין את מרכז נחלותיו, ועבר להתגורר בה, שכן בירתו הקודמת לאחר חלוקת פולין עברה לאוסטריה. ב-1787 העיר קיבלה את זכויות מגדבורג. ב-1792 הייתה למרכז סחר של האזור ובעיר התקיים יריד חודשי. ב-1793, לאחר חלוקת פולין השנייה, חלק מרוסיה במחוז פודוליה. בין 1917–1923 התקיימו באזור קרבות בין צבאות הרפובליקה האוקראינית הלאומית, פולין והאדומים. ב-1923 הסובייטים השתלטו על העיר סופית והיא צורפה לרפובליקה האוקראינית הסובייטית הסוציאליסטית. ב-1941 לעיר נכנסו גרמנים והכניסו את כל היהודים לגטו. ב-1944 שוחררה העיר.

יהודים

מאז יסודה התקיים בעיר ישוב יהודי חשוב. בפרעות הקוזאקים בשנות ת"ח ת"ט נכבשה העיר ב-24 ביוני 1648 (ד' בתמוז ה'ת"ח), לאחר מצור של שלשה ימים ובגידת הפולנים ביהודים, טבחו הקוזקים בקהילה היהודית. בין 1,500 (יוון מצולה) ל-3,000 (נתונים ממקורות אחרים) איש נהרגו בטבח. בעיר התגורר רבי יחיאל אשכנזי, חתנו של הבעל שם טוב, ששימש בה כשוחט. מ-1781 עד 1788 התגורר בעיר בנו רבי ברוך ממז'יבוז', ולאחר שעבר למז'יבוז' היה מגיע לעיר כל קיץ לבקר את חסידיו. בעיר ביקרו גם רבי נחמן מברסלב ובעל התניא. המחלוקת המפורסמת ביניהם לבין רבי ברוך התקיימה גם פה. אחרי רבי ברוך ישב על כס האדמו"רות חתנו רבי דב בער בן רבי שלמה מקרלין ולאחר פטירתו בנו רבי שלמה. לעיר הגיעו גם צדיקי בית צ'רנוביל והרבי מטולנא - רבי מנחם נחום כיהן בה. רבי נחמן חזן ובנו רבי אברהם חזן ממנהיגי חסידות ברסלב התגוררו גם הם בעיר.  יוסף טרומפלדור הוצב בתחילת שירותו הצבאי ברגימנט הרגלים הקובני ה־76 שהוצב בטולצ'ין, שם התיידד עם דוד בלוצרקובסקי שהיה אחד מידידיו הטובים ביותר.
בשנת 1926 היו בעיר יהודים כ-7600 יהודים (44% מכלל אוכלוסייה).
בשואה רוב היהודים הושמדו, אך חלק חזרו לעיר עם שיחרורה והקימו מחדש את הקהילה היהודית. הקהילה מתקיימת אף היום, אם כי רוב חבריה בגיל מתקדם.

העלייה מטולצ'ין לארץ

מרבית העולים ארצה מטולצ'ין מתגוררים בעיר נתניה].
בית המקהלה

בית המקהלה, (באנגלית: Choir או Quire) באדריכלות כנסייתית, הוא כינויו של אזור הכנסייה או הקתדרלה שבין הטרנספט (בית הרוחב) או הספינה (במקרים בהם אין טרנספט, או במקרים בהם חלק מהספינה נמצא מערבית לטרסנפט) לבין אזור הקודש המכיל את המזבח. לרוב האזור נמצא בחלקו המזרחי ביותר של הספינה, אולם במנזרים, בהם הציבור אינו משתתף בתפילה,  לעיתים, נמצא בית המקהלה בחלק המערבי של הספינה. לעיתים קרובות בית המקהלה מסתיים באפסיס, גומחה חצי-מעוגלת בה נמצא המזבח הראשי (בקתדרלות וכנסיות אנגליות בדרך כלל אין אפסיס ובית המקהלה מסתיים בקיר ישר ובו חלון ויטראז' גדול).
באדריכלות הכנסייתית הקדומה, אזור הקודש היה ממוקם בקצה המערבי של הספינה. המקהלה עמדה בסמוך למזבח על מנת להשתתף בטקסים, וגדר שכונתה "cancelli" הפרידה בין מושבי המקהלה לבין מושבי המתפללים. לימים התפתחה גדר זו לסורג המפריד בין המתפללים לבין המקהלה ואזור המזבח. סורג זה נועד להפריד בין החלק הציבורי של הספינה הראשית, ששימש כמושבים למתפללים בעת טקסים ותפילות, אך גם שימש למטרות חולין (כגון מסחר) בזמנים שבהם לא נערכו תפילות, זאת לעומת בית המקהלה ששימש רק לענייני דת ופולחן.
בית המקהלה התפתח והפך לאזור הכולל מבנה מושבים עשוי עץ. לרוב עוטרו בית המקהלה ומושביו בתגליפי עץ רבים (דוגמה ידועה לכך הם תגליפי העץ של ירג סירלין האב במינסטר של אולם). בתקופה קדומה יותר שימשו ספסלים ארוכים את מושב המקהלה. בהמשך עם התפתחות המבנה נבנו מושבים לכל אחד מחברי המקהלה, כאשר אלה יכלו להתקפל על מנת לאפשר לחברי המקהלה לעמוד, ולכרוע ברך במהלך התפילה. לעיתים עוצב המושב על מנת להקל על חברי המקהלה העומדים בזמן התפילה ולאפשר הישענות נוחה עליו.
בקתדרלות מוקם מושבו של הבישוף - הקתדרה - באזור בית המקהלה. מושב זה הופרד משאר מושבי בית המקהלה בכך שהיה גבוה מהם וחופה בגג עץ.
צ'ארלס קוונדיש-בנטינק

ביוגרפיה

צ'ארלס נולד בקנזינגטון ב-8 בנובמבר 1817, ללורד צ'ארלס קוונדיש-בנטינק ולאן ולסלי. לצ'ארלס היה אח צעיר, ארתור קוונדיש-בנטינק, ושתי אחיות, אן ואמילי. סבו וסבתו מצד אביו היו ויליאם קוונדיש-בנטינק, הדוכס השלישי מפורטלנד, ראש ממשלת בריטניה, ודורותי בנטינק, דוכסית פורטלנד, בתם של ויליאם קוונדיש, הדוכס הרביעי מדבונשייר, שהיה אף הוא ראש ממשלת בריטניה, ושרלוט קוונדיש, מרקיזת הרטינגטון, בתו של ריצ'רד בויל, רוזן ברלינגטון השלישי. סבו וסבתו מצד אמו היו ריצ'רד ולסלי, מרקיז ולסלי הראשון, המושל הכללי של הודו הבריטית ואחיו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, והייסינת'-גבריאלה רולנד, שחקנית לשעבר בפאלה רויאל.
בעת לידתו, נראתה האפשרות שיירש את נחלות המשפחה כרחוקה מאוד, שכן לאחיו הבכור של אביהם, ויליאם בנטינק, הדוכס הרביעי מפורטלנד, היו כבר כמה בנים, ולאביהם היה אח נוסף, לורד ויליאם בנטינק (1774-1839).
צ'ארלס התחנך בקולג' מרטון, ולאחר מכן בניו אין הול, שהיו חלק מאוניברסיטת אוקספורד, בעוד אחיו ארתור פנה לקריירה צבאית. בשנת 1845 סיים צ'ארלס תואר ראשון באמנות, ובשנת 1846 השלים את התואר השני.
לאחר שקיבל את התואר, הביע צ'ארלס את כוונתו להפוך לאיש דת בכנסייה באנגליה, ואכן הוא מונה לכומר בהוסבורן קראולי, בדפורדשייר, שנהנתה מחסותו של פרנסיס ראסל, הדוכס השביעי מבדפורד. ב-23 בנובמבר 1849 מינה אותו הדוכס מבדפורד גם לכומר של רידג'מונט, ובקרב הקהילות שלו הוא היה ידוע בשם ויליאם צ'ארלס קוונדיש-בנטינק.
ארבעת בניו של דודו ויליאם בנטינק, הדוכס הרביעי מפורטלנד לא התחתנו, ובעקבות כך נוצר מצב שנחלות המשפחה יעברו לענף של צ'ארלס ואחיו. בשנת 1824 מת בן דודו ויליאם קוונדיש-סקוט-בנטינק, מרקיז טיצ'פילד, ובשנת 1848 מת גם בן דוד נוסף לורד ג'ורג' בנטינק. בשנת 1854 מת דודו ויליאם בנטינק, הדוכס הרביעי מפורטלנד, ובנו ויליאם קוונדיש-סקוט-בנטינק ירש אותו, תוך שאחיו לורד הנרי בנטינק נהיה היורש המשוער, וצ'ארלס במקום השני.
ב-17 באוגוסט 1865 מת צ'ארלס בהיותו בן 47, ונקבר בקרוקסטון, קיימברידג'שייר. בשנת 1870 מת בן דודו לורד הנרי בנטינק, ובשנת 1879 מת גם ויליאם קוונדיש-סקוט-בנטינק, הדוכס החמישי מפורטלנד. מכיוון שאחיו ארתור מת בשנת 1877 ירש אחיינו ויליאם קוונדיש-בנטינק את התואר דוכס פורטלנד ואת נחלות המשפחה.
חיים כהן (כדורגלן)

קריירה ככדורגלן

כהן נולד בסוס שבתוניסיה והחל לשחק כדורגל בקבוצת הפועל מרחבים מליגה ב'. בשנת 1962 הצטרף להפועל באר שבע ושיחק בשורותיה עד 1974.
בעונת 1962/1963 רשם לעצמו כהן את הופעתו הרשמית הראשונה בהפועל באר שבע, במסגרת המחזור השלישי בו הפסידה קבוצתו 2-1 למכבי נתניה. בשנה זו הקבוצה דישדשה במהלך השנה אך לקראת סוף העונה השכילה לצבור מספר ניצחונות כולל תבוסה 0-9 על הפועל רמלה במחזור ה-19. הקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום ה-6 ונשארה עונה נוספת בליגה א' (הליגה השנייה דאז).
בעונת 1963/1964 חולקה הליגה לשני מחוזות - צפון ודרום. באר שבע סיימה כ"אלופת החורף" בליגה א' מחוז דרום, אך נחלשה עם התקדמותה של העונה. כהן ובאר שבע נאבקו עם בית"ר תל אביב על העלייה לליגה הלאומית במחוז דרום, אולם לבסוף נוצחו בשל הפרש שערים נחות. במחזור ה-7 רשם לעצמו כהן את שער הבכורה במדי הקבוצה במשחק הניצחון 1-2 על הפועל חולון ובמחזור לאחר מכן רשם לעצמו כהן צמד שערים בניצחון המזהיר 0-5 על "מכבי שמואל תל אביב". במהלך השנה הזו רשם לעצמו כהן 8 שערים, כולל שער ניצחון חשוב במשחק במחזור ה-9 נגד ימק"א ירושלים אשר הסתיים בתוצאה 1-0 לטובת הפועל באר שבע.
בעונת עונת 1964/1965 היה בין השחקנים המרכזיים והמשפיעים שהביאו לעליית הקבוצה לראשונה לליגה הלאומית (דאז הליגה הראשונה) בהיותו מלך השערים של הקבוצה, כולל רביעייה במחזור הפתיחה נגד הפועל רמלה בניצחון 6-0. הוא הבקיע בשנה זו 20 שערים ורבים מהם בנגיחות וכונה "ראש הזהב" על ידי האוהדים.
בהמשך, פעילותו כשחקן עבר לעמדת המגן הימני, תפקיד שבו הצטיין ושימש גם מורה מצוין לשחקן שהחליפו בתפקיד, אורי בנימין.
כהן היה שותף לזכייתה של הקבוצה בתואר אלוף האלופים בליגה א' בעונות 1964/1965 ו-1970/1971.
עם פרישתו ממשחק פעיל בשנת 1974 בהיותו בן 30 עבר לאימון. כהן השתלם בקורס מאמנים מתקדם במכון וינגייט ולאחריו בחר לאמן את הפועל מרחבים בליגה ב', אשר לראשונה בתולדותיה התברגה בין קבוצות הצמרת במקום השלישי. 
בעונת 1988/89 הצטרף לצוות האימון של מחלקות הנוער של הפועל באר שבע ושנה לאחר מכן מונה למאמן הקבוצה הבוגרת של הפועל באר שבע למשך שנה.

חיים אישיים

כהן היה נשוי לנעמי, אב לארבעה בנים וסב ל-9 נכדים ונכדות. הוא התגורר בבאר שבע. חיים כהן הוא דודו של ראש עיריית באר שבע רוביק דנילוביץ'.
כהן היה איש רב פעלים, עסק במגוון תחומים, שרובם ככולם עסקו בספורט, חינוך וקהילה.
כנער, עבד כטכנאי טלקס בדואר ישראל ולמד בפנימיית אשל הנשיא, שם התגלה כשרונו כחלוץ. לאחר פרישתו ממשחק כדורגל פעיל בשנת 1974, החל לאמן קבוצות כדורגל בדרום במשך כ-15 שנים: הפועל מרחבים, עימה החל את הקריירה כשחקן, מכבי ובית"ר באר שבע, הפועל דימונה ואופקים, והשיג עימן הישגים נאים. חיים כהן גם אימן וניהל את מחלקת הנוער של הפועל באר שבע, והוקפץ לאמן את הפועל באר שבע בעונת 1989/90, כשזו השתרכה במקום האחרון ועזר לה להיחלץ מירידה לליגת המשנה באותה עונה. במקביל עסק בהוראת ספורט בהמכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי בבאר שבע, כתב ספורט בעיתון שבע, מקומון נחשב בבאר שבע והנגב שלימים הפך גם להיות העורך הראשי של העיתון, מורה לנהיגה שיזם והקים את ארגון מורי הנהיגה בנגב והיה יושב הראש שלו כ-10 שנים.
נפטר ב-2 ביולי 2017, בן 72 במותו.
שדה סמנטי

שדה סמנטי הוא קבוצה של מילים שיש להן מכנה משותף. 
כל המילים בשדה סמנטי מסוים קשורות בצורה כלשהי למשמעות של הנושא הכללי של אותו שדה. יחד עם זאת, לכל מילה יש משמעות הייחודית לה. 
שדה סמנטי ראשי עשוי להיות מחולק לשדות סמנטיים קטנים יותר. 
כמו כן, תיתכן חפיפה בין שדות סמנטיים, כך שמילה מסוימת יכולה להשתייך ליותר משדה אחד.
הסמנטיקה עוסקת בין היתר גם בשדות סמנטיים משום שהיא ענף של תורת הלשון שעניינו תיאור משמעותן של המילים ושל צירופי המילים.
ישנם מילונים המחלקים את המילים על פי השדות הסמנטיים שהם מתייחסים אליהם. מילון מסוג זה נקרא "אגרון" (תזאורוס).

סוגים של שדות סמנטיים

בשדות סמנטיים ישנה חלוקה לשני סוגים עיקריים: שדה המושתת על קשר מהותי ושדה המושתת על קשר אסוציאטיבי.
בשדה סמנטי תמצא קבוצה של מילים או צירופים השייכים לאותו תחום מושגים, כלומר מילים הקרובות במשמעות ומתארות תחום מסוים במציאות.
הן נמצאות בתחומים הבאים:
נרדפות:
לדוגמה: שמש - חמה; ירח - לבנה; חושך - עלטה וכו'.
ניגודיות:
לדוגמה: אור - חושך; קטן - גדול וכו'.
היכללות:
לדוגמה: פירות - קלמנטינה, תפוז, תפוח ועוד.

שימושים ספרותיים

המשורר בוחר במלה בעלת מעמד מרכזי ביצירה, ולאחריה הוא מזכיר מילים נוספות הקשורות למלה המרכזית. כך נוצר "שדה" של מילים, שיש קשר ביניהן וזיקה בינן לבין המלה המרכזית. השדה הסמנטי מלכד ומאחד את חלקיה השונים של היצירה ומדגיש ומבליט את תוכנה.
קארסטן ראמלו

הרטה ברלין

ראמלו גדל בברלין המערבית, ואת שנות ילדותו ונעוריו העביר במועדוני כדורגל מקומיים, ובגיל 17, בשנת 1991, החל לשחק בהרטה ברלין ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. ראמלו שיחק הן בקבוצה הבכירה של הרטה ברלין והן בקבוצת המילואים, וסך הכל ארבע עונות בהרטה ברלין, בהן השתלב בקבוצה וכבש חמישה שערים ב-80 הופעות בקבוצה הבכירה, אך לא הצליח לעלות איתה לליגת הבונדסליגה.

באייר לברקוזן

בפגרת החורף של עונת 1995/96, החל ראמלו לשחק בבונדסליגה לראשונה בחייו, כאשר חתם בבאייר לברקוזן, ויצר חוליית הגנה חזקה בצוותא עם ינס נובוטני, שעד לשנת 2002 סיימה ארבע פעמים כסגנית האלופה. למעשה, עד שנת 2003 באייר לברקוזן סיימה כל עונה במקום הרביעי ומעלה, אך לא זכתה באליפויות. בשנת 2002 הגיע ראמלו עם הקבוצה לגמר ליגת האלופות ושימש קפטן במשחק בו הפסידה באייר לברקוזן 2-1 לריאל מדריד. החל משנת 2006 דעכה כמות ההופעות של ראמלו בגין פציעות חוזרות, והוא פרש ממשחק פעיל בתום עונת 2007/2008. בסך הכול צבר 333 הופעות בבונדסליגה עם באייר לברקוזן, בהן כבש 23 שערים.

קריירה בינלאומית

ראמלו השתתף עם נבחרת גרמניה ביורו 2000, בו לא צלחה הנבחרת את שלב הבתים, ובמונדיאל 2002, בו הפסידה הנבחרת 2-0 לנבחרת ברזיל, במשחק הגמר, בו ראמלו שיחק 90 דקות. בטורניר זה, ראמלו ספג כרטיס אדום במשחק בשלב הבתים נגד נבחרת קמרון, והחמיץ בגין זאת את משחק שמינית הגמר נגד נבחרת פרגוואי. ראמלו היה אמור להיות מזומן ליורו 2004 על ידי המאמן רודי פלר, אך בחר לוותר על השתתפותו ולפרוש מהנבחרת שבוע לפני פרסום הסגל, עם 46 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שלושה שערים.

קריירה מוזיקלית

ראמלו הוציא אלבום בשנת 2005 שנקרא Sing when your'e winning, שלא הופץ בהפצה מסחרית, אלא רק לקרובי משפחתו וחבריו.