נאום הקומץ

נאום הקומץ, הידוע גם כנאום מנשקי הקמעות, הוא נאום אותו נשא האמן ופעיל השמאל יאיר גרבוז בעצרת שנערכה לקראת הבחירות לכנסת העשרים. הכינוי נאום ה"קומץ" ניתן לו על שם המילה המנחה בו, "קומץ". הנאום עורר תגובות נרחבות בציבור, ויש הסבורים שהשפיע על תוצאות מערכת הבחירות.

העצרת

הנאום נישא ב-7 במרץ 2015, כעשרה ימים לפני הבחירות, בעצרת שנערכה בכיכר רבין בתל אביב. כותרתה של העצרת הייתה "ישראל רוצה שינוי" והיא ייצגה מעין איחוד של המפלגות והפעילים למען החלפתו של ראש הממשלה באותה עת, בנימין נתניהו. הדובר המרכזי בעצרת היה ראש "המוסד" לשעבר, מאיר דגן, שמתח ביקורת נוקבת על המדיניות הביטחונית של הממשלה המכהנת. לצדו נאמו אחרים, בהם גרבוז, שהיה הנואם הראשון בעצרת. העצרת התרחשה ברגע מפתח במערכת הבחירות. באותה עת הסקרים הראו על שוויון בין המפלגות הגדולות (הליכוד בהובלת רוה"מ נתניהו, והמחנה הציוני בהובלת יו"ר האופוזיציה יצחק הרצוג).

תוכן הנאום

הנאום ארך כ-9 דקות. להלן הקטע מעורר המחלוקת מתוך הנאום:
ערב טוב! ערב טוב למייחלים לשינוי! אמרו לנו, ורצו שנאמין, שהאיש המתועב שרצח את ראש הממשלה, בא מתוך קומץ של אנשים הזויים. ואמרו שהוא הושפע מרבנים מנותקים ושהוא שייך לשוליים המטורפים. אמרו לנו שצהובי החולצות ושחורי הסמל – אנשי "כהנא צדק" וצורחי "מוות לערבים!" הם קומץ – הם רק קומץ! ורשעי תג-מחיר הם בוודאי קומץ – ממש קמצוץ! גם נאמני הר-הבית מחדשי המקדש ומלבי השנאה הם קומץ. האלימות היא רק תופעה שולית. חיזרו, חזרו ואמרו ושיננו לנו שהגזענים המאיימים והמקללים אינם מייצגים כלל את החברה הישראלית. – הם רק – קומץ! ועוד החציפו ואמרו שהגנבים ולוקחי השוחד גם הם רק קומץ. והמושחתים והנהנתנים-החזיריים, לא יותר מקומץ. ומחריבי הדמוקרטיה – קומץ. והחושבים שדמוקרטיה פירושה עריצות של הרוב – הם קומץ. מנשקי הקמעות, עובדי האלילים והמשתחווים ומשתטחים על קברי קדושים – רק קומץ! אפילו המטרידים המיניים והאנסים קומץ. והשוטרים שסרחו והשקרנים ששיקרו אינם מעידים על הכלל. אם כל אלה רק קומץ... אז איך זה שהקומץ שולט בנו?! איך זה שבאין מרגיש ובאין מפריע הוא, הקומץ, נעשה לרוב?!...
בשאר הנאום תיאר גרבוז תופעות נוספות בחברה אותן הוא רואה כשליליות, קרא לפעולות מחאה להחלפת השלטון, והציב את החזון אותו הוא צופה לישראל אחרי החלפת השלטון.

ניתוח השפעת הנאום

חוקר מערכות הבחירות ד"ר הני זובידה התראיין לעיתונות ואמר שהנאום של גרבוז חושף מאבק בין קבוצות מוחלשות לבין אליטה, אותה מייצג גרבוז, שעדיין מסתכלת על החלקים מסוימים באוכלוסייה בצורה אוריינטליסטית. לדידו, מדובר בהמשך ישיר לתפיסות שרווחות בממסד ובאליטות מאז קום המדינה. הוא מותח ביקורת נוקבת על השקפות אלו, משום שהן מבוססות על ההנחה השגויה לדעתו שיש בכוחה של האליטה לשפוט תרבות של בני קבוצות אחרות.
חוקר הדתות ד"ר תומר פרסיקו פרסם מאמר דעה בו גרס ששורשי הנאום נעוצים בעמדתו האירופוצנטרית של גרבוז. כלומר, לדידו, מייצג הנאום תפיסה הרווחות בחלקים של החברה הישראלית, אותה הוא מכנה "פרדיגמת הקידמה". על פי פרסיקו, המחזיקים בתפיסה זו גורסים כי עם הגידול בהשכלה יבוא גם החילון. זאת, בהתבסס על ההשתלשלות ההיסטורית במרכז אירופה במאות האחרונות. פרסיקו דוחה את התפיסה הזו, ומביא דוגמאות ממקומות אחרים בעולם בהם אין מתאם בין חילוניות והשכלה. בנוסף, הוא גורס כי עצם ההנגדה בין דת לדמוקרטיה וקידמה, הוא שגוי מיסודו.
בבלוג שלו, ניתח פרסיקו את תוצאות הבחירות, תוך שהוא נעזר בין היתר בנאום כדי לבסס את טענתו כי שיח הזהות הוא שהכתיב את תוצאות הבחירות. הוא הביא את הנאום כדוגמה לטענתו, כי חוסר היכולת של השמאל הישראלי להתחבר לזהותו היהודית, מעכב את חזרתו לשלטון.
פרופ' אשר כהן, חוקר פוליטיקה, נעזר בנאום להסבר תוצאות הבחירות ומבנה החברה הישראלית. הוא זיהה דפוסים של הצבעה "שבטית" בתוצאות הבחירות. הוא נסמך על ניתוח של הפרופסור ברוך קימרלינג ומחלק את הציבור הישראלי לקבוצות אותן הוא מכנה "שבטים". לטענתו, נאומו של גרבוז הוא דוגמה קלאסית למצב של שבט אחד (השבט המכונה אצל קימרלינג "אחוסלי" - אשכנזים, חילונים, ותיקים וסוציאליסטים לאומיים) לועג לשבט אחר - מזרחים מסורתיים.
פרופ' אודי לבל, סוציולוג מאוניברסיטת אריאל, ראה בנאום של גרבוז דוגמה קלאסית של השיח הרווח בישראל אותו הוא מכנה "פוליטיקה של זהויות". הוא טען שהנאום היה אחד הגורמים ששינו את סדר היום ואת חלוקת המנדטים בבחירות. לדעתו, הנאום, יחד עם הקמפיין המדגיש את המסר של החלפת נתניהו, גרמו למצביעי ימין רבים לשוב להצביע לליכוד. עוד טען שהנאום מדגיש קו שבר נוסף בין ימין ושמאל בישראל. לדידו, בימין רווחת התפיסה של "בית" פוליטי, ואילו בשמאל מודגשת השאיפה להצבעה רציונלית-טקטית. הוא תולה בכך את ההסבר לשינויים התכופים בזהות המפלגה המובילה את גוש השמאל.
היסטוריון של ימי הביניים, פרופ' אביעד קליינברג, ניתח את התגובות לנאום. הוא ראה בהן תבחין לשתי תופעות חשובות בשיח הישראלי. האחת מה שהוא מכנה "הפרטת הפוליטי בדיון הציבורי בישראל" והאחרת סלידה מהתנשאות. בהפרטת הפוליטי בדיון הציבורי בישראל, הכוונה לדיון הנסוב סביב אישים ולא סביב דרך (בניגוד למשמעות הרווחת של הפרטה בשדה הכלכלה). הוא טוען כי התגובות לנאום עסקו בשאלת אופיו והשתייכותו השבטית של גרבוז ולא ברעיונות אותם העלה. בפרסום אחר, שראה אור אחרי הבחירות, הוא מבקר את הסלידה מהתנשאות שבאה בין היתר לידי ביטוי בתגובות לנאום של גרבוז, וקורא לשוב לדיון בדרך הראויה למדינת ישראל.
פרופ' יחיאל לימור מנתח את מערכת הבחירות מזווית תקשורתית. הוא מכתיר את ההחלפה בין "קמעות" ל"מזוזות" כאחד מתשעת הסחרירים המוצלחים של מערכת הבחירות. לטענתו, השינוי הקטן הזה הגדיל מאוד את הציבור המבוקר. בעוד מנשקי הקמעות הם מיעוט שגם בציבור הדתי יש רבים המתייחסים אליהם בביטול, מנשקי המזוזות הם ציבור גדול שכולל חרדים, דתיים לאומיים, מסורתיים ואפילו חילוניים. לטענתו, גרר הדבר שינוי בסדר היום של הבחירות לכיוון שיח עדתי, שבאופן מסורתי נחשב מסייע לימין.
על פי האנתרופולוג פרופ' יורם בילו, קברי צדיקים ביהדות הם חלק ממערכת סמלים אשר מעצבת זהות, ובעלת מטען רגשי עצום. דברי גרבוז מבטאים אי הבנה של מערכת זו.
לדברי העיתונאי חגי עמית, בימים שאחרי הנאום, שתי הרשימות הגדולות ערכו סקרים עם קבוצות מיקוד שהצביעו על השפעה של הנאום. ציבור תומכי הליכוד קיבל הנע רב יותר לצאת ולהצביע, וחלק מהמתלבטים הכריע לטובת הליכוד. בדומה, ח"כ מטעם המחנה הציוני עמיר פרץ, תושב העיר שדרות, ייחס חלק גדול מהאשם בתוצאות הבחירות המאכזבות מבחינת רשימתו לנאומו של גרבוז. מספר דיווחים עיתונאיים מהימים שלאחר הבחירות מדווחים כי הסנטימנט ששלט בדעת הקהל בערים בהן זכה הליכוד לרוב, היה סלידה מדבריו של גרבוז שנתפסו כזלזול בקבוצות אוכלוסייה רבות.
מנהיגי תנועת המחנה הציוני יצחק הרצוג וציפי ליבני יצאו כל אחד בנפרד בקריאה לעריכת חשבון נפש בנושא יחס חברי המחנה לאמונות ומנהגים של ציבור בישראל. הרצוג קרא לאוהדיו "להפסיק לדבר שטויות ולהתנשא" כשהוא מבהיר שדבריו מכוונים ישירות לגרבוז. עוד הוסיף הרצוג כי הנאום פגע במפלגתו מבחינה אלקטורלית. בראיון שפורסם כחודש לאחר הבחירות, אמר הרצוג כי למחרת אותו נאום רצה לפרסם סטטוס בדף הפייסבוק שלו ולכתוב בו: "גם אני מנשק מזוזות", אולם לא עשה זאת משום שמקורביו סברו כי בכך יפגעו סיכוייו למשוך אליו מצביעים ממחנה יש עתיד.