אורי גולדשטיין

ביוגרפיה

גולדשטיין נולד בירושלים לבית דתי. הוא נחשב אוטודידקט. החל לעבוד ברשות השידור, ברדיו ובטלוויזיה ככתב חדשות בשנת 1970. המשיך כבמאי סרטים ארוכים וכתבות ל"מבט שני" ול"יומן".
זכה בפרסים רבים בישראל כולל פרס כינור דוד של העיתון ידיעות אחרונות. הפרס ניתן על סדרת סרטים בחמישה פרקים המתארת את עסקת חילופי השבויים עם ג'יבריל ב-1985. אחדים מסרטיו נקנו ושודרו בחו"ל, בהם הסרט "מחיר מבצע" על סיירת צנחנים.
גולדשטיין זכה במלגת קרן שרת לאמנים ונשלח לארצות הברית. הוא ייצג את ישראל בפרס אמי בארצות הברית בסרטו "פרטים קטנים", על ילדים עם שיתוק מוחין. כמו כן זכה בפסטיבל סרטי נשים באיטליה על סרט על חיל נשים בישראל. צ'ארלס ברונפמן וקרן קרב בחרו בגולדשטיין לביים את הסרט במלאת 40 שנה למדינה. 
סרטו על סברה ושתילה זכה בפרס על שם עליזה שגריר. סרטו על יגאל אלון מוקרן עד היום במוזיאון גינוסר. גולדשטיין חזה, בכתבה רחבת ממדים בת חמישים דקות ששודרה בערוץ הראשון בערב שבת, את פרוץ האינתיפאדה הראשונה עם הפלסטינים בשנת 1987. 
בסרט בן תשעים דקות, "הקץ המגולה", הסביר את תופעת גוש אמונים וזכה על כך בפרס רשות השידור. ההיסטוריון משה צוקרמן אמר כי זה הסרט הראשון העושה עבודה היסטורית של מדענים ומכניס את המדיה לעידן השכלת החובה. הכתבה "וילה בלבנון" על מלחמת לבנון הראשונה שודרה בתוכנית "מבט שני" וזכתה להדים רבים. בעקבות שידור הכתבה החל ויכוח ציבורי על איך והאם יש לסקר הלוויות חיילים.
יש הגורסים כי כתבה של גולדשטיין על תפקוד ממשלת מנחם בגין ששודרה ב"יומן", הייתה בין הגורמים להתפרקותה.] השר אהרן אוזן אמר אז - "זו לא ממשלה. זו שקשוקה".
כתבה של גולדשטיין שצולמה בחברון הביאה לסכסוך בין מנכ"ל רשות השידור דאז, אורי פורת והשר הממונה רענן כהן. פורת התפטר בתום פרשה זו. בעקבות שידור הכתבה קיבל איום על חייו ומכתבי שטנה בעילום שם.
ב-2010 העניק פורום היוצרים הדוקומנטריים בישראל לאורי גולדשטיין פרס מפעל חיים. הפרס ניתן לו במסגרת טקס פרסי הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי שנערך ב-2 בדצמבר 2010 במרכז אומנויות הבמה במעלות תרשיחא.

ביקורת

דליה רביקוביץ' בעקבות כתבה על האחד במאי: "אורי גולדשטיין מצטייר כאחד הכתבים המקוריים ביותר, וכמי שמתקרב בכתבותיו לאמנות הקולנוע. הצילומים והעריכה בסרטו היו מלבבים ורוויי הומור, וכן גם קטעי ראיון עם עוברים ושבים, שלוקטו בקפידה כאילו היו חלק מתסריט מוכן".
אדם ברוך: "מה טוב באורי גולדשטיין (ערוץ 1, "יומן")? הוא גם אמן וגם כתב טלוויזיה. גם מתעד (כפשוטו) וגם לירי (במידה). הוא אחת הסיבות לצפייה ביומן של ערוץ 1. ניסיון החיים שלו הינו תובנה מעודנת ומרירה".
אורי פורת, מארס 1986:"קבל נא מחמאותי על הסדרה "חיילים יקרים" שהייתה לאחד מציוני הדרך ברשימת ההישגים הבלתי נשכחים של הטלוויזיה הישראלית. כושר היצירה העיתונאי-אמנותי שלך טבוע כחותם על כל אחד מחמשת פרקי הסיפור האנושי המרתק הזה".
גיא מרוז:"...ואפרופו מילה טובה לערוץ הראשון. בעצם לא. מילה ענקית לאורי גולדשטיין, כתב מופלא שלהם שמביא כמעט מדי שבוע סיפורים גדולים ורגישים ל"יומן". איך ערוץ 10 עוד לא חטף אותו?" (מעריב, יולי 2005)
בשנת 2008 יצא תא תדמי"ת - חלק מפורום משפטי למען ארץ ישראל, במכתב למנכל רשות השידור דאז, מוטי שקלאר נגד כתבה על חברון בבימויו של גולדשטיין, אשר לטענתם הציגה באופן מוטה ומעוות את היישוב היהודי בחברון. 
בשנת 2011, הוציא נפתלי מוזס, לשעבר עוזרו האישי של הרב מנחם פרומן ואביו של אחד מהנערים הרוגי הפיגוע בישיבת מרכז הרב, את הספר "אבל תחת זכוכית". בספרו, מוזס מנתח את סרטו התעודי של גולדשטיין על הפיגוע. אחרי תיאור מדוקדק של המראות והפסקול, מוזס מגיע למסקנה שגולדשטיין מוליך את הצופים שולל, תוך שימוש בהונאה, בהסתרת עובדות ובישול הסרט. מטרתו של גולדשטיין, לפי מוזס, להציג ש"הסבל הוא אוניברסלי,"... אבל, לפי מוזס, עיקר מטרתו של גולדשטיין להציג את האשמה כולה על כתפי הישראלים, ובייחוד המתנחלים והדתיים הלאומיים.  מוזס מאשים את גולדשטיין שסרטו אינו יכול להסתתר תחת הכותרת 'אמנות', ושלמעשה זהו "זיכוי זדוני ומרושע של האשמים, והאשמה גסה דוחה ומגונה של החפים מפשע".
בסינמטק ירושלים נכתב על הסרט "הקץ המגולה": ב-1982 יצא אורי גולדשטיין לתעד את הימים האחרונים של היישוב 'עצמונה' בחבל ימית. בישירות קולנועית, עם סקרנות בריאה ועם האמפתיה שתמיד הניעה את הכתבות והסרטים שלו, מציג גולדשטיין את התודעה שמפעילה את אנשי היישוב על רקע הוראתו של שר הביטחון שרון לפנות את היישובים. גולדשטיין מניח לתמונות ולקולות לחשוף לא מעט מהמנגנון הסוגסטיבי שפעל בצורה דומה שני עשורים מאוחר יותר בפינוי רצועת עזה, והוא עושה זאת אגב התבוננות נדהמת במקום וביושביו - ביופי, במחויבות, באמונה, ובניתוק שהם יוצרים בין תושבי המקום לבין "המציאות" הישראלית שבתוכה הם מתקיימים