google/wiki40b huggingface dataset:
נועם גינגולד

נועם גינגולד הוא מוזיקאי, מפיק מוזיקלי, ומעבד מוזיקלי. גינגולד עוסק בתחום האינדי רוק פופ ובמוזיקה אלקטרונית, ובזכות פועלו זה זכה בפרס עידוד יצירה מטעם אקו"ם בשנת 2010.
נועם הוא גם מעצב סאונד בעל שם עולמי. המייסד של חברת Musicrow המפתחת פלאגינים, סינטיסייזרים, אפקטים וירטואליים וסאונדים (Reaktor Ensembles) לפלטפורמת הריאקטור של Native Instruments. בסאונדים ובסינטיסייזרים של נועם משתמשים המפיקים המוזיקליים המובילים בעולם ביניהם סיימון פוספורד, טרנט רזנור, גיי סיגוורת', אד בולר, אד סטארינק, ריק סימפסון, ג'יימי מהוברק, אינפקטד מאשרום ועוד רבים נוספים.
בנוסף עומד נועם מאחורי מגזין LFO ליוצרי מוזיקה אשר פועל מאז שנת 2007 ומשמש מקור ידע ייחודי למוזיקאים ויוצרים בכל הקשור לצדדים הטכנולוגיים ביצירת והקלטת מוזיקה.

אלבומים

ב-2010 הוציא את האלבום "אהבה אפלה", אלבום אינדי רוק-פופ שמשלב אקוסטיקה ואלקטרוניקה רכה.
ב-19 בספטמבר 2013 יצא אלבומו החדש "The Human Project" תחת השם Gingold X (בלייבל האנגלי Climactic Records). בפרויקט זה משתף נועם פעולה עם הזמרת אפרת דהן ואמנים נוספים ביצירת אלבום אלקטרוני באנגלית, שעוסק באמביוולנטיות של תשוקה ופחד בעולם היפר-טכנולוגי.
אל-מומיה

עלילת הסרט

עלילת אל-מומיה מתרחשת בשנת 1881, זמן קצר טרם תחילת השלטון הקולוניאלי הבריטי, ומבוססת על סיפורו האמיתי של עבד אל-רסולס, בן שבט ממצרים העליונה, אשר שדד אוצר קברים של מומיות אשר התגלה בקבר שסימנו הארכאולוגי הוא DB320 סמוך לדיר אל-בכרי, והוא מכר את העתיקות בשוק השחור. לאחר קונפליקט בשבט, אחד מחבריו ניגש למשטרה ומסייע לשרות העתיקות למצוא את האוצר.

סמליות

עלילת הסרט נסובה סביב החיפוש אחר זהות מצרית לאומית אמיתית, מקורית, המיוצגת על ידי חפצי העתיקות המוזנחים ובלתי מובנים של התרבות המצרית הקדומה. אולם, הקונפליקט שבין העיר והכפר מצביעה על שאלות שאינן באות על פתרונן בסרט, ועושות אותו ליצירה המעוררת תחושת חוסר נוחות, חסרת משמעות ברורה, על המחיר בחיפוש אחר זהות.

סגנון

קצבו האיטי של הסרט, זוויות הצילום יוצאות הדופן וצבעיו המיוחדים, מעניקים לסרט זה איכויות הדומות לחלום. איכויות אלה מתחזקות עוד יותר בזכות המוזיקה שחיבר לסרט המלחין האיטלקי מריו נשימבנה (Mario Nascimbene). הדיאלוגים בסרט הם כולם בערבית ספרותית, באופן יוצא דופן בסרטים מצריים, עובדה המוסיפה לאווירת הניתוק מן המציאות המלווה את הסרט.
פורטנייט

משחקיות

החידוש בפורטנייט ממשחקים אחרים בסוגה זו הוא היכולת לבנות מבנים. הבנייה נעשית באמצעות הצבת אחד מהאלמנטים (רצפה, תקרה, קיר, מדרגות ופירמידה) בחומר הרצוי (עץ, אבן וברזל). המבנים משמשים להתבצרות או לבניית סוללות.
לסוג החומר יש משמעות בזמן הבנייה ובחוזק המבנה. למשל, אלמנטים מעץ נבנים מהר, אך הם חלשים. את החומרים כורים מכריתת עצים, חציבה, או מהריסת מבנים קיימים.

באטל רויאל (Battle Royale)

מצב מרובה-משתתפים בו המתחרים מנסים להישאר האחרונים בסיבוב. סיבוב יכול להיות במצב "יחידים", "זוגות" או "רביעיות" כשסך כל השחקנים מגיע ל-100. כל כמה זמן, השטח בו מותר לשהות קטן למקום אקראי כך שהשחקנים מתקרבים זה לזה. 
סיבוב נפתח כאשר אוטובוס מעופף המשייט בגובה רב יוצא מאחד מקצוות המפה לעבר הקצה השני, ובמהלך ריחופו של האוטובוס מקצה לקצה יש לקפוץ ממנו למקום הרצוי במפה. לקראת סוף הצניחה נפתח דאון שבאמצעותו נוחתים באיטיות לעבר היעד הנבחר. לאחר הנחיתה השחקנים אוספים כלי נשק וציוד המפוזר בעולם. כשדמות-שחקן נהרגת כל שהיה ברשותה נשאר במקום ושחקן אחר יכול לאסוף את הציוד.
המשחק שואב השראה מהתחרויות המוצגות במשחקי הרעב ובבאטל רויאל.

הצלת העולם (Save the world)

מצב "הצלת העולם" הוא משחק הישרדות ליחיד או בצורה שיתופית לעד רביעיית שחקנים.
עלילת המשחק מתרחשת לאחר ש-98% מאוכלוסיית העולם נכחדה וזומבים תוקפים את הניצולים. הניצולים מצאו דרכים לבניית מגן מפני הזומבים. יש להשתמש בו כאשר מוצאים מכונית מסוימת במפה, ואז מפעילים את המגן ומתחילים את השלב. למגן לוקח פרק זמן מסוים להיטען (שרק אחריו הוא פועל), בזמן זה הזומבים מתחילים להגיע ובאמצעות בניות צריך להגן על המכונית, עד שהמגן ייטען לגמרי ויגן עליה בעצמו. כשהמגן מסיים להיטען השלב מסתיים. לאחר שזומבים הורסים את המכונית, נפסלים. מטרת המשחק היא למנוע מהזומבים להגיע למכונית ולהרוס אותה.

יצירה (Creative)


 מצב המשחק השלישי במספר שבו ניתן להתאמן עד 16 אנשים בעולם ועל בנייה, כושר משחק ועוד, בהגבלת זמן של 4 שעות וחצי. במצב משחק זה, ניתן לשחק במפות פארקור לבד או עם שחקנים אחרים שאפיק גיימס או שהשחקנים בנו.

התמכרות למשחק

ב-2018 דווח על מקרים רבים של התמכרות ילדים למשחק.
זאב שרון

ביוגרפיה

שרון נולד בתל אביב. אביו, אליעזר סודיט, היה מפקד באצ"ל. עקב השליחויות הרבות של אביו, עברה ילדותו של זאב בנדודים שבמסגרתם שהה שש שנים בצרפת. את כיתות י"א-י"ב עשה בקיבוץ ניר עם. באותה תקופה ארגנה התנועה הקיבוצית 'חוגי מדינה' לבני הקיבוצים, שכללו לימודי דת, ובמסגרתם הכיר את הרב חיים דרוקמן.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים ועבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת יום הכיפורים. לאחר שהשתחרר מן הצבא ערך טיול ממושך בדרום אמריקה. עם שובו לישראל החל שרון ללמוד במכון מאיר בירושלים. לאחר כשנה עבר ללמוד בישיבת מרכז הרב שבה למד כ-10 שנים. במקביל לימד במכון מאיר. הרב שרון היה מראשוני היישוב בית-אל ב' ושימש רכז ביטחון בהתנחלות במשך כ-10 שנים. הוא שימש רב בבית ספר בירושלים ובתל אביב במשך 20 שנה, יזם שיעורי תורה בדירה ליד כיכר המדינה בתל אביב לקהל הרחב, הצטרף לתנועת "ראש יהודי", והיה חלק מצוות ההקמה של העיתון מקור ראשון. הוא הוציא שני ספרי רומן עלילתיים: "שניים אחרי המלחמה" ו"בניחוח חדש".
כיום עומד הרב שרון בראש המכינה הקדם-צבאית בשילה שבחבל בנימין (המכינה שכנה בעבר במעלה-אפרים שבבקעת הירדן). הוא נשוי לאסנת, טוענת רבנית ועורכת דין, ואב לשבעה (ביניהם אמן כלי ההקשה יוני שרון).
תרבות

תרבות היא מכלול הערכים, האמונות ותפיסות העולם כפי שהם באים לידי ביטוי בהתנהגותם של בני האדם.
בין השאר הטקסים והמיתוסים. קבוצות שונות בעולם יכולות להיות בעלות ערכי תרבות שונים.

מרכיבי התרבות

תרבות מורכבת ממרכיבים / ממדים שונים, כגון: סמלים, טקסים, ידע, מיתוסים, אמונות, ערכים, נורמות, אידאולוגיות, טכנולוגיות ומוסדות חברתיים.
תרבות מבוססת על סמלים, דרכים מופשטות של התייחסות לרעיונות, עצמים, רגשות או התנהגויות - והיכולת לתקשר באמצעות סמלים על ידי שפה. חברי קהילה נבדלים זה מזה במחשבותיהם ובהתנהגותם. אף על פי כן קיימת ביניהם הבנה משותפת של סמלים, ובאמצעותם הם מפתחים תקשורת. (שפה = מערכת סמלים) ידועה לבני אותה תרבות / פרשנות המובילה להגדרת מצב משותפת.
על מנת שהחברה תוכל להתקיים לאורך זמן היא חייבת לוודא שהחברים בה מקיימים את הנורמות, כלומר היא חייבת להפעיל פיקוח חברתי, לוודא כי החברים לא יסטו. אחד ממנגנוני הפיקוח בהם עושה החברה שימוש הוא - טקס.
תחומי עשייה רבים ומגוונים נחשבים כעשייה תרבותית. למשל: אדריכלות, אומנות, ריקוד, מוזיקה, תיאטרון, ציור, ספורט, סגנון בישול. אבל גם תחומים פחות "רשמיים" עשויים להיחשב כחלק מהתרבות: נראטיב לאומי, הווי ואווירה וכיוצא בזה.
אזוקי צ'אן

תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בחיי היום-יום של תלמידה בת 12 בשם אזוסה נוייאמה, המכונה לרוב "אזוקי-צ'אן", אשר לומדת בכיתה ה'. הכינוי שלה לא היה חביב עליה כלל עד אשר ביום אחד, תלמיד חדש בכיתתה בשם יונוסוקה אוגאסאוורה מציין בפניה כי הוא אוהב את כינוייה. בעקבות כך, אזוקי מתאהבת ביונוסוקה באופן מיידי ומתחילה לאהוב את הכינוי שלה. חייה של אזוקי משתנים באופן משמעותי לאחר שהיא מכירה את יונוסוקה.
אזוקי מתחילה לפתח קינאה כאשר היא מבחינה ביונוסוקה משוחח עם נערות אחרות אבל חברותם של השניים לא פסקה מעולם. בסוף הסדרה שב יונוסוקה לארצות הברית.
צ'אבלה ורגאס

קורות חייה

נולדה בשם איסאבל ורגאס ליסאנו (Isabel Vargas Lizano) בשנת 1919 בסאן חואקין דה פלורס, במחוז פלורס, בקוסטה ריקה לפרנסיסקו ורגאס וארמיניה ליסאנו. היא הוטבלה בכנסיית גואדלופה ב-15 ביולי 1919 בשם "מריה איסבל אניטה כרמן דה חסוס" (María Isabel Anita Carmen de Jesús). השם "צ'אבלה" הוא כינוי חיבה שניתן לה במקום "איסבל". בילדותה לקתה בפוליו והייתה עיוורת לזמן מה. ורגאס סיפרה לימים כי החלימה הודות לרופא אלילים אינדיאנים. לכן כונתה לפעמים "השאמאנית" (La Chamána). היא ננטשה על ידי הוריה וחיה בנעוריה כזמרת רחוב ובגיל 14 היגרה למקסיקו, שם המשיכה לשיר בברים וברחובות. 
ורגאס התגלתה בשנות השלושים לחייה על ידי הזמר והמלחין חוסה אלפרדו חימנס שכתב חלק מלהיטיה. במקור, שירי הראנצ'רה נועדו לביצוע על ידי גברים. ורגאס, נמשכה מגיל צעיר לנשים ונהגה תכופות להופיע בתלבושת גברית, עישנה בשרשרת, ושתתה משקאות חריפים "כמו גבר" ואף היו שמועות כי החזיקה באמתחתה נשק. עם מאהבותיה נמנתה הציירת פרידה קאלו והיא הייתה מקורבת לדמויות נוספות מהתרבות והפוליטיקה של מקסיקו כדוגמת הצייר דייגו ריברה, בעלה של קאלו, הסופר חואן רולפו והנשיא לואיס אצ'ווריה אלווארס.
בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, הופיעה ורגאס תכופות בהוליווד שם קשרה קשרים הדוקים עם כמה מכוכבי הקולנוע בתקופה זו. בשנת 1961 הקליטה אלבום ראשון ומאז הקליטה למעלה משמונים נוספים. היא פרשה מהבמה בסוף שנות ה-70 ונאבקה כ-15 שנה עם האלכוהוליזם עד שהצליחה להיגמל.
לעיתים הופיעה בברים של גייז. על אף שהיותה לסבית היה סוד גלוי, בשנת 1981 הצהירה בפומבי בראיון בערוץ טלוויזיה  קולומביאני על נטייתה המינית. היא הפכה לגיי אייקון עבור קהל הלסבי הלטיני שאימץ את שירי האהבה שלה.
ורגאס חזרה להופיע בשנת 1991 כשהבמאי פדרו אלמודובר ביקש ממנה להקליט שיר לסרטו, Tacones lejanos. משנת 1993 חזרה להקליט ושירים בביצועה הוכנסו לפסקול של אחדים מסרטיו של אלמודובר כדוגמת "La flor de mi secreto" וכן בסרטו של אלחנדרו גונסאלס איניאריטו, "בבל", בו שרה את הבולרו "Tú me acostumbraste", מאת פרנק דומינגס.
בשל לבושה המסורתי בהופעותיה על הבמה, כונתה "האישה עם הפונצ'ו האדום".
בשנת 2000 הופיעה בפני קהל של 20,000 מעריצים בכיכר הראשית של מקסיקו סיטי, סוקאלו. במהלך 2002 שיחקה את תפקיד "המוות" בסרט "פרידה" של ג'וליה טיינור כששרה את השיר המסורתי "האישה הבוכה" (La Llorona) ו"פאלומה נגרה". בגיל 83, בשנת 2003 עשתה את הופעת הבכורה שלה בקרנגי הול והוצגה לקהל על ידי השחקנית סלמה הייק.
בשנותיה האחרונות התגוררה בווראקרוס ולאחר מכן גרה בטפוסטלאן (Tepoztlan) במדינת מורלוס על מורדות ההר סרו דל טפוסטקו (Cerro del Tepozteco).
באפריל 2012, בהיותה בת 93, השיקה ורגאס את הדיסק האחרון שלה, "Luna grande" המבוסס על שירי פדריקו גרסיה לורקה. ביולי 2012 נסעה לספרד כדי להציג את האלבום בפני סטודנטים במדריד. יומיים לאחר הגעתה למדריד, ב-12 ביולי התאשפזה בעיר בשל עייפות וטכיקרדיה. לאחר שהתאוששה חזרה למקסיקו, אך ב-30 ביולי נדרשה להתאשפז שוב בבית חולים בעיר קוארנבקה, שם נפטרה ב-5 באוגוסט 2012. למחרת, הועברה גופתה לכיכר גריבלדי במקסיקו סיטי, שם התקיים מופע לזכרה בהשתתפות הזמרות אוחניה לאון, טניה ליברטד ולילה דואנס ובליווי להקת מריאצ'י. מופע נוסף לכבודה התקיים בארמון לאמנויות בבירה, בהשתתפות הזמרות שהיו חברותיה הקרובות ביותר.
בפברואר 2017 יצא סרט אודותיה בשם צ'אבלה, בבימויין של קתרין גונד ודארשה קיי, ובהשתתפותם של פדרו אלמודובר, אלנה בנרוך, מיגל בוסה, ודמויות תרבותיות אחרות מן העולם דובר הספרדית.
קנאת פין

בפסיכואנליזה, קנאת פין מתייחסת לשלב בהתפתחותן של נקבה, על פי המודל הפסיכוסקסואלי של זיגמונד פרויד, בו ילדות חוות חרדה כשהן מגיעות להבנה כי אין להן פין כמו לבנים. במסגרת תאוריה זו קנאת הפין מקושרת לתסביך אלקטרה.
פרויד טען כי הבנה זו מביאה לשינויים רבים בהתנהגותן לכיוון פיתוח זהות מגדרית נשית. בתאוריה הפרוידיאנית, שלב קנאת הפין מתחיל את השינוי מחיבור רגשי לאם, לתחרות עם האם עבור תשומת לבו, הכרתו וחיבתו של האב. התנהגות מקבילה קיימת אצל בנים כאשר הם מגיעים להבנה כי לנשים אין פין; פרויד כינה אותה חרדת סירוס. 
בתרבות העכשווית משתמשים לעיתים במונח זה על מנת להתייחס לנשים שלכאורה היו רוצות להיות גברים; זאת למרות שבמקור אין הכוונה לקנאת פין של בנות במובן הפשטני והקונקרטי, אלא לחלק טבעי בהתפתחותם של ילדים.

התאוריה של פרויד

פרויד הציג לראשונה את תאוריית העקרון של העניין והקנאה בפין בכתבתו "על התאוריות המיניות של ילדים" (1908). העקרון לא הוצג במהדורה הראשונה של ספרו המוקדם יותר "שלוש תרומות לתאוריית המין" (1905), אך תקציר של הכתבה משנת 1908 הוסף למהדורה השלישית של הספר בשנת 1915. בספר "על הנרקסיזם" (1914) הוא מתאר כיצד כמה נשים מפתחות אידיאל גברי כ"הישרדות הטבע הגברי שהיה פעם בבעלותן".] חשיבות המונח גברה כאשר פרויד פיתח בהדרגה את רעיונותיו על התפתחות המיניות של הילד, בין השאר את התאוריה על המעבר מהשלב הפאלי לשלב החביון. (ראו המודל הפסיכוסקסואלי).
She Bad

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קארדי בי, דיג'יי מוסטרד, ג'ורדן ת'ורפ, קינון ג'קסון ולסלי ווייקפילד והופק על ידי דיג'יי מוסטרד ודיג'יי אופיסיאל. השיר הוא שיר בסגנון הטראפ, בדומה לכמה שירים נוספים מתוך האלבום.
עם השיר הופיעו קארדי בי ו-YG בפסטיבל קואצ'לה בשנת 2018.

הצלחה

למרות שלא יצא כסינגל, קיבל השיר את מעמד הפלטינה בארצות הברית, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, עקב מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה. ביוטיוב זכה השיר להצלחה רבה גם כן, כאשר צבר למעלה מ-21 מיליון צפיות בסך הכל.
אסיאט

היסטוריה

בחפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור העיר, נמצאו שרידים המתוארכים לאלף החמישי לפני הספירה. המתיישבים המודרניים הגיעו לאזור בסביבות שנת 1200. מתיישבים אלו התבססו על ציד כלב ים נבלי ודגי קפלין בסתיו ובאביב, דג הליבוט ואייל הצפון בקיץ, ושל חדשן חדקרן ולבנתן לבן בחורף. בקיץ, כשהמפרץ הפשיר, השתמשו התושבים בקייאקים ובאומיאקים (Umiak), ובחורף השתמשו במזחלות כלבים.
היישוב הנוכחי נוסד בשנת 1759 על ידי נילס אגדה (Niels Egede), בנו של המיסיונר הנורווגי הנס אגדה, והוא קרא ליישוב על שמו. בשנת 1763 הועבר היישוב למיקומו הנוכחי, לאחר שבתחילה הוקם היישוב כ-125 קילומטרים דרומית. מרבית תושבי אסיאט התפרנסו מציד לוויתנים. בשנת 1770 התפשטה בעיר מגפת אבעבועות שחורות, שהרגה תושבים רבים. בתחילת המאה ה-19 החלה האוכלוסייה להתייצב, והיא צמחה מ-390 בשנת 1805, ל-1,260 בשנת 1901.
ב-3 במאי 1940 נחתם הסכם קקרטרסואק, שאפשר למטוסי הסיוע של ארצות הברית וקנדה להשתמש במרחב האווירי של גרינלנד, איסלנד וסקוטלנד, בדרכם לאיים הבריטיים. דנמרק, שהייתה תחת שלטון הנאצים, נותקה מגרינלנד המרוחקת. ארצות הברית וקנדה ניצלו זאת ואחסנו אספקה ליד העיר, וכן ליד ערים נוספות באזור כסיסימיוט, ואומאנאק (Uummannaq).
בשנת 1942 בנתה ארצות הברית בעיר תחנה לחיזוי מזג אוויר. בשנת 1950 נבנו בעיר תחנת כוח ותחנת תקשורת.
בשנת 1998 נפתח בעיר שדה התעופה שבו מסלול באורך 799 מטרים. לפני כן התחבורה האווירית בוצעה באמצעות מסוקים בלבד. נכון ל-2013 מתגוררים באסיאט ובעיירה הסמוכה כּנגאציאק (Kangaatsiaq) כ-4,800 תושבים.

גאוגרפיה

תחום השיפוט של אסיאט כולל בתוכו מספר איים. האי הגדול הוא הארכיפלג אסיאט סאקארליופ נונה (Saqqarliup Nunaa) שאינו מיושב בקביעות, אולם קיימים בו מבנים המשמשים לתיירים. בקצה המערבי של האי נמצא הכפר הנטוש מאנרמיוט (Manermiut).
העיר אסיאט, נמצאת על אי ששמו אסיאט, וממוקם צפונית-מערבית לסאקארליופ נונה.
היישוב אכּונאק (Akunnaaq) ממוקם באי בשם זה, הנמצא כ-23 קילומטרים מזרחית לאסיאט.
היישוב כּיציסוארסויט (Kitsissuarsuit) ממוקם באי בעל אותו השם, הנמצא כ-21 קילומטרים צפונית-מערבית לאסיאט.
האי וסטר איילן (Vester Ejland) ובו כפר נטוש באותו השם, נמצא כ-29 קילומטרים דרומית-מערבית לאסיאט.

דמוגרפיה

אסיאט היא העיר החמישית בגודלה בגרינלנד.

כלכלה

דיג שרימפסים וסרטנים ובניית סירות הם מקור ההכנסה העיקרי לרבים מתושבי העיר. אזור הארכיפלג מציע אטרקציות תיירותית מגוונות, כשיט בקיאקים, סקי למרחקים, נסיעה במזחלות כלבים וצפייה בלווייתנים.

חינוך

בעיר יש בית ספר יסודי בשם "Gammeqarfik", בית ספר תיכון בשם "GU-Aasiaat", בית ספר מקצועי בשם "Piarersarfik" ובית ספר ללקויי למידה בשם "ADO Lyngep Atuarfia".

תחבורה

קו המעבורת "Arctic Umiaq", המקשרת בין נארסאק לאילוליסאט, עוצר בעיר. חברת הספנות "Diskoline" מפעילה קווי מעבורת בתוך מפרץ דיסקו.
משדה התעופה של העיר יוצאות טיסות סדירות של אייר גרינלנד לכפרים במפרץ דיסקו, לאילוליסאט ולקאנגרלוסואק. חברת התעופה פליגפיילג איסלנדס מפעילה לעיתים טיסות שכר לשדה.
אלירן טל

קורות חיים

אלירן טל נולד וגדל בחיפה. למד בבית הספר הריאלי. החל את דרכו העיתונאית עוד בבית הספר התיכון, ככתב נוער בעיתון ראש 1. אחרי שירותו הצבאי ב-8200 החל לכתוב ב"ידיעות חיפה". בהמשך עבר לחדשות המקומיות של HOT, בצפון. עם הקמת "ישראל היום" הצטרף למערכת העיתון וסיקר את אזור חיפה והגליל.
בשנים 2008–2017 עבד ברשות השידור ושימש תחילה ככתב מקומי לענייני חיפה והצפון. בתקופה זו, ב-2012 הקים את תא העיתונאים בחיפה והיה יושב הראש הראשון שלו עד 2014. בהמשך היה במשך כשנתיים וחצי הכתב הצבאי של ערוץ 1.
עובד כיום ומאז 2017, ככתב המדיני-פוליטי של ערוץ 20. מגיש לעיתים את התוכנית היומית של הערוץ, "אולפן פתוח" ולקראת מערכת הבחירות לכנסת ה-21 החל גם להגיש תוכנית שבועית בשם "בוחרים ב-20".
אב לשני ילדים.
מחבר הספר "עדות חיה".
ב 2009 זכה בפרס הרווחה מטעם עמותות המגזר השלישי עד סדרת כתבות שצילם ונגעו למצוקת ניצולי השואה
סינתיה רות'רוק

חייה, אמנויות לחימה והישגים

סינתיה רות'רוק נולדה בוילמינגטון, דלאוור, וגדלה בסקרנטון, פנסילבניה. היא זכתה חמש פעמים ברציפות (בלתי מובסת) באליפות העולם בקראטה בקאטות ובנשק בשנים 1981–1985. אלו הן תחרויות שלא כוללות קרבות, אלא תצוגה של ביצוע תנועות קרב, ולכן אינן מחולקות בנפרד לגברים ולנשים, אלא פתוחות לשני המינים גם יחד.
היא בעלת שש חגורות שחורות באמנויות לחימה של המזרח הרחוק, בכללם טנגסודו הקוריאנית, טאקוונדו (קוריאנית), Eagle Claw (סינית), וו-שו (סינית עכשווית), שאולין צפוני סיני מסורתי (Northern Shaolin) ופאי לום טאו קונג פו (סינית עכשווית). היא הגיעה לחגורה שחורה דאן שש בטנג סודו מו דוק קוואן ב-2006, נבחנה בידי רב האמן רוברט קובלסקי וזכתה בחגורה שחורה דאן שבע ובראשות ארגון I.T.M.A. היא גם עובדת כמדריכת אמנויות לחימה, והנשק האהוב עליה הוא חרבות מגל (hook swords).

קריירת הסרטים

סינתיה רות'רוק גרה בצפון קליפורניה עד 1983, שם היא עבדה עם קבוצת התצוגה של החוף המערבי. כשחברת הסרטים Golden Harvest חיפשו בלוס אנג'לס אחרי ברוס לי הבא. גולדן הרבסט בחנו את יכולותיה של רות'רוק וחתמו איתה על חוזה. כעבור שנתיים (1985) היא עשתה את סרט אמנויות הלחימה הראשון שלה Yes, Madam (הידוע גם בשם Police Assassins או Line of Duty Part 2), שבו גם כיכבה מישל יאו. הסרט זכה להצלחה בקופות. רות'רוק נשארה בהונג קונג עד 1988 ושיחקה שם בשבעה סרטים. ייתכן שהיא השחקנית הלבנה הראשונה שהופיעה אי-פעם בתפקיד ראשי, בתפקיד הגיבורה, בסרט סיני. באותה עת, התפקיד האופייני ללבנים בסרטים סיניים היה או של רשעים או של בדחנים.
רות'רוק נהייתה אחד מהאנשים הלבנים היחידים שהגיעו למדרגת כוכבות אמיתית בתעשיית הסרטים ההונג קונגית המקומית Hong Kong film industry, לפני שהם הצליחו בארץ מולדתם. המפיק פייר דייוויד הזמין את רות'רוק לעבור ולעבוד בתעשיית הסרטים האמריקאית. הוא הציע לה לככב לצד צ'ד מקווין. בסרט Martial Law, שהיה ההפקה הראשונה של רות'רוק בארצות הברית. במשך עשר השנים הבאות הייתה לה קריירה מצליחה בסרטי פעולה מסוג ב'. בין שלושים הסרטים בהם הופיעה היו: China O'Brien ו- China O'Brien 2, Guardian Angel, Honor & Glory, No Retreat, No Surrender 2 ו- Prince of the Sun.
רות'רוק שיחקה גם כברטה ג'ו בסרט הטלוויזיה משנת 1997 The Dukes of Hazzard: Reunion. היא הייתה ההשראה לגיבורת משחקי הווידאו סוניה בלייד

מסדרת מורטל קומבט ודיבבה בסדרת ההנפשה Eek the Cat.
רות'רוק הצהירה ש"לאורך חיי, פתחתי את הדלת לנשים אחרות לקחת חלק (בסרטי אמנויות הלחימה). אני הייתי האשה הראשונה שהיה על השער של מגזין קרטה והאשה הראשונה שניצחה בתחרות לגברים."

חייה האישיים

לסינתיה רות'רוק יש בת בשם סקי והיא שותפה בבעלות על מכון לאמנויות לחימה בסטודיו סיטי, קליפורניה, שהוא חלק מרשת המכונים להגנה עצמית של "יונייטד סטודיו" (United Studios of Self Defense).
דינה רקנאטי

ביוגרפיה

רקנאטי נולדה בשם דיאן הֶטֶנָה (Hettena) בקהיר מצרים. סיימה את לימודיה בבתי ספר לצרפתית ואנגלית בשנת 1945. ובשנת 1946 נישאה לאיש העסקים רפאל רקנאטי בתל אביב, ולשניים נולדו הבנים אודי ומיכאל (מייקל).
בין השנים 1946–1948 נסעה ללמוד תולדות האמנות בלונדון, ובשנת 1948 הצטרפה ל"Art Student League " בניו יורק שם הייתה עד לשנת 1962. מאז רקנאטי מתגוררת בישראל ובארצות הברית.
בשנת 1970 הציגה את תערוכתה הראשונה בישראל, בגלריה גורדון בתל אביב ובה 13 עבודות פיסול בברונזה, בהמשך הציגה במוזיאון ישראל שטיחי קיר והדפסי משי ושילובים של טכניקות אומנותיות.
לרקנאטי פסלי חוץ ועבודות המוצגות במוזיאון ישראל (1965), מוזיאון תל אביב (1971), משכן נשיאי ישראל (1972), במוזיאון היהודי של ניו יורק (1975), נמל התעופה בן-גוריון (1976), אוניברסיטת ניו יורק (1978), שגרירות ישראל בוושינגטון (1980), ובאוניברסיטת תל אביב (1985). וכן יצירותיה נמצאות במרכזים שונים. "גווילים" (1984) בבית אריאלה, "רום" (1985) במכון ויצמן ברחובות ו"דברים" (1996) במרכז הקונגרסים הבינלאומי בירושלים.
יצירותיה של רקנאטי, הם מחוויה וזיכרון אישי וקולקטיבי, כמחווה לתרבויות עתיקות, לאדמה ולזמן. היא משלבת בין פיסול וציור המתכתבים מטאפורית עם סוגיות שונות, בשילוב של צורה ותוכן.
בציוריה היא משתמשת בבדים אותם היא מעצבת לתוך תבניות. היא משתמשת בשילוב של קווים זוויתיים ומעוקלים וגוונים המחברים בין המאופק לפרוע והאינסטינקטיבי. צבעי הבז' מגיעים ממדבריות המזרח התיכון, אליהם מתערבבים גוונים כחולים המעבירים מצב רוח דרמטי וגווני לבן טהורים. שילוב הגוונים מעניק לעבודה קצב, תוך שילוב של חלומות בהקיץ, עבר והווה.
רקנאטי זכתה בפרס האביב של קרן התרבות אמריקה-ישראל (1967) ויקירת המועצה לישראל יפה (2005) על כך שלוותה את המועצה מראשיתה, ובשיתוף עם בעלה ייסדו את המרכז הלימודי של המועצה בתל אביב, ותרמו להטמעת המודעות לערכי ישראל יפה.
ולנסיה (כדורסל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1986 מאיחוד של שני מועדונים מהליגה השנייה, "חימנסטיקה" ו"בי.סי ולנסיה". המועדון המאוחד נקרא פאמסה ולנסיה. בסיום עונת 1987/88, העפילה הקבוצה לליגה הבכירה, ובנוסף לכך הפכה לאחת הקבוצות הבכירות בספרד.
בעונת 1997/98 זכתה הקבוצה בגביע הספרדי לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת חובנטוד בדאלונה 75-89.
בעונות 1998/99, 2001/02 הגיעה הקבוצה עד לגמר גביע ספורטה, אך הפסידה לקבוצות בנטון טרוויזו ומונטפסקי סיינה האיטלקיות בהתאמה. 
בעונת 2002/2003 הגיע המועדון לגמר אליפות ספרד, שבה הפסיד לברצלונה. באותה עונה זכתה הקבוצה בתואר האירופאי הראשון שלה - גביע יול"ב. בגמר, הביסה את המועדון הסלובני נובו מסטו בסיכום שני מפגשים.
בעונת 2009/2008 הגיעה הקבוצה עד לרבע גמר אליפות ספרד וגביע יול"ב. בעונת 2009/2010 גברה הקבוצה בגמר היורוקאפ על אלבה ברלין 44-67 והניפה שנית את הגביע.
בעונת 2010/2011 השתתפה ולנסיה ביורוליג, והודחה בשלב ההצלבה על ידי ריאל מדריד. בעונת 2011/12, הגיעה הקבוצה עד לגמר היורוקאפ, אך הפסידה לקבוצת חימקי מוסקבה 68-77. בעונת 2013/14 זכתה ולנסיה ביורוקאפ לאחר ניצחון 80-67 במשחק הראשון, ו85-73 במשחק השני. בעונת 2015/2016 סיימה במקום השלישי. 
בעונת 2016/1017 זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה לאחר ניצחון 3–1 על ריאל מדריד בסדרת הגמר.
אולם הבית של המועדון הוא פואנטה דה סן לואיס אשר מכיל 8,500 מקומות ישיבה.
שמואל רהבר

קורות חיים

רהבר נולד בשנת 1929 בעיר המדאן (אחמתא המקראית), איראן. הוא קיבל תואר ברפואה מאוניברסיטת טהראן בשנת 1953 ותואר דוקטור (PhD) באימונולוגיה בשנת 1963 מאותה אוניברסיטה. מ-1953-1960 רהבר פעל כרופא קליני בערים אבאדאן וטהראן. אחרי קבלת תואר דוקטור הוא הצטרף כפרופסור חבר בחוג לאימונולוגיה באוניברסיטת טהראן.
בשנת 1968 רהבר נסע לארצות הברית, לבית ספר לרפואה על שם אלברט איינשטיין של ישיבה יוניברסיטי. שם, יחד עם הלן ראני, הוא גילה שיש קשר בין רמת המוגלובין מסוכרר (HbA1c) לריכוז הגלוקוז בדם לאורך זמן (חודשים אחרונים).
רהבר חזר לטהרן בשנת 1969 וקיבל משרה של פרופסור מן המניין. בשנת 1970 הוא מונה לראש החוג לביולוגיה שימושית בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת טהראן. לאחר המהפכה האסלאמית ב-1979 הוא היגר לארצות הברית ושימש כפרופסור באוניברסיטאות אמריקאיות שונות. לאחר פטירתו בשנת 2012 "אגודת הסוכרת האמריקאית" (American Diabetes Association) הכריזה כי היא תחלק פרס שנתי על שמו לזכרו.
איסמאל דיאס

קריירת מועדונים

דיאס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל טאורו מליגת העל הפנמית. ב-2 בספטמבר 2012 דירס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד אליאנסה כאשר הוא בן 15 שנים וחודשיים.
באוגוסט 2015 הצטרף לפורטו ב' בה שיחק שנתיים.
בקיץ 2017 חתם בדפורטיבו לה קורוניה ב' הספרדית.
ב-11 ביולי 2018 דיאס חתם באל טאנקה סיסלי מליגת העל האורוגוואית.

קריירה בינלאומית

דיאס הוא שחקן נבחרת הנוער של פנמה והשתתף עימה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2015.
ב-20 באוגוסט 2014, דיאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-4 נגד קובה, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
דיאס נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2017 ומונדיאל 2018.
שחר בר דוד

ביוגרפיה

בר דוד נולד בכפר סבא להורים שלמה ומדלן בר דוד בן שלישי וזקונים.
בצעירותו למד בחטיבת "שרת" ולאחר 3 שנים התקבל לתיכון "כצנלסון" במגמת כדורסל, משם המשיך למחלקת הנוער של מכבי תל אביב ושיחק במשך 3 שנים לצד יותם הלפרין וגיא פניני. בשנת 2001 זכה יחד עם הקבוצה בתואר משולב של גביע-אליפות המדינה לנוער.
בשנת 2004 הקים בר דוד יחד עם שני השותפים ויקי גלאם וגיא כהן אתר אינטרנט שלימים ייקרא "מקושרים". האתר פעל כרשת חברתית חינמית בין השנים 2004–2014. ברשת היו כמיליון משתמשים רשומים.
בפברואר 2007 הקים יחד עם ניב פועל, את חברת "שרוטונים". סרטוני הווידאו והאנימציה שהחברה הפיקה צברו כ-382 מיליון צפיות בערוץ היוטיוב. בימים אלו בר דוד מכהן כמנכ"ל החברה. כמו כן מרצה על יזמות, תוכן ושיווק בבמכללת הבצפר.
בנובמבר 2016 נבחר שחר בר דוד לאחר מ-100 המשפיענים על הדיגיטל בישראל על ידי ארגון מנהלי הדיגיטל.
אל למחצה

אל למחצה (הידוע גם כחצי אל) הוא מונח המשמש במיתולוגיות שונות (בעיקר במיתולוגיה היוונית ובהמיתולוגיה הרומית), כדי לתאר אנשים שאחד מהוריהם הוא אל והשני בן אנוש. בדרך כלל אל למחצה יתואר כאדם שביצע מעשי גבורה, הציל אנשים רבים, וזכה לכבוד רב - בעיקר לאחר מותו.
לעיתים המונח משמש גם בני תמותה שלימים הפכו לאלים או גיבורים בעלי כוח כביר.
הרקולס, אכילס, פרסאוס וגילגמש הן הדוגמאות הקלסיות לאלים למחצה.
בסדרת "פרסי ג'קסון והאולימפיים" מאת ריק ריירדן מתוארים חייהם של חצויים מודרניים בעולם שבו האלים וכל המפלצות אכן קיימים.