google/wiki40b huggingface dataset:
אחווה (קבוצה)

אחווה הייתה קבוצה לעבודה קבלנית בארץ ישראל.
הקבוצה נוסדה בארצות הברית בשנת 1912 ביוזמתו של נחמן סירקין במטרה להתיישב בארץ ישראל ביישוב חקלאי קואופרטיבי. חברי אחווה היו ברובם חברי תנועת פועלי ציון.
חלק מחברי הקבוצה עלו לארץ ישראל בשנים 1913 ו-1914 והתיישבו בפתח תקווה. לאחר העלייה התגבשה קבוצת "אחווה" בארץ לכדי קבוצה קבלנית. הקבוצה כללה גרעין של עולים מצפון אמריקה ואליהם התווספו חלוצים מאנשי "פועלי ציון" בעלי אידאולוגיה דומה לזו של הגרעין המייסד. בין מארגני הקבוצה בארץ ישראל היו נתן-נטע הרפז (גולדברג) ויעקב אחוה (פרוז'נסקי).
קבוצת "אחווה" התקשרה עם המעסיקים על בסיס חוזים ארוכי טווח, וזאת בשונה מן התפיסה המקובלת אז של שכירי יום. בנוסף התחייבה הקבוצה להשגת היעדים הקבלניים וזאת מבלי לחייב את המעסיק על חריגה בכמות העובדים שידרשו לכך. מטרתה של הקבוצה הקבלנית הייתה העלאת הכדאיות הכלכלית של העסקת פועלים יהודים בעבודות שונות תוך יצירת יציבות תעסוקתית לפועלים עצמם. קבוצת "אחווה" הייתה להצלחה, ובעקבותיה קמו עוד קבוצות קבלניות ברחבי ארץ ישראל. חלק מחברי הקבוצה עבדו בבית הספר החקלאי מקוה ישראל ושכרם סייע לחברי הקבוצה שנשארו בפתח תקווה.
חלק ניכר מהגברים הכשירים של הקבוצה התגייסו לגדודים העבריים ולאחר תום המלחמה העתיקה הקבוצה את מיקומה לחיפה. אחרי ניסיון כושל להתיישב באזור ערד, הקימו חלק מחברי הקבוצה ב-1922 את קיבוץ יגור. לפני עלייתם לקרקע ביגור סייעו תשעה מחברי הקבוצה בשמירה בעת מדידת שטחי המחצבה של בית חרושת נשר. הם התגוררו בחאן במקום, ולפרנסתם עבדו בחקלאות. ב-1924 חלק מהחברים היו בין מייסדי קיבוץ גבעת השלושה. חברים נוספים הצטרפו ליישובים אחרים.
על שם הקבוצה רחוב בחיפה.
הרמן בקר-פרייזנג

הרמן בקר-פרייזנג (בגרמנית: Hermann Becker-Freyseng;‏ נולד ב-18 ביולי 1910 בלודוויגסהאפן - מת ב-27 באוגוסט 1961 בהיידלברג) היה רופא גרמני שייעץ ללופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא זוהה כאיש מפתח ברפואה האווירית, היה אחד מן הנאשמים במשפט הרופאים בגרמניה ונמצא אשם.

ביוגרפיה

בקר-פרייזנג סיים את לימודיו באוניברסיטת ברלין בשנת 1935 כרופא, ושלוש שנים לאחר מכן החל לעבוד עם האנס-גאורג קלאמן על ניסויים בחמצן טהור.
בקר-פרייזנג גויס לתוכנית הניסויים הרפואיים של הנאצים על ידי הוברטוס שטרוגהולד. תחום התמחותו של בקר-פרייזנג היה עריכת ניסויים בתאי לחץ. המחלקה לרפואה אווירית הוקמה בשנת 1936 מיד עם גיוסו של בקר-פרייזנג, וזמן קצר לאחר מכן נהפך למתאם. שלא כמו יתר עמיתיו שעסקו במחקר רפואי צבאי, הוא היה חבר במפלגה הנאצית. הייתה לו דרגת קפטן בשירותי הרפואה.
הניסויים המגוונים שנערכו על ידי בקר-פרייזנג או על ידי פקודיו הובילו למספר מקרי מוות. הניסויים שגבו את מספר הקורבנות הגבוה ביותר היו אלה שדימו גובה טיסה רב ומחסור בחמצן, ונערכו על אסירי מחנה דכאו. בקר-פרייזנג ערך גם ניסויים בצימאון ובשתיית מי מלח. לצורך הניסויים, הרופאים פנו להיינריך הימלר וביקשו את אישורו לקבל לידיהם 40 אסירים בריאים. אסירים אלה אולצו לשתות מי מלח, ולחלקם הוחדר הנוזל בזריקה לוורידים. למחצית מהנבדקים ניתנו "מי ברקה" (ברקטיט), מי ים שטעמם שופר, ובגופם של כל הנבדקים נערכו ניתוחי כבד ללא חומר מרדים. כל הנבדקים מתו כתוצאה מהניסויים.
עין חדה (אתר מקראי)

עֵין חַדָּה הייתה עיר בתקופת המקרא.
בספר יהושע מסופר כי נמסרה לנחלת שבט יששכר:
"לְיִשָּׂשכָר יָצָא הַגּוֹרָל הָרְבִיעִי לִבְנֵי יִשָּׂשכָר לְמִשְׁפְּחוֹתָם: וַיְהִי גְּבוּלָם יִזְרְעֶאלָה וְהַכְּסוּלֹת וְשׁוּנֵם: וַחֲפָרַיִם וְשִׁיאֹן וַאֲנָחֲרַת: וְהָרַבִּית וְקִשְׁיוֹן וָאָבֶץ: וְרֶמֶת וְעֵין גַּנִּים וְעֵין חַדָּה וּבֵית פַּצֵּץ:"
במאה ה-20 הציעו לזהותה ממזרח להר תבור, בכפר אל-חַדַתֶ'ה. בסביבות הכפר נערכו חפירות ארכאולוגיות, ובהם נמצאו ממצאים כגון חרסים מתקופת הברזל.
חוק השמירה על המקומות הקדושים

חוק השמירה על המקומות הקדושים, התשכ"ז-1967 קובע עונש מאסר למי שמחלל מקום קדוש או פוגע בו, ולמי שעושה דבר העלול לפגוע בחופש הגישה של בני הדתות אל המקומות המקודשים להם או ברגשותיהם כלפי אותם מקומות.
אף שלשון החוק מאפשרת הכרזה על מקומות קדושים לבני כל הדתות, עד כה הוכרזו רק מקומות הקדושים ליהודים.

היסטוריה

חוק השמירה על המקומות הקדושים אושר בכנסת ב-27 ביוני 1967,‏ על פי הצעת חוק שפורסמה ב"רשומות" באותו יום. חקיקת בזק זו, כשבועיים לאחר תום מלחמת ששת הימים, נדרשה משום שבמלחמה זו עברו לשליטת ישראל מקומות קדושים רבים שהיו קודם לכן בשליטת ירדן, ונדרש חוק שיבטיח את שמירתם ואת חופש הגישה אליהם.

מטרה זו נקבעה בסעיף 1 לחוק, האומר: 
המקומות הקדושים יהיו שמורים מפני חילול וכל פגיעה אחרת ומפני כל דבר העלול לפגוע בחופש הגישה של בני הדתות אל המקומות המקודשים להם או ברגשותיהם כלפי אותם המקומות.

תקנות לחוק

שר הדתות הוסמך להתקין תקנות לשם ביצוע החוק. שר הדתות מימש סמכותו זו פעמים אחדות, והתקנות התקפות מאז יוני 1981 הן תקנות שמירה על מקומות קדושים ליהודים, תשמ"א-1981. מכוח תקנות אלה ממונה רב הכותל המערבי והמקומות הקדושים.

הצעת תיקון לחוק

קבוצה של חברי כנסת חרדים הגישה בשנת 2001 הצעת חוק לתיקון חוק זה, שבה הוצע שרחבת התפילה של הכותל המערבי תחולק באמצעות מחיצה לעזרת גברים ועזרת נשים, ו"לא יקוים טקס דתי בעזרת הנשים שליד הכותל המערבי, הכולל הוצאת ספר תורה וקריאה בו, תקיעה בשופרות, לבישת טליתות ותפילין". הצעת החוק לא אושרה.
פרדריקה דורותיאה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט

ביוגרפיה

פרדרקה דורותיאה נולדה ב-18 בדצמבר 1736 בשוודט על האודר שהשתייכה לממלכת פרוסיה, לפרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט וסופיה דורותיאה, נסיכת פרוסיה, בתו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה. ב-29 בנובמבר 1753 התחתנה פרדריקה דורותיאה עם פרידריך אויגן, דוכס וירטמברג, והתגוררה עמו בתחילה בטרפטו דר רגה, שם השפיעו בני הזוג על החיים התרבותיים של העיר. בשנת 1769 עברו בני הזוג להתגורר בוירטמברג-ממפלגארד. על אף היות בעלה פרידריך אויגן קתולי, חינכה פרדריקה דורותיאה את ילדיה על פי הדת הלותרנית.
בשנת 1795 מת גיסה לודוויג אויגן, דוכס וירטמברג, ובעלה פרידריך אויגן עלה לשלטון במקומו. בשנת 1796 חתם פרידריך אויגן עם הצרפתים על הסכם פריז, ולפיו סופחו לצרפת כל שטחי וירטמברג בגדה השמאלית של הריין, אולם הצרפתים הכירו בשלמות הדוכסות.
בשנת 1797 מת בעלה פרידריך אויגן, ובנם פרידריך השלישי, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו, וב-9 במרץ 1798 מתה פרדריקה דורותיאה בביתה בשטוטגרט.
יונתן ווגמן

יונתן ווגמן (נולד ב-1982) הוא דוגמן ישראלי.
ווגמן נולד שלישי במשפחה בת ארבעה ילדים. גדל בערד. את שירותו הצבאי עשה בסיירת צנחנים, בתפקיד לוחם ולאחר מכן גם כקצין. התגלה באופן מקרי על ידי צלם אופנה, ודגמן בתחילה לחברת הטיפוח הישראלית "ללין". התפרסם ב-2008 כשנבחר לדוגמן הבית של חברת הביגוד "קסטרו מודל", לצדה של גל גדות, והופיע בפרסומות ותצוגות אופנה של החברה. כן דיגמן למספר מגזיני אופנה בעולם.
בשנת 2012 הופיע בקליפ לשיר "Echo" שייצג את צרפת באירוויזיון שהתקיים באותה שנה. 
ווגמן הוא ד"ר לרפואה פלסטית מטעם אוניברסיטת תל אביב, בשנת 2011 לקח חלק פעיל במחאת הרופאים. 
בשנת 2011 נישא לליטל ויליגר. בנובמבר 2013 נולדה בתם הבכורה.
חפריתאים

מאפיינים

ככלל, לבני הקבוצה מבנה גוף דמוי קרפדה ופנים מוארכים, דמויי צפרדע. הם נחשבים לשלב ביניים בין הצפרדעים הפרימיטיביות (מקבוצת Archaeobatrachia) בין הצפרדעים המפותחות (Neobatrachia). 
לצפרדעים אלה לשון עגלגלה, לסת שטוחה, עיניים רחבות ולבנות ורגליים קצרות. הזכרים לופתים את הנקבה בחיבוק הכלולות רק מהרגליים האחוריות.
יחסי אורוגוואי–ארצות הברית

היסטוריה

החל משנות ה-90 של המאה ה-18 ניסתה אורוגוואי לרקום קשרים עם ארצות הברית על מנת להתמודד עם הנוכחות הבריטית המשמעותית במדינה. ארצות הברית הגיבה בצורה ידידותית. 
בשנת 2002 הקימו שתי המדינות ועדה משותפת לענייני סחר והשקעות (JCTI), על מנת לשתף רעיונות בנושאים שונים. על לחתימה על הסכם אזור הסחר החופשי של אמריקה הוועדה המשותפת לשתי המדינות סיכמה על שישה נושאים שונים: הגנה על קניין רוחני, השקעות, עבודה, סביבה ומסחר. בסטף 2004 חתמו שתי המדינות על הסכם שמיים פתוחים שאושר במאי 2006. בחודש נובמבר 2005 נחתם הסכם השקעה דו-צדדי (BIT) שנכנס לתוקף ב-1 בנובמבר 2006. יותר מ-80 חברות בבעלות אמריקאית פועלות באורוגוואי. 
אורוגוואי משתפת פעולה עם ארצות הברית בענייני אכיפת החוק, כגון מאמצים אזוריים למאבק בסחר בסמים ובטרור, והיא גם פעילה מאוד בתחום זכויות האדם.
מאז 1999 ועד תחילת 2003, אזרחי אורוגוואי היו פטורים מחובה לוויזה בעת כניסתם לארצות הברית במסגרת תוכנית פטור מוויזה שהובילו שתי המדינות. פטור זה בוטל ב-16 באפריל 2003.]
תחת שלטון טבארה ואסקז, נשיא אורוגוואי מאז 2005, לאורוגוואי יש עמדות שונות מאוד במספר נושאים מאלה של ארצות הברית.]
מונאדירה

מונאדירה (בגאורגית: მონადირე, מילולית: "צייד") הייתה יחידה חצי-צבאית חמושה שפעלה בעמק קודורי שבאבחזיה. היחידה נוסדה בשנת 1992, במהלך מלחמת אבחזיה, בהנהגתו של אמזר קוויציאני, לוחם ממוצא סוואני. המיליציה הנהיגה את ההגנה הגאורגית על עמק קודורי כנגד כוחות הבדלנים האבחזים עד שפורקה מנשקה בכוח ביולי 2006.
לאחר מלחמת אבחזיה, בשנים 1992–1993, נותר עמק קודורי החלק היחיד מאבחזיה שהיה בשליטת גאורגיה. אולם השליטה על העמק בפועל הייתה בידי המיליציה של קוויציאני. לממשלת טביליסי לא הייתה שליטה אמיתית על האזור.
המיליצה של קוויציאני, מיליציית מונאדירה, הוגדרה כגדוד ומנתה מאות אחדות של לוחמים. ב-25 ביולי 1998 הוכפף הגדוד למשרד ההגנה של גאורגיה. ממשלת גאורגיה תקצבה את הגדוד ותמיכה סוציאלית לתושבי האזור. באפריל 2005, תחת הנהגתו של מיכאיל סאקשווילי, החליט משרד ההגנה של גאורגיה, להפסיק לממן את המיליציה ולפרק אותה. סירובו של קוויציאני לפרק את המיליציה מנשקה הייתה העילה למבצע הגאורגי בקודורי עילית, באוגוסט 2006. המבצע הגאורגי כלל, על פי הצהרת ממשלת גאורגיה, כוחות שיטור בלבד, אולם מקורות רוסיים ואבחזיים טוענים כי היו גם כוחות צבאיים, שהשימוש בהם הפר את הפסקת האש והפרדת האש מה-14 במאי 1994, ופרוטוקול מאי 1998.
השלטונות הגאורגיים אמרו כי מעבר לעובדה שאין שליטה בפועל על העמק הרי שמדובר בחבורת פושעים. שר ההגנה הגאורגי באותם ימים, איראקלי אוכרואשווילי, הצהיר כבר באפריל 2005, כי "90% מכוח מונאדירה הם פושעים". נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי, הגדיל ואמר כי מדובר ב"הם פושעים שרצחו ושדדו את הפליטים הגאורגיים מאבחזיה בשנת 1993".
שריף טירספול

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1997 על ידי חברת "שריף", אשר בשנת 2002 הקימה את אצטדיונה הביתי של הקבוצה, אצטדיון שריף, האצטדיון המפואר ביותר במולדובה. המועדון הצעיר יחסית שולט בכדורגל המולדבי. הוא זכה ב-10 אליפויות רצופות, מעונת 2000/01 עד עונת 2009/10, רצף שנקטע בעונת 2010/11 על ידי דאצ'יה קישינב. בנוסף, זכה המועדון ב-7 גביעים לאומיים.
שריף טיראספול היה למועדון הראשון במולדובה שהחתים שחקנים זרים מברזיל ואפריקה. בשל העובדה שהקבוצה שולטת בצורה מוחלטת בכדורגל במולדובה, הקבוצה ניסתה להעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות, אך נכשלה בכך.
הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה למפעלים האירופיים בעונת 1999/2000, לגביע אופ"א, אז הפסידה כבר בסיבוב המוקדמות לקבוצת סיגמה אולמוץ הצ'כית. גם בעונה שלאחר מכן נכשלה בקבוצה בשלב המוקדמות, כאשר הפסידה לקבוצת אולימפיה לובליאנה מסלובניה.
בעונת 2001/2002 הקבוצה שיחקה לראשונה בתולדותיה במוקדמות ליגת האלופות, אז עברה בסיבוב המוקדמות הראשון את קבוצת ארקאס אררט מארמניה אך הפסידה בסיבוב המוקדם השני לקבוצת אנדרלכט הבלגית. גם בעונה שלאחר מכן התמודדה הקבוצה בשלב המוקדמות, וגברה בסיבוב המוקדם הראשון על קבוצת ז'ניס אסטנה מקזחסטן אך הודחה בסיבוב המוקדם השני על ידי קבוצת גראצר א.ק. מאוסטריה.
הסיפור חזר על עצמו גם בעונה הבאה, עונת 2003/2004, כאשר הקבוצה גברה בסיבוב המוקדם הראשון על קבוצת פלורה טאלין מאסטוניה אך כשלה בסיבוב המוקדם השני מול קבוצת שחטאר דונייצק מאוקראינה. גם עונת 2004/2005 לא ניבאה אחרת, ולאחר שהקבוצה גברה בסיבוב המוקדם הראשון על קבוצת ג'אונסי אסץ' מלוקסמבורג היא כשלה מול קבוצת רוזנבורג הנורווגית. כך גם בעונת 2005/2006 עם ניצחון על קבוצת סליימה וונדררס ממלטה והפסד לקבוצת פרטיזן בלגרד מסרביה ומונטנגרו. עונת 2006/2007 התחילה והסתיימה בדיוק כמו קודמותיה, היא עברה את קבוצת פיוניק ירוואן מארמניה ומול קבוצת ספרטק מוסקבה הרוסית היא הוציאה תיקו 1-1 ביתי ותיקו 0-0 בחוץ, מה שלא הספיק בגלל הפרש שערי החוץ.
מזלה של הקבוצה המולדבית נשאר בעינו וגם עונת 2007/2008 הסתיימה בצורה דומה, ניצחון על קבוצת רנז'רס מאנדורה והפסד לקבוצת בשיקטש מטורקיה. בעונת 2008/2009 הקבוצה גברה בסיבוב המוקדם הראשון על קבוצת אקטובה מקזחסטן והודחה על ידי קבוצת ספרטה פראג מצ'כיה. בשלב המוקדמות השני של ליגת האלופות בעונת 2009/2010 הקבוצה ניצחה את קבוצת אינטר טורקו מפינלנד ובשלב המוקדמות השלישי ניצחה את קבוצת סלביה פראג מצ'כיה. בשלב הפלייאוף הקבוצה הפסידה לקבוצת אולימפיאקוס מיוון ועברה לשחק בשלב הבתים בליגה האירופית. הקבוצה סיימה את שלב הבתים במקום השלישי בבית והודחה מהטורניר. בעונת 2010\2011 בפליי-אוף שיחקה נגד קבוצת פ.צ. בזל. המשחק הראשון הסתיים ב-0–1 שביר לשווייצרים מבזל אבל במשחק השני הובסה בביתה 0–3.
שריף טירספול הודחה ממוקדמות ליגת האלופות בעונת 2016/2017 על ידי אלופת ישראל לעונת 2015/2016 הפועל באר שבע. בסיום עונת 2016/2017 סיימה עם אותו מספר נקודות כמו סגניתה דאצ'יה קישינב ונערך משחק הכרעה שבמסגרתו שריף גברה על יריבתה בדו-קרב פנדלים בתוצאה 0–3.
בעונת 2017/2018 אומנם הובילה את הבית שלה, בשלב הבתים של הליגה האירופית אך הודחה לבסוף עם מאזן של 2 ניצחונות, 3 שוויונות והפסד אחד.
קולט

קולט חברה לייצור (Colt Manufacturing Company) היא חברה לייצור אקדחים ונשק חם שנוסדה בארצות הברית ב-1847. הגישה בקשה להליך פירוק באמצע יוני 2015.

היסטוריה

החברה הוקמה בהרטפורד, קונטיקט, ארצות הברית על ידי סמואל קולט, במטרה לייצר אקדחי תופי, שהיו פטנט שהמציא קולט במהלך מלחמת ארצות הברית מקסיקו. קולט ייצר גם רובים, אך הוציא אותם משימוש עקב הקושי שבייצורם והצריכה המשמעותית יותר של אקדחי התופי, בין היתר על ידי צבא ארצות הברית.
אקדחיו של קולט לקחו חלק בכל מלחמה אמריקנית משנת 1946 ועד היום. עם התפתחות החברה החל קולט לשוב ולייצר רובים, שאף הם הוכנסו לצבא האמריקני ונעשה בהם שימוש נרחב.
פאולה אהרונסון

ביוגרפיה

פאולה אהרונסון נולדה בשנת 1908 בהמבורג, גרמניה למשפחה מסורתית. את הכשרתה האמנותית הראשונה קיבלה בבית הספר לאמנות שימושית בהמבורג, שם למדה אורנמנטיקה במשך שלוש שנים אצל פרידריך אדלר. לאחר שלוש שנים בבית הספר למדה, בהשפעת משפחתה, במשך סמסטר בבית הספר למסחר בעיר ועבדה בחנות לעיצוב פנים. בחנות זו נחשפה לכלי קרמיקה בעיצובו של אוטו דוגלס דוגלס-היל (Otto Douglas Douglas-Hill), שהשפיעו על החלטתה ללמוד עיצוב קרמי. אהרונסון למדה באופן חלקי באקדמיה לאמנות בברלין אצל דוגלס-היל, אולם לאחר כשתעה חודשים נרשמה ללימודים מלאים בבית הספר לקרמיקה הלה, בו לימדו מרגרט פרידלנדר (Marguerite Friedlaender) ופרנץ וולדנהיים (Frans Wildenhain), זוג אמני קרמיקה, מבוגרי המחזור הראשון של באוהאוס. שיטת הלימוד בהלה הושפעה מאוד מרוח הבאוהאוס ויצרה סינתזה בין אומנות מסורתית לתעשייה. 
בשנת 1932 ביקרה בארץ ישראל, ופגשה את חוה סמואל. בשנת 1933 עלתה לארץ והצטרפה לבית המלאכה של סמואל בירושלים. לאחר תקופה עבורו השתיים לראשון לציון, שם הקימו מפעל לייצור קרמי בשם "כד וספל", שהיה המפעל הראשון בארץ ישראל לייצור כלי קרמיקה. תוצרת המפעל כללה מגוון של כלים שימושיים וחפצי נוי, שנעשו בטכניקות שונות שהמרכזיות בהן היו יציקה קרמית בתבנית ועיצוב ועיטור כלים העשויים באובניים. בעוד אהרונסון התמחתה בשימוש באובניים ויצרה כלים שונים, בהשפעת הפונקציונליות של תנועת הבאוהאוס, סמואל התמחתה בעיטורם בסצנות בעלות גוון מזרחי. בשנת 1936 עברה עם בעלה לתל אביב והפסיקה את עבודתה במפעל. בשנת 1951 חזרה לעבוד בשותפות עם סמואל. בראשית שנות החמישים עבדה עם אהרון כהנא, שהקים בית מלאכה בשם "בית היוצר". 
בשנת 1960 החלה ללמד קדרות וקרמיקה בתיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצ"ו צרפת בתל אביב. היא המשיכה בהוראה עד לשנת 1971. לאחר מות בעלה, בשנת 1961, הקימה בדירתה בתל אביב סטודיו לקרמיקה, בו פעלה עד לשנותיה האחרונות. 
בנה הבכור הוא פרופ' נדב אהרונסון.
ויולט ארצ'ר

חייה

נולדה בשם ויולט באלסטררי במונטריאול, קוויבק. משפחתה שינתה את השם לארצ'ר ב-1940.
ארצ'ר למדה לתואר במוזיקה באוניברסיטת מקגיל עד 1936. בקיץ 1942 נסעה לניו יורק ושם למדה אצל בלה ברטוק, ש"קירב אותה לנעימות העם ההונגריות ולטכניקת הווריאציות. לימדה בקונסרבטוריון של אוניברסיטת מקג'יל בשנים 1944-1947. בסוף שנות ה-40 למדה אצל המלחין פאול הינדמית באוניברסיטת ייל, שם סיימה תואר שני במוזיקה ב-1949. 
בשנים 1950-1953 עבדה באוניברסיטת צפון טקסס, אז עברה לאוניברסיטת אוקלהומה, בה הרצתה עד 1961. אז חזרה לקנדה לכתיבת עבודת הדוקטורט שלה באוניברסיטת טורונטו. בשנת 1962 הצטרפה לפקולטה למוזיקה של אוניברסיטת אלברטה, ובהמשך התמנתה שם לראש מחלקת התאוריה וההלחנה.
ב-1983 התקבלה למסדר קנדה.
נתרן

תרכובות

נתרן כלורי (מלח שולחן, NaCl) התרכובת הנפוצה ביותר של נתרן. נתרן לא מופיע רק בשילוב עם כלור ויש לו מספר מינרלים נוספים כגון Na₃AlF₆, Na₂Al₂Si₃O₁₀-2H₂O ועוד.

היסטוריה

נתרן בודד לראשונה ב־1807 על ידי האמפרי דייווי באלקטרוליזה של סודה קאוסטית (NaOH). באירופה של ימי הביניים תרכובת נתרן הייתה תרופה לכאבי ראש. סמלו של נתרן, Na בא מהתרכובת Natrium בלטינית, שמקורה בשם Nitron ביוונית שהוא סוג של מלח טבעי.

צורה בטבע

נתרן מהווה 2.83% ממשקלו של קרום כדור הארץ והוא היסוד השישי הנפוץ ביותר. כיום מייצרים נתרן באופן מסחרי באלקטרוליזה של מלח שולחן, שיטה זו יותר זולה מהשיטה הקודמת שהייתה אלקטרוליזת נתרן הידרוקסידי.

אמצעי זהירות

אבקת נתרן נפיצה ביותר במים ורעילה, בין אם היא משולבת עם חומרים אחרים ובין אם אינה משולבת. נתרן מצריך טיפול זהיר ואחסון באטמוספירה אדישה כימית או תחת שמן.

תפקיד ביולוגי

ליוני נתרן תפקידים פיזיולוגיים רבים, המשותפים לכל בעלי החיים. אחד החשובים שבתפקידים אלו הוא כניסה ויציאה של יוני נתרן דרך משאבות נתרן-אשלגן בקרום התא לשליטה על נפח התא, להכנסה של חומרים לתוך התאים ולהוצאתם מתוכם (הוצאת סידן באמצעות משאבות נתרן-סידן והוצאת מימן באמצעות משאבות נתרן-מימן), וכן ליצירת המתח החשמלי המהווה את בסיס הפעולה של תאי עצב ותאי שריר.
ויסות נפח התאים על ידי שליטה על ריכוז יוני הנתרן בתוכם כך שנוצר שינוי לחץ הידרוסטטי המוביל למעבר מים באוסמוזה לתוך התאים או החוצה מתוכם, הוא המנגנון המווסת את נפח הדם בכלי הדם ובכך מווסת את לחץ הדם ואת ערך ההגבה שלו.
חשיבותם של יוני הנתרן בביולוגיה מתבטאת בקיומם של קולטני טעם מיוחדים לצורך זיהוים בלשונותיהם של בעלי חיים רבים וכתוצאה מכך, ביכולתם של בעלי חיים רבים לחוש בטעם מלוח. קולטנים אלה מגיבים לנוכחות יוני נתרן יותר מאשר יונים אחרים, דוגמת יוני ליתיום (⁺Li), יוני אמוניום (⁺NH₄) ובמידה מסוימת גם יוני אשלגן (⁺K) ויוני סידן (²⁺Ca), אך אלו מורגשים לעיתים כתערובת של טעמים או כטעמים שאינם מליחות.
דיאולוס

דיאולוס (ביוונית עתיקה: Δίαυλος תרגום מילולי "מרוץ כפול") הייתה תחרות ריצה שהייתה חלק מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
ביוון העתיקה, תחרות הריצה הפופולרית ביותר נקראה "סטאדיון". אורכו של הסטאדיון לא היה קבוע, והיה תלוי באורך המתחם שבו התרחש. כך באולימפיה אורך הסטאדיון היה 192.27 מטרים בעוד בדלפי אורכו היה 177.5 מטרים. הדיאולוס היה למעשה סטאדיון כפול. המתחרים רצו לכל אורכו של הסטאדיון, ומיד לאחר מכן סבו על עקביהם ורצו חזרה אל נקודת ההתחלה.
הסטאדיון היה נפתח בתקיעת חצוצרה של פקידים מיוחדים שניצבו בקו הזינוק, כדי לוודא שכל המתחרים מתחילים מאותה נקודה. פקידים נוספים נעמדו בסוף המסלול, כדי להחליט על הזוכה ולוודא שאיש לא מרמה. במקרה שלא הגיעו להכרעה, המירוץ היה מתחיל מחדש. לרוב נקודת הסיום של המרוץ הייתה נקודה בולטת ובעלת ממד דתי-פולחני, כמו מצבה או מקדש. בתחילה היו כל הרצים חוזרים לאחור אל אותו עמוד, אולם הדבר גרם לבלבול רב, וכן להיתקלויות וחבלות, ולפיכך, וכן כדי ליצור מקדם הגינות אחיד, נקבעו בהדרגה עמודים כמספר הרצים.
האינטרנציונל הסוציאליסטי

האינטרנציונל הסוציאליסטי הוא ארגון בינלאומי של מפלגות סוציאל-דמוקרטיות. משרדיו ממוקמים בלונדון. מפלגות חברות בארגון כוללות את מפלגת הלייבור הבריטית, הדמוקרטים הסוציאליסטים של ארצות הברית, רוסיה הוגנת, המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, ה-SPD הגרמנית, מרצ מישראל, מפלגת העם של פקיסטן, מפלגת הבונד ועוד. מפלגת הפת"ח הפלסטינית ותום קלונירה מטורקיה נמצאות במעמד של משקיפות בארגון.
שורשיו של האינטרנציונל הסוציאליסטי באינטרנציונל השני, שנוסד ב-1889. לאחר שהתפרק במהלך מלחמת העולם הראשונה, הארגון נוסד מחדש ב-1923 (כ"אינטרנציונל הפועלים והסוציאליסטים"), ונוסד שוב (במתכונתו הנוכחית) לאחר מלחמת העולם השנייה (שבמהלכה מפלגות סוציאליסטיות רבות דוכאו תחת השלטון הנאצי באירופה).
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה עזר האינטרנציונל הסוציאליסטי למפלגות סוציאל-דמוקרטיות לבסס את עצמן מחדש לאחר שדיקטטורות פינו את מקומן לדמוקרטיה בספרד ובפורטוגל. בשנות השמונים של המאה ה-20 תמכו מרבית המפלגות החברות במפלגת סנדיניסטה (FSLN) בבחירות בניקרגואה, אף על פי שהמדיניות השמאלנית של הממשלה בראשות מפלגה זו עוררה את זעמה של ארצות הברית. מאז, קיבל הארגון כמפלגות חברות לא רק את FSLN, אלא גם מפלגות קומוניסטיות לשעבר כמפלגת השמאל הדמוקרטי (איטליה) והחזית לשחרור מוזמביק.
מפלגת הסוציאליסטים האירופאים, מפלגה הפעילה בפרלמנט האירופי, ומשמשת כ"מפלגת גג" למפלגות הסוציאל-דמוקרטיות האירופאיות, היא מפלגה חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי.
הנשיא הנוכחי של הארגון (נכון ל-2017), מאז 2006, הוא יורגוס פפנדראו, ראש ממשלת יוון לשעבר ומנהיג התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית.
תל אביב הקטנה (מופע)

תל אביב הקטנה היא הצגה מוזיקלית בסגנון קברטי שעסקה בשנותיה הראשונות של תל אביב. היא כללה מערכונים קצרים מהווי החיים בתל אביב הקטנה יחד עם שירים מקוריים.
המופע נכתב ונערך על ידי חיים חפר ודן בן אמוץ בשנת 1958 לצורך הצגתו בתערוכת יוֹבֵל לתל אביב. מפאת קוצר הזמן שעמד לרשותם, חפר התאים שירים שכתב על הווי תל אביב הקטנה למנגינות זרות, בעיקר צרפתיות ואיטלקיות, בהם: "זה לא יחזור" (שבו נטען כי "עבר זמנה של תל אביב הקטנטנה"), "שני בנאים" (שיר הומוריסטי על הבנאים שבונים את תל אביב), "טיטינה" (שיר צרפתי במקור, שבוצע בין היתר על ידי צ'ארלי צ'פלין ב"זמנים מודרניים" ואף בעברית בתיאטרון "המטאטא" ), "טנגו אמא אדמה" ו"בחולות" (על החולות שהיוו מוקד משיכה לזוגות הצעירים). כמו כן צורפו שני שירים ידועים של נתן אלתרמן משנות הארבעים שבוצעו במקור במטאטא ובלי לה לו: "רינה" ו"בכרמי תימן" וכן שלושה שירים שכתב בן-אמוץ.
ההצגה, בכיכובם של יוסי בנאי, יונה עטרי ואבנר חזקיהו ובבימויו של שמואל בונים, הועלתה לראשונה במתחם תערוכת 50 שנה לתל אביב בגני התערוכה ולאחר מכן במספר רב של הופעות במועדון החמאם ביפו, כשאת הצוות המקורי החליפו לאחר מכן אורי זוהר, אריק איינשטיין, רחל אטאס ועליזה רוזן. חיים חפר סיפר כי באמצע הופעת הבכורה ירד גשם והקהל, שסירב לעזוב, שם את השרפרפים על הראש, וכך הוא הבין שמדובר בשלאגר גדול. המופע הועלה בשלישית בתיאטרון בימות ב-1969 בהשתתפות חנן גולדבלט, אושיק לוי, רחל אטאס ואביבה בנו ובפעם הרביעית בשנת 1980 בתיאטרון הבימה בהשתתפות מוני מושונוב, סנדרה שדה, מיקי קם, גדעון זינגר, חנה רוט ומשה בקר ושוב ב-1999 ב"הבימה" עם יעל פוליאקוב ודני שטג.
שירי המופע המקורי הועלו על גבי תקליט ב-1958 ובשנות האלפיים הועלו על תקליטור, ביחד עם קטעים מההפקה השלישית.
מעמד האישה - משפט ושיפוט, מסורת ותמורה

תוכן הספר

הספר נפתח בהקדמה ארוכה המתארת את הליכתה של ההלכה לאחר האמנציפציה ביהדות אירופה ובמרכזים היהודיים שבארצות המזרח וצפון אפריקה. אלון דן במרחב שבין יצירתיות ואיפוק (אקטיביזם והימנעות) בנושא מעמד האישה בספרות השו"ת. 
חלק גדול מן הספר מוקדש להצגת ניתוח חוקים ופסקי דין במערכת המשפטית. אלון מרבה להציג חילוקי דעות בדרך פסיקת בתי המשפט ובתי הדין הרבניים ולהשוות את דין המשפט העברי למשפט האנגלי ופסיקות בית המשפט בארצות הברית. בין השאר נידונים  חוק שיווי זכויות האישה (תשי"א -1951), פסק הדין ברנט-אפלשטיין, פסק הדין בפרשת נגר, פרשת אזוגי, פסק דין פדידה (התעללות האיש באשתו), פסק דין וייל (הזכות לקיום יחסי אישות) ופרשת בבלי אותה מבקר אלון הן מצד פסיקת בית הדין הרבני והן מצד פסיקתו של השופט אהרן ברק.
אלון מנתח את סוגיית מתן זכות בחירה לנשים בראשית המאה ה-20 דרך עמדתו השלילית של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, פסיקתו היצירתית של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ועמדות נוספות של הרב יחיאל יעקב וינברג והרב משה פיינשטיין. בתוך כך נידונים סוגיית לימוד תורה לנשים, הסמכת נשים כטוענות רבניות, והכללת נשים בגוף הבוחר של רבנים. בנושא זה דן אלון בהרחבה בפסק הדין שנתן בפרשת לאה שקדיאל החלטה שאפשרה את ישיבתה במועצה דתית.
סוגיות נוספות שנסקרות: ירושת הבת והאישה, מניעת עגינות האישה, הפקעת קידושין (אפקעינהו רבנן לקידושין מיניה) ודיני ההרחקות. סוגיות תפילת נשים בציבור נפרשת תוך התבוננות בפסק הדין "פרשת נשות הכותל", מהמצב ההיסטורי של בית הכנסת ברחבת הכותל ועד דברי הנשיא מאיר שמגר ודעת המיעוט של השופט שלמה לוין בפסק הדין.
אילונה אריאל

קורות חיים

אילונה אריאל נולדה ברמת-גן, 1958. בבגרותה עזבה את ישראל לתקופה ממושכת בת 18 שנה, מתוכם שהתה תשע שנים בניו יורק, שם עסקה בצילום ובמוזיקה.
היא בוגרת בית הספר הניו-יורקי לצילום: ‘Germain School Of Photography’ ובית הספר הניו-יורקי למוזיקה: ‘Drummer’s Collective’. החל משנת 1987 חיתה אריאל 9 שנים באסיה. היא התגוררה בנפאל שם התוודעה למדיטציית ויפאסנה על פי שיטתו של ס.נ. גואנקה, ולאחר תקופה עברה לחיות בטאיוון וביפן. אריאל שהתה במשך השנים הללו תקופות ארוכות של מחקר ומדיטציה בבורמה, תאילנד והודו.
ב-1991 הגיעה לישראל כדי לארגן את קורס הוויפאסנה הראשון וליסד את העמותה לוויפאסנה בישראל.] ב-1995 חזרה להתגורר בישראל והקימה את חברת ההפקות סרטי קארונה בע”מ בשיתוף עם איילת מנחמי. יחד עם מנחמי יצאה למסע צילום שארך 16 חודשים, שבו הן תיעדו את כל מרכזי הוויפאסנה שמלמדים לפי גואנקה ברחבי העולם. אחת התחנות במסע הצילומים הייתה תיעוד מרכז המדיטציה בכלא טיהאר הידוע לשימצה, עצירה שהניבה את סִרטן התיעודי “אגף הוויפאסנה” (1997 Doing Time Doing Vipassana) המתאר את השימוש בשיטת מדיטציה זו בשיקום אסירים בהודו. הסרט הוצג בפסטיבלים רבים וזכה במספר פרסים חשובים, ביניהם פרס “Golden Spire” בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן פרנסיסקו, NCCD Pass Award מטעם המועצה האמריקנית למניעת פשע ועבריינות, ועוד. אגף הוויפאסנה שודר בתחנות טלוויזיה רבות ברחבי העולם], ופתח את הדלת לקורסי ויפאסנה בבתי כלא ברחבי העולם המערבי.
בהמשך תיעדו מנחמי ואריאל ניסיון דומה בבית סוהר בישראל. סרטים תיעודיים נוספים שעשו יחד, "זמני" (2001 It's About Time), על מושג ותפיסת הזמן הישראלי, זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2001, וב"פרס יפן" (NHK Japan Prize) בשנת2002.[3], והסרט על הברון רוטשילד, ”מעבר לגנים” שמוקרן מדי יום במרכז המבקרים של רמת הנדיב.
ב־2012 הצטרפה למיזם התרבותי “הוסטר” שעסק בקידום מפגשים חיים בנושאי אמנות, תרבות וחינוך בבתים פרטיים. מ-2014 ועד 2019 ניהלה אילונה את מחלקת הקולנוע והטלוויזיה במשרדו הבינלאומי של פרופ' יובל הררי. היא המפיקה האחראית של האדפטציה הקולנועית של קיצור תולדות האנושות בניצוחו של רידלי סקוט, ובבימויו של זוכה פרס האוסקר, אסיף קאפדיה.