google/wiki40b huggingface dataset:
יחזקאל קישון

יחזקאל קישון (19 ביולי 1933 – 19 ביוני 2006) היה קרדיולוג, פרופסור לקרדיולוגיה, מייסד ומנהלו הראשון של המכון הקרדיולוגי בבית החולים וולפסון, ראש החוג לקרדיולוגיה בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מג"ד במילואים של גדוד רפואה בדרגת סא"ל.

ביוגרפיה

קישון נולד לברוך ובלומה באנטוורפן שבבלגיה, אמו עלתה  לארץ מפולין והייתה ממקימי קיבוץ חולדה. אביו שעלה  מרוסיה למד הנדסה  בטכניון בבלגיה וניגן  כינור  בתזמורת  הטכניון. הוריו  נפגשו  במקרה  בבלגיה ונישאו. בהיותו בן שנה וחצי, בשנת 1935 הגיע עם הוריו לארץ-ישראל. המשפחה התגוררה בפתח תקווה ובהמשך בתל אביב. סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הרצליה, במקביל סיים את הקונסרבטוריון בתל אביב כשהוא מתמקד בנגינת כינור.
במסגרת העתודה האקדמית התקבל  קישון ללימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. בסיום לימודי הרפואה שירת כרופא צבאי בחיל הצנחנים.
בשנת 1966 יצא קישון עם  משפחתו לאנגליה להתמחות  בקרדיולוגיה  בבית החולים  המרסמיט  בלונדון. בזמן היותו בלונדון פרצהמלחמת ששת  הימים. בהיותו רס"ן בצנחנים מיהר לחזור  ארצה.  בנספחות  הצבאית  בלונדון  נמסר  לו שהתפקיד הדחוף ביותר הוא  לשרת כרופא על הצוללת אח"י לויתן (צ-75) אשר ביחד עם הצוללת אח"י דקר ערכו אימונים באותה עת באנגליה. הצוללת הייתה אמורה להגיע ארצה ולפטרל לאורך חופיה. אף על פי שמעולם לא היה קודם לכן בצוללת, קישון התנדב לתפקיד זה. בתום המלחמה קישון חזר להשתלמות  באנגליה.
בסוף שנת 1967 המשיך קישון להשתלם במשך שנתיים בקרדיולוגיה במאיו קליניק שבמינסוטה, ארצות הברית. בתום התמחותו, בהמשך לבקשתו של הפרופ' הנרי נויפלד חזר קישון לבית החולים תל-השומר שם הקים את יחידת הצינתורים. 
במלחמת  יום  הכיפורים (1973), היה קישון מפקד גדוד הרפואה באוגדה של אריק שרון וצלח את תעלת סואץ.
בשנת 1980  התבקש  קישון לקחת חלק  במערך הקמת בית חולים וולפסון בחולון (אז תל גיבורים) ובפרט בהקמת מכון לב בבית חולים  זה. קישון התמנה  למנהל  מכון  הלב, והקים בהדרגה את היחידה  לטיפול  נמרץ, המרכז לצנתור לב, מרכז  לאקו - לב, ויחידת  מחקר.
בשנת 1994 הוענק לקישון  "פרס  העבודה" על ניהול  מוצלח  של  מכון  הלב  אותו הקים, על  מחקריו המדעיים  ועל  קליטת  רופאים  עולים  והכשרתם  לעבודה בארץ.
קישון מונה לראש  החוג לקרדיולוגיה  באוניברסיטת  תל אביב, קישון נבחר  לנשיא האיגוד הקרדיולוגי בישראל וכעבור שנים גם לחבר  כבוד  באיגוד  זה. בנוסף  קישון מונה ליו"ר  ועדת  הלסינקי  הארצית  לניסויים  קליניים.  
קישון היה  חבר  האגודה  לרפואה  ולמשפט ואף חבר ההנהלה.
קישון פרסם למעלה מ-150  מאמרים  שהתפרסמו  בספרות  הקרדיולוגית . 
ב-2006 נפטר קישון.
בבית החולים וולפסון מוענק מדי שנה "הפרס על שם קישון". משפחת קישון הקימה קרן לזכרו, במסגרתה מחולקים מדי שנה פרסים לעובדים המצטיינים בשלושה תחומים: רפואה, סיעוד, ומקצועות פרה-רפואיים

משפחתו

קישון היה נשוי למרים שעלתה מרומניה. ביתו ליאת קישון-רבין פרופסור למדעי השמיעה. בנו ערן, מהנדס אלקטרוניקה. בתו זיוית, עורכת דין.
תאודורה, נסיכת יוון ודנמרק

ביוגרפיה

תאודורה נולדה ב-30 במאי 1906 בארמון טאטו שביוון. היא הייתה בתו של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק, נכדתו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, נינתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ודור חמישי לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. דרך אמה, אליס, נסיכת בטנברג, היא הייתה דור חמישי לוויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
אחיה הצעיר של תאודורה הוא הנסיך פיליפ, בעלה של המלכה אליזבת השנייה, ואחד מדודיה היה לואי מאונטבטן.
משפחתה של תאודורה, יחד עם שאר משפחת המלוכה היוונית, נאלצה לעזוב את יוון לאחר מלחמות הבלקן. המשפחה התיישבה בצרפת, אולם בשל בריאותה הרופפת של הנסיכה אליס החלה המשפחה להתפזר באירופה: הנסיך פיליפ עבר לגור עם קרוביו באנגליה, בעוד אחיותיו נישאו לנסיכים גרמנים והתיישבו בגרמניה. ב-17 באוגוסט 1931 התחתנה תאודורה עם ברטהולד, מרקיז באדן, ממנו נולדו לה 3 ילדים. אמה אליס, שחוותה התמוטטות עצבים ואובחנה כסכיזופרנית, אושפזה בבית חולים בשווייץ ונשארה שם במשך רוב שנות השלושים.
כשאחיה פיליפ התחתן בשנת 1947 עם הנסיכה אליזבת, תאודורה ואחיותיה לא הוזמנו לטקס משום שהיו נשואות כולן לנסיכים גרמניים, ודעת הקהל הבריטית באותה התקופה, בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, הייתה מאוד אנטי-גרמנית.
בשנת 1963 מת בעלה ברטהולד, מרקיז באדן, ובנה מקסימיליאן, מרקיז באדן ירש את תאריו. ב-16 באוקטובר 1969 מתה תאודורה בביתה בבידינגן, ו-6 שבועות מאוחר יותר, ב-5 בדצמבר אותה שנה מתה אמה אליס, נסיכת בטנברג.
ארמנד אסנטה

ביוגרפיה

אסנטה נולד בניו יורק וגדל בעיירה קורנוול. בנם של קת'רין, מורה למוזיקה ממוצא אירי, וארמנד אנתוני אסנטה האב, צייר ממוצא איטלקי. אסנטה למד משחק ב"אקדמיה האמריקאית לאמנויות דרמה".
לאסנטה שתי בנות מגרושתו קארן מק'ארן.

קריירת משחק

הופעתו הגדולה הראשונה הייתה לצידו של סילבסטר סטאלון ב"סמטת גן עדן", שהיה גם סרטו הראשון של סטאלון כבמאי.
אסנטה הופיע בקומדיה "טוראית בנג'מין" בתפקיד הנרי טרמונט, הרופא הצרפתי אותו פוגשת הטוראית ג'ודי בנג'מין (גולדי הון) במהלך שירותה הצבאי. על הופעתו לצד מייקל קיין במיני סדרה "ג'ק המרטש", היה אסנטה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי.
אסטנה שיחק בסרט הפשע של סידני לומט "מבחן האמת" וגילם את בוס המאפיה הפורטו-ריקני רוברטו טקסדור; על הופעתו בסרט קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1992 הופיע בדרמת הפשע הביוגרפית של דני דה ויטו, "הופה", בתור המאפיונר קרול ד'אלנסדרו, שותפו של מנהל ועד העובדים המושחת ג'ימי הופה (ג'ק ניקולסון). שיחק בסרטו של רידלי סקוט "1492: מעבר לאופק", וכן בדרמה "ממבו קינג" בתור סזר  קובני המהגר מהוואנה ביחד עם אחיו נסטור (אנטוניו בנדרס) לניו יורק.
אסטנה גילם את הרוצח הפסיכופת ריקו דארד בעיבוד הקולנועי של הקומיקס "השופט דרד". שיחק בקומדיה הארוטית "סטריפטיז" בתפקיד הבלש אל גרסיה. ב-1997 זכה אסנטה בפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי, על הופעתו בתור ג'ון גוטי ראש משפחת הפשע גמבינו בהפקת הHBO "גוטי".
אסנטה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בפעם הרביעית בקריירה שלו על תפקידו בתור אודיסאוס, בעיבוד הטלוויזיוני בהפקתו של פרנסיס פורד קופולה למיתולוגיה "אודיסיאה". ב-2005 שיחק במותחן הימורי הספורט "כוח הכסף" וב-2007 בסרט הפשע הביוגרפי "אמריקן גנגסטר" בתור ראש משפחת הפשע לוצ'סי דומיניק קטאנו.
משולם (סרט)

רקע

בפרשת חטיפת ילדי תימן נעלמו ומתו, לפי הטענות, אלפי ילדים של משפחות תימניות. הרב משולם וחסידיו התבצרו ב–1994 בביתו ביהוד במשך 52 יום בדרישה שתוקם ועדת חקירה ממלכתית בפרשה. ההתבצרות הסתיימה בחילופי אש שבהם נהרג אחד מאנשיו של משולם.
בעקבות הפרשה שהה משולם בכלא שש שנים וחצי.

הפקה ושידור

יוצרי הסרט בלחסן ושיזף התקשו לגייס כספים לטובת הפקת הסרט, עד שמצאו סיוע באנשי ערוץ 8. היוצרים נסמכו על חומרים שסיפק בנו של משולם, שהיגר לטורונטו, ועל ראיונות עם בכירי המשטרה באותו הזמן כמו אסף חפץ. הסרט מציג את סיפורו של משולם מזווית אוהדת.
מלבד ערוץ 8 בהוט, שודר הסרט באוקטובר 2017 בערוץ כאן 11.
בית הכנסת צמח צדק

תולדות בית הכנסת

השד"ר הרב שניאור זלמן שניאורסון, מחסידי חב"ד, יצא לחוץ לארץ, לאסוף תרומות על מנת לממן את נשואי בניו, וכן לאסוף תרומות עבור קהילת חב"ד, אשר הייתה קטנה ודלה. הוא הגיע לבומביי ושם יצר קשר עם שתי משפחות של יוצאי עיראק: משפחת ששון ומשפחת יהודה, אשר הסכימו להקים בירושלים בית כנסת לקהילת חב"ד.
לפי כתובת ההקדשה, התורמים הם: "מעלת הגביר השר אליהו ששון הי"ו מעי"ה (מעיר התהילה) במביי לעילוי נשמת אשתו; מרום כבוד אחיו השר והטפסר סיר עבדאלה הי"ו וכן למעלת אחיו הגבירים".
בכתובת הם ביקשו לקיים תפילת השכבה בכל שבת וחג וכן מי שברך לאליהו טכבטד אחיו. בסוף הכתובת ישנה אזהרה שאין למכור או למשכן את בית הכנסת. שמו המקורי של בית הכנסת היה "כנסת אליהו" על שם התורם.
הרב שניאור זלמן פרדקין מלובלין (בעל ה"תורת חסד") עלה לירושלים בשנת ה'תרל"ט (1879) ומונה לראש כולל חב"ד בעיר ורב בית הכנסת. בשנת תרפ"ח (1928) שונה שמו של בית הכנסת לשם הנוכחי, על שם ספרו של האדמו"ר השלישי בשושלת חב"ד, רבי מנחם מנדל שניאורסון.
הרב יצחק אביגדור אורנשטיין, ששימש כרב הכותל עד למלחמת העצמאות, היה מראשי המתפללים בבית הכנסת. במלחמת העצמאות עמד הבניין בלב אזור הקרבות אך לא נהרס.
לאחר מלחמת ששת הימים וכיבוש הרובע מינה הרבי מלובביץ' בב' בניסן ה'תשכ"ח ועד ציבורי למען גאולת בית הכנסת מידי המשפחה הערבית ששכנה בו, שיפוצו וניהולו. הוועד כלל את נציג כולל חב"ד הרב עזריאל זליג סלונים, שמונה ליושב ראש הוועד, ונציגים מישיבות חב"ד.

כיום

המבנה נקרא "חצר חב"ד" והוא בן שתי קומות. בקומה הראשונה ישנם מקווה טהרה לנשים, בור מים ובית תפילה לנשים. בתקופה מסוימת התפלל בקומה הראשונה מניין של המוגרבים, כאשר בית הכנסת שלהם נהרס ברעידת האדמה. בקומה השנייה תלמוד תורה ובית הכנסת. לבית הכנסת מוכנסים ספרי התורה של ילדי ישראל. בקומת הכניסה מתקיים בימי החול בית חב"ד אזורי ולצדו אולם אירועים.
הרב יהושע יוזביץ הוא הגבאי ומנהל בית הכנסת, ומתוועד בו מדי שבת וחג. הרב עדין אבן ישראל הוא רב בית הכנסת. הוא מתפלל בבית הכנסת בתפילת שחרית בשבתות ודורש בו בשבת שובה ובשבת הגדול. בראש חודש אלול ה'תשל"ב נפתח בבית הכנסת כולל אברכים. ראשי הכולל הם הרב יוסף סגל והרב חיים שלום דייטש.
ועדת השירותים הציבוריים

ועדת השירותים הציבוריים של הכנסת פעלה בין השנים 1949–1977, מהכנסת הראשונה ועד להתשיעית, והייתה אחת מוועדות הכנסת הקבועות.
בוועדה נושאים הנוגעים לבריאות, רפואה, סעד ועבודה סוציאלית. הוועדה פיקחה על פעולות משרד הסעד ומשרד הבריאות ובה התקיימה פעולת החקיקה של מרבית החוקים הסוציאליים והפיקוח על אכיפתם.
בוועדה הונחו היסודות לחקיקת החוקים למען הנוער העזוב, הטיפול במפגר, חוק אימוץ ילדים ונושאים אחרים הנוגעים לענייני רפואה וסעד. בתחום סמכותה הופקד הטיפול באוכלוסיית המוגבלים לכל סוגיהם (נכי מלחמה ונכים ועד למפגרים).
לאחר פירוק משרד הסעד והעברת סמכויותיו למשרד העבודה פורקה הוועדה וסמכויותיה הועברו לוועדת העבודה, אשר שינתה את שמה לוועדת העבודה והרווחה ובמהלך הכנסת החמש עשרה לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
נחומי הרציון

נחומי הרציון (נולד ב-1941) הוא חוקר זמר עברי ועורך אירועי זמר באזור הנגב.

ביוגרפיה

בוגר החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב ומתמחה בתולדות הזמר העברי.
פעילותו המוזיקלית משתרעת באזור הרחב של הנגב: הוא ייסד את הקונסרבטוריון למוזיקה בעיירה ירוחם, משמש רכז חברתי במדרשת שדה בוקר, ורכז המסלול למוזיקה במכללה למורים על שם קיי בבאר-שבע.
הרציון מרצה לתולדות הזמר העברי באוניברסיטת בן-גוריון, במכללה האקדמית ע"ש פנחס ספיר ובמכללה האקדמית "אחווה". הוא נמנה עם הפעילים המוכרים בתחום השימור וההפצה של הזמר העברי הישן, חוקר וידען בתחום. פרסם לא מעט חוברות והעלה על הדפוס שירים רבים שלא הופיעו לפני כן באף שירון מוכר. בכתבה שפורסמה באחד העתונים הוגדר הרציון כמי שבמוחו טמונה אנציקלופדיית הזמר העברי על שלל ערכיה.
הרציון מנחה מועדון זמר למועצה האזורית בני שמעון בקיבוץ דביר.
פרויקט F/A-XX

היסטוריה

ביולי 2009 חשפה בואינג קונספט למטוס קרב מהדור השישי, ה - F/A-XX. הרעיון תיאר מטוס נטול זנב, בעל שני מושבים, שני מנועי סילון וכנף גוף מעורב . אף על פי שלמטוס תא טייס בתצורת טנדם, טוענת בואינג כי המטוס יכול להיות מאויש או לא מאויש, בהתאם למשימה. מטוס ה X-47B של נורת'רופ גראמן, שנבחר לתוכנית UCAS-D , הוצע אף הוא לענות על דרישות F/A-XX.
במאי 2011 בעת הצגה לקונגרס טען משרד ההגנה האמריקני שהוא מתכנן לרכוש עוד מטוסי F-35C כדי להחליף את 556 מטוסי "Super Hornet" הקיימים.
באפריל 2013 הציגה בואינג גרסה מעודכנת של מטוס העונה על דרישות F/A-XX.
הלשון האבודה של העגורנים

תקציר העלילה

הסיפור מתמקד בפיליפ, בחור הומוסקסואל צעיר, שיוצא מהארון בפני הוריו אוון ורוז.
מה שמתחיל כסיפור רגיל ופשוט של "יציאה מהארון", הופך לדבר מורכב למדי, כאשר בהמשך העלילה מסתבר כי לאוון ולבנו פיליפ יש דברים רבים משותפים, יותר ממה שהקוראים היו יכולים להעלות על הדעת. 
מתברר, כי גם אוון, אביו של פיליפ, הוא הומוסקסואל, שלשווא ניסה להילחם בכך במהלך חייו, תוך שהוא נדרש להעמדת פנים כלפי עצמו וכלפי סביבתו, במשך כל השנים. אוון, החי חיים שמרניים וייתכן שאף מיושנים, חי כל חייו בפחד קיצוני שמא ייחשף. 
רוז, האם, שבמהלך שנות נישואיה בעלה לא נמשך אליה והמגע הגופני ביניהם הלך ופחת, מצאה את עצמה בוגדת בבעלה יותר מפעם אחת. היציאה מהארון של פיליפ, וחשיפתו העצמית בפני הוריו, חושפת את חיי השקר והצביעות של הוריו, בחייהם ההטרוסקסואליים הנורמטיביים כביכול. 
תת עלילה בתוך הרומן מספרת את סיפורם של שני בנים תאומים, שחיו בקרבת אתר בניה, ועקב הזנחה פושעת לא פיתחו שפת דיבור. הנוף היחיד שראו מהחלון היה עגורנים - מנופי בניה גדולים, בעבודתם. אותם אחים פיתחו במהלך התפתחותם שפה עשירה, המבוססת על תנועות העגורנים באתר הבנייה, שהייתה לשון ייחודית להם, שאיש מלבדם לא יכול היה להבין.

הלשון האבודה - ניתוח

אותה "לשון אבודה של העגורנים", המופיעה בתת-העלילה, היא מטאפורה עשירה, לאופן התקשורת שאותו נדרשו הגייז לפתח, במהלך שנים של בדידות, של התפתחות בגיל ההתבגרות ולעיתים מאוחר יותר, תוך שהם נאלצים להסתיר את זהותם, את ה"אני" שבהם, ואת מושא אהבתם. חוויות אלה של בדידות הן משותפות לחלק גדול מחברי הקהילה הגאה, ומשותפות גם למיעוטים אחרים בהיסטוריה שנאלצו שלא לחשוף את זהותם בחברה עוינת, כדוגמת היהודים שחיו בחברה אנטישמית, ועוד. 
חוויות אלה חייבו את חברי הקהילה הגאה לפתח "שפה" משל עצמם, ניואנסים קטנים, ביטויים ורמזים, שאיפשרו להם לדון או לרמוז על דברים באופן המובן רק להם, כאותה שפת העגורנים במשל שבסיפור.
ויכוח הרצוג–טוינבי

בעקבות הוויכוח

ארנולד חזר בו והבין שטעה, ובנוסף הבין שהשכינה נמצאת בישראל עדיין והתחיל בתהליך גיור אך בגלל גילו הזקן לא סיים תהליך זה ונפטר.
יום התקנים העולמי

יום התקנים העולמי נחגג בעולם מדי שנה ב־14 באוקטובר. היום מכבד את המאמצים של אלפי מומחים לפתח תקנים בהתנדבות וללא תשלום בתוך ארגוני פיתוח סטנדרטים כגון הנציבות הבינלאומית לאלקטרוטכניקה (IEC), ארגון התקינה הבינלאומי (ISO), איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי (ITU), אגודת מהנדסי חשמל ואלקטרוניקה (IEEE), כוח המשימה ההנדסי של האינטרנט (IETF). המטרה של היום התקנים הבינלאומי היא העלת את המודעות בקרב רגולטורים, תעשיינים וצרכנים באשר לחשיבותם של תְּקִינָה (סְטַנְדַּרְטִיזַצְיָה ) לכלכלה העולמית.
ה־14 באוקטובר נבחר במיוחד כדי לציין את התאריך שבו, בשנת 1946, נציגים מהמדינות 25 התכנסו לראשונה בלונדון והחליט ליצור ארגון בינלאומי שיתמקד בקידום תקינה. למרות שרק שנה לאחר הפגישה ארגון התקינה הבינלאומי הוקם, ויום התקנים העולמי נחגג לראשונה רק ב־1970.
מסביב לעולם פעילויות שונות שנבחרו על ידי גופים לאומיים לציון היום. בארצות הברית חגיגות יום התקנים העולמי מתקיימות ב־23 באוקטובר.
עמנואל קרסו

לקריאה נוספת

אסתר בנבסה, "היהדות העות'מאנית בין התמערבות לציונות 1908 - 1920", פרק שביעי, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, 1996
יחסי סלובקיה–רוסיה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו עם קבלת עצמאותה של סלובקיה ב-1 בינואר 1993. רוסיה פתחה את שגרירותה בברטיסלאבה בשנת 1993. לסלובקיה יש גם שגרירות במוסקבה. שתי המדינות מתנגדות בתוקף לעצמאותה של קוסובו בשנת 2008, וסירבו להכיר ולקיים יחסים דיפלומטיים עם קוסובו.
שלא כמו צ'כיה, שיש לה השקפה שלילית על רוסיה עקב משקעי העבר, נראה כי סלובקיה מקיימת יחסים טובים יותר עם רוסיה. במרץ 2018 טענה דוברת משרד החוץ הרוסי מריה זכארובה כי סלובקיה הייתה אחת מארבע מדינות שסביר להניח שייצרה את סוכן נוביצ'וק ששימש להרעלת סרגיי סקריפל ובתו.

יחסים דיפלומטיים

סלובקיה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה, ו-7 קונסוליות באסטראחאן, חנטי-מנסיסק, קרסנויארסק, אומסק, סנקט פטרבורג, ולדיווסטוק ויקטרינבורג. מאידך, רוסיה מחזיקה בסלובקיה שגרירות בברטיסלבה, וקונסוליה כללית בקושיצה.
בצרה

היסטוריה

העיר הוקמה בשנת 636 כבסיס צבאי של כוחותיו של עומר בן אל-ח'טאב. בהמשך השנים מצביאים נוספים אשר נלחמו באימפריה הסאסאנית יישבו את האזור ושלטו בו. במהלך העשורים שלאחר מכן העיר נשלטה על ידי בית אומיה. בשנת 740 נכבשה על ידי א-ספאח, הח'ליף הראשון של בית עבאס. 
תחת שלטון בית עבאס הפכה בצרה למרכז אינטלקטואלי. פעלו בה דמויות מפורסמות כגון איש האשכולות אבן אל-היית'ם והמיסטיקן הסופי ראבעה אל-עדוויה. בשנת 923 פלשו הקרמטים לעיר והרסו אותה. השושלת הבויהית שלטה בעיר בשנים 945- 1055.
בשנת 1122 השליט הסלג'וקי זנגי סיפח את העיר לשטחו. בית עבאס הפסיק להתקיים בשנת 1258 לאחר שהאימפריה המונגולית כבשה את האזור, כולל בצרה, תחת הנהגתו של הולאגו. בשנת 1411 נכבשה העיר על ידי קארה קויונלו. במהלך המאה ה-16 התרחשו באזור קרבות ועימותים בין האימפריה הפורטוגזית לפרס. לבסוף, האימפריה הפורטוגזית היא זו ששלטה בבצרה. במשך שנים רבות בצרה הייתה מרכז מסחרי ותרבותי פורח.
העיר נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1668, לאחר עימותים הולכים ומתמשכים עם ממלכת פרס. אחרי קרב בצרה ב-1914 חידשה הממלכה המאוחדת את הפעילות של הנמל והאינטרסים הברטיים הביאו לפריחתו של הנמל והפיכתו למרכזי בסחר עם המזרח הרחוק. בזמן מלחמת העולם השנייה היה הנמל למקום חשוב מאוד עם שליחת ציוד ואספקה שנשלחו לברית המועצות מבעלות הברית. 
אוכלוסיית המדינה הייתה בשפל בזמן מלחמת איראן-עיראק ורבים מהתושבים עזבו. העיר הופצצה רבות על ידי איראן והתרחשו בסביבתה קרבות רבים. לאחר המלחמה הקים סדאם חוסיין אנדרטאות רבות בעיר. במלחמת עיראק התרחשו קרבות קשים בעיר, עם פלישת ארצות הברית למדינה.
איציק ויינגרטן

ביוגרפיה

ויינגרטן נולד ב-1951 ברחובות, למד תיאטרון באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן השתתף בקבוצת התיאטרון של הבמאית נולה צ'לטון ו"תיאטרון חיפה" בקריית שמונה. חברי הפרויקט, אתו נמנו בין היתר עפרה ויינגרטן, חוה אורטמן, ארנון צדוק ודליק ווליניץ גרו שנה בקריית שמונה (שנת התנדבות) ושם יצרו, לימדו והופיעו בה בשלהי מלחמת לבנון הראשונה ונפילת הקטיושות עליה, ושיתפו פעולה ביצירתם עם תושבי העיר. 
לאחר שהפרויקט הסתיים הופיע ויינגרטן בהצגות רבות, כולל מספר הצגות יחיד, וביים מספר רב של הצגות בתיאטרון "הבימה" ותיאטרון חיפה (בשניהם שימש מספר שנים כבמאי הבית) וכן בתיאטרון הקאמרי. בין ההצגות ששיחק בהן נמנות "ליל העשרים", "נעים", קריזה, "ג'וני שב משדה הקרב", "רומיאו ויוליה" (שקספרימנט), "רק שלום וללכת", "האדונית והרוכל", "הר אדוני" ועוד. 
ויינגרטן היה המנהל האמנותי של "פסטיבל עכו" ופסטיבל "תיאטרונטו" ונמנה עם מייסדי "המרכז התיאטרוני בנווה צדק". בשנת 2007 זכה בתואר "יקיר פסטיבל עכו". 
כתב למעלה מעשרים מחזות. הוא הירבה לעסוק ביחסי הורים וילדים, הן בבימוי והן בכתיבה, כמו במחזה היחיד "לרקוד עם אבא" שכתב, ביים ושיחק העוסק במערכת יחסים מרתקת בין אב לבנו. המחזה הוצג על-ידו במדינות רבות בעולם ואף זכה בפרס הראשון בתיאטרונטו 1992 ובמדליית הזהב בבלגראד בשנת 2000. בין שאר מחזותיו המקוריים: "סורגים", "מוחמד מנדל", "ואז התחבקנו" (פרס ראשון בפסטיבל עכו 1999 על מפגש בין קבוצת שחקנים לנערים אוטיסטים), "ערב של אגדה", "מזריץ'" (יחד עם אפרים סידון), "אופניים לשנה", "סוף משחק בקריית גת", "שחקנים משחקים שחקנים" ועוד. הוא זכה בפרס הבמה לילדים ונוער למחזאי/ת השנה לשנת 2009/10 עבור מחזהו "לרקוד עם אבא", שהוצג בתיאטרון מדיטק.
ויינגרטן הגיש מספר תוכניות בטלוויזיה. בשנות השמונים שיחק וכתב לסדרת הטלוויזיה "ארץ מולדת", בה הומחזו פרקים בתולדות ההיסטוריה הציונית. כתב גם שירים להצגות תיאטרון, כששירו הידוע ביותר הוא "שיר אהבה בדואי" שהולחן על ידי יצחק קלפטר. השיר בוצע במקור על ידי דויד ברוזה ויעל לוי, ולאחר מכן הקליט אותו קלפטר בעצמו. שירים נוספים שכתב שהפכו ללהיטים, אך נשכחו היו: "פטמה" ששר והלחין חנן יובל, ו"מחול מערבולות" שהלחין אריק רודיך וביצעה ירדנה ארזי.
בשנים האחרונות משמש ויינגרטן כמנהל בית הספר לאמנויות הבמה של מכללת "סמינר הקיבוצים", במסגרת זו הוקמה הפקולטה לאמנויות, בה ניתן ללמוד לתואר ראשון ושני.
היה נשוי לשחקנית עפרה ויינגרטן (שאותה הכיר בפרויקט המוזכר לעיל) ויש להם בן אחד. עם זוגתו הנוכחית יש להם שלושה ילדים.
הפלה תרופתית

הפלה תרופתית היא הפלה מלאכותית הניתנת לביצוע עד שבוע 7 של ההריון (49 יום איחור מהווסת האחרונה), באמצעות תרופה בלבד.
טיפול תרופתי להפסקת הריון ניתן לקבל בישראל רק בבית חולים, אחרי אישור של הוועדה להפסקת הריון. ההפלה התרופתית מתבצעת באשפוז יום, ללא צורך בהרדמה מלאה, אלא באמצעות מתן תרופות בלבד. בניגוד לגרידה (הפלה כירורגית) - מדובר בתהליך שאיננו ניתוחי, אלא כזה שמנגנון הפעולה שלו מדמה תהליך של הפלה טבעית.

יתרונות וחסרונות

בשיטה התרופתית האישה אקטיבית בתהליך ולא פאסיבית, וזאת מכיוון שהטיפול אינו מצריך הרדמה מלאה או הליכים טראומתיים ופולשניים כדוגמת ניתוח או החדרת מכשירים לנרתיק ולרחם. התהליך אינו חודרני ולכן לא קיים חשש לזיהום (סיכון של 1% בלבד), או לגרימת ניקוב דופן הרחם.
יחד עם זאת, בטווח הקצר קיים סיכוי לתופעות לוואי כדוגמת דימום, בחילות או כאבי בטן, כדוגמת אלו המלווים וסת חזקה במיוחד; ניתן לסייע בהפחתת הכאבים באמצעות תרופות לשיכוך כאבים.

שימוש בתרופה במקרה של הפלה טבעית

ניתן להשתמש בתרופה, גם במקרים של הפלה נדחית. הפלה נדחית היא סוג של הפלה טבעית, בה העובר מפסיק להתפתח, אך תוכן שק ההריון לא יוצא באופן טבעי. במקרים כאלה ניתן לעשות הפלה תרופתית. במקרים כאלה, אין צורך באשפוז. האשה מקבלת רק את התרופה שפותחת את צוואר הרחם, וגורמת לפליטה של שק ההריון. גם במקרה זה יש צורך בבדיקות לודא כי כל שק ההריון יצא בשלמותו.
יעקב ניימן

הרב יעקב ניימן (נפטר בא' באלול תשמ"ג, 10 באוגוסט 1983) היה מייסד וראש ישיבת אור ישראל בלידא ולאחר מכן בפתח תקווה.

תולדותיו

נולד בעיירה אוסטרולנקה שבפולין. למד בישיבת לומז'ה שלוש עשרה שנים והיה מתלמידי הרב יחיאל מרדכי גורדון והרב משה רוזנשטיין. מצעירותו שם דגש על ענייני מוסר ועבודת ה'. בתקופת לימודיו בישיבה הוא ייסד "ועד" מיוחד של קבוצת תלמידים לשם התבוננות מוסרית והתעלות בעבודת ה' וביראת שמיים. בין משתתפי ה"ועד" היה הרב חיים ברנשטיין, לימים מראשי ישיבת אור התלמוד ומחבר הספר "הליכות חיים". בתחילת שנות ה-20 נישא למרים, בתו של הרב משה גרודזינסקי.
בשנת תרפ"ג (1923) הקים ביוזמת החפץ חיים והרב חיים עוזר גרודזנסקי ישיבה קטנה בלידא בשם "אור ישראל", על שם ספרו של רבי ישראל מסלנט. לצדו עמד הרב מרדכי שמוקלר, חניך ישיבת ראדין (נספה בשואה). בין תלמידיו בישיבה: הרב מרדכי צוקרמן והרב ראובן יוסף גרשונוביץ. עמד בראשות הישיבה שתים עשרה שנים ושימש גם כמשגיח וכמנהל האחראי על אחזקת הישיבה. היה מקורב מאוד לחפץ חיים, וכאשר היה פוקד את ביתו בראדין היה החפץ חיים מסדר בעצמו את סידורי האירוח.
בשנת תרצ"ה (1935) עזב את לידא, עלה לארץ ישראל והתיישב בפתח תקווה. בתחילת שנת תש"ד (נובמבר 1943) ייסד מחדש את הישיבה בפתח תקווה, תחת שם זהה. שותפו להקמה היה הרב שלמה קרובקה, חברו מישיבת לומז'ה וחתנו של הרב ניימן, הרב יוסף רוזובסקי. בהמשך יצטרפו לצוות גם  הרב יוסף הלר והמשגיח הרב אברהם שוורץ. בתחילה שכנה הישיבה באופן ארעי בבתי כנסת שונים בעיר. בשנת תש"ט (1949) הונחה אבן פינה למבנה הישיבה. עם השנים הפכה הישיבה לאחד ממוסדות התורה המרכזיים ביישוב החדש ובין תלמידיה נמנים עשרות ראשי ישיבות, רבנים ואישי ציבור בולטים.
הרב ניימן היה מהדמויות הרבניות הידועות של פתח תקווה. נודע ביחסו האבהי לתלמידיו ואת שיחותיו בישיבה נהג לפתוח במילים "בניי היקרים".
בשנת תשי"א (1951) הוציא את ספרו "דרכי מוסר". הוא קיבל את הסכמתו של הרב איסר זלמן מלצר שכתב כי "הספר הוא מצוין ונעלה אשר יהיה תועלת ללומדים בו להתעורר בענייני יראת שמים ודעת מוסר התורה". בשיחותיו ובספרו הביא הנהגות ומעשים רבים מהחפץ חיים שהיה עד להם.
בשנת תשמ"ב (1982) הקים את הישיבה הגדולה "אור ישראל". הוא העמיד בראשה את הרב יגאל רוזן, שלפני כן שימש ר"מ בישיבה הקטנה, כמחליפו של הרב רוזובסקי. בשנים הראשונות שכנה הישיבה ברחוב רוטשילד בעיר, במבנה ששימש בעבר את ישיבת פתח תקווה-לומז'ה.
הרב ניימן נפטר בשנת תשמ"ג, ונקבר בבית הקברות סגולה בעיר. לאחר פטירתו נקרא קטע הרחוב שבו שוכנת הישיבה על שמו "רחוב הרב ניימן".
כיום עומד בראשות הישיבה הקטנה "אור ישראל" הרב מרדכי רבינוביץ, הנשוי לנכדתו של הרב ניימן, בתו של הרב יוסף רוזובסקי.
FluxBB

היסטוריה

FluxBB היא תוצאת הפיצול מ־PunBB שנוצרה על ידי ריקרד אנדרסון. בשנת 2007, PunBB נמכרה לחברה מסחרית. פיתוח המערכת נמשך תחת הנהלתו של ריקרד אנדרסון עד אפריל 2008. באותה עת ריקרד אנדרסון הודיע שיפסיק את מעורבותו בפרויקט, לפחות זמנית.
נסיבות שונות (לרבות חילוקי-דעות עם ההנהלה החדשה)אילצו את חברי הקבוצה המפתחת שנשארו להחליט לפצל את הפרויקט פעם נוספת כדי לשלוט על עתיד המיזם ופיתוחו. FluxBB היא התוצאה של החלטה זו.
FluxBB השתתפה ועלתה לגמר בתחרות 2008 Community Choice Awards של SourceForge בקטגוריית "הפרויקט החדש הטוב ביותר".
הגרסה הנוכחית של FluxBB, 1.4, שהיא שדרוג ישיר מגרסה 1.2 ו1.3, מבוססת על הקוד של 1.2 ומוסיפה לו כמה תכונות נוספות שהועברו מגרסה 1.3.
תכונות כגון תמיכה בUTF-8, עיצוב ברירת מחדל חדש, ואפשרות לפיצול ומיזוג נושאים. עם זאת, מערכת הרחבות לא כלולה.

פיתוח עתידי של המערכת

FluxBB גרסה 2.0, תוסיף אפשרויות כגון מערכת הרחבות בלחיצה אחת שתאפשר למשתמשים בקלות להרחיב את תכונותיה של המערכת. עוד גרסה 2.0 משפרת שפת תגיות ו-CSS וגם תתמוך בעתיד בפונקציות כמו מערכת תבניות ותת-פורומים.
פסגות 8,000 המטרים

פסגות 8,000 המטרים הן ארבע עשרה הפסגות העצמאיות הגבוהות ביותר בכדור הארץ, שגובהן הוא מעל 8,000 מטרים מעל גובה פני הים. כל הפסגות נמצאות ברכסי ההרים הימליה וקארקוראם שבאסיה.
המטפס הראשון שטיפס את כל 14 הפסגות היה ריינהולד מסנר מאיטליה, בין השנים 1970–1986. הוא טיפס על הפסגה האחרונה ב-16 באוקטובר 1986 בגיל 42. נכון לשנת 2008, רק 40 מטפסים השלימו משימה מסוכנת ותובענית זו. לפחות ארבעה מטפסים נספו בהיותם קרובים לסיום המשימה.
זכאת אל-פיטר

זכאת אל פיטר (בערבית: زكاة الفطر) היא מס אשר מפרישים המוסלמים בחודש הרמדאן לטובת הנזקקים והעניים.

סיווג הלכתי

מבחינה הלכתית, זכאת אל-פיטר היא חובה על כל מוסלמי ומוסלמית אשר יש בידיהם את האפשרות הכלכלית.
זכאת אל-פיטר היא חובה אך ורק בפרק זמן מסוים. אם פלוני פספס את ההזדמנות לתת את זה בלי סיבה מוצדקת, הוא נחשב כמי שביצע חטא. למרות שניתן לעשות זה בכל חודש הרמדאן, זה הופך לחובה בשקיעת השמש של היום האחרון של הצום ועד לתפילת החג.

תכלית וחשיבות

התכלית העיקרית של זכאת אל-פיטר היא לספק לעניים מספיק אוכל על מנת שיוכלו לחגוג את עיד אל-פיטר שבסוף חודש הרמדאן, ביחד עם שאר המוסלמים.
כל מוסלמי נדרש לתת זכאת אל-פיטר במהלך או בסופו של חודש הרמדאן, כאות תודה לאל על כך שהוא אפשר לו לצום.
זכאת אל-פיטר מתפקדת הן כמס על הצם, והן על מנת לטהר אותו מחטאיו, וכמו כן לעזור לעניים ולנזקקים.
חשיבותה של הזכאה בכלל ושל זכאת אל-פיטר בפרט, היא מחזור ההון בתוך החברה האסלאמית. יחד עם זאת, בזכאת אל-פיטר על כל אדם לחשב כמה עליו לשלם עבור עצמו ואלו אשר בחסותו (אשתו, ילדיו וכו'), ואז לחלק זאת בקהילה. כך למעשה זכאת אל-פיטר משחקת תפקיד חשוב בחיזוק הקשרים בקהילה, מפני שהעשיר מחויב לבוא במגע ישיר עם העני, והעני צריך לבוא במגע ישיר עם זה שיותר עני ממנו. המגעים בין השכבות השונות בחברה עוזרת לפת קשרים של אחווה, אהבה וחמלה בתוך הקהילה.