google/wiki40b huggingface dataset:
אליאן גונזלס

אליאן גונזלס (בספרדית: Elián González, נולד ב-6 בדצמבר 1993) היה ילד קובני שעמד  במרכזו של משבר משפטי ופוליטי ביחסי ארצות הברית-קובה בשנת 2000.

המסע לארצות הברית

בנובמבר 1999 יצא אליאן גונזלס בן השש, יחד עם אמו ושנים עשר מבקשי מקלט נוספים, למסע מקובה לארצות הברית. מנוע סירתם  כשל וכל נוסעיה טבעו, פרט לאליאן ושניים נוספים. הללו נעזרו בפנימית של צמיג כדי לצוף ובכך השלימו את חציית המפרץ. גונזלס, שהתייתם מאמו, נמשה מהמים על ידי דייגים ונמסר למשמר החופים. רשויות ההגירה העבירו אותו לחזקת דודו של אביו, לזארו גונזלס.

המאבק המשפטי

בני המשפחה שהתגוררו במיאמי טענו כי על גונזלס להישאר עמם, משום שטובתו מחייבת שיגדל בארצות הברית העשירה והחופשית ולא בקובה. מאחוריהם עמדה הקהילה הקובנית המקומית, כמו גם פוליטיקאים רבים, בהם סגן הנשיא אל גור, שהתמודד באותה התקופה על תפקיד נשיא ארצות הברית, ראש עיריית ניו יורק רודי ג'וליאני וראש עיריית מיאמי-דייד. אביו, חואן מיגל גונזלס, דרש בגיבויה של ממשלתו להשיבו אליו לקובה, שכן האם ומשפחתה הבריחו את הילד ללא ידיעתו. הפרשה עוררה הדים רבים. מה שהייתה אמורה להיות סוגיה משפטית של משמורת על ילד הפך למאבק אמוציונלי בין הקהילה הקובנית ואחרים שסברו כי טובת הילד מחייבת את השארתו בארצות הברית לבין אלה שסברו כי על הילד לגדול עם אביו, כמתחייב מהחוק הבינלאומי.
התובעת הכללית, ג'אנט רינו, החליטה להורות על השבתו של אליאן גונזלס לאביו בקובה. כמו כן הורתה על פשיטה שנויה במחלוקת על בית דודו במיאמי, לקיחתו בכוח והבאתו לאחוזת ואי פלנטיישן שבמרילנד. הפשיטה יצאה לפועל ב-22 באפריל 2000. תמונה שהנציחה את הפשיטה, ובה הסוכנים הפדרלים החמושים נראים כמכוונים את נשקם אל עבר הילד המפוחד הופיעה בשערי העיתונים ופתחה את מהדורות החדשות ברחבי העולם. בתוך כך, הגיע האב לארצות הברית כדי לקחת את בנו תחת חסותו. הם נותרו בקרבת וושינגטון עד שמוצו כל הליכי הערעור שעמדו לרשות בני המשפחה ממיאמי, עם סירובו של בית המשפט העליון של ארצות הברית לדון בעניין. ב-28 ביוני 2000 שבו גונזלס ואביו לקובה, והתקבלו שם כגיבורים לאומיים. בשנים שעברו מאז, השתתף אליאן גונזלס באירועים של המפלגה הקומוניסטית הקובנית ופידל קסטרו עצמו הגיע למסיבת יום הולדת מתוקשרת שנערכה עבור גונזלס.
יאן קלצ'ינסקי (הצעיר)

יאן קלצ'ינסקי (בפולנית: Jan Kleczyński)‏ (24 ביוני 1875 - ספטמבר 1939,  ורשה) עיתונאי ושחמטאי פולני.
קלצ'ינסקי היה בנו של יאן קלצ'ינסקי, פסנתרן מפורסם, מלחין, עיתונאי ואחד מטובי השחמטאים בפולין במאה ה-19.
קלצ'ינסקי הצעיר שיחק באליפויות ורשה לשחמט בשנים 1896 ו-1897. הוא הגיע למקום הרביעי בתחרות 1901 (ניצח: אלכסנדר פלמברג), הגיע למקום הרביעי בתחרות 1907, למקום השני בתחרות 1908 (ניצח: פיודור דוס-חוטימירסקי ), חלק מקום 5-6 בתחרות 1910 והגיע למקום השישי בתחרות 1911.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הגיע קלצ'ינסקי למקום השלישי בתחרות 1916/17, ולמקום השישי בתחרות ורשה בשנת 1917. בשתי התחרויות ניצח עקיבא רובינשטיין. 
לאחר מלחמת העולם הראשונה, הגיע  קלצ'ינסקי למקום השביעי בתחרות 1919/20 (ניצח: זדז'יסלב בלסיצ'מן), הגיע למקום השני לאחר סטניסלב קון  בתחרות 1925, חלק מקום שמיני בתחרות 1926 (ניצחו: סטניסלב קון וליאון קרמר) וחלק מקום 6-8 בתחרות ורשה 1928 (ניצח: משה בלאס).  
קלצ'ינסקי  ייצג את פולין באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז.  השתתף פעמיים באליפות פולין: בשנת 1926 הגיע למקום ה-13 (אליפות פולין הראשונה, ניצח: דויד פז'פיורקה  וחלק מקום 14-15 בתחרות לודז' 1927, אך היה היחיד שניצח את מנצח התחרות (אליפות פולין השנייה, ניצח: עקיבא רובינשטיין). 
קלצ'ינסקי כתב טור שחמטאי שבועי בעיתון Kurier Warszawski בין השנים 1897-1939, זאת לאחר שאביו כתב את הטור בין השנים בין השנים 1877-1895 .
קלצ'ינסקי מת מהתקפת לב בעת שורשה הופצצה בספטמבר 1939.
9 Lives

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי סבסטיאן ארמן, בוריסלב מילנוב, יואכים פרסון, יאהמי יות' ואלכס זידק והופק על ידי ארמן ופרסון. בנוסף לכך, השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הרגאיי וסגנון הדאנסהול.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו כסינגל.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הרשמי שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של אלכסנדרה סטאן ב-12 בינואר 2017, יום לפני צאתו כסינגל. בין היתר, הוזמנה סטאן לשיר את השיר בתוכנית הטלוויזיה הרומנית "Vorbește Lumea".
נכון למאי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1.6 מיליון צפיות.
המומיה מהרי סן פדרו

המומיה מהרי סן פדרו (וגם "המומיה הקטנה מוויאומינג") היא מומיה שנמצאה במחוז קרבון שבוויאומינג באוקטובר 1932. שני חוצבים בשם ססיל מיין ופרנק קאר הטמינו מטעני נפץ באזור הרי סן פדרו בסלע שחסם את הערך לעבר עורק זהב. לאחר שמהטענים הופעלו הם גילו חדר קטן בגובה של כ-1.2 מטרים, רוחב זהה ועומק של כ-4.5 מטרים. בתוך חדרון זה הם מצאו מומיה של אדם ננס.
מומחים בחנו את המומיה הזעירה וצילומי רנטגן העלו כי מדובר באנאנצפלוס (עובר שנולד ללא מוח) והמום בגולגולתו הוא שהקנה לו מראה של "אדם בוגר מינאטורי". מומיה נוספת שנמצאה בחדר נבחנה באוניברסיטת וויאומינג על ידי האנתרופולוג ג'ורג' גיל ובית החולים לילדים על שם דנבר בשנת 1990, גם היא נמצאה כגופה של אנאנצפלוס. מבדיקות DNA נמצא שהמומיות הן ממוצא אינדיאני ותיארוך רדיואקטיבי גילה ששנת לידתם נעה סביב שנת 1700. 
כתבה שהופיעה בעיתון המקומי של קספר וויאומינג ביום 7 ביולי 1979 עוררה הדים, ובעקבותיה החלו ויכוחים בשאלה האם מדובר במתיחה, גופת תינוק או אדם-ננס אגדי. המומיה הועברה לעיר מיטיס והוצגה בבית מרקחת במשך מספר שנים, עד שנקנתה על ידי איוון ט. גודמן, איש עסקים מקספר. בהמשך המומיה הועברה לליאונרד ודלר, איש עסקים ניו-יורקי ומשם אבדו עקבותיה. על מנת להוכיח שתורת האבולוציה שגויה, הוצע במקומון של קספר פרס למוצא של המומיה בסך 10,000 דולרים.
ארנולד דולמטש

(אז'ן) ארנולד דולמטש באנגלית: Arnold Dolmetsch ‏ 24 בפברואר 1858 - 28 בפברואר 1940) היה מוזיקאי ובונה כלי נגינה יליד צרפת, שחי רוב חייו הבוגרים באנגליה וייסד סדנה לייצור כלי נגינה בהאזלמיר, סארי. דולמטש היה חלוץ בחידוש העניין במוזיקה עתיקה במאה ה-20.

ילדות, נעורים ולימודים

משפחת דולמטש באה במקור מבוהמיה, אך (אז'ן) ארנולד דולמטש, בנם של רודולף ארנולד דולמטש ומארי זלי (לשעבר גילואר) נולד בלה מאן שבצרפת, שם הקימה המשפחה מפעל לייצור פסנתרים. בסדנאות המשפחה רכש דולמטש את הכישורים לבניית כלי נגינה, שישמשו אותו בהמשך חייו בסדנאות שלו למוזיקה עתיקה.
דולמטש למד מוזיקה בקונסרבטואר של בריסל ולמד נגינה בכינור אצל אנרי וייטאן. בשנת 1883 נסע ללונדון ללמוד בקולג' המלכותי למוזיקה. מוריו שם היו הנרי הולמס ופרדריק ברידג'. בשנת 1889 קיבל שם תואר ראשון במוזיקה.

תחיית המוזיקה העתיקה

תקופת-מה עבד דולמטש כמורה למוזיקה בדאלוויץ' קולג'. עניינו בכלים עתיקים ניעור למראה אוספים של כלי נגינה היסטוריים במוזיאון הבריטי. לאחר שבנה את העתק הלאוטה הראשון שלו ב-1893, החל לבנות צ'מבלי וקלאוויקורדים לחברת צ'יקרינג מבוסטון (1905 - 1911), ואחר בשביל גאבו בפריז (1911 - 1914).
בשלב הבא הקים סדנה לבניית כלי נגינה בהאזלמיר שבסארי והחל לבנות העתקים כמעט לכל סוגי הכלים שנוצרו מן המאה ה-15 עד המאה ה-18, כולל ויול, לאוטה, חלילית ומגוון כלי מקלדת. ספרו משנת 1915, "פרשנות למוזיקה של המאות ה-16 וה-17", היה ציון דרך בהתפתחות הביצועים האותנטיים של מוזיקה עתיקה.
ב-1925 ייסד דולמטש פסטיבל שנתי למוזיקה קאמרית, "פסטיבל דולמטש הבינלאומי למוזיקה עתיקה", המתקיים מדי שנה בחודש יולי בהאזלמיר.
הוא היה פעיל בחיי התרבות של לונדון ועם ידידיו ומוקיריו נמנו ויליאם מוריס, סלווין אימג', רוג'ר פריי, גבריאל ד'אנונציו, ג'ורג' ברנרד שו, עזרא פאונד, ג'ורג' מור (שהרומן שלו "אוולין אינז" מוקדש לחיי דולמטש ויצירתו), וויליאם בטלר ייטס.
דולמטש היה אחראי לגילוי המחודש של אסכולת המלחינים האנגלים לוויול קונסורט (בהם ג'ון ג'נקינס וויליאם לוז), שזיכה אותו בדברי ההלל של סר הנרי האדו, שאמר כי דולמטש "פתח את הדלת לבית גנזים נשכח של יפעה". כמו כן היה אחראי במידה רבה לתחיית החלילית, הן ככלי קונצרטים רציני והן ככלי, שהנגיש מוזיקה עתיקה לנגנים חובבים. דולמטש אף הוסיף וקידם את החלילית ככלי להוראת מוזיקה בבתי ספר.
בשנת 1897 ניגן דולמטש עם אשתו השנייה, אלודי, את קונטינואו לצ'מבלו בביצוע ה"מודרני" הראשון ליצירתו של הנרי פרסל, "המלך ארתור", בברמינגהם בניצוח ריכטר. ביולי 1900 סיפק את הליווי המוזיקלי ל"אידיליות מחול" של איזדורה דנקן בניו גלרי בלונדון.
ב-1937 הקציבה לו ממשלת בריטניה גמלה של משרת ציבור וממשלת צרפת העניקה לו את תואר אביר לגיון הכבוד ב-1938.
פרח

פרח הוא איבר הרבייה הקיים בצמחים מכוסי-זרע. מבנה זה מכיל איברי רבייה זכריים או נקביים המשמשים לרבייה זוויגית ולעיתים לרבייה אל-זוויגית.
תפקיד הפרחים הוא לייצר תאי רבייה, לאפשר מפגשם ולהוות מצע לייצור הזרעים. אצל רוב צמחי הפרחים, רבייה זוויגית היא הדרך העיקרית להתרבות והזרעים הם האמצעי העיקרי להפצת הצאצאים והרחבת שטח המחיה של המין. 
פרח טיפוסי מושך אליו בעלי-חיים לצורך האבקה. משיכת המאביקים נעשית על ידי שילוב של פרסומת המזוהה ממרחק (על ידי צבע, ריח או צורה), ותגמול היוצר התניה חיובית עבור הביקורים הבאים (לרוב בצורת מזון, כגון צוף או אבקה).

צבע הפרח

הפרחים מופיעים בשלל צבעים. לכך קיימת סיבה אבולוציונית: צבעיהם של הפרחים גורמים לחרקים ולציפורים להימשך אליהם. צבעוניות הפרחים בחלק הספקטרום הנראה של האור (הצבעים שבני אדם רואים) היא סממן לוואי של תוואי הכניסה לאזור ההאבקה שצבוע בתבניות ססגוניות באולטרה סגול, שהוא תחום התדירויות בו רואים המאביקים (בדרך כלל חרקים).
המגוון העצום בצורות הפרחים ובצבעיהם הותאם בתהליך האבולוציה באופן ספציפי לחרקים ולציפורים: פרחים שגדלים במקומות שקיימים בהם בעיקר חרקים גדולים או ציפורים, למשל, הפכו במרוצת השנים לגדולים יותר, כדי שהמאביקים יוכלו להיכנס לתוכם בקלות. כמו כן מסוגלים החרקים השונים להבחין רק במספר צבעים מצומצם; לפיכך, פרחים שגדלים באזור בו המאביקים מסוגלים להבחין בעיקר בצבע האדום הפכו במרוצת השנים לאדומים, כדי לאפשר זיהוי מהיר על ידי המאביקים.
בארץ ישראל נפוצים בעיקר פרחים בצבע צהוב, פרחים בצבע ורוד ופרחים בצבע לבן.
צבעיהם וצורתם של הפרחים היו בין הנושאים הראשונים שנחקרו על ידי מדע האבולוציה עם התפתחותו במאה ה-19, זאת בשל נגישותם של הפרחים וההבדלים הברורים במראה שלהם.

בצמח

חלק מהצמחים מכילים רק פרח בודד. אחרים הם מרובי פרחים ובחלקם הפרחים מסודרים בתפרחת, שהיא קבוצה של פרחים המסודרים על גבעול או מערכת גבעולים.
תולדות המלחמה הפלופונסית

"תולדות המלחמה הפלופונסית" היא שם יצירתו של ההיסטוריון היווני תוקידידס, המתארת את קורות המלחמה שניטשה במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס בין הליגה הפלופונסית בהנהגת ספרטה, לבין הליגה האטית-דלית בהנהגת אתונה. לפי הגדרתו של ההיסטוריון הישראלי דוד אשרי, תולדות המלחמה הפלופונסית מהווה מונוגרפיה רחבת היקף על נושא מוגדר היטב בהיסטוריה צבאית-מדינית, שחלקים נרחבים בה נועדו להציג את אופייה הטוטלי של המלחמה הפלופונסית ופלישתה חסרת המעצורים לחיי החברה והמשפחה של בני התקופה.
תוקידידס איש אתונה, אשר שירת באותה מלחמה עצמה כסטרטגוס, נחשב על ידי היסטוריונים מודרניים ועתיקים כאחד, כאחד מעמודי התווך של ההיסטוגרפיה המערבית, וכהיסטוריון למופת. יצירתו, תולדות המלחמה הפלופונסית, נחשבת כיצירת מופת הכתובה מתוך גישה מדעית ביקורתית ואובייקטיבית. בסוף המאה העשרים, בהשפעת האסכולה בחקר הספרות הקרויה ביקורת תגובת הקורא, צמחה מגמה בקרב היסטוריונים מסוימים, הרואה בחיבורו של תוקידיס יצירה ספרותית שכתיבתה הושפעה מתגובת הקורא ואינה חיבור היסטורי ביקורתי המתאר נאמנה את המאורעות. 
שם היצירה, "תולדות המלחמה הפלופונסית", הוא שם שנתקבל בתרגומים מודרניים, כאשר ברוב כתבי היד, יצירתו של תוקידידס נקראת "סינגראפי" (Συγγραφή), שפירושה "רישום דברים". ההיסטוריון הישראלי אלכסנדר פוקס, במבוא לתרגום העברי של החיבור, מטיל ספק שתוקידידס עשה שימוש בשם האחרון. תוקידידס עצמו, על אף שלא נוקב באופן מפורש בשמה, מעיד שנושא היצירה הוא "קורות מלחמת הפּילופונסים והאתונאים כמות שהם".
תולדות המלחמה הפלופונסית מחולקת באופן מסורתי לשמונה ספרים, חלוקה המאוחרת לזמנו של תוקידידס. החלוקה המקורית אינה ידועה, אם כי היצירה עצמה כתובה כרונולוגית לפי שנים, ובכול תיאור שנתי ישנה חלוקה או הבחנה בין עונות הקיץ ועונת החורף.
אברהם ילובסקי

אברהם ילובסקי (ה'תר"י, 1850 – י' בטבת ה'תרמ"ט, 14 בדצמבר 1888) הוא מקורבנותיו הראשונים של היישוב היהודי המתחדש בארץ ישראל. ילובסקי נהרג בבקתתו על ידי מרצחים ערבים אחרי התנגדות עזה מצדו תוך שימוש בגרזנו. ביתו היה ליד הצומת (צומת אברהם ילובסקי) הנושא כיום את שמו ובה אנדרטה לזכרו. מונצח לצד חללי מערכות ישראל הראשונים ביישוב היהודי המתחדש.

היסטוריה

ילובסקי נולד בביאליסטוק שבפולין. היה נפח בעיסקו ובהמשך גם עסק בחקלאות בארץ ישראל. בבית אביו התחנך על ברכי המסורת ולימים הוסמך לרבנות. אולם בחר במקצוע הנפחות. בשנת 1883 נישא לשיינה-יפה. עלה לארץ-ישראל ותר את הארץ וחיפש מקום למשפחתו. היה בין חברי הקבוצה הראשונה שרכשה חלקות ב"נחלת ראובן", נחלתו של ראובן לרר, החלוץ למושבה נס ציונה לעתיד לבוא.
המתיישבים התגוררו יחדיו בחצר החאן ואברהם היה יחיד בהם שבנה במו ידיו את ביתו על אם הדרך לראשון לציון. לנחלה זו הביא בשנת 1888 את משפחתו מביאליסטוק. באותה שנה היה החורף קשה. מפחד השיטפונות והקור העביר אברהם את משפחתו לחצר החאן. והוא עצמו נשאר לשמור על מקום מגוריו והנפחיה שממנה התפרנס. ביום י' בטבת תרמ"ט (14 דצמבר 1888), נהרג בבקתתו על יד מרצחים אחרי התנגדות עזה מצדו תוך שימוש בגרזינו. הוא הובא למנוחת עולמים בבית הקברות של ראשון לציון. הניח אשה וארבעה ילדים. נינו הוא אהרן שביט מבכירי טייסי חיל האוויר הישראלי.
הומיאקי הוזיטה

ביוגרפיה

הוזיטה נולד ביפן והיגר לאיטליה כדי ללמוד פיזיקה גרעינית באוניברסיטת פדובה. הוא ידוע בזכות ניסוח שש מתוך שבע אקסיומות הוזיטה-האטורי, אשר מהוות את הבסיס למתמטיקה של קיפול משטחים.
נפטר ב-26 במרץ 2005.
עובד (דמות מקראית)

עוֹבֵד הוא דמות מקראית מתקופת השופטים, הנזכרת במגילת רות כבנם של רות ובועז, אביו של ישי וסבו של דוד המלך.
רות ובועז ילדו את עובד, כאמור בסופה של מגילת רות: "וּבֹעַז הוֹלִיד אֶת עוֹבֵד. וְעֹבֵד הוֹלִיד אֶת יִשָׁי, וְיִשַׁי הוֹלִיד אֶת דָּוִד" (מגילת רות, פרק ד', פסוקים כ"א-כ"ב).
עובד, הוא צאצא של שני מעשי גניבת זרע וגילוי עריות: האחד, המתייחס אל פרץ (מצד אביו) שנולד כתוצאה ממעשה יהודה ותמר, והשני, המתייחס אל מואב (מצד אמו), כתוצאה ממעשה לוט ובנותיו.

עובד במדרש

פירוש השם עובד – עובד את האלוהים. עם זאת, יש הטוענים כי זהו שם לבן זקונים, הנשאר לטפל בהורה המזדקן, וזאת בהסתמך על הפסוק במלאכי: "כַּאֲשֶׁר יַחְמֹל אִישׁ עַל בְּנוֹ הָעֹבֵד אֹתוֹ" (ספר מלאכי, פרק ג', פסוק י"ז), וכן על מונחים מקבילים בשפות אחרות מהמזרח הקדום. זו הסיבה שבגללה אומרות השכנות לנעמי על עובד "וְהָיָה לָךְ לְמֵשִׁיב נֶפֶשׁ וּלְכַלְכֵּל אֶת שֵׂיבָתֵךְ" (מגילת רות, פרק ד', פסוק ט"ו).
בעז היה בן 80 כשנשא לאישה את רות. הפרש הגילאים ביניהם – ארבעים שנה – מנע ממנו להציע את עצמו לרות מלכתחילה. במדרש נאמר כי ביום בו הגיעה רות לבית לחם, מתה אשתו של בועז.
רש"י פתר את הסתירה המתוארת בפרק ד' במגילה:
וַיִּקַּח בֹּעַז אֶת רוּת וַתְּהִי לוֹ לְאִשָּׁה וַיָּבֹא אֵלֶיהָ, וַיִּתֵּן ה' לָהּ הֵרָיוֹן וַתֵּלֶד בֵּן. וַתֹּאמַרְנָה הַנָּשִׁים אֶל נָעֳמִי: "בָּרוּךְ ה' אֲשֶׁר לֹא הִשְׁבִּית לָךְ גֹּאֵל הַיּוֹם, וְיִקָּרֵא שְׁמוֹ בְּיִשְׂרָאֵל. וְהָיָה לָךְ לְמֵשִׁיב נֶפֶשׁ וּלְכַלְכֵּל אֶת שֵׂיבָתֵךְ, כִּי כַלָּתֵךְ אֲ‍שֶׁר אֲהֵבַתֶךְ יְלָדַתּוּ, אֲשֶׁר הִיא טוֹבָה לָךְ מִשִּׁבְעָה בָּנִים". וַתִּקַּח נָעֳמִי אֶת הַיֶּלֶד וַתְּשִׁתֵהוּ בְחֵיקָהּ וַתְּהִי לוֹ לְאֹמֶנֶת. וַתִּקְרֶאנָה לוֹ הַשְּׁכֵנוֹת שֵׁם לֵאמֹר "יֻלַּד בֵּן לְנָעֳמִי", וַתִּקְרֶאנָה שְׁמוֹ עוֹבֵד, הוּא אֲבִי יִשַׁי אֲבִי דָוִד.
— מגילת רות, פרק ד', פסוקים י"ג-י"ז
השכנות אומרות כי "יולד בן לנעמי", אף על פי שרות היא שילדה אותו, זאת מאחר שנעמי, חמותהּ של רות, גידלה למעשה את עובד ושימשה לו כאומנת (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף י"ט, עמוד ב'). הסנהדרין הסיקה מכך כי "כל המגדל יתום בתוך ביתו, מעלה עליו הכתוב כאילו ילדו" (תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"ג, עמוד א') ולצורך כך מפרש רש"י כי עובד היה יתום, מאחר שבועז נפטר בלילה שבו נשא לאישה את רות.
קוף עכביש שחור-ראש

מאפיינים

קוף העכביש חום-ראש חי ביערות טרופיים וסובטרופיים לחים שגובהם הוא בין 100 ל-1,700 מטר מעל פני הים. הוא חי בצפיפות אוכלוסין של 1.2 קופים לקמ"ר.
לקוף העכביש חום-הראש גוף חום או שחור וראש חום, ומכאן שמו. קוף העכביש הקולומביאני שחור כולו וסנטרו לבן מעט. קופי העכביש חומי-הראש הם מהגדולים יותר שבקופים רחבי האף. אורך הראש והגוף, לא כולל הזנב, הוא בדרך-כלל בין 393 ל-538 מילימטר. אורכו של הזנב המאחז הוא בין 710 ל-855 מילימטר. הזכרים שוקלים, בממוצע, 8.89 ק"ג והנקבות שוקלות 8.8 ק"ג. משקלו של המוח הוא 114.7 גרם.
קוף זה, כרוב בני משפחתו, הוא שוכן יערות ופעיל יום. הוא נע על ידי התנדנדות מענף לענף או על ידי טיפוס. בזמן ההזדווגות, הנקבה תהיה עם הזכר עד שלושה ימים, או שהיא תזדווג עם זכרים אחרים. ההזדווגות מתרחשת פנים מול פנים ונמשכת בין 5 עד 10 דקות. תקופת ההיריון היא בין 226 עד 232 יום. העולל רוכב על גב אמו למשך 16 שבועות ונגמל בגיל 20 חודשים. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 51 חודשים; הזכרים בגיל 56 חודשים. הנקבות יולדות כל 3 שנים.
קוף זה מסווג בסכנת הכחדה חמורה על ידי ארגון השימור העולמי בגלל אובדן אוכלוסייה מוערך של יותר מ-80% מהאוכלוסייה במשך 45 שנה, בגלל ציד והסגת גבול אנושית לטווח תפוצתו.
קופי עכביש שחורי ראש חיים בשבי עד 24 שנים.
בנק הולנד

היסטוריה

בנק הולנד נפתח בחיפה ב-1 באוקטובר 1934 סמוך למרכז המסחרי החדש, ברחוב הבנקים, שהיה המרכז הפיננסי של העיר. הבניין היה בין הראשונים בעיר שכלל מיזוג אוויר וחדר כספות במרתף. סניף נוסף נפתח בתל אביב ב-1949.
לניהול הבנק מונה ארווין פרוינד, נתין הולנדי. ראול ולנברג, שפרוינד היה ידיד של סבו, הגיע לארץ ישראל על מנת להתמחות בבנק הולנד.
הבנק היה פעיל בעסקאות בניירות ערך ובסחר חוץ ועם לקוחותיו נמנו בעיקר יוצאי גרמניה והולנד. ב-1968 בעקבות החרם הערבי החליט בנק הולנד למכור את פעילותו בישראל לבנק דיסקונט.
צבעון

היסטוריה

היישוב יועד להיות קיבוץ של השומר הצעיר, ועד התגבשות גרעין מיישב הוחלט להקים במקום היאחזות נח"ל בינואר 1980. לקראת איוש ההיאחזות עלו למקום בני מושבים מהגליל, בתמיכה בלתי רשמית של מועצה אזורית מרום הגליל, לתפוס את הנקודה במחאה על כך שבמסגרת תוכנית המצפים בגליל לא הוקצו להם מצפים. בני הגרעין התגוררו במקום בצפיפות רבה של שתי משפחות בחדרון. מחלקת ההתיישבות החליטה לא לפנות את המתיישבים בכח ובתגובה איימו בקיבוצים לפנות את המקום בעצמם. צה"ל עיכב את עליית גרעין הנח"ל למקום, כדי לא לקחת חלק בעימות. בסוף פברואר 1980 הושג הסדר עם הפולשים על פינוי המקום והיאחזות הנח"ל התמקמה במקום. היישוב אוזרח בשנת 1986. 
צבעון ממוקם על הר קלען בתוך שטח יער טבעי, שוכן סמוך לכביש 89, קילומטר אחד מזרחית לצומת סאסא. הקיבוץ נתחם על ידי גן לאומי ברעם בצפון, נחל דישון ממערב, נחל צבעון ממזרח ושמורת הר מירון בדרום. נקרא על שם נחל צבעון הסמוך.
רוס 128

היסטוריה

הכוכב מופיע לראשונה ברשימת כוכבים בעלי תנועה עצמית גדולה שגילה האסטרונום האמריקאי פרנק אלמור רוס באמצעות השוואת צילומים של שמי הלילה שצולמו במצפה הכוכבים ירקס בשנת 1925. הכוכב נקרא מאז על פי מיקומו באותה רשימה. בשנת 1972 צפו האסטרונומים לי והוקסי בהתפרצות של הכוכב שגרמה לעלייה חדה של כחצי דרגת בהירות בקרינה העל-סגולה שלו למשך של כ-20 דקות. השינוי בבהירות הנראית של הכוכב היה קטן מאוד. בעקבות כך סווג רוס 128 ככוכב הבזק וקיבל את הציון של כוכב משתנה FI בבתולה. רוס 128 מתקרב אל מערכת השמש ובעוד כ-70,000 שנים יעבור במרחק של כ-6 שנות אור ממערכת השמש ואז יתחיל להתרחק.

מאפיינים

רוס 128 הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M4 V. רדיוסו מוערך בחמישית רדיוס שמש, מסתו מוערכת בכ-0.16 מסת שמש ועוצמת הארתו היא כ-0.03 אחוז מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בגלל טמפרטורת פניו הנמוכה, כ-3,180 קלווין, כמעט כל קרינתו היא בתחום התת-אדום שבו הוא בהיר פי 10. הכוכב נע על רקע שאר הכוכבים במהירות של כ-1.35 שניות קשת בשנה וכיוון התנועה שלו הוא בתוך מישור הדיסקה של שביל החלב. למרות שהוא מסווג ככוכב הבזק, לא ניצפו שינויים ברורים בבהירות הנראית שלו אלא רק בקרינה בתחום העל-סגול ובגלי רדיו. בשל עוצמת ההארה הנמוכה של רוס 128, המרחק של כוכב לכת המאפשר חיים צריך להיות לא יותר מעשירית יחידה אסטרונומית ובמרחק כזה כוכב הלכת יהיה במצב של הקפה סינכרונית בה הוא מפנה באופן קבוע צד אחד אל הכוכב בעוד צידו השני חשוך תמיד.

סביבה

הכוכב הקרוב ביותר לרוס 128 הוא הננס האדום וולף 359 שנמצא במרחק של כ-3.8 שנות אור ממנו ולמעשה כל השכנים של רוס 128 עד למרחק של כ-10 שנות אור ממנו הם ננסים אדומים, שאף אחד מהם לא ניתן לצפייה בעין אנושית ללא ציוד עזר. השמש תראה משם ככוכב חסר ייחוד עם דרגת בהירות 2.4.
נמל התעופה ימליאנובו

היסטוריה

בשנות ה-70 התקבלה ההחלטה על בניית נמל תעופה חדש ליד העיר קרסנויארסק וב-1975 נוסד מכון סיבאארופרויקט. נמל התעופה נחנך ב-25 באוקטובר 1980, כאשר נחתה בו הטיסה הראשונה, ממוסקבה, עם מטוס מדגם איליושין Il-62. ב-2005 נכנס לפעולה טרמינל חדש (טרמינל 2). למעשה היה זה טרמינל בו השתמשו כל השנים (טרמינל 1) שבמקור תוכנן לשמש כטרמינל להובלת סחורות.
שנות ה-20 של המאה ה-16

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אברהרד פון מקנזן

קריירה מוקדמת

פון מקנזן נולד ב-24 בספטמבר 1889 בברומברג שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. אביו אוגוסט פון מקנזן היה גנרל-פלדמרשל  נערץ ממלחמת העולם הראשונה. בשנת 1908 התגייס פון מקנזן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט משמר ההוסארים, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-23 באוגוסט 1915 נפצע באורח קשה, ולאחר החלמתו שירת ב"קבוצת הארמיות שולץ" עד לסיום המלחמה, שאותה סיים בדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה הצטרף פון מקנזן לפרייקורפס, ולאחר מכן שירת ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1922 מונה למפקד הפלגה ה-1 ברגימנט הפרשים ה-5 (הפרוסי), בשנת 1928 הועלה לדרגת מיור, ובשנת 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בשנת 1933 מונה לראש מטה חיל הפרשים, ובשנת 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 במאי 1935 מונה פון מקנזן לראש מטה הקורפוס ה-10, וב-1 באפריל 1937 מונה למפקד חטיבת הפרשים ה-1. ב-1 בינואר 1938 הועלה פון מקזן לדרגת גנרל מיור, בנובמבר 1938, מונה לראש מטה קבוצת הארמייה החמישית בווינה, וב-1 במאי 1939 מונה לראש מטה הארמייה ה-14.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון מקנזן ראש מטה הארמייה ה-14, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין. ב-1 בינואר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך המערכה על צרפת הוא כיהן כראש מטה הארמייה ה-12. ב-1 באוגוסט 1940 הועלה פון מקנזן לדרגת גנרל חיל הפרשים, וב-15 בינואר 1941 מונה למפקד הקורפוס הממונע ה-3. במבצע ברברוסה לחם פון מקנזן עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מקבוצת הפאנצר הראשונה, במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמו בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון, ועל הצלחתו בקרבות קיבל פון מקנזן ב-27 ביולי 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-31 במרץ 1942 העביר פון מקנזן את הפיקוד על הקורפוס ללאו גייר פון שוופנבורג ויצא לחופשה קצרה, וב-20 ביולי 1942 חזר לפקד על הקורפוס שבינתיים הפך לקורפוס פאנצר, ופיקד עליו במהלך מתקפת הקיץ ובכלל זה בקרב חרקוב השני. על הצלחתו בקרב קיבל פון מקנזן תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים. ב-21 בנובמבר 1942 מונה פון מקנזן למפקד ארמיית הפאנצר הראשונה, ופיקד עליה בקרב חרקוב השלישי, וב-6 ביולי 1943 הועלה לדרגת גנרל אוברסט.
ב-5 בנובמבר 1943 מונה פון מקנזן למפקד הארמייה ה-14 בחזית האיטלקית, שפעלה בגזרה המזרחית, והיה אחראי לטבח בפוסה ארדיאטינה. ב-4 ביוני 1944 פרש פון מקנזן מתפקידו בעקבות חילוקי דעות עם היטלר ושב לביתו. בסוף המלחמה נלקח פון מקנזן לשבי הבריטי.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נשפט פון מקנזן ברומא על פשעי מלחמה ונידון למוות ב-30 בנובמבר 1946. עונש המוות הומר במאסר עולם ביולי 1947, אך לבסוף שוחרר פון מקנזן באוקטובר 1952. ב-19 במאי 1969 מת פון מקנזן בנוימינסטר והוא בן 80 שנים.
דומיניק ואן אקהאוט

ביוגרפיה

ואן אקהאוט נולדה בבריסל, בנעוריה החלה לדגמן והשתתפה בתחרות יופי בינלאומית לנערות.
היא השתתפה בתחרות "מיס בריסל" לאחר שמנהל בית הספר שבו למדה התרשם מיופייה והיה מעוניין שתרשם לתחרות, בתחרות זו היא זכתה במקום הראשון.
בתחרות מיס בלגיה היא ייצגה את בריסל והיא הוכתרה כ"מיס בלגיה 1981".
בתחרות מיס תבל 1981 שנערכה בניו יורק נבחרה לסגנית הרביעית, בכך הייתה למיס בלגיה שהגיעה למקום הכי גבוהה בהיסטוריה של התחרות הבינלאומית.
בתחרות מיס עולם 1981 שהייתה בלונדון עלתה לשלב חמש עשרה המועמדות שעלו לחצי הגמר.
בתחרות מיס אינטרנשיונל 1981 גם שם הגיעה לחצי הגמר.
בסוף אותה שנה נבחרה למיס האומות המאוחדות.
היא שימשה כשופטת בטקסי בחירת מיס בלגיה, מיס צרפת, מיס שווייץ ומיס אירופה.
ב-1985 נישאה לבן זוגה ונולדו להם שני ילדים.