google/wiki40b huggingface dataset:
אלצ'ידה דה גספרי

ביוגרפיה

דה-גספרי נולד בפרובינציית טרנטו, אזור שהיה שייך לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1896 הוא הצטרף לשורות המפלגה הסוציאליסטית-נוצרית. בשנת 1911 הוא נבחר לחבר ברייכסטג האוסטרי, בתפקיד זה כיהן עד שנת 1917. לאחר התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית בעקבות מלחמת העולם הראשונה, הצטרף חבל טרנטו לממלכת איטליה, ודה-גספרי קיבל אזרחות איטלקית.
ב-1919 ייסד דה גספרי את המפלגה העממית האיטלקית וב-1921 הוא נבחר לפרלמנט האיטלקי עד שנת 1924. באותן שנים עלתה המפלגה הפשיסטית לשלטון באיטליה. מפלגתו של דה גספרי הצטרפה לקואליציה בראשותו של בניטו מוסוליני באוקטובר 1922, אך לאחר שהשתלט מוסוליני על מוסדות השלטון באיטליה והנהיג שינויים בחוקת המדינה, פרשה מפלגתו של דה גספרי מהקואליציה. 
ב-1924 הפך למעשה דה גספרי, לראש המחנה הפוליטי המתנגד למפלגה הפשיסטית. בנובמבר 1926 הוציא מוסוליני את מפלגתו של דה גספרי מחוץ לחוק, ובשנת 1927 נעצר דה גספרי על ידי המשטר ונשפט למאסר של ארבע שנים על שימוש במסמך מזויף כדי להשיג דרכון. בלחצם של מוסדות הכנסייה והוותיקן הוא שוחרר ב-1928.
בשנת 1929 קיבל דה גספרי מקלט מדיני בואתיקן ברומא, שם הוא שימש כספרן בספריית הוותיקן במשך 14 שנים עד נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה בשנת 1943.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הקים דה גספרי את המפלגה הדמוקרטית-נוצרית באיטליה, שבתחילה הייתה בלתי חוקית. לאחר שחרור דרום איטליה על ידי בנות הברית צורף דה גספרי לוועד השחרור הלאומי. לקראת סוף המלחמה היה חבר בוועד השחרור של איטליה הצפונית. הוא כיהן כשר בלי תיק ובהמשך כשר חוץ בממשלתו של איוונו בונומי, ומיוני 1945 כשר חוץ בממשלתו של פרוצ'ו פארי. 
כבר ביוני 1945 עלה שמו של דה גספרי כמועמד לתפקיד ראש הממשלה, אך הוא זכה בתפקיד רק בדצמבר 1945.

ראש ממשלה

דה גספרי שימש כראש ממשלת איטליה במהלך שמונה שנים, בהן הקים ממשלות רבות. 
תחת שלטונו הפכה איטליה בשנת 1946 מממלכה לרפובליקה, הצטרפה לנאט"ו ב-1949 וחיזקה את יחסיה עם ארצות הברית שסייעה לשיקום כלכלת איטליה באמצעות "תוכנית מרשל". בשנות שלטונו של דה גספרי הפכה איטליה גם לאחת ממייסדות האיחוד האירופי אשר החל את תחילת דרכו ב"איחוד קהילת הפחם והפלדה". בשנת 1950 הוא הוביל מהלך לרפורמה אגררית של הפקעת אחוזות והעברת הקרקע לאיכרים חסרי קרקע, אולם הרפורמה לא יצאה אל הפועל. 
בבחירות ביוני 1953, ירד כוחן של המפלגה הדמוקרטית נוצרית ובנות בריתה במרכז המפה הפוליטית ודה גספרי לא השיג רוב במרכז המפה הפוליטית להקמת ממשלה חדשה. דה גאספרי ניסה בכל זאת להרכיב ממשלת מיעוט, תוך שילוב שר ביטחון שיקרוץ למלוכנים, אולם כשל בכך. בעקבות זאת, הועבר התפקיד של הרכבת הממשלה לאיש מפלגתו, אטיליו פיצ'יוני, ולאחר שזה לא הצליח הועבר התפקיד לג'וזפה פלה שהצליח לקבל את תמיכת המלוכנים. פלה לא כלל את דה גספרי בין שריו, צעד שפורש כניסיון לעבור למדיניות חוץ מאוזנת יותר שלא נשענת על ברית נאט"ו. דה גספרי המשיך להנהיג את מפלגתו ולקראת סוף 1953 יצר משבר קואליציוני עקב חוסר שביעות רצון מהשותפות של פלה עם המלוכנים. לאחר התפטרות פלה בראשית ינואר 1954, הצליח דה גספרי לגבש קואליציה חדשה של מפלגות המרכז, אך סירב לעמוד בראש הממשלה והתפקיד הועבר לידי שלבה. 
באפריל 1954 הוביל דה גאספרי ועידה בין פרלמנטרית לדיון על שיתוף פעולה אירופי. במאי 1954 נתמנה דה גספרי לנשיא הפרלמנט של קהילת הפחם והפלדה האירופית.
באוגוסט 1954 מת דה גספרי. קברו נמצא בבזיליקת סן לורנצו שמחוץ לחומות רומא.
דה-גספרי נחשב לאחד מבכירי המדינאים באיטליה במאה ה-20. הוא נחשב למנהיג אמיץ אשר התנגד למשטר הפשיסטי ואשר שיקם את איטליה לאחר תבוסתה במלחמת העולם השנייה.
ספריפיקציה

ספריפיקציה (באנגלית: Spherification) או יצירת כדורים היא טכניקת בישול מתחום המטבח המולקולרי במהלכה יוצרים ממיצים כדורים קטנים דמויי קוויאר במרקמם ובצורתם.

היסטוריה

טכניקת בישול זו התגלתה במחקר שבוצע על ידי חברת המזון יוניליבר בשנות ה-50 של המאה ה-20. השף פראן אדריאה ממסעדה אל בולי החל להשתמש בטכניקה זו במטבח המולקולרי.
קונטרה אלט

קונטרה אלט או קונטרלטו (איטלקית: Contralto) הוא הקול הנשי הקלאסי הנמוך ביותר ובעל הטסיטורה הנמוכה ביותר. המנעד הקולי של קונטרה אלט נופל בין טנור למצו-סופרן, בדרך כלל בין הפה הנמצא מתחת לדו האמצעי (F₃ בכתיב מוזיקלי מדעי) ובין הסול במנעד השמיני (G₅). ישנם קולות העשויים גם להגיע למי במנעד השלישי או עד לסי במול במנעד החמישי (B♭₅).

באופרה

קונטרה אלט אופרטי הוא נדיר, ובספרות האופרה יש תפקידים מעטים שנכתבו במיוחד עבור קולות אלו. לזמרות קונטרה אלט נכתבים בדרך כלל תפקידי נשים כמו אנג'לינה בלה צנרנטולה, רוזינה בספר מסביליה או אולגה ביבגני אונייגין, אך בדרך כלל בתפקידים נבליים או "גבריים". 
אמרה נהוגה בין זמרות הקונטרה אלט, על כך שהן יכולות לשחק "מכשפות, כלבתות או מכנסיים" (באנגלית: witches, bitches & breeches).
יצחק הלוי הורוביץ

הרב יצחק הלוי הורוביץ (מכונה: ר' איציקל המבורגר), (תע"ה, 1715 - ו' באייר תקכ"ז, 4 במאי 1767) היה למדן, מנהיג וראב"ד אה"ו.
חותנו של רבי משולם איגרא וסבו של רבי נפתלי מרופשיץ, ומחותנו של רבי יחזקאל לנדא.

תולדות חייו

נולד בביליחוב (Bílichov) לרבי יעקב יוקל הורביץ [בנו של רבי מאיר הלוי הורביץ המהר"ם טיקטין ואחיו של רבי צבי הירש הורביץ אביהם של רבי שמואל שמלקא ורבי פינחס הורביץ], שהתפרסם כרבה של קהילת גלוגוב (Głogów), ובאותה עת היה הרב של קהילת ביליחוב. היה מיוחס לשושלת רבנים
כבר בצעירותו התפרסם כעילוי ובעודו בן 13 בחר בו רבי יעקב באב"ד מברודי, כחתן לבתו רייצה. לאחר נישואיו היה סמוך כמה שנים על שולחן חותנו שסיפק לו את כל מחסורו, והוא באותו זמן ישב ולמד תורה. לאחר מכן קיבל על עצמו רבנות, וכיהן בקהילות שונות כגון: הארחוב (Harrachov), גלוגוב ובשנת 1754 בעיר ברודי. באותה שנה ביום י"א בתמוז ה'תקט"ו, נפטרה אשתו, והוא נישא לאחייניתה בילה, בת גיסו רבי יצחק באב"ד. משני נישואין אלו היו לר' איציקל 15 צאצאים. בברודי ישב ר' איציקל כ-12 שנים, בהן נהג רבנותו בחוכמה, והצליח להתאהב על כל החוגים בעיר. בשנת 1765 לאחר פטירתו של רבי יהונתן אייבשיץ נבחר ר' איציקל מתוך שורה של מועמדים, לכהן כרב ואב"ד של קהילת אה"ו. בחירתו זו נעשתה גם בהסכמתו של רבי יעקב עמדין. ר' איציקל בחוכמתו השכין שלום בקהילה, ביטל את שרידי המחלוקת ואישר את כל התקנות שתיקן רבי יהונתן אייבשיץ.

יחסיו עם רבי יעקב עמדין

למרות שלדעת רבי יעקב עמדין, הוא עצמו היה ראוי לשבת על כס אב"ד אה"ו, בחירתו של ר' איציקל המבורגר לאחר פטירתו של רבי יונתן, הייתה על דעתו ובהסכמתו. יחד עם זאת, פעולותיו של ר' איציקל לחיסול המחלוקת בקהילת אה"ו, אישור תקנותיו של רבי יונתן והפסקת הרדיפה אחר מצדדיו, היו לצנינים בעיני היעב"ץ.

פרשת הגט מקליווא

בשבתו על כסאו באה"ו, פרצה פרשת הגט מקליווא שהייתה מחלוקת הלכתית בדבר כשרותו של גט, אשר הסעירה את העולם הרבני בשנים 1766–1767, ועסקה בגט שנתן אדם לאשתו, והצדדים דנו בשאלה אם היה במצב נפשי שבו גירושיו תקפים או לא. המחלוקת חרגה מגדרי הדיון ההלכתי, הציתה סכסוך נרחב בין רבנים משני הצדדים ובין קהילות שונות, ורבים שבחשובי רבני הדור נזקקו להתערב בה.
לאחר שהתעוררה המחלוקת פנה רבה של קליווא הרב ישראל ליפשיץ לר' איציקל בבקשה שיזהיר את הבד"צ של קהילת פפד"ם כי אם לא יחזרו בהם מפסילת הגט הוא יחרים אותם. רבי יצחק ביקש קודם לדעת את עמדת מחותנו (הנודע ביהודה), וכאשר זה נתן את הסכמתו, החליט אכן רבי יצחק להחרים את כל מי שלא יחזור בו מפסילת הגט. את החלטתו זאת לא הספיק להוציא אל הפועל, שכן באותם ימים נפטר בהמבורג, גרמניה, והוא בן 52 שנה.
נווה פנחס

נווה פנחס היא שכונה שומרונית בעיר חולון, הנקראת על שם הכוהן השומרוני פנחס בן אברהם (1923-1992).
השכונה ממוקמת בדרום מזרח העיר, סמוך לאזור התעשייה וגובלת בשכונות נאות יהודית ונווה ארזים. מתגוררים בה כ-300 תושבים (2006), רובם ככולם שומרונים. השכונה היא למעשה רחוב אחד בן עשרים וארבעה בתים, רחוב בן עמרם, הקרוי על שמו של משה, הנביא הבלעדי בדת השומרונית. הרחוב מקביל מהצד המערבי לרחוב המעלות השייך לשכונת נאות יהודית, ומצד המזרחי לכביש רחוב המלאכה העובר דרך אזור התעשייה של חולון ומהווה עורק תחבורה חשוב ואחת הגישות לעיר (מצומת אזור). ישנם בשכונה שני בתי כנסת שומרוניים  ו"מכון א.ב. ללימודי שומרונות". נווה פנחס מתאפיינת בבנייה נמוכה, כמו בשכונת נווה ארזים הסמוכה, אך ישנם גם שני בנייני דירות בני שלוש קומות בדומה לשכונת נאות יהודית הסמוכה. 
תושבי חולון לא נוהגים לקרוא לשכונה בשמה, אלא "השכונה השומרונית" ותושבי העיר השומרונים מכנים אותה "השכונה". 
נווה פנחס היא אחת משתי השכונות השומרוניות היחידות בעולם, ולמעשה גם אחד משני האזורים השומרוניים היחידים בעולם (האזור השני הוא השכונה השומרונית אשר נמצאת בהר גריזים שבשומרון ושמה קריית לוזה).

היסטוריה

עם קום מדינת ישראל בשנת 1948 חיו בה כ-60 שומרונים, שלא היו מרוכזים במסגרת קהילתית, אלא היו מפוזרים בערים חולון, תל אביב, רמת גן וראשון לציון. חבר הכנסת יצחק בן צבי, חוקר עדות ישראל וידיד טוב של הקהילה השומרונית, הציע לרכז אותם על מנת שיוכלו לחיות כקהילה ולשמור על ייחודם השומרוני. 
עם היבחרו לתפקיד נשיא מדינת ישראל, בן צבי וראשי העיר של חולון ד"ר חיים קוגל ופנחס אילון הקצו את השטח המיועד לבניית שכונה שומרונית בעיר וגם סייעו במימון בניית הבתים הראשונים בשכונה בשנת 1954. באותה שנה עברו כמחצית מקהילת השומרונים בארץ (כ-400 איש) להתגורר בשכונה. 
בתחילת שנות ה-60 נחנך בית כנסת בשכונה. אחרי מלחמת ששת הימים קלטה השכונה כמה משפחות שומרוניות משכם, ובתוכם משפחות של כוהנים. עד אז לא היו בשכונה (ובחולון בכלל) כוהנים שומרונים. בסוף שנות ה-90 נחנך בית כנסת נוסף, קטן יותר, אשר שופץ משמעותית בשנת 2006. כמו כן נבנו בשנים האחרונות מספר בתי מגורים חדשים בעקבות הריבוי הטבעי של הקהילה. מספר משפחות שומרוניות בחולון מתגוררות בשכונות הסמוכות לנווה פנחס - נווה ארזים, נאות יהודית וקריית שרת.
עד 1992 נקראה השכונה בשם נווה מרקה.
קוויטל

קוויטל (או "פתקא") הוא פתק שעליו רשומים שמות אנשים יחד עם שמות אמותיהם, ולרוב כולל אף בקשות ומשאלות. הפתק מוגש על פי מנהג החסידים, לאדמו"ר, המעיין בו ומברך את המגיש. נהוג לצרף לקוויטל סכום כסף, לצורכי צדקה של האדמו"ר. סכום זה מכונה "פדיון נפש" ובדרך כלל בקיצור "פדיון" (בחסידות חב"ד מכונה גם הפתקא עצמה בשם זה ובקיצור: פ"נ).
חסידים מאמינים שביכולת האדמו"ר לקרוא בתוך הקוויטל את צורכיהם הגשמיים והרוחניים של המופיעים בו, ולהמשיך משמים את הברכה הנדרשת למבקש, בזכותו ובזכות אבותיו. סיפורים רבים מתהלכים בקרב חסידים אודות כוחו של הצדיק לפעול ישועות בדרך זו.
על האדמו"ר מבעלז, רבי אהרן רוקח, מסופר שבשנותיו האחרונות, כאשר הראייה הייתה קשה עליו, היה הגבאי קורא את הקוויטלעך של המבקשים את ברכתו. לעיתים כאשר הקריא הגבאי את השם רמז האדמו"ר שמשהו איננו כשורה, אף כאשר לא הכיר את האנשים שבהם מדובר, ואכן התברר שהשם שנכתב היה חלקי או בלתי מדויק.
בחלק מן החצרות החסידיות מקובל שאחד מן הגבאים משמש בתפקיד "כתיבת הקוויטלעך" עבור המבקשים להיכנס, ונהוג לשלם לו במטבע או בשטר.
בספרי חסידות מייחסים מקור קדום לעניין הקוויטל, בדברי הרמב"ן על התורה: "ועוד כי הבא לפני אב הנביאים ואחיו קדוש ה' והוא נודע אליהם בשמו יהיה לו בדבר הזה זכות וחיים כי בא בסוד העם ובכתב בני ישראל וזכות הרבים במספרם וכן לכולם זכות במספר שימנו לפני משה ואהרן כי ישימו עליהם עינם לטובה יבקשו עליהם רחמים".
מיקה שדה

ביוגרפיה

נולדה בתל אביב, בתם של זמר האופרה גבי שדה (אחיה של השחקנית סנדרה שדה) ומעצבת האופנה דורית שדה. בילדותה הצטרפה לאביה בנסיעותיו הרבות בעולם. בשנת 2002 שהתה בגרמניה ביוזמת מפיק מוזיקלי מקומי שניסה להפיק לה מספר שירים, אך הפרויקט לא הבשיל.
בשנת 2004 השתתפה בעונה השנייה של "כוכב נולד". הביצוע הבולט שלה בתוכנית היה השיר "אהבנו" של אביב גפן. לאחר שהודחה מ"כוכב נולד" החלה בקריירה מוזיקלית עצמאית. השתתפה בשני אלבומיו הראשונים של גבע אלון והופיעה לצדו. במשך כשנתיים עבדה על חומרים לאלבום ראשון, אך מספר שבועות לפני השלמתו החליטה לגנוז אותו. בשנת 2005 שימשה כפרזנטורית של המותג "דורית שדה" שבבעלות אמה.
בשנת 2009 יצא אלבום הבכורה שלה, הנושא את שמה. האלבום יצא על ידי חברת עננה, בהפקתו המוזיקלית של דני בן בשט. רוב החומרים באלבום הם שלה, ובין השירים: "פורטוגל" ו"שעת לילה מאוחרת", שיצאו לפני כן כסינגלים.
במרץ 2010 הופיעה במופע "My Girl - חמישים שנה למוטאון" במסגרת "פסטיבל אישה 2010", שבו השתתפו זמרות ישראליות נוספות ובהן נינט טייב, אפרת גוש ורונה קינן. בפברואר 2011 הופיעה בהיכל התרבות, יחד עם זמרים נוספים, בערב הצדעה לשירי יעקב רוטבליט. כתבה (יחד עם קובי אוז ואיה כורם) ללירז צ'רכי את השיר "טוב לי לבדי".
בשנת 2012 השתתפה, יחד עם עוד כ-35 זמרים, בפרויקט המוזיקלי "Lunacidal Tendenciesl". היא שרה יחד עם גדי אלטמן את השיר "The Waiting Room", שיצא כסינגל הראשון מתוך האלבום של הפרויקט - "After the End". בקיץ של אותה שנה שבה ושימשה כפרזנטורית של קולקציית הקיץ של המותג "דורית שדה", יחד עם דודתה סנדרה שדה.
החל משנת 2013 היא מופיעה עם המשוררת צרויה להב במופע "דרך המשי", במופע אינדי ילד - רוקנ'רול לכל המשפחה וכן במופע "אבי סינגולדה וחברים".
בנובמבר 2013 השיקה את אלבומה השני "מה את מעדיפה". האלבום יצא בייעוצו המוזיקלי ובהדרכתו של דן תורן. בין השירים: "W" ו"את לא בעניין", שיצאו לפני כן כסינגלים. את אירוע ההשקה ערכה במופע בתל אביב שבו אירחה אמנים שונים ובהם אבי סינגולדה.
ביוני 2016 יצא אלבומה השלישי והראשון באנגלית ״Birds & Guitars". האלבום מכיל שירי פולק אישיים שנכתבו בדרכים. כל השירים והמנגינות נכתבו ע״י מיקה והוא הופק על ידה בשיתוף עם בן זוגה אוראל תמוז. האלבום כולו הוקלט בבית, והשתתפו בו הנגנים קרן טננבאום, אדם בן עזרא, אבי סינגולדה וסתו בן שחר.
בעבר הייתה בת זוגו של אלרן דקל, סולן להקת "פאנק שטיין" (אחיה של הזמרת דפנה דקל), וכיום היא בת זוגו של אוראל תמוז, הגיטריסט של להקת הרוק "אומללה". בפברואר 2019 נולד בנם הבכור.
דיאגרמת ראמצ'נדרן

דיאגרמת ראמצ'נדרן (באנגלית: Ramachandran plot; מכונה גם "מפת ראמצ'נדרן" או "תרשים ראמצ'נדרן", על שמו של גופאלאסמודרם ראמצ'נדרן) ממפה את הזוויות הדו-מישוריות בין הקשרים הכימיים לאורך שרשרת חומצות האמינו המרכיבות חלבון נתון. הדיאגרמה משמשת לבחינת תכונות בסיסיות של החלבון, להשוואה בין חלבונים שונים ולחשיפת שגיאות במבנה חלבוני מוצע.
ניתן לתאר את הדיאגרמה כגרף של פונקציה מהצורה: .
הזוויתבין האטומים  ממופה לציר האפקי x, והזווית  בין האטומים  ממופה לציר האנכי y.
הפרעות מרחביות הדדיות בין חומצות אמינו שכנות מאלצות את מרבית הזוויות בחלבון לתחומים זוויתיים מוגבלים (ראו איור). אילוצים חריפים ביותר קיימים על הזוויות המותרות בין הקשרים עם חומצת האימינו פרולין. לעומת זאת גליצין, חומצת האמינו הקטנה ביותר, מסוגלת ליצור זוויות חריפות יותר עם החומצות השכנות לה הודות לשייר הקטן שלה - פרוטון בודד. לכן גליצין משמשת לעיתים כציר סיבוב בין חלקים שונים בחלבון. גם אספרגין ואספרטט מסוגלות להימצא לעיתים בזוויות חריגות על ידי יצירת קשר מימן נוסף המייצב את הקונפורמציה החריגה. הימצאות זוויות בין חומצות אמינו אחרות מחוץ לתחומים המותרים בדיאגרמה עשויה להעיד על אתר פעיל בחלבון. עם זאת, אם חלק ניכר (~רבע או יותר) מהזוויות בחלבון נתון פזורות מחוץ לתחומים המותרים בדיאגרמה, יש מקום לחשוד כי נפלו שגיאות בפענוח מבנה החלבון. בפרט, יש לצפות לגמישות זוויתית מועטה יותר בלב החלבון מאשר בשפתו.
הדיאגרמה פותחה בשנת 1963 על ידי V. Sasisekharan, תלמידו של הפיזיקאי ההודי הנודע גופאלאסמודרם ראמצ'נדרן.
ניתן להשתמש בדיאגרמה באופן דומה לייצוג הזוויות ברב-סוכרים ומבנים פולימריים אחרים.
פרס כינור דוד

בין הזוכים

יצחק נבון, יגאל מוסינזון, עודד קוטלר, רן אלירן, נעמי שמר, חיים יבין, שלמה ארצי, ירדנה ארזי, עפרה חזה, שולי נתן, אורי זוהר, עדנה פלידל, גילה אלמגור, בומבה צור, יהורם גאון, הגשש החיוור, יוסי בנאי, מייק בורשטיין, שוקולד מנטה מסטיק, שמואל רודנסקי, דניאל פאר, דובי זלצר, ענף הווי ובידור בצה"ל, המחזמר ברנשים וחלומות, אריה נבון, רפאל קלצ'קין, שרגא פרידמן, עמרי ניצן, להקת בת שבע, מנחם גולן, נחמה הנדל, דינה דורון, חיים טופול, שמעון ישראלי, התרנגולים, ההצגה "מעגל הגיר הקווקזי", נסים אלוני, אפרים קישון, שלישיית גשר הירקון, אבי טולדנו, שמרית אור, להקת חיל הים, דליה פרידלנד, חוה אלברשטיין, מישה אשרוב, שייקה אופיר, שמואל בונים, אילי גורליצקי, יונה עטרי, המחזמר שלמה המלך ושלמי הסנדלר, שבתאי טבת, העיר באר שבע, להקת אחרית הימים, צביקה פיק, הדרמה הטלוויזיונית "אינדיאני כשמש", רבקה זוהר, יגאל בשן, נורית הירש, אילנית, אורנה פורת, הכל עובר חביבי, אמנון דמתי ועוד. 
בשנת 1974 החליטה אשת התיאטרון נולה צ'לטון להשיב את הפרס בו זכתה במחאה על אי הכללת קטע מהמחזה "נשים במלחמה" במהלך שידור הטקס.
בשנת 1981 כתבה נעמי שמר במיוחד עבור טקס חלוקת פרסי כינור דוד את שירה "אנשים טובים באמצע הדרך" אשר בוצע באותו ערב על ידי יהורם גאון, אילנית ולהקת "הכל עובר חביבי" זוכי הפרסים באותה השנה.
שולחן הטהור

שולחן הטהור הוא ספר של הרב אהרן ראטה בעל ה"שומר אמונים", מייסד חבורת שומר אמונים.

תוכן הספר

הספר דן בענייני אכילה. הוא כולל הלכות והנהגות הקשורות באכילה, כגון ברכות הנאמרות על המזון, ענייני צניעות בשולחן, אכילה בשבת וביום טוב, לימוד על השולחן ועוד. כמו כן מובאת בספר הדרכה לשמירה דקדקנית על כשרות המאכלים והכלים בבית ובמטבח.
הספר מתאר את השולחן כדבר מקודש, שבו נבחן האדם. הרב ראטה מדגיש למשל כי אין לעמוד על השולחן בשום אופן, שהרי הוא מעין המזבח ולכן יש לנהוג בו באופן דומה. "כתבנו שלא לשבת על שולחן, וכעת נשאלתי אם יש מקור לא לעמוד על שולחן, ועניתי אותו הטעם שכתבתי שם כי השולחן דומה למזבח ומשום הכי לא יעמוד על שולחן... וכן לא ישב ולא יעמוד על השולחן וכן לא יניח בניו הקטנים שיעמדו על השולחן וגם קבלתי כי זה סכנה חס וחלילה והכל בשביל ששולחן דומה למזבח וצריך להתנהג בקדושה ואז שולחנו מגין עליו מכל רע בזה ובבא ויקדם בו תערוך לפני שולחן"‏.
הספר מבאר איך אמורות לנהוג נשים בעניין ברכות האכילה וענייה עליהן. המחבר מורה לאב המשפחה לחנך את ילדיו לפי המתואר בספרו.
אמנון אשכול

ביוגרפיה

אשכול נולד וגדל בקיבוץ עין המפרץ, למד בבית הספר האזורי נעמן והיה חניך ומדריך בתנועת השומר הצעיר. ב-1953 התגייס לצה"ל, שירת בחטיבת גולני, שבה היה קצין חבלה, ביחידת המיעוטים ובסיירת פיקוד הדרום. ב-1956 השתחרר משירות סדיר וסייע בהקמת הקיבוצים ניר עוז ואדמית. במלחמת סיני היה סגן מפקד פלוגת הסיור של פיקוד הדרום. ב-1957 שב לשירות קבע ושירת בחטיבת הצנחנים כסגן מפקד הפלס"ר ואחר כך כמפקד פלוגה. ב-1966 מונה למפקד פלס"ר שריון. הוא פיקד על פלס"ר 41 של חטיבת הראל במלחמת ששת הימים ולחם עמה בקרבות על ירושלים, ברמאללה, יריחו ובכיבוש רמת הגולן. במלחמת ההתשה פיקד על גדוד חרמ"ש 104 בחטיבת הראל, ושירת עמו בבקעת הירדן, בקו בר-לב וברצועת עזה. בינואר 1970 פיקד על כוח למעצר מחבלים במחנה פליטים אל-מע'זי; במהלך הפעולה נתקל הכוח וכל החיילים בו, כולל אשכול, נפצעו. אשכול פרץ לחדר שממנו נפתחה על הכוח אש והרג את אחד המחבלים, שהחזיק ברימון יד שממנו נפצעו שאר המחבלים בחדר. על פעולתו זכה לצל"ש ממפקד החטיבה ומאוחר יותר לעיטור המופת. ב-1971 עבר יחד עם הגדוד הסבה לשריון. הדריך בבית הספר לשריון בקורס מפקדי פלוגות ובקורס אימון מתקדם. בספטמבר 1972 השתחרר משירות הקבע. 
במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד שריון 104, בחטיבת הראל, גדוד טנקי שוט קל. לחם בקרבות הבלימה בגזרה הדרומית של סיני, בחציית תעלת סואץ ובהתקדמות עד הק"מ ה-101. במהלך הקרבות החליף את סגן מפקד החטיבה שנפצע. לאחר המלחמה לחם במלחמת ההתשה ברמת הגולן. בהמשך שירותו הצבאי פיקד על חטיבת קרייתי, חטיבת שריון במילואים ולחם עמה במבצע ליטני ושירת כסגן מפקד אוגדה משוריינת בפיקוד הצפון. לאחר מכן יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
באוגוסט 1980 מונה למפקד פיקוד הנח"ל ושירת בתפקיד עד 1984. במהלך שירותו קודם לדרגת תת-אלוף. במלחמת לבנון היו תחת פיקוד הנח"ל שני גדודי היאחזות, שני גדודי בט"ש, שני גדודי מ"כים וגדוד של מחנה 80, כמו כן פלוגות נחלאים בגדודים שונים. לאור צורכי הצבא בחטיבת חיל רגלים נוספת, הוחלט על הקמת חטיבת הנח"ל שפעלה תחת פיקוד הנח"ל בראשותו של אשכול. במלחמת לבנון נשבו שמונה מחיילי הנח"ל ללא קרב. ביום העצמאות ב-1984 זכה הנח"ל לפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. 
בשנת 2013 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי, "בדרכי"
עיצורים מקורבים

נזילים

עיצורים מקורבים שאין להם זיקה לתנועה מסוימת ושלא משתייכים לחצאי התנועות.
נתן נתניהו

ביוגרפיה

נתניהו הוא בנם של אלישע, פרופסור למתמטיקה בטכניון ושושנה, שופטת בית המשפט העליון. הוא למד בבית הספר הריאלי בחיפה, לאחר מכן התגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית ולמד בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון לתואר ראשון ושני בהנדסת חשמל. הוא שירת בחיל המודיעין. לאחר שחרורו המשיך לשרת מספר שנים ביחידתו כאזרח עובד צה"ל ועבר הסבה למדעי המחשב. באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 נסע לארצות הברית, שם השלים תואר שני ושלישי במדעי המחשב באוניברסיטת מרילנד, בה שימש גם כחוקר.
נתניהו חבר בחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי. 
היה נשוי לד"ר סיניה נתניהו, ולהם בת ובן. נתניהו הוא בן דודו של בנימין נתניהו.
לחץ חלקי

לחץ חלקי הוא גודל וירטואלי המוגדר עבור כל גז בתערובת גזים. זהו גודל פיקטיבי, כיוון שלחץ חלקי של גז בתערובת לא ניתן למדידה.
לחץ חלקי של גז הוא לחץ אשר היה מפעיל הגז, אילו היה הגז היחיד בכלי והתנהגותו כשל גז אידיאלי. הגדרה זו תקפה רק במקרה של גזים אידיאליים וניתן להרחיבה לגזים לא אידיאליים על ידי הגדרת שבר מולי (ראו שבר מולי ולחצים חלקיים)
.
עבור מערכת תרמודינמית ניתן להגדיר גודל מדיד יחיד, הנקרא לחץ. 
על פי חוק דלטון וההגדרה המוכללת של לחץ חלקי, סכומם הוא הלחץ של המערכת.

לחץ חלקי מגדיר את מידת פעילותם התרמודינמית של מולקולות הגז. גזים מומסים, עוברים דיפוזיה ומגיבים בהתאם ללחצם החלקי ולא בהתאם לריכוזם בתערובת גזים או בתמיסה.
לאוניד איליץ' בובר

ביוגרפיה

נולד כ"אברהם" בעיר ניקולאייב של האימפריה הרוסית במשפחתו של עובד. סיים בית ספר של שבע שנים ובית הספר המקצועי מטעם מפעל לבניית הספינות בעיר. בהמשך עבד כרתח במפעל לבניית ספינות של העיר.
התגייס לצבא האדום ב-1935, סיים בית הספר לחיל רגלים של אודסה. בהיותו מפקד רגימנט סיור מס' 82 באוגדת סיור מס' 33 השתתף בפלישת ברית המועצות לפולין ומלחמת החורף שם כמפקד פלוגה בגדוד השלישי של רגימנט סיור מס' 212 באוגדת סיור מס' 49 של הארמייה ה-13 בחזית צפון-מערבית שם במהלך קרבות ליד הכפר טרנטילה (בפינית Terenttilä) ב-13 ו14 בפברואר 1940 היה בראש הרגימנט שלו ובהמשך ב-17 בפברואר צלח את הנהר טייפאלניוקי. במהלך הקרבות הללו נפצע שלוש פעמים ועוטר בעיטור "גיבור ברית המועצות". לאחר השיקום מן הפציעות הגיע כסגן מפקד הקורסים לפיקוד במכללה הצבאית-פוליטית של העיר לנינגרד והועבר איתה בתחילת המלחמה לעיר שויה במחוז איוונובו בעורף.
מדצמבר 1941 נשלח לעסוק בהרכבת רגימנט מס' 167 של דיוויזיית הרגלים ה-16 וב-1942 הגיע כסגן מפקד לחזית מלחמת העולם השנייה. בקרב קורסק נפצע במהלך הדיפת מתקפה וורמאכט ב-5 ביולי 1943 והועבר לבית החולים במוסקבה. היה חבר הוועד היהודי האנטי-פשיסטי עד לפיזורו ב-1948 אחרי המלחמה המשיך את השירות בצבא האדום באסיה התיכונה במחוז הצבאי של טורקמניסטן (יש עדיות שהודות לכך שרד את חיסול הוועד) ובמוסקבה. מינואר 1944 עד ל-1946 האזין לקורסי האקדמיה הצבאית על שמו של פרונזה. ב-1957 חזר למוסקבה וב-1958 שוחרר מן השירות הפעיל.
לאחר שחרורו עבד כמורה בשיעורי הכנה לצבא של בית הספר מס' 354. התגורר ועבד במוסקבה. נקבר בבית הקברות "פראובראז'נסקויה".

משפחתו

אשתו חנה רויאק. להם בת ליובוב
שלום אביטן

קריירה

אביטן הגיע להפועל באר שבע מהקבוצה העירונית היריבה, בית"ר באר שבע, במסגרת עסקה של החלפת שחקנים. אביטן הבקיע שער כבר במשחקו הראשון בקבוצה, בשנת 1972, בניצחון 3–0 על מכבי נתניה. בהמשך העונה הסתכסך עם מאמן הקבוצה אלי פוקס. לאחר שנה שוחרר אביטן מקבוצתו והצטרף לבית"ר ירושלים. לקראת עונת 1975/1976 חזר להפועל באר שבע ותרם לזכייתה בתואר אליפות המדינה השני בתולדותיה.
בשנת 1976 היה אביטן מעורב בפרשת ירי. במסגרת גביע האינטרטוטו, צורף כוכבה של הפועל חיפה והנבחרת, יוחנן וולך, כשחקן חיזוק למפעלים האירופיים. אחרי טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן ב-1972, כל משלחת ישראלית לוותה בידי מאבטחי השב"כ. השחקנים שיחקו משחק קלפים בחדר המלון בבלגיה ואביטן לקח את אקדחו של הקב"ט שהיה על השולחן בקופסה ושיחק איתו תוך שהוא מכוון את האקדח לכיוון רקתו של וולך ואמר: "אני אירה בך". וולך הזהיר את אביטן "כי לא משחקים באקדחים", ידו של אביטן הוזזה רגע לפני שכדור 0.22 אינץ' נפלט מהאקדח ועבר סנטימטרים ספורים מראשו של וולך שניצל. אביטן טוען עד היום שלא ידע כי האקדח היה טעון ונעשו מאמצים להשתיק את הפרשה.
אביטן שיחק במדי נבחרת ישראל בשני משחקים בשנת 1978. במשחק הראשון, מול נבחרתה האולימפית של הולנד, כבש את שני השערים בניצחון 2–0. במשחקו השני מול נבחרת רומניה, הוחלף בשלהי המשחק לאחר שסירב לבצע את הוראותיו הטקטיות של המאמן, עמנואל שפר. בעת יציאתו אף השליך את חולצתו על המאמן הלאומי ובעקבות התנהגותו נופה מן הנבחרת.
למעט עונה אחת בהפועל ירושלים, המשיך אביטן לשחק בבאר שבע עד סיום עונת 1984/1985. לאחר עונות אלו סיים את הקריירה בליגה הבכירה בקבוצת הפועל תל אביב, בה שיחק עונה אחת ועמה זכה באליפות בשנת 1986. בנוסף לשער אחד בגביע הטוטו, כבש אביטן שער אחד בליגה במדי הפועל תל אביב, בדרבי מול מכבי תל אביב. לאחר מכן שיחק גם בהפועל אשדוד לפני שפרש ממשחק פעיל.
אביטן נודע בבעיטותיו החזקות ממרחק ונזקפים לזכותו מספר שערים מרהיבים. לאורך כל הקריירה שלו נודע אביטן בהתבטאויותיו הקיצוניות והשחצניות. הוא הסתכסך תכופות עם חבריו לקבוצה ועם מאמניו. במיוחד בא הדבר לידי ביטוי בסכסוכים עם מאיר ברד, רפי אליהו וג'קי דקל שהיו מנהיגי הקבוצה בשנות השבעים ולא הסכימו להשלים עם התנהגותו על המגרש ומחוצה לו.
לאחר פרישתו אימן מספר קבוצות בליגות הנמוכות, ביניהן את קבוצת נעוריו בית"ר באר שבע. בשנת 2000 מונה למאמן הפועל דימונה והתפטר כשבוע וחצי לאחר מכן עקב חילוקי דעות עם יו"ר הקבוצה מיכאל ראובן.

מחוץ למגרש

אביטן נולד במחנה מעבר במרסיי שבצרפת לאברהם וסימי אביטן, יוצאי מרוקו, ועלה עם משפחתו לישראל בגיל שש וחצי. 
אביטן הוא אביו של שרון אביטן, כדורגלן עבר וכיום מנהל מחלקות הנוער בהפועל באר שבע, ודודו של נסים אביטן, כדורגלן עבר וכיום מאמן.
לקראת בחירות 1996 השתתף בתשדיר בחירות של מפלגת העבודה.
ב-1 במרץ 2011 הורשע אביטן בשלוש עבירות של הטרדה מינית, אך ב-20 ביולי 2011 זוכה מהרשעתו.
יחסי גמביה–שווייץ

היסטוריה

הרפובליקה של גמביה והקונפדרציה ההלווטית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
שווייץ הכירה בעצמאותה של גמביה בשנת 1965 וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים בשנת 1966. בין השנים 1988–1995 שווייץ הייתה אחת מהתורמות העיקריות לגמביה. ההסכם הבילטרלי שבין שתי המדינות המסדיר את התרומות פג תוקפו בשנת 1995 והוא לא חודש.
למרות ההסכמים שבין שווייץ לגמביה בנושאים שונים, היחסים הכלכליים של שתי המדינות נשארו זניחים, המסחר צנח במדינה לאחר ההפיכה הצבאית בשנת 1994. הסחר התחיל להראות סימני התאוששות לאחר עלייתו לשלטון של הנשיא אדאמה בארו בשנת 2018 לאחר זכייתו בבחירות דמוקרטיות במדינה.