google/wiki40b huggingface dataset:
אבי סינואני

ביוגרפיה

סינואני נולד ברמת גן. הוא החל את דרכו כזמר במועדוני מוזיקה מזרחית. סינואני שיתף פעולה עם אמנים נוספים בז'אנר ביניהם שלומי שבת ורינת בר. אף הוא הלחין שירים לזמרים אחרים בזמר המזרחי. 
בשנת 1991 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "גורלו של זמר", בו בלטו שיר הנושא (מילים ולחן: רוני אחיאל), "שקרנית" (מילים: ניסן פרידמן, לחן: שלום צבר), "אשת איש" שכתב שלום צבר והלחין סינואני בעצמו. האלבום זכה הן להצלחה מסחרית והן לשבחים מצד מבקרי המוזיקה. שירי האלבום עובדו על ידי מספר רב של מוזיקאים: בצלאל גלעדי, יעקב למאי, אריה ברקוביץ', משה בן מוש, וחיים חדד.
בשנת 1996 הוציא את אלבומו השני - "איתך ובלעדיך". שיר הנושא הולחן על ידי סינואני, נכתב על ידי אילן גולדהירש עוד בשנות ה-70, והושר במקור על ידי צביקה פיק בלחן שונה. עוד בלטו באלבום "אשה בונה, אשה הורסת" (מילים: סמדר שיר, לחן: אבנר גדסי), "סינדרלה" (מילים ולחן: ציון שרעבי), "אל תלכי לי" (מילים ולחן: שמואל חזי), תפילת האהבה (מילים ולחן: מיקי מדר) וגם חידוש לשיר כביריה" שביצעה במקור יהודית תמיר. 
עוד ב-1996 השתתף בדואט באלבום הבכורה של רינת בר, "ילדה קטנה".
בשנת 1998 הוציא את אלבומו השלישי שכולו גרסאות כיסוי לשירים מסרטים ישראלים - "שר מהסרטים". האלבום כלל חידושים ל"טיפ טיפה" של אהוד בנאי (במקור מהסרט 'חולה אהבה בשיכון ג'), "שתי אצבעות מצידון", "משפחת צנעני" ו"לי ולך" (במקור מתוך הסרט סלאח שבתי"). עוד באותה שנה במסגרת אלבום המחווה "חברים שרים זוהר" חידש את "את לי לילה". 
בשנת 2000 הוציא אבי סינואני את אלבומו הרביעי "כשאת שותקת", שבו בלטו: שיר הנושא (מילים: סמדר שיר, לחן: שלומי שבת), "הולך לאיבוד" (מילים: שמוליק קלוסקי, לחן: אבנר גדסי) ו"יום עוד יבוא" (מילים: ניסן פרידמן, לחן: שלום צבר). את שירי האלבום עיבד והפיק מוזיקלית יעקב למאי. 
בשנים 2002 ו-2004 הוציא שני אלבומים המתעדים אותו בהופעה חיה. 
בנובמבר 2006 יצא אלבום האוסף "אבי סינואני - המיטב". 
באפריל 2008 יצא אלבום שכולו מחרוזות של להיטים בשם "מלך החפלות - אבי סינואני - שירי חתונה וחינה".
במאי 2010 הוציא את אלבום האולפן הבא - "עד לב שמים". את שירי האלבום עיבדו אבי גוטמן, ציקי זנטי, דני טלבי, תמיר צור, דני סיון ושחר עזרק. 
באפריל 2012 הוציא את הסינגל "השדה שלי פורח"  - בלדת אהבה רומנטית שכתב והלחין סגיב כהן, לעיבוד של נאור סינואני. 
בספטמבר 2013 הוציא את "עולם מוזר" - בלדת רוק, שכתב והלחין שלום צבר ועיבד נאור סינואני. 
באוגוסט 2014 הוציא את הסינגל "חומות של שתיקה" למילים,לחן, ועיבוד של בנו - נאור סינואני.  
בינואר 2017 הוציא את הסינגל "ילד", שיר שקט המדבר מנקודת מבט של בוגר לילד. את מילות השיר כתב תמיר גלבוע, הלחין אריאל קנדאבי, ועיבד נאור סינואני.   
בפברואר 2018 הוציא חידוש לשיר "לבחור נכון" של אמיר דדון, עם עיבוד של בנו - נאור סינואני.
בנו, גל סינואני, החל גם הוא בקריירה של זמר מזרחי, ואביו מסייע לו בכך.
Law & Social Inquiry

Law & Social Inquiry הוא כתב עת משפטי בשיפוט עמיתים הרואה אור ארבע פעמים בשנה בהוצאת Wiley-Blackwell . זהו הפרסום הרשמי של ה-American Bar Foundation . כתב העת נוסד בשנת 1976. העורכת הראשית היא לורה בת נילסן מאוניברסיטת נורתווסטרן ומה-ABF. כתב העת מפרסם מחקרים אינטרדיסציפלינריים על משפט וסוציולוגיה, כלכלה, מדע המדינה, פסיכולוגיה חברתית, היסטוריה, פילוסופיה ותחומים אחרים המשיקים למשפט.
דר וסוחרת

היסטוריה

הארגון נוסד על ידי שלום סעדון והחל לפעול באדר תשנ"ג (1993) תחילה בשידורי ניסיון ולאחר תקופה שודר באופן קבוע דרך הלווין השיעור של הרב עובדיה יוסף מבית הכנסת היזדים בכל מוצאי שבת. בהמשך הועבר בלוויין גם שיעורו של הרב מבית הכנסת יחווה דעת בימי שלישי, בעין יעקב.
בשאר ימות השבוע מועברים שיעורים מרבנים שונים. ביום ראשון מועבר שיעור של הרב בניהו שמואלי. ביום שני שודר במשך שנים שיעורו של הרב מרדכי אליהו והחל מתשע"ז מועבר שיעורו של הרב אייל עמרמי. ביום רביעי מועבר שיעורו של הרב דניאל זר וביום חמישי שיעורו של הרב ראובן אלבז מבית המדרש ישיבת אור החיים.
השיעור נקלט בארץ וברחבי העולם, לכ-500 נקודות. ובאיראן ישנם כ-250 מוקדים. הרב אוריאל דוידי רבה הראשי של פרס לשעבר, שעלה לישראל סיפר, כי בפרס ישנם בערך 15-17 אלף יהודים שומרי מסורת ומצוות והם כמהים לשמוע דברי תורה בשפה המובנת להם ולכן ביקשו שרב פרסי, היודע את שפת המדינה, יתרגם להם את שיעוריו של הרב יוסף, בשידוריו בלוויין.
את שידורי דר וסוחרת היו מעבירים ערוצי הקודש ערוץ 2000 רדיו כל האמת, רדיו קול הנשמה ועוד. כיום מועבר השיעור בכאן מורשת, ברדיו קול חי ובקו המידע 'קול מרן'.
שמו של הארגון נגזר מהפסוק במגילת אסתר "עַ֛ל רִֽצְפַ֥ת בַּהַט־וָשֵׁ֖שׁ וְדַ֥ר וְסֹחָֽרֶת" (מגילת אסתר א,ו)
החיבור לערוץ נעשה באמצעות ממיר מיוחד אשר ניתן לקלוט בו רק את תדר הערוץ. צלחות הלווין מותקנות בבתים פרטיים, ובתי הכנסת.
החל משנת תשע"ג השיעור במוצ"ש מועבר על ידי הרב הראשי לישראל הרב יצחק יוסף. לפני כל שיעור ישנו את "הרב המקדים" כשבכל שבוע יש רב אחר.

השיעור במוצ"ש

החל משנת תשל"ג (1963) מסר מרן הרב עובדיה בכל מוצאי שבת תחילה בישיבת פורת יוסף ולאחר מכן בבית הכנסת היזדים את שיעורו השבועי, החל משנת תשנ"ב הועבר בשידור חי בערוצי הרדיו החרדים. ומשנת תשנ"ד (1994) הועבר בשידור חי דרך הלווין לכל העולם בייחוד לציבור החרדי ספרדי. שיעור זה הוגדר] כ"שיעור התורה הגדול בתבל" בעולם היהודי. השיעור היה מורכב משיעור תורני הלכתי ובנוסף שולבו בסוף השיעור פרשת שבוע ומסרים אקטואליים אשר צוטטו פעמים רבות על ידי רשתות התקשורת. לאחר סיום השיעור היה הרב עורך מי שברך לקהל המאזינים דרך הרדיו ודרך הלווין.
בכל שבוע ישנו 'רב מקדים' שמוסר שיעור או שיחה בפרשת שבוע. בין הרבנים שהשתתפו: הרב יהושע ממן, הרב אליהו בקשי דורון, הרב יצחק דוד גרוסמן, הרב אליעזר שלמה שיק, הרב ראובן אלבז, הרב ציון בוארון, הרב יעקב זמיר, הרב דוד לאו, הרב אשר וייס, הרב מרדכי נויגרשל, הרב בניהו שמואלי, הרב זמיר כהן, הרב בן ציון מוצפי, הרב שלמה מחפוד, הרב יצחק אלמליח, הרב שמואל רבינוביץ הרב שמעון אליטוב, הרב אליהו בר שלום, הרב בן ציון קוק, הרב יוסף חברוני, וד"ר אלי שוסהיים.
מדי שנה בתחילת חודש חשון נערך במסגרת השיעור השבועי עצרת אזכרה לרב עובדיה יוסף בהשתתפות רבנים שונים, בין היתר הרב ברוך מרדכי אזרחי הרב אברהם יוסף ועוד
אחד האירועים הבולטים בשיעור היה רצח רבין שהתרחש בעיצומו של שיעור. הרב עובדיה קטע את שיעורו לאחר שרשתות התקשורת היו צריכים את הלווין לשדר לעולם, מפעילי הלווין ניגשו לרב עובדיה ואמרו לו על כך, והרב ערך מי שברך לראש הממשלה יצחק רבין וסיים את השיעור.
אפרים אוירבך

רקע משפחתי וראשית חייו

אפרים אוירבך נולד בשנת 1892 במשפחה יהודית בבלצי (בלץ) שבבסרביה, אז בתחומי האימפריה הרוסית. היה השלישי מבין בני הוריו: אביו, אברהם אלעזר, שוחט ובודק עני, קרוב לחסידי חב"ד, ושמוצאו היה מקישינב, ואשתו, חיה לבית שוחט, בת למשפחה של חסידי חב"ד מבלצי. בית ההורים ברחוב פטרסבורג, היה תמיד מלא אורחים מכל השכבות של החברה היהודית, ביניהם גם מלומדים כמו המשורר יעקב פיכמן, שהתגורר באותו הרחוב, והפך לדמות מופת בקריירה הספרותית העתידית של הצעיר, או הרב פישמן-מימון.אפרים התחנך במוסדות דתיים, אך מגיל 15, בהשפעת אחיו הבכור ומשכילים שפקדו את בית המשפחה התחיל ללמוד רוסית ולרכוש השכלה כללית.

ראשית הקריירה הספרותית

סיפוריו הראשונים, ברוסית, נדפסו כשהיה נער בן 17 .בשנת 1909 פרסם לראשונה גם סיפורי ילדים בעברית בעיתון "בן שחר" של מ. קרינסקי. אחר כך שלח את שיריו הראשונים  ביידיש  לפרסום בעיתון הוילנאי "זאנגן". באותה תקופה פרסם גם ספורים ביידיש על חיי היהודים בבסרביה, בעיתון "גוט מורגן" באודסה.   
לימים מיעט לכתוב בעברית, ועיקר כתיבתו הייתה ביידיש.

ארץ ישראל וארצות הברית

אחרי ששהה כשנה בוורשה, בשנת 1913 עלה לראשונה לארץ ישראל, והיה פועל חקלאי במושבות יהודה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורש למצרים, בה התנדב לגדוד נהגי הפרדות, במסגרת הצבא הבריטי, והשתתף בפלישה הכושלת לגליפולי.
עדיין ב-1915 יצא לארצות הברית עקב מחלה, והשתקע בה, בעיקר בניו יורק למשך 50 שנה, כמעט עד סוף ימיו. שנים רבות היה מורה, עורך, עיתונאי, משורר וסופר ילדים ביידיש בארצות הברית. היה נשיא פא"ן היהודי בניו יורק. בארצות הברית פרסם ספרי ילדים, אגדות, עיבודים לסיפורי התנ"ך, וזכרונות מימי גדוד נהגי הפרדות בגליפולי. כתב על חיי היומיום של הילדים בשירים משוכללים ביידיש, שזיכו אותו בפרסים ספרותיים. עבד בעיתונים ביידיש, בעיקר ב"טאָג מאָרגען זשורנאל" (טוג מורגן ג'ורנל). שמר כל הזמן על עניין במתרחש בארץ ישראל ואף כיהן כיושב ראש "הליגה לזכויות היידיש בארץ ישראל". 
בשנת 1927 ערך טיול לארץ ישראל ולאירופה. הוא ביקר  בעיר הולדתו, שהפכה אז לחלק מרומניה ובברית המועצות, בין היתר בעיר אודסה. השינויים בחיי היהודים במקומות שהכיר בילדותו, במיוחד ציד המכשפות המשטרתי תחת השלטון הבורגני הרומני ודיכוי התרבות היהודית "ארץ הסוציאליזם" גרמו לו לאכזבה רבה.  
הוא זכה לכמה מתרגמים מעולים, שתרגמו את יצירותיו מיידיש, ובהם אליהו מייטוס, שמשון מלצר, ישראל זמורה, דב סדן ואוריאל אופק.
לדברי שארל דובזינסקי , "שירתו מזכירה, בסגנון בוקולי ואגדתי, את האווירה הפסטורלית של החיים של פעם בבסרביה".
כמה משיריו הולחנו, כמו למשל "איך בין נישט קיין כהן, איך בין נישט קיין לוי" שהושר על ידי החזן לייב גלנץ ב-1942.
אפרים אוירבך תרגם ליידיש יצירות מן הספרות הרוסית כמו "שולמית" מאת קופרין, את "שנים עשר" מאת אלכסנדר בלוק ואחרות. הוא ערך לקסיקון של הספרות היידיש החדשה" (1969).
בשנת תשכ"ג זכה בפרס פיכמן לספרות, המוענק מטעם האיגוד העולמי של יהודי בסרביה.
בשנת 1970 עלה בשנית לישראל, והשתקע בתל אביב. 
אפרים אוירבך נפטר בבית החולים בילינסון בפתח תקווה בשנת 1973.
בשנת 1917 נישא לחנה לבית ניסנזון, והיה אב לשניים: צבי, ועדה לפין (אשתו של פרופ' בן לפין).
נכדו הוא התסריטאי, המחזאי והמתרגם דניאל לפין.
ריו דה אורו

ריו דה אורו (בספרדית: Río de Oro; בערבית: وادي الذهب; מילולית: נהר הזהב) הוא (יחד עם סגווייה אל-חמרה) אחד משני החלקים שהרכיבו את סהרה הספרדית. חלק זה הוא הדרומי ומשתרע מקו רוחב 26 ועד קו רוחב '20 21°, כשני-שלישים משטח הטריטוריה. המקום נקרא על שם ואדי רחב החוצה אותו, שנקרא בשם זה על ידי מגלה הארצות הפורטוגלי אלפונשו גונסלווס בלדיה (Afonso Gonçalves Baldaia ) ב-1436 כחלק ממשימת הקפת כף בוז'דור, מתוך אמונה כי בפנים היבשת גורף הנהר זהב. בירת החבל בתקופת השלטון הספרדי הייתה וייה סיסנרוס (כיום: דאח'לה).
מגדל הטלוויזיה של פיונגיאנג

מגדל הטלוויזיה של פיונגיאנג (הנגול: 평양텔레비죤탑) הוא מגדל טלוויזיה בנוי מבטון הממוקם בפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית, ומתנשא לגובה של 150 מטר. המגדל ניצב בלב פארק קאסון, מצפון לאצטדיון קים איל-סונג. 
שידורי רשת הטלוויזיה המרכזית הקוריאנית משודרים באמצעות המגדל.
בקומתו העליונה של המגדל שוכנת מרפסת תצפית, וכן מסעדה בעלת נוף פנורמי לעיר בגובה של 150 מטרים.

היסטוריה

מגדל הטלוויזיה נבנה בשנת 1967 במטרה לשפר את איכות שידורי הטלוויזה הצפון-קוריאנית, אשר התאפיינו בתקופה זו באיכות ירודה, וכמו כן לאפשר לראשונה שידורי טלוויזיה צבעונית.
העיצוב של מגדל הטלוויזיה בפיונגיאנג התבסס בעיקרו על העיצוב של מגדל אוסטנקינו במוסקבה, אשר בנייתו הסתיימה אף היא בשנת 1967.

מאפיינים טכניים

במגדל ממוקמות אנטנות שידור וציוד טכני בגובה 34.5, 65, 67.5 ו-85 מטר, על גבי פלטפורמות שידור עגולות. מרפסת התצפית ממוקמת בגובה 94 מטר מעל פני הקרקע, ובראש המגדל מתנוססת אנטנת שידור בגובה 160 מטר.
אורומיה

פוליטיקה

בבחירות האחרונות שהתרחשו בשנת 2005 גרפה מפלגת הארגון הדמוקרטי העממי של אורומו את מרב הקולות.
המפלגה זכתה ב 385 מושבים מתוך 537 המושבים בפרלמנט. לעומת זאת מפלגת הכח הדמוקרטי לאחדות אתיופיה גרפה 107 מושבים.

נחלים ואגמים

הנהרות והנחלים העיקריים במדינה הם האוואש (הנהר הארוך באתיופיה), וואבי שאבאל, גאנאל, בארו, דאדאסה וגאדאר.
סדרת האגמים הנקראת אגמי היוצר כוללים את האגמים בישופטה, קאריפטה, בישופטה גאדו, הורה קילול, הורסה ארסאדי ואגמי הקרע הגדול זיוואי, אבייאטה, שאלה ולאנאגנו נכללים גם במדינה זו.

חי וצומח

באורומיה נמנו כשמונה מאות סוגי עופות ויותר ממאה מיני חיות בר. בפארק הלאומי הרי באלה ניתן למצוא יונקים נדירים כגון קודו ההרים (Tragelaphus buxtoni, מין של קודו), זאב חבשי וזאב טלוא, כמו גם אוכלוסיות יציבות של קודו משורטט.
בפארק הלאומי אוואש מצויים בין היתר ראמי ביסה, קודו משורטט, קודו זוטר, קודו גמלוני, קרקלים, שנבובים, קופי קולובוס, קופים ירוקים, בבונים, נמרים, צביי סלעים, סוסי יאור, צביי סומרינג, זברות וברדלסים. כמו כן מצויים בפארק זנים רבים של עופות, לרבות כמה מיני עגוריים, עקב חורף, נשרים, ינשופים, ברווזים וגם אווזים הנפוצים בתחומים הביצתיים של הפארק.

מחצבים

אורומיה עשירה במחצבים, ביניהם זהב, פלטינה, ניקל, עופרת, נתרן, אבן גיר, פצלת השדה, חול סיליקה, דולומיט, קאוליניט, גרניט ועוד סוגים שונים של סלעים ומתכות.
מכרות בהם יש זהב מצויים בבאדולה, ולאגה דאמבי (בנפת בוראנה), נאג'ו ועמק נחל בירביר (בוולאגה). בביאבדו (בוואלאגה) קיים מכרה פלטינה. אזורים שבהם ישנם זהב בבוראנה ומערב וואלאגה, אבן גיר, גבס ואדמת טיט, טנטלום (בקאנטיצ'ה) מחצבי בנייה (בוואלאגה) וקרמיקה בבוראנה.

כלכלה

הרשות לפיקוח הקפה והתה האתיופית דיווחה שבשנת 2004 ו-2005 115,083 טונות של קפה יוצרו באורומיה, המייצג כ-50.7% מכלל ייצור באתיופיה.
הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה העריכה בשנת 2005 שחקלאים באורומיה היו בעלי סך הכול 17,214,540 בקר (כ-44.4% מכלל הבקר באתיופיה ), 6,905,370 כבשים, 4,849,060 עיזים, 959,710 סוסים, 63,460 חמורים, 278,440 ערודים, 139,830 גמלים, 11,637,070 עופות מכל הסוגים ו-2,513,790 כוורות.
מעל 90% מתושבי אורומיה חיים באזוריים כפריים, וחקלאות היא התעסוקה העיקרית שלהם. היבולים החקלאיים העיקריים כוללים תירס, טאף, חיטה, אפונה, שעועית וסוגים שונים של שמנים צמחיים.
דוכסות פרנקוניה

היסטוריה

במהלך התפרקות האימפריה הקרולינגית קמה דוכסות בפרנקוניה בשטחי אוסטרזיה, ולאחר הקמת לותרינגיה קיבלה את צורתה הסופית. שלא כמו הדוכסויות האחרות, בפרנקוניה לא התפתח שלטון פוליטי יציב, אם כי לשושלת הסאלית היו שטחים נרחבים בשטחי הדוכסות.
בשנת 911 נבחר קונרד הצעיר למלך גרמניה, אולם לאחר מותו הוכתר היינריך "הצייד" מסקסוניה למלך גרמניה במקומו. בשנת 938 מרד בנו של קונרד - אברהרד, דוכס פרנקוניה באוטו הראשון, מלך גרמניה בנו של היינריך הראשון, אולם הוא הובס בשנת 939 בקרב אנדרנך ונהרג. לאחר מותו לא מינה אוטו דוכס חדש לדוכסות, וקמו בשטחיה בישופויות ורוזנויות עצמאיות.
בשנת 1024 עלו לשלטון באימפריה הרומית הקדושה בני השושלת הסאלית, שמרכזם היה בפרנקוניה הריינית, ונטלו לעצמם את התואר "דוכסי פרנקוניה". בשנת 1039 מת קונרד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאחר מותו קמו בשטחי הדוכסות ארכיבישופות מיינץ, בישופות שפייר, בישופות וורמס ורוזנות הסן, וכן הרבה בישופויות ורוזנויות קטנות.
בשנת 1093 מסר היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את שטחי פרנקוניה הריינית להיינריך מלאך, שהקים את רוזנות הפלטינט שעל הריין בשטחי לורן התחתית ואאכן, ולימים הפכה לנסיכות הבוחר מפפאלץ.
בשנת 1168 מסר פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את התואר "דוכס פרנקוניה" לבישוף וירצבורג, והתואר נשאר בידי הבישופים על לפירוק הדוכסות בשנת 1803 וצירופה לנסיכות הבוחר מבוואריה. בשנת 1814 צורפו רוב שטחי פרנקוניה לממלכת בוואריה, וכיום מחזיק פרנץ, דוכס בוואריה גם בתואר "דוכס פרנקוניה".
אמיליה אטיאס

ביוגרפיה

אמיליה אטיאס נולדה בשכונת בלגרנו שבעיר בואנוס איירס, ארגנטינה. אטיאס החלה את דרכה כדוגמנית, והופיעה על שעריהם של מספר מגזינים ארגנטינאים נחשבים כמו "חנטה", "מקסים" ו"גבו". בשנת 2006 לקחה חלק בתחרות הארגנטינאית "רוקדים למען החלום", כחלק מהתוכנית "שואו מאטצ'". היא זכתה בתחרות במקום השני, וכך החלה לפתח קריירה בריקוד.
ב-2004, הופיעה אטיאס בתוכנית "No hay 2 sin 3". באותה שנה שיחקה במספר פרקים בסדרה "Los Roldán".
ב-2006 שיחקה בטלנובלה "Gladiadores de Pompeya" בתפקיד ראשי.
ב-2006, הופיעה אטיאס בקליפ של ריקרדו ארחונה לשיר "Pingüinos en la cama". באותה שנה, החלו הליהוקים לסדרה חדשה של כריס מורנה, "כמעט מלאכים", שהחלה את שידוריה ב-2007. מורנה זכרה את אטיאס מהופעתה ב"מורדים" וליהקה אותה לתפקיד הראשי של סיילו מחיקו.
משחקה בסדרה הביא לה פרסום רב. אטיאס השתתפה במופע התיאטרון המלווה את הסדרה והמשיכה לשחק בסדרה עד לסוף העונה השלישית. אטיאס המשיכה לשחק בסדרה במספר פרקים נוספים בעונה הרביעית (2010), לבקשתה של מורנה. בנוסף למשחקה בעונה השלישית של "כמעט מלאכים" אטיאס שיחקה בסרט "Matar a Videla" שיצא בינואר 2010 .
אטיאס זכתה בפרס מרטין פיירו בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר" לשנת 2007, על השתתפותה בסדרה. בנוסף, באותה תקופה דגמנה אמיליה לחברות הלבשה ארגנטינאיות מצליחות, כגון "Caras" ו-"47 Street".
בסוכות 2009 הגיעה אטיאס, יחד עם כוכבי "כמעט מלאכים", לסיבוב הופעות בישראל. בנובמבר של אותה השנה נבחרה להחליף את עדי הימלבלוי כמייצגת חברת בגדי הים הישראלית "פלפל", והגיעה לישראל לשם צילום הקטלוג. בדצמבר 2010 השתתפה כרקדנית אורחת בתוכנית רוקדים עם כוכבים ובטקס נבחרי הילדים בישראל.
במהלך שנת 2011 שיחקה אמיליה בשני סרטים, הראשון "EL secreto de lucia" והשני "Todo lo que necesitas es amor".
ב-2012 הצטרפה לעונה השנייה של הסדרה "Los únicos" בתפקיד ראשי. בנוסף שיחקה בסרט "Días de vinilo" בתפקיד קטן.
ב-2013 הצטרפה בתור לופה לסדרה "שכנים במלחמה". באותה שנה שיחקה בסדרה "החברים שלי מאז ומתמיד".
ב-2014 שודרה בארגנטינה תוכנית ראיונות בהשתתפותה ובהשתתפות חברי "כמעט מלאכים.
ב-2015 שיחקה בסרט "Contrasangre" בתפקיד אנליה, שיחקה בסדרה cromo.
ב-2016 שיחקה תפקיד ראשי בסרט dolores ותפקיד משני בסרט el muerto cuenta su historia
אמיליה אטיאס כיום מדגמנת לחברות Avon, Beblackmamba ו Frumboli Estudio' sweet

חיים אישיים

אמה של אטיאס "הבה הדה רוזה (פומפיי)" היא אשת עסקים אשר עוסקת בנדל"ן, ואביה קרלוס אטיאס הוא מאמן רוגבי ומפקד לשעבר בצבא ארגנטינה. לאביה יש שורשים יהודיים מצד אביו (סבא של אמיליה יצחק אטיאס).] הוריה התגרשו כשהייתה בת 6. ב-3 בדצמבר 2009 נישאה אטיאס לשחקן ולמוזיקאי נעים סיברה, לאחר שלוש שנות זוגיות. בשנת 2014 פתחה יחד עם בעלה בר בשם Poe ובשנת 2016 פתחה מסעדה בשם Neron ב-2017 פתחה בר חדש ביחד עם בעלה. לזוג בת אחת.
מסאנורי אוגאטה

קורות חייו

מסאנורי אוגאטה נולד ב-5 בדצמבר 1853 ביַאטְסוּשִׁירוֹ (Yatsushiro) שבמחוז קוממוטו, צאצא לשבט אוגאטה, לאוגאטה גֵּנְקוּן (Ogata Genkun) רופא במקצועו. בתום לימודיו בבית הספר התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטה החדשה שהוקמה במחוז קוממוטו, אולם באוקטובר 1871 החליט לעבור לטוקיו על מנת להשלים את לימודיו. ב-12 ביולי 1880 סיים את לימודי הרפואה ובנובמבר אותה השנה, תודות למלגה אשר קיבל מממשלת יפן, יצא להשתלמות בגרמניה. תחילה בחר להשתלם בנושא ההיגיינה תחת הנחייתו של מקס פון פטנקופר באוניברסיטת מינכן, ובשנת 1882 בבקטריולוגיה תחת הנחייתו של רוברט קוך באוניברסיטת הומבולדט שבברלין. בשנת 1883, עם חזרתו ליפן, קיבל מינוי במחלקה להיגיינה באוניברסיטה הקיסרית בטוקיו ובמקביל פתח מעבדה לבריאות הציבור בעיר. בהמשך אותה השנה קיבל את קיטסאטו שיבסבורו לעבודה בתור עוזר מחקר במעבדתו והיה זה אשר שכנע אותו לנסוע להשתלמות אצל רוברט קוך.

אוגאטה נודע ביפן בתור חלוץ בתחומי בקטריולוגיה, היגיינה ומניעת מחלות זיהומיות, ובמשך הקריירה שלו חקר מחלות ומגפות רבות ביפן ומדינות השכנות לה. כך למשל בשנת 1890 טען לראשונה כי לנסיוב הדם, שמקורו בפרטים העמידים למחלת הגחלת, קיימות סגולות רפואיות בטיפול בפרטים החולים במחלה. בשנת 1897 נסע לטאיוואן על מנת לחקור את האפידמיולוגיה מאחורי התפרצות מגפת הדבר באי. במהלך עבודתו הצליח להפיק את חיידקי ה-Yersinia pestis, מחוללי המחלה, מתוך פרעושי החולדה (Xenopsylla cheopis) שזה עתה ניזונו מדמה. על מנת לבדוק את השערתו כי פרעוש החולדה מהווה וקטור להעברת חיידקי הדבר, ריסק אוגאטה את הפרעושים הנגועים ואת התמיסה הזריק לעכברים בריאים. זמן קצר לאחר מכן פיתחו אותם העכברים תסמינים של דבר. אוגאטה היה לראשון שאפיין והדגיש את הקשר של פרעוש החולדה להפצת המחלה בסביבה ובקרב בני האדם ובמאמר שפרסם בעקבות עבודתו בטאיוואן כתב:
יש לשים לב לחרקים דוגמת הפרעושים, היות שבזמן שגוף החולדה מתקרר לאחר מותה, הם עוזבים את המאכסן שלהם ועלולים להעביר את הדבר לאדם.
בשנת 1901 פרסם מאמר אודות מחלת השחפת ובו טען כי אין כל קשר בין סטטוס חברתי לבין התפשטותה בקרב האוכלוסייה, מנגד טען כי קיים קשר גנטי אשר גורם לקבוצות מסוימות באוכלוסייה להיות פגיעות הרבה יותר בהשוואה לאחרות. באותו המאמר אף תקף ישירות את ממשלת יפן על אוזלת היד שהיא מפגינה בהתמודדותה עם המחלה שלטענתו מהווה גורם סיכון בריאותי מרכזי ביפן.
יחסיו של אוגאטה עם קיטסאטו שיבסבורו עלו על שרטון בעקבות פרסום מאמר בשנת 1885, בו טען אוגאטה כי הגורם למחלת הבריברי, מחלה מטבולית הנגרמת כתוצאה מחסר בוויטמין B₁, הוא זיהום חיידקי. אוגאטה אף טען כי הצליח לבודד ולאפיין את אותם החיידקים. התאוריה הזאת נתקלה בהתנגדות לרבות מצד קיטסאטו שטען מנגד כי "חיידקי הבריברי", שלכאורה בודדו, הם לא אחרים מאשר חיידקים השייכים לסוג Streptococcus ואינם גורמים למחלה הזאת כלל. טענה זאת גרמה לעוינות רבה במישור המקצועי בין השניים והובילה לסירוב קבלתו של קיטסאטו לסגל האוניברסיטה הקיסרית בטוקיו ובהמשך, במהלך מחקרו של אוגאטה בטאיוואן, להדגשת שגיאתו של קיטסאטו באפיון מחולל מחלת הדבר בעת עבודתו בהונג קונג בשנת 1894. 
אוגאטה נשא בתואר פרופסור חבר מטעם האוניברסיטה הקיסרית בטוקיו, ומ-10 בספטמבר 1898 ועד ל-17 בספטמבר 1901 כיהן בתור דקאן הפקולטה לרפואה באוניברסיטה.

מסאנורי אוגאטה נפטר ב-30 ביולי 1919 מסיבוך שנגרם כתוצאה מסרטן הוושט ממנו סבל.
זאב מאור

הרב ד"ר מנחם זאב מאור הוא מחנך וכותב תורני ישראלי בתחום ההלכה, האמונה ומחשבת ישראל. מלמד בישיבות "תפארת שרגא" ו"אהל מועד", ב"מכללה ירושלים" בסמינרים של בית יעקב ועוד.

ביוגרפיה

נולד ברמת גן לבן ציון ולאה מאור. בוגר ישיבת נתיב מאיר וישיבת חברון בירושלים. לימד במדרשיית נעם בפרדס חנה, בישיבת "יקירי ירושלים" וב"קריית נוער", ושנים רבות במכללה ירושלים, ומתגורר בבית וגן. לצד שיעורים ופסיקה בהלכה, פרסם מספר ספרים ומאמרים בנושא זה, וכן בהלכות שבת. ספריו נמצאים בתפוצה רבה בבתים חרדים, ובספריות תורניות.
לפי משנתו החינוכית, השמחה בחלקו של אדם היא המודד לאמונה, וגם הגורם לחיזוקה; לכן עיקר עבודת הפרט היא להתחזק בשמחה בכל המצבים והזמנים.
רפאל מורנו ארנסדי

קריירת משחק

ארנסדי, שנהג לשחק עם מטפחת לבנה סביב ראשו, החל את הקריירה בקבוצת אתלטיק בילבאו מעיר הולדתו. הוא הצטרף אליה בשנת 1911, אך לא שותף במסגרת רשמית עד ל-17 במרץ 1913, בניצחון 3-0 על ריאל מדריד. ב-21 באוגוסט של אותה שנה היה ארנסדי לראשון הכובשים אי פעם באצטדיון סן ממס, בניצחון 2-1 על ריאל אוניון.
ארנסדי שיחק בקבוצה עוד בטרם הקמת ליגת העל הספרדית. התחרות הלאומית הבכירה הייתה גביע המלך הספרדי, ובמקביל שיחקה בילבאו גם בליגה המחוזית הצפונית, שבהמשך שינתה את שמה לליגה המחוזית הבאסקית. בין 1914 ל-1916 זכו ארנסדי ובילבאו בשלושה דאבלים רצופים. ארנסדי פתח בשלושת משחקי הגמר, ובגמר של 1915 אף כבש שלושער לשערה של אספניול בדרך לניצחון 5-0.
לאחר שהשיבה לעצמה את תואר אליפות המחוז ב-1920, הצליחה הקבוצה להשלים דאבל נוסף עונה אחר כך. מאזנו של ארנסדי בסוף אותה שנה עמד על עשרה שערים ב-17 משחקים בגביע המלך, ו-73 שערים ב-72 משחקים בליגה המחוזית.
ארנסדי פרש ממשחק פעיל ב-1921, בגיל 29 בלבד, לאחר בשנות הקריירה האחרונות שלו, ספג ביקורות רבות על יכולתו מאוהדי בילבאו, שקראו להדחתו מהסגל.

נבחרת ספרד

ארנסדי היה חלק מנבחרת ספרד הראשונה בהיסטוריה. ב-28 באוגוסט 1920, במשחקה הראשון אי פעם של ספרד שהתקיים במסגרת טורניר הכדורגל של אולימפיאדת אנטוורפן, פתח ארנסדי בהרכב בניצחונה של ספרד 1-0 על דנמרק. ארנסדי שיחק בכל חמשת משחקיה של ספרד בטורניר, וכבש פעם אחת, בניצחון 3-1 על הולנד, שהעניק לנבחרתו את מדליית הכסף.

לאחר פרישתו

לאחר פרישתו למד ארנסדי לקראת קריירה כשופט כדורגל, אך כשנה לאחר מכן, ב-1 במרץ 1922, נפטר כתוצאה ממחלת הטיפוס.
ב-1926 הוצבה פרוטומה של ארנסדי מחוץ לאצטדיון סן ממס. במהלך השנים נשמרת מסורת, לפיה כאשר קבוצה שמגיעה התארח לראשונה באצטדיון, מניח הקפטן שלה זר פרחים למרגלות הפסל. הפסל הוזז מספר פעמים מאז הצבתו. ב-1953 הוא הוזז לצורך הקמת יציע מרכזי חדש. ב-1982 הוא הוזז במסגרת שיפוצי האצטדיון לקראת אירוח משחקים במונדיאל 1982 בספרד. הוא הוזז לאחרונה עם הקמת אצטדיון סן ממס החדש ב-2013, וכיום הוא מוצב מחוץ למנהרת השחקנים בכניסה למגרש.
בזכות היותו של ארסנדי אחד מגדולי הכובשים בכדורגל הספרדי בתולדותיו, החליט עיתון הספורט מארקה לקרוא לפרס מלך השערים של הליגה הספרדית בשם "פיצ'יצ'י", על שם כינויו של ארנסדי. הפרס הוצג לראשונה ב-1953, ונותר אחד מהפרסים האישיים היוקרתיים ביותר בכדורגל הספרדי.