google/wiki40b huggingface dataset:
שנון מרקטיק

ביוגרפיה

ב-1989 הוכתרה כמיס הנוער של אריזונה, אך לאחר שבוע נושלה מתוארה לאחר שהתברר שנפלה טעות והיא דורגה על ידי השופטים כסגנית ראשונה. ב-1992 היא נבחרה למיס קליפורניה והלכה לייצג את קליפורניה בתחרות מיס ארצות הברית שנערכה בקנזס באותה שנה. בתחרות זו בשלב חצי הגמר היא הייתה מקום שני בשלב הראיון עם המתמודדות, שישית בקטגוריות של בגדי הים ושמלות ערב מה שהקנה לה עלייה ל-6 המתמודדות הסופיות ולבסוף היא זכתה בתחרות. בתחרות מיס תבל עלתה לעשר המועמדות שעלו לחצי הגמר והגיעה למקום השמיני.
ב-1997 הופיעה בסדרה "הדון האחרון" המבוססת על הרומן מאת מריו פוזו.
ב-1999 שיחקה בפרק של הסדרה "Diagnosis: Murder", ב-2000 שיחקה בסרט "איש מאוד רע" לצד מת'יו מודין.
ג'קי גליסון

ביוגרפיה

גליסון נולד בשכונת בושוויק שבברוקלין, ניו יורק בשם הרברט וולטון גליסון ג'וניור. הוריו היו מיי והרברט ג'ון גליסון, מבקר ביטוח. אביו עזב את הבית לאחר מות אחיו בן ה-14 שנפטר מדלקת קרום המוח ואמו נפטרה כאשר היה בן 19. לאחר מות אביו חבר גליסון אל כנופיית רחוב ולמד בבית ספר ממלכתי בברוקלין, משם נשר. לאחר מכן מצא גליסון מספר עבודות מזדמנות כפעלולן, ככרוז וכמנהל טקסים בתיאטרון מקומי עבור 4 דולרים ללילה.

קריירה

גליסון התגלה כקומיקאי במועדוני לילה על ידי המפיק ג'ק וורנר שהחתים אותו בגיל 24 על חוזה עבודה שסידר לו תפקיד ראשון במותחן "אל כל אורך הלילה". התפרסם לראשונה בשנות ה-50 בזכות תוכנית הטוק שואו הקומית "המופע של ג'קי גליסון" בה כיכב והיה שותף להפקה. על הופעותיו וכתיבותיו לתוכנית הועמד גליסון לפרס אמי. הצלחתה הגדולה של התוכנית הביאה להפקת הסטיקום "The Honeymooners" בו שיחק גליסון בתפקיד הראשי לצידו של ארט קרני.
גליסון התנסה בתפקידים דרמטיים לראשונה בסרט "אדי פלסון", בהופעה בתור שחקן הביליארד האגדי מיניסוטה פאטס אשר העניקה לו מועמדות פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולצידם של אנתוני קווין וקסיוס קליי בדרמת האגרוף "ריקוויאם לאליפות העולם. קומדיות נוספות בהן שיחק בתחילת דרכו בקולנוע היו "גיגות" של ג'ין קלי, סרט אותו כתב גליסון ושיחק בתפקיד האילם הצרפתי גיגות והועמד לפרס גלובוס הזהב, "המצב העדין של אבא" ו"סקידו" של אוטו פרמינגר.
ב-1960 זכה גלסון בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במיוזיקל על הופעתו במחזמר "Take Me Along".
ב-1977 שיחק גליסון בקומדיית הפעולה המצליחה "הפרחח ובת השריף" בתפקיד השריף בופורד ג'אסטיס, אותו גילם גם בשני סרטי ההמשך "הפרחח ובת השריף 2" ו"הפרחח ובת השריף 3". בנוסף הופיע בקומדיה "הצעצוע" לצידו של ריצ'רד פריור ובסרט ההמשך הכושל לקומדיית הפשע "העוקץ". את תפקידו האחרון לפני מותו עשה גליסון בשנת 1986 בקומדיה של גארי מארשל "יחסים פשוטים" לצד טום הנקס.

חיים אישיים

גליסון נישא שלוש פעמים: בראשונה לרקדנית ג'נבייב הלפורד ומנישואים אלו נולדו שתי בנות - ג'רלדין והשחקנית לינדה מילר. הוא נישא בשנית לבוורלי מקטיריק, ובשלישית לשחקנית מרילין טיילור. נכדו הוא השחקן ג'ייסון פטריק.
Shape of You

רקע

ב-4 בינואר 2017 העלה שירן סרטון וידאו של שש שניות על רקע כחול לרשת החברתית, עם המילים "המועדון אינו המקום הטוב ביותר למצוא מאהב", שהן השורה הראשונה של השיר Shape of you.
ב-6 בינואר 2017, בעת תוכנית אירוח ברדיו 1, הסביר שירן ש-"Shape of you" נכתב במקור עם ריהאנה.

וידאו קליפ

ב-30 בינואר 2017, הווידאו קליפ הרשמי בכיכוב הרקדנית והדוגמנית האמריקאית ג'ני פגוסקי ומתאבק הסומו המקצועי יאמה ריוטה, פורסם בערוץ של שירן. הקליפ צולם בעיר סיאטל, ובוים על ידי ג'ייסון קניג. ב-8 במאי 2017, 97 ימים לאחר השקתו, הפך לאחד מהקליפים שהגיעו באופן המהיר ביותר ל-1 מיליארד צפיות ב-YouTube, וב-17 ביולי 2017, הקליפ צבר מעל 1.8 מיליארד צפיות באתר. נכון ל-26 במאי 2018, הקליפ הוא הסרטון השני הנצפה ביותר ביוטיוב.
סיפור גן-העדן

עלילת הספר

שמואל-אבא, צעיר המתגורר בגן עדן, משתובב עם חברו משתינון, כשזה מספר לו שהוא שמע כי אחד המלאכים השיכורים קיבל משימה לנקוף על אפו של שמואל-אבא ולשלחו לארץ. מקור הנקיפה באמונה יהודית שטרם נולדים ויורדים אל הארץ, בא מלאך ומכה את הנולד הרך על אפו, כך שזה שוכח את כל שראה בגן העדן וגם מקבל את שני הפסים שבין האף לפה. שמואל-אבא לא רוצה לשכוח את שראה בגן העדן, ולכן מחליט לרקום מזימה נגד אותו המלאך שאמור לנקוף על אפו ולשלחו. הוא מערים עליו באמצעות אלכוהול ואף מזויף, כך שעולה בידו של שמואל-אבא להיוולד להורים ארציים בלא שנקף מלאך על אפו, ועל כן לא שכח את שקרה לו לפני היולדו. מיד עם היוולדו מתחיל לדבר עם אימו ולחבב אותה, אך את אביו אוהב פחות שכן הוא אלים ובוטה.
אז מחליט שמואל-אבא לשתף את הוריו וקומץ ממכובדי העיירה בחוויותיו מגן העדן ופותח בסדרת שיחות ליליות שבכל אחת מהן הוא מספר על אירוע אחר שחווה בגן העדן. הוא פותח בחברותו עם מלאך אחר בשם משתינון וממשיך בסיפור על רוחות הרפאים שראה בגן העדן בליל שימורים שעבר. בערב זה הוא מתאר היתקלות של מלאך המוות עם מלאך אחר, שניסה למנוע ממנו לקחת את נפשה של צעירה בת 19 ולא הצליח בכך, וכן את פרלה המלאכית, שאהבתה נכזבה ומאז
היא סובבת בגן עדן בלילות כמשוגעת.
בערב שלאחר מכן, מספר שמואל-אבא על הרפתקה לילית אליה יצא עם חברו משתינון, באחוזותיו של דוד המלך, שם ראו את הנעשה בחדרי חדרים בין דוד לבת שבע ולאבישג, וכן את שאול המלך שבא להילחם על המלוכה שאבדה לו. בסתר אף פגשו באדם וחוה שביכו את מר גורלם בעקבות התפוח שאכלה חוה.
הספר מסתיים בסיפורו של שור הבר שברח מגן העדן היהודי לעבר גן העדן הנוצרי, ועל המהומה שנוצרה שכן כל הצדיקים לא ידעו מה יאכלו עתה כשיבוא המשיח. שמואל-אבא ומשתינון נשלחו לשמור עליו בגן העדן הנוצרי כדי שהשור לא ייטמא, ולאחר תקופת הבראה בו חזר השור לסורו, מלווים אותו חזרה לגן העדן היהודי וחוגגים עם כל הצדיקים את חזרתו.

תרגומים והוצאות

סיפור גן-העדן הופיע בוורשה ביידיש בשנת 1939 ותורגם להולנדית בשנת 1958, לגרמנית בשנת 1963. הספר יצא בעברית בשנת 1982 בתרגומו של ק. א. ברתיני ובהוצאת עם עובד.
תרנגולת (פברז'ה)

תרנגולת או תרנגולת ראשונה (ברוסית: Курочка) הוא שמה של ביצת הפברז'ה הראשונה, מבין הביצים הקיסריות שהוכנו על ידי "בית פברז'ה", בית המלאכה של פטר קארל פברז'ה עבור המשפחה הצארית ברוסיה. ביצה זו הוכנה עבור הצאר אלכסנדר השלישי בשנת 1885 כמתנה לרעייתו, הצארינה מריה פיודרובנה. הצאר ורעייתו, התלהבו מהביצה והחליטו כי יזמינו מבית פברז'ה ביצה נוספת עבור חג הפסחא מדי שנה לאחר מכן. 
הביצה כיום ממוקמת ברוסיה ומהווה חלק מאוסף ביצי הפברז'ה במוזיאון פברז'ה, שבבעלות ויקטור וקסלברג.

תיאור הביצה

הביצה עשויה זהב, ומצופה אמייל לבן כך שהאמייל מדמה קליפת ביצה רגילה. במרכז הביצה ניתן לראות פס מוזהב המסמן את המקום שבו ניתן לפתוח את הביצה, לשני חצאים שווים.
אורכה של הביצה 66 מ"מ ורוחבה 35 מ"מ. 
בתוך הביצה מסתתרת ה"הפתעה" - חלמון עשוי זהב, המכיל בתוכו "הפתעה" נוספת - תרנגולת עשויה זהב עם עיני אודם. גם התרנגולת נפתחה ובתוכה היו שתי הפתעות נוספות: דגם מוקטן עשוי זהב ויהלומים של הכתר הקיסרי, וכן תליון עשוי אבן אודם. לביצה צורפה שרשרת עשויה זהב על מנת שהצרינה תוכל לענוד את התליון. הדגם של הכתר והתליון אבדו.

היסטוריה

בהתאם למסורת הנוצרית האורתודוקסית לחג הפסחא חשיבות דתית רבה, מאחר שהחג מציין את תחיית ישו לאחר צליבתו. במסגרת החג נוהגים להעניק מתנות. הצאר אלכסנדר השלישי הזמין את הביצה כמתנה לאשתו, הצארינה. בתכתובת מיום 21 במרץ 1885 הזמין ולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, אחיו של הצאר את הביצה. לקראת חג הפסחא של 1885 היו תקיפות נגד משפחתו של הצאר והיו ניסיונות לפגוע במשפחה הקיסרית. הצאר ביקש להזמין את ביצת ההפתעה על מנת לעודד את רוחה של הקיסרית. ביצה זו התבססה על מנהג להעניק ביצי הפתעה בדנמרק. הצארינה גדלה בחצר המלוכה של דנמרק והכירה מנהג זה.
פברז'ה עיצב את הביצה בדומה לביצת הפתעה שניתנה בדנמרק (והייתה עשויה שנהב והכילה אף היא תכשיט הפתעה). 
בעקבות שמחתה של הצארינה מהביצה הזמין הצאר ביצה נוספת לשנה הבאה, הרשה לבית פברז'ה לשאת את התואר "ספק החצר הקיסרית" והתיר לו לשאת את סמל המדינה לצד סמל חנותו.
הביצה אוכסנה בארמון אניצ'קוב עד המהפכה הרוסית בשנת 1917. במהלך המהפכה נתפסו הביצים ועברו לארמון הנשקייה בקרמלין שבמוסקבה. בשל מחסור בכספים נמכרו חלק מהביצים. סוחר תכשיטים לונדוני בשם פרדריק ברי רכש את הביצה בשנת 1920. הביצה נמכרה במכירה פומבית בבית המכירות כריסטי'ס במחיר של 85 ליש"ט למר ר. סוונסון טיילור בשנת 1934. בשנת 1955 קיבל טיילור את התואר לורד גרנטצ'סטר והעביר את הביצה לאחוזת גרנטצ'סטר. לאחר מותו של טיילור בשנת 1976 נרכשה הביצה על ידי בית המכירות "אה לה ויל רוסי" (La Vieille Russie) מניו יורק, ומכר אותה יחד עם ביצת התחייה בשנת 1978 לאפסן מלקולם פורבס.  בשנת 2004 רכש ויקטור וקסלברג את הביצה מאת המגזין שאותו ייסד פורבס והעביר אותה לסנקט פטרבורג, לארמון נרישקין-שובאלוב, שם היא מוצגת כיום.
אישתר (סרט)

הפקה

צילומי "אישתר" החלו ב-21 באוקטובר 1985 והיו אמורים להימשך עד למרץ 1986. הסרט נועד להיות שובר קופות בקיץ 1986, בשל העובדה שמיטב הכישרונות של הוליווד השתתפו בהפקתו. איליין מאי, הייתה אשת קומדיה בעלת מוניטין מוכח ועשיר. היא למעשה המציאה את קומדיית המצבים האמריקאית במתכונתה הנוכחית. ביטי והופמן היו שחקנים זוכי אוסקר שלא הופיעו בסרט כ-5 שנים לפני כן, והיו אמורים לעשות את החזרה שלהם לאקרנים בסרט הזה.
אולם מלכתחילה, החלו לצוץ בעיות שונות. הצילומים נמשכו הרבה מעבר למתוכנן וחריגות בתקציב הביאו לכך שהתקציב שהיה מיועד מלכתחילה להיות 28 מיליון דולר, קפץ והגיע ל-55 מיליון דולר (כ-120 מיליון דולר כיום). אולפני קולומביה ביקשו ממאי לצלם את הסרט באריזונה או בנבדה, אולם מאי בהיותה פרפקציוניסטית מושבעת, התעקשה לצלם את הסרט דווקא במרוקו. סצינות זניחות צולמו בעשרות טייקים, ותפאורות גרנדיוזיות נבנו לספק את גחמותיה של הבמאית השאפתנית. לבסוף, נדחתה הפרימיירה של הסרט למאי 1987, ובסופו של דבר הסרט יצא לאקרנים.
בסוף השבוע הראשון, אמנם, הסרט גרף 4 מיליון דולר, אולם כבר בשבוע השני התברר גודלה של הקטסטרופה. הסרט נקטל באכזריות על ידי כל מבקרי הקולנוע של ארצות הברית, ונתונים של ההכנסות לא פורסמו עוד. לבסוף, לאחר מעשה ידוע שהסרט גרף 14 מיליון דולר, וכך גרם לנזק ל"קולומביה" של מעל 40 מיליון דולר.
הסרט נבחר לסרט הגרוע של השנה, ומאז הפך למשל ולשנינה, בתור אחד ההפסדים הגדולים שהוליווד ידעה, ביחד עם סרטים כמו "קלאופטרה", "שערי החופש", ו"עולם המים".
הסרט, לא רק שחיסל כמעט את אולפני קולומביה, הוא גם חיסל את הקריירה של איליין מאי, ומאז היא לא שבה לביים עוד (אך המשיכה לשחק בסרטים). ביטי, בהיותו מפיק שותף, ניזוק אף הוא קשות ומאז הוא ממעט להופיע בסרטים. אג'אני, אחת מהשחקניות הצרפתיות המוכשרות ביותר, נעלמה ולא הצליחה לפרוץ יותר בהוליווד. גרודין, הצליח איכשהו להתאושש ושיחק שנה לאחר מכן ב"מרדף חצות", אולם מיד לאחר מכן, גם הוא נעלם. היחיד שלא ניזוק מ"קללת אישתר", הוא דסטין הופמן. שנה לאחר מכן, זכה באוסקר על משחקו ב"איש הגשם", ועוד נותר בקדמת השחקנים בהוליווד.
סבילות

סבילות היא מצב המתפתח עקב שימוש ממושך בסמים או תרופות, אשר גורם לאדם להתרגל אליהם, להיות רגיש פחות לפעולתם ולהפסיק להיות מושפע מהם כפי שהושפע קודם לכן. 
במצב של סבילות לקיחה של אותה כמות של חומר לא גורמת לאותה השפעה כמו לקיחה קודמת של אותה הכמות. 
כתוצאה מכך מינון החומר שהשפיע קודם לכן, אין בו די, ויש צורך במינונים הולכים וגדלים כדי להשיג את ההשפעה המבוקשת.

תהליך התפתחות הסבילות

גוף האדם הוא מערכת ביולוגית מורכבת, אשר פועלת בהרמוניה ומווסתת את עצמה באופן אוטומטי. הומואסטזיס הוא מכניזם המעורב בתהליך הוויסות ותפקידו לשמור על שיווי המשקל של האורגניזם.
הסבילות היא הניסיון של הגוף לפצות על השפעה של חומר שגרם לשינוי במערכות שלו. רוב המערכות בגוף מווסתות כך שישארו בערכים המיטביים שלהן. כאשר חומר מסוים גורם לשינויים ממושכים מנגנוני פיצוי מתחילים להפיק את התגובה ההפוכה בשאיפה לשמר את הערכים המיטביים ככל הניתן. תהליך זה מכונה הומאוסטזה.
מנגנוני הפיצוי אשר יוצרים פעולה הפוכה מזו של החומר שכלפיו הגוף מפתח סבילות, הם אלו האחראיים לצורך להגביר את המינון של אותו החומר כדי לשמור על מידת ההשפעה המקורית שלו.
כאשר מופסקת נטילת החומר לאחר שהגוף פיתוח את מנגנוני הפיצוי שגרמו לסבילות, נראות תופעות הפוכות להשפעה של החומר. זאת משום שהיעדרו של החומר מפסיק את השפעתו בעוד שמנגנוני הפיצוי ממשיכים לפעול לבדם ללא התנגדות.
מסיבה זו התסמינים הנראים בעקבות גמילה משימוש בחומר מסוים הם למעשה ההשפעה ההפוכה של הפעולה של אותו החומר. מצב זה מכונה תסמונת נסיגה.

השלכות

הסתגלות מערכת העצבים לכל חומר שניתן באופן חוזר יכולה לפתח תלות גופנית בחומר זה או בחומרים דומים (תופעה המכונה סבילות צולבת). 
מחסור במינונים הדרושים כדי להשיג את ההשפעה המבוקשת גורמת לתסמונת נסיגה והפרעות גופניות ונפשיות כאשר מדובר בסמים ותרופות דומות, ואילו כאשר מדובר בתרופות שאינן ממכרות, אזי מאבדות הן את השפעתן התרפויטית או גורמות כחלק מ"תסמונת נסיגה" להתפתחות תסמינים קשים יותר מאלה שבגינם ניטלו התרופות מלכתחילה. בדרך כלל מהווה סבילות חלק מתלות גופנית והתחלה של התמכרות.
עם זאת, למרות שתלות גופנית יכולה להיות גורם בהתפתחות של התמכרות לחומר, תלות גופנית כשלעצמה אינה מספיקה כדי ליצור התמכרות. כמו כן, אין הכרח שתהיה תלות גופנית כדי שהתמכרות תתפתח. כלומר, בעוד שסבילות יכולה להוביל לתלות גופנית שהיא גורם סיכון להתמכרות, התלות הגופנית היא לא תנאי הכרחי או מספיק כי לפתח התמכרות.
ארגנטינוזאורוס

תיאור

הארגנטינוזאורוס היה זאורופוד ענק טיפוסי והתאפיין בגוף גדול וכבד, וצוואר וזנב ארוכים. את רוב זמנו בילה באכילת צמחים ונדידה ביבשת אמריקה הדרומית בחיפוש אחר מקורות מזון. כנראה שחי בעדרים קטנים, שסיפקו לו הגנה חלקית מפני טורפים. הגנתו העיקרית מפני טריפה הייתה גודלו הרב, שכן באותה תקופה התפתחו בדרום אמריקה טורפי ענק: מפוזאורוס רוסה וגיגאנוטוזאורוס, שהיה מגדולי הטורפים היבשתיים שחיו אי-פעם.
בשל מחסור במאובנים ישנה מחלוקת על תנוחת הצוואר של הארגנטינוזאורוס: האם צווארו היה זקוף בדומה לברכיוזאוריים ומספר טיטנוזאורים אחרים או די אופקי בערך בגובה הירכיים כמו בדיפלודוקיים ומספר טיטנוזאורים בהם דרדנוטוס הידוע משלד שלם יחסית. בהתאם לכך, ישנם שחזורים בהם צווארו זקוף וישנם שחזורים (כגון שלד משוחזר במוזיאון כרמן פונס) בהם צווארו בגובה הירכיים.

גילוי

הארגנטינוזאורוס, או ליתר דיוק, המין Argentinosaurus huinculensis, נתגלה, תואר וסווג לראשונה ב-1993 על ידי הפלאונטולוגים חוסה בונפרטה  ורודולפו קוריה. המאובנים שלו נתגלו באזור Huincul Formation של Río Limay Subgroup בפרובינציית נאוקן שבארגנטינה. המאובנים כללו בעיקר חוליות מעמוד השדרה, מספר עצמות מאגן הירכיים ושוקה.

המאובנים שנתגלו

מארגנטינוזאורוס התגלו רק מאובנים חלקיים ולא שלד שלם. מאובני ההולוטייפ כוללים מספר חוליות (6 חוליות מהגב ו-5 חוליות מאזור אגן הירכיים), מספר צלעות והשוקה (tibia) ברגל האחורית. אחת מהחוליות שנמדדו היא באורך 159 ס"מ ואילו אורך השוקה הוא 155 ס"מ.
בנוסף לכך, נתגלתה גם עצם ירך (femur) לא שלמה, שזכתה לסימון  MLP-DP 46-VIII-21-3. עצם זו מיוחסת לארגנטינוזאורוס והיקפה כ-118 ס"מ.
באמצעות השוואת הפרופורציות של עצמות אלה לזאורופודים אחרים מהענף טיטנוזאוריה ושינוי סקלה איזומטרי יכולים החוקרים להעריך את גודלו המלא של ארגנטינוזאורוס, אם כי מרווח השגיאה גדול עקב המחסור בשלד שלם.

אטימולוגיה

השם המדעי של דינוזאור זה הוא Argentinosaurus huinculensis. פירוש שם הסוג הוא "לטאת ארגנטינה" על שם הארץ בה נתגלה, ארגנטינה, ופירוש שם המין  huinculensis הוא "של Huincul" על שם התצורה הגאולוגית Huincul בה נתגלה בתוספת הסיומת הלטינית ensis שפירושה "של".

בתרבות

פרטי ארגנטינוזאורוסים מופיעים בסדרה נרדף בידי דינוזאורים של נייג'ל מארוון, שם הם נמלטים מטורפיהם העיקריים - הגיגאנוטוזאורוסים. 
בסדרה הכוכב דינוזאור נראים כמה פרטים גדולים אשר נעים בשדות אפר דביקים לצד פרטי גספאריניזאורים. הארגנטינוזאורוסים נרדפים בידי מפוזאורוסים.
ארגנטינוזאורוסים נראים בסרט הדוקומנטרי דינוזאורים: ענקי פטגוניה, בו הם מותקפים בידי גיגאנוטוזאורוסים שמנסים לצוד אותם ללא הצלחה. 
בנוסף מוצגים ארגנטינוזאורוסים במשחקי הווידאו עולם היורה: המשחק ו"Jurassic World: Alive", בהם הם משמשים גם ליצירת זני כלאיים.
תדי איתן

תדי איתן היה השם העברי שניתן לתָדֶה דִיפְרה (בצרפתית: Thadée Diffre‏; 24 באוקטובר 1912 – 30 בדצמבר 1971) היה צרפתי נוצרי שלחם כקצין בצבא צרפת החופשית בימי מלחמת העולם השנייה. הגיע לארץ ישראל כמתנדב בראשית מלחמת העצמאות והיה למפקד הקומנדו הצרפתי - גדוד פשיטה של לוחמים דוברי צרפתית במסגרת חטיבת הנגב של הפלמ"ח שלחם בקרבות הנגב.

ראשית דרכו

תדי דיפרה נולד בשנת 1912 בעיר קמברה בצפון צרפת בסביבה בורגנית קתולית. בהיותו בן עשרים וארבע הצטרף בשנת 1936 לשירות הקולוניאלי הצרפתי ונשלח למלא תפקיד מינהלי בקונגו-ברזוויל. שהייתה אז מושבה צרפתית.

במלחמת העולם השנייה ולאחריה

כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה לא גויס דיפרה לצבא צרפת מסיבות בריאות, אך בקיץ 1940, לאחר נפילת צרפת, נענה לקריאתו של הגנרל דה גול, הצטרף לצבא צרפת החופשית ותרם חלקו להעברת אפריקה המשוונית הצרפתית לשלטון צרפת החופשית. דיפרה השתתף בשנת 1941 במערכה בסוריה ובלבנון ונפצע בקרב.
כאשר החלים נשלח לצ'אד לשרת כקצין בדרגת סגן ברגימנט של חיילים מסנגל. במסגרת יחידה זאת השתתף באוגדה של פיליפ לקלרק בקרבות בחבלי פזאן וטריפוליטניה בלוב ובתוניסיה. בתוניסיה היה אחראי על גיוסם ליחידתו של לקלרק של כאלף ומאתיים צעירים צרפתים, חלקם מאנשי צבא וישי. בהמשך שירת במשרדו של הנציב העליון של מושבות צרפת. לקראת המערכה על שחרור צרפת ב-1944 התנדב לגדוד שהשתתף במערכה. את המלחמה סיים בדרגת קפיטן - סרן. לאחר השחרור מילא תפקידים בכירים בשירות המדינה ונשלח למשימות שונות בארצות חוץ, בכללן לארצות הברית. בשנת 1947 התפטר מן השירות.

סוף דרכו

עוד לפני שהתנדב לעזרת ישראל היה דיפרה מעוזריו האישיים של רנה פלוון, שר הכספים בממשלת צרפת. עם שובו לצרפת המשיך לכהן כעוזרו של פלוון, שהתמנה בשנת 1950 לראש ממשלת צרפת. באותה שנה יצא לאור בצרפת ספרו של דפרה "נגב, מתנדב צרפתי בראש אנשי הקומנדו של ההגנה" (במקור Negev. Volontaire français à la tête des commandos de la Haganah). בהמשך שימש יועץ בכיר לפליקס הופואה-בואני, נשיא חוף השנהב, שקיבלה את עצמאותה מצרפת בנובמבר 1958. דפרה היה פעיל במפלגה הגוליסטית הצרפתית, אך הודח ממנה בשנת 1970 בעקבות סכסוך עם חבר פרלמנט גוליסטי.
בדצמבר 1956 הגיע תדה דיפרה לביקור במדינת ישראל, ביקר בשדות הקרב בהן נלחם והניח זר פרחים על קברו של יצחק שדה.
תדה דפרה מצא את מותו ב-30 בדצמבר 1970 בעת שיצא מחנייה ואמבולנס פגע בו.
בשנת 2002 נוסד ברמלה בית ספר תיכון הנושא את שמו של תדי איתן.
ממשלת האימפריה הרוסית

ממשלת האימפריה הרוסית הייתה גוף הביצוע העליון במדינה שהוקמה ב-8 בספטמבר 1802 בשם ועדת השרים של האימפריה הרוסית (ברוסית: Комитет министров Российской империи, או Комитетъ министровъ Россійской Имперіи ברוסית שלפני המהפכה) והייתה אחראית לתיאום וניהול משרדי הממשל שהוקמו באותה עת ברפורמה הממשלתית של אלכסנדר הראשון.
ב-19 באוקטובר 1905 קיסר האימפריה הרוסית ניקולאי השני חתם על צו לפיו הוועדה שינתה שמה למועצת השרים (ברוסית: Совет министров Российской империи) ושרי המדינה חויבו לדווח ליושב ראש המועצה על פעילות משרדיהם. קודם לכן, ועדת השרים לא ערכה ישיבות סדירות ואלה נערכו רק בנוכחות הצאר ולפיכך והיו תלויות בהחלטות הצאר. סמכויות הממשלה הורחבו והיא הפכה בפועל לגוף של הרשות המבצעת.
לאחר מהפכת פברואר 1917 המועצה הוחלפה על ידי ממשלת המעבר.

יושב ראש

יושב ראש ועדת השרים היה למעשה תוארו הרשמי של ראש ממשלת רוסיה באותם ימים. עד שנת 1810 כל ישיבות הוועדה נערכו בנוכחות הצאר, בשנת 1810 קנצלר האימפריה הרוסית ניקולאי רומיאנצב מונה לנציג הצאר בוועדה ושנתיים לאחר מכן הוועדה הפכה לחלק מהמועצה המדינית. משנת 1905 ליושב ראש מועצת השרים ניתנו סמכויות רבות יותר וישיבות הממשלה נערכו בתדירות גבוהה יותר וללא צורך בנוכחותו של הצאר.
קהרמאנמרש

היסטוריה

קהרמאנמרש נוסדה כממלכה חתית חדשה במאה ה-12 לפנה"ס, והייתה ככל הנראה מדינה וסאלית של תובל. במאה ה-8 לפנה"ס נזכרה העיר במקורות אשוריים כמרקסי, והחל בתקופה הרומית נודעה בשם "גרמניקיה קיסריה" (Germanicia Caesarea). 
בשנת 645 נכבשה העיר בידי הערבים ונשלטה בידי בית אומיה עד שבית עבאס גבר עליו, והעיר באה תחת שלטונו בשנת 800 לערך. לאחר קרב מנזיקרט ב-1071 ושבירת כוחה של האימפריה הביזנטית באסיה הקטנה, שימשה קהרמאנמרש כבירתה של נסיכות ארמנית קטנה שהקים פילרטוס ברכמיוס,  ארמני ששימש בעברו כגנרל בצבא הביזנטי. נסיכותו של ברכמיוס קמה ב-1078 אך לקראת מותו ב-1086 התפוררה למספר ישויות מקומיות, והעיר נכבשה על ידי צלבני מסע הצלב הראשון בשנת 1097. העיר באה תחת שלטונה של רוזנות אדסה, אך חרבה בשנת 1114 ברעידת אדמה שגרמה למותם של 40,000 איש. עם נפילתה של רוזנות אדסה באמצע המאה ה-12 הייתה קהרמאנמרש לחלק מממלכת קיליקיה הארמנית.
העיר נכבשה על ידי הסולטאן סלים הראשון ב-1515, ונודעה בשם מארש. היא נותרה בחזקתה של האימפריה העות'מאנית עד לאחר מלחמת העולם הראשונה. בהיותו חלק מהסְפָר של סוריה המוסלמית ולאחמ"כ של וולאית (נפת} "סוריה הגדולה והַשַׁאם ", ספג האזור השפעות ערביות כמו השפה המוזיקה והאוכל. עם תום מלחה"מ הראשונה כבשו הבריטים את העיר, ומסרוה, ב-29 באוקטובר 1919, לידי הצרפתים, הכול בהתאם להסכם סייקס-פיקו שנחתם שלוש שנים קודם לכן בין שתי המעצמות. למחרת הגיע לעיר גם הלגיון הצרפתי-ארמני, וכמו באנטפ ובאורפה, גם בקהרמאנמרש לוו חילופי השלטון בעימותים עם התושבים, אשר התנגדו לצעד זה בעיקר בשל נוכחותם של חיילי הלגיון הצרפתי-ארמני. הצרפתים הפעילו את אנשי הלגיון הצרפתי-ארמני כעושי דברם וכן נסמכו על חייליו לשם איסוף מודיעין. 
ב-31 באוקטובר 1919, יומיים לאחר כניסת הצרפתים למארש ויום לאחר שהגיעו 2,000 חיילי הלגיון הצרפתי-ארמני, אירעה בעיר "תקרית סיטצ'י-אימאם" (Sütçü İmam olayı - "תקרית החלבן אימאם"). שלוש נשים טורקיות אשר יצאו מרחצה בחמאם הוטרדו על ידי חיילים ארמנים, וטורקי מקומי שחש לעזרתן נורה למוות. בתגובה פתח סיטצ'י-אימאם באש לעבר החיילים הארמנים והרג אחד מהם. גם הארמנים הגיבו באש, הרגו אזרח נוסף, ואחר נתפס ועונה למוות. האירוע הוביל לחוסר שקט שהתפתח לקרב מארש החל ב-21 בינואר 1920. כתוצאה מכך נאלצו הצרפתים לפנות את העיר ב-12 בפברואר 1920.
כהוקרה על התנגדותה לצרפתים בעת מלחמת טורקיה-צרפת זכתה העיר במדליית העצמאות (İstiklal Madalyası) לאחר המלחמה, וב-7 באוקטובר 1973 שינתה האספה הלאומית הגדולה של טורקיה את שמה של העיר מ"מארש" ל"קהרמאנמרש" (Kahramanmaraş - "מארש הגיבורה").
ב-23 בדצמבר 1978 אירע בקהרמאנמרש טבח באלווים אשר בוצע בידי ארגון הטרור הלאומני הזאבים האפורים. באירוע מצאו את מותם למעלה ממאה איש, והוא נחשב לאחד הגורמים להכרזת משטר צבאי בטורקיה בשנת 1980.

העיר כיום

קהרמאנמרש משמשת מרכז כלכלי וחקלאי באזורה, ובעיר מרכז תעשייתי המתמחה בעיקר בטקסטיל ובמזון. שמה של העיר הולך לפניה ברחבי טורקיה בשל שמן הזית, הסחלב, והגלידה מסטיק המקומית המסורתית הנקראת בשם "הגלידה של העיר מרש" (Maraş dondurması) או "דונדורמה" בפי התיירים. הגלידה מיוצרת מחלב עיזים, מסטיקא (שרף עץ האלה), אבקת סחלבים מיובשת הנקראת "מילד" (milled), ושלג מההרים הסמוכים (נקראת גם Dövme dondurma - "גלידה חבוטה" בגלל ההנפה של מוכרי הגלידה לשם קבלת אווריריות לגלידה). בשנת 1992 הוקמה בעיר אוניברסיטת סיטצ'י-אימאם (Kahramanmaraş Sütçü İmam Üniversitesi), המשתרעת על מספר קמפוסים.
בעיר שוכן המוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש המציג ממצאים ארכאולוגים מתקופות פרהיסטוריות ועד התקופה הביזנטית, וכן פריטים אתנוגרפיים.
Acanthamoeba

מבנה מורפולגי

בצורת הציסט, גודלו 13-19 מיקרון, בעל גרעין בודד, המעטה החיצוני פוליגונלי והפנימי מקומט ומכיל נקבוביות. כ-trophozoite גודלו 30 מיקרון, המעט החיצוני מחוספס בעל מספר התארכויות (פסאודפודיה) בעל גרעין בודד. זהו השלב המדבק. לא קיימת צורת חיים חופשית (ללא מאחסן).

המחלה

אצל אנשים עם מערכת חיסון תקינה, דלקת של הקרנית (keratits) בדרך כלל קשורה לעדשות מגע מזוהמות. במקרה של מערכת חיסון מוחלשת,chronic granulomatous encephalitis, דלקת חריפה של המוח.
תקופת דגירה של 7-10 ימים. עם התפתחות המחלה אצל חולים עם פגיעה במערכת החיסון עלולים להופיע כאבי ראש, חום גבוה והתקפי פרכוסים. כתוצאה מנזק פוקאלי במוח העלול להיות מלווה באבצסים. דלקת של הקרנית אינה קשורה לנזק המוחי אלא לזיהום דרך עדשות מגע.
אבחנה מבוצעת בעזרת תרבית של נוזל מוח שדרתי. לא תמיד ניתן יהיה לזהות את ה-trophozoites.
אין טיפול ספציפי. יש לשקול amphothericine B במקרה של דלקת חמורה של הקרנית עלול להיות צורך בהתערבות ניתוחית.
פיליפ הראשון, רוזן הסן

חייו

פיליפ הראשון נולד ב-1504 במרבורג, לוילהלם השני, רוזן הסן ולאנה ממקלנבורג-שוורין. מכיוון שבזמן מותו של אביו מעגבת הוא היה רק בן ארבע, התפתח קרב ירושה בין אצולת הסן שבמהלכו הצליחה אמו להפוך לעוצרת שלו. כשהיה בן 13 וחצי הכריז עליו מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כבוגר ופיליפ תפס את השלטון על הרוזנות ב-1518. עם זאת, אימו המשיכה למלא תפקיד חשוב כיועצת. בגלל מאבקי הכוח בהסן, פיליפ הראשון מעולם לא השלים את החינוך המקובל באותה עת. ב-1524 המיר פיליפ את דתו לנצרות פרוטסטנטית והפך לאחד מן העומדים בראש המאבק למען הרפורמציה. בשנת 1526 דחה את סינוד הומברג בשם הפרוטסטנטיזם. באותה שנה גם איחד את כוחותיו עם יוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ורוזנים פרוטסטנטיים אחרים בברית טורגאו.
בשנת 1527 הקים את אוניברסיטת מרבורג, האוניברסיטה הפרוטסטנטית הראשונה בעולם, כסמינר להכשרת כמרים פרוטסטנטיים. שנה לאחר מכן חתם על הסכם עם אלברכט מברנדנבורג, החשמן הקתולי של מיינץ. ב"הסכם היצקירכן" ויתר למעשה הארכיבישוף על הסן מבחינה דתית. בשנת 1529 כינס את שני המנהיגים החשובים של תנועת הרפורמציה - מרטין לותר ואולריך צווינגלי לשיחות ביניהם בנושאים תאולוגיים. הוא השתייך לששת הרוזנים שהיו מיוזמי "הצהרת שפייר" לדיאט של שפייר.
מאוחר יותר, היה ממקימי ברית שמלקלדן, והוכרז כאחד ממפקדי צבאה. במלחמה השמלקלדית הנהיג את כוחות הברית, אך לאחר קרב מילברג (1547) נפל בשבי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא נידון למוות בעוון הפרת שלום המדינה, אך בעקבות הבנות הקיסר עם הנסיך יוהאן, שוחרר גם הוא, בשנת 1552.