google/wiki40b huggingface dataset:
לאנג לאנג

ביוגרפיה

לאנג נולד ב-14 ביוני 1982 בעיר שן-יאנג אשר בסין. משמעות השם "לאנג לאנג" בסינית היא "אדם מבריק". הוא החל ללמוד פסנתר בגיל שלוש תחת הדרכתו של הפרופסור גּ'וּ יַא-פֶן. לאחר המהפכה התרבותית בסין נהייתה המוזיקה הקלאסית פופולרית מאוד. לאנג העיד על עצמו שגר בשכונה ענייה למדי ושכניו בתחילה שנאו אותו על כך שהיה ה"שעון המעורר" שלהם כשהחל לנגן בחמש בבוקר, אך התרגלו עם הזמן. בגיל חמש הוא ניצח בתחרות הפסנתר של שניאנג וניגן את הרסיטל הפומבי הראשון שלו.
בגיל תשע התקבל לקונסרבטוריון למוזיקה המרכזי של בייג'ינג, ולמד תחת הדרכתו של הפרופסור גַּ'או פִּינְגְּווֹ. הוא העיד שהוריו ויתרו על משרות טובות על מנת לעבור איתו לבייג'ינג. בגיל 11, זכה בפרס הראשון על ביצוע אמנותי בתחרות הרביעית לפסנתרנים צעירים בגרמניה.
ב-1995, כשהיה בן 13, ניגן לאנג את כל 24 האטיודים של שופן באולם הקונצרטים של בייג'ינג וזכה בפרס הראשון. בתחרות הבינלאומית ע"ש צ'ייקובסקי למוזיקאים צעירים ביפן, ביצע את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של שופן עם התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה בקונצרט בשידור חי בטלוויזיית NHK. בגיל 14 היה נגן סולו בקונצרט ההשבעה של הסימפונייה הלאומית של סין, ששודר חי ברשת CCTV שם נכח הנשיא ג'יאנג דזה-מין ובשנה שלאחר מכן הוא החל את לימודיו עם גרי גראפמן במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה.

התזמורות והמנצחים עמם הופיע

לאנג לאנג ניגן עם רבות מהתזמורות הגדולות של העולם: הסימפונית של בוסטון, פילהרמונית של ניו יורק, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של דטרויט, התזמורת הסימפונית של מונטריאול, תזמורת פילדלפיה, הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, הפילהרמונית של ברלין, הפילהרמונית של לונדון, תזמורת פריז, הפילהרמונית של הונג קונג, הסימפונית של סידני, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, והתזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג.

הוא ניגן עם מנצחים רבים, ביניהם: דניאל בארנבוים, שרל דיטואה, כריסטוף אשנבאך, ואלרי גרגייב, מאריס יאנסונס, ג'יימס לוין, לורין מאזל, זובין מהטה, סיימון ראטל, וולפגנג זאוואליש, יורי טמירקאנוב, מייקל טילסון תומאס ופרנץ ולזר-מסט.
לאנג לאנג מקליט בלעדית בעבור חברת ההקלטות הנודעת "דויטשה גרמופון".

פרסים

על אף גילו הצעיר זכה לאנג לאנג בפרסים רבים במהלך הקריירה שלו והופיע באולמות רבים, כולל בישראל. הוא הופיע עם גרגייב ועם התזמורת של קירוב באולם הגדול של הקונסרבטוריון של מוסקבה בביצוע ששודר חי בטלוויזיה הלאומית הרוסית. בביצועו ב-2004 עם סר סיימון ראטל והתזמורת הפילהרמונית של ברלין בוולדבוהן נכחו 23,000 איש ושודר בכל העולם בטלוויזיה. בקיץ 2002, הוא היה מקבל הפרס הראשון של מענק ליאונרד ברנשטיין בפסטיבל שלזוויג-הולשטיין, כהוקרה על כשרונו יוצא הדופן במוזיקה.

מלבד הקריירה שלו במוזיקה, הקדיש עצמו לאנג לחלוק מוזיקה עם צעירים והוכר לאחרונה בשל מאמציו על ידי קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים (UNICEF) אשר מינו אותו לשגריר מרצון-טוב הבילאומי החדש והצעיר ביותר. בתפקיד זה, לאנג לאנג יארגן תמיכה ויתמוך בקרנות להישרדותם ואיכות חייהם של ילדים קטינים בכל העולם.
גני טרוקדרו

גני טרוקדרו (בצרפתית: Jardin du Trocadéro) נמצאים ברובע השישה-עשר של פריז, מול נהר הסן. שטח הגנים הוא 93,930 מ"ר, והם הוקמו במסגרת התערוכה העולמית של פריז (1937), במקום בו היו לפני כן גני ארמון טרוקדרו הישן, שעוצבו בידי ז'אן-שארל אלפן עבור היריד של שנת 1878. 
את גני טרוקדרו מקיף ארמון שאיו. מזרחה להם נמתח גשר ינה, המחבר אותם למגדל אייפל ולשאן דה מארס.
מכת דם

על פי המסופר בספר שמות, מַכַּת דָּם היא המכה הראשונה מבין עשר מכות מצרים בסיפור יציאת מצרים. במכה זאת, כל מקורות המים של המצרים הפכו לדם.

תיאור המכה

לאחר סירוב פרעה לשלוח את עם ישראל, הנחה אלוהים את משה להפוך את המים לדם:
וַיֹּאמֶר ה' אֶל מֹשֶׁה אֱמֹר אֶל אַהֲרֹן קַח מַטְּךָ וּנְטֵה יָדְךָ עַל מֵימֵי מִצְרַיִם עַל נַהֲרֹתָם עַל יְאֹרֵיהֶם וְעַל אַגְמֵיהֶם וְעַל כָּל מִקְוֵה מֵימֵיהֶם וְיִהְיוּ דָם וְהָיָה דָם בְּכָל אֶרֶץ מִצְרַיִם וּבָעֵצִים וּבָאֲבָנִים. וַיַּעֲשׂוּ כֵן מֹשֶׁה וְאַהֲרֹן כַּאֲשֶׁר צִוָּה ה' וַיָּרֶם בַּמַּטֶּה וַיַּךְ אֶת הַמַּיִם אֲשֶׁר בַּיְאֹר לְעֵינֵי פַרְעֹה וּלְעֵינֵי עֲבָדָיו וַיֵּהָפְכוּ כָּל הַמַּיִם אֲשֶׁר בַּיְאֹר לְדָם. וְהַדָּגָה אֲשֶׁר בַּיְאֹר מֵתָה וַיִּבְאַשׁ הַיְאֹר וְלֹא יָכְלוּ מִצְרַיִם לִשְׁתּוֹת מַיִם מִן הַיְאֹר וַיְהִי הַדָּם בְּכָל אֶרֶץ מִצְרָיִם. [...] וַיַּחְפְּרוּ כָל מִצְרַיִם סְבִיבֹת הַיְאֹר מַיִם לִשְׁתּוֹת כִּי לֹא יָכְלוּ לִשְׁתֹּת מִמֵּימֵי הַיְאֹר.
— ספר שמות, פרק ז', פסוקים י"ט-כ"ד
רש"י מביא מן המדרש, שהטעם לפתיחת סדרת המכות במכת דם, הוא משום שהיאור היה האליל של מצרים, וכאשר השם נפרע מעם הוא נפרע תחילה מאלוהיו.
החרטומים של פרעה הצליחו גם כן לבצע את המכה, והיא לא השפיעה על פרעה.
על פי מדרשי חז"ל, לעם ישראל היו מים ולא דם, וגם אם מצרי שתה מים מכוסו של יהודי, הם הפכו לדם. לעומת זאת, אם המצרי היה משלם ליהודי עבור מים, הם לא היו הופכים לדם, ועל פי חז"ל בדרך זו, העשירו ישראל ממכת דם.

האם פגעה המכה גם בעברים

לדעת רבי אברהם אבן עזרא, פשוטם של המקראות מורה כי המכות הראשונות: דם, צפרדע וכינים, פגעו במידה דומה בין במצרים ובין בעברים. אך הרמב"ם חולק על דעתו וסבור כי פשוטם של המקראות מורה שגם במכות דם וצפרדע, שחין וארבה, לקו המצרים בלבד ולא העברים. לגבי מכת כינים, נוקט הרמב"ם שגם במושבות העברים הופיעו הכינים אך לא ציערו אותם.

מצרים

בפפירוס איפוור מהמאה ה-13 לפני הספירה, כנראה העתק ממקור קדום יותר, המספר על סדרת אסונות ומרד עבדים, ניתן למצוא מקבילה למכת הדם: ""אכן, הנהר הוא דם, אך עדיין אנשים שותים ממנו. אנשים נרתעים מבני אדם וצמאים למים". יש הרואים בסיפור זה רטרוספקטיבה של מכת הדם המקראית.

שומר

על פי מיתוס שומרי שפיענח שמואל נח קרמר, גנן בשם שֻכַּלְליטֻדַ בעל את האלה אִינַנַ שנרדמה בגנו. האלה הנזעמת הענישה את שומר בשלוש מכות שהראשונה בהם היא מילוי בארות הארץ בדם
 "אִינַנַ, בגלל ערוותה, מה עוללה!
כל בארות הארץ דם מילאה,
כל הבוסתנים והגנים בארץ רוו דם.
ויהי בבוא העבדים לקושש עצים, לא שתו אלא דם,
ויהי בבוא השפחות למלא מים, לא מילאו אלא דם."
בית ג'מאל

בית גִ'מָאל (בערבית: بيت جمال/الحكمه) הוא כפר ומנזר קתולי של המסדר הסלזיאני האיטלקי הנמצא בשיפולי הרי יהודה, סמוך לצידה הדרומי של העיר בית שמש.
המנזר נמצא על גבעה בגובה 370 מטר מעל פני הים ובמרחק של 35 קילומטר מזרחית לקו החוף. בשטח המנזר ישנם שלושה מבנים: מנזר לנשים, כנסיית סטפנוס הקדוש ומנזר לגברים.

מידע כללי

פירוש השם בערבית הוא "בית היופי" והוא מיוחס לנוף היפה הנשקף מהמקום. לפי המסורת הנוצרית המקום נקרא בעבר כפר גמלא (כפר גמליאל), על שם רבן גמליאל הזקן שהיה נשיא הסנהדרין, התנצר בחשאי ונקבר במקום,וכתובת מקומית מן המאה החמישית לספירה "מתעדת" את קבורתו. לפי המסורת היהודית הייתה בכפר גמלא אחוזתו של רבן גמליאל, אך קברו נמצא ביבנה. 
בחצר המנזר פועלת תחנה מטאורולוגית קטנה שהוקמה ב-1919 ונחשבת לתחנה הוותיקה בארץ ישראל אשר פועלת ברצף עד היום.
מול הכניסה למנזר, על "תל גמליאל", ניצב מבנה המשמש כמנזר לגברים. כאן גרים מספר נזירים (חמישה ב-2008), העוסקים בחקלאות, בגידול גפנים (בעיקר קברנה סוביניון, שרדונה וריזלינג), במסיק זיתים, ובכבישת שמן זית וזיתים. חלק מעצי הזית השייכים למנזר הם בני מאות שנים. הגפנים משמשים לייצור יין ביקב כרמיזן, שגם הוא שייך למסדר הסלזיאני. חלק מאדמות המנזר הוחכרו לקיבוץ צרעה הסמוך.
במבנה הכניסה למתחם נמכרים מוצרי המנזר (שמן זית, זיתים כבושים, דבש, נרות וכלי קרמיקה) בשתי חנויות קטנות. המנזר מוכר גם יינות של יקב כרמיזן. במנזר נערכים קונצרטים של מוזיקה קלאסית בשבתות. המקום משמש אתר תיירות ומשיכה למטיילים ישראלים רבים.

כנסיית סטפנוס הקדוש

במאה החמישית חלם כומר בשם לוקיאנוס כי עצמותיו של סטפנוס הקדוש נמצאות בבית ג'מאל. בדרך פלא אכן נמצאו עצמות במקום ולכן נבנתה במקום כנסייה ביזנטית. הכנסייה העתיקה נחרבה בכיבוש הפרסי של ארץ ישראל בשנת 614. סטפנוס היה הקדוש הנוצרי הראשון שנסקל למוות על חומות ירושלים בגלל אמונתו. הנוצרים מאמינים שרבן גמליאל הזקן תמך בסטפנוס במהלך המשפט שנערך לו כי האמין בדרכו וכי איפשר את קבורת סטפנוס בנחלתו זו.
בשנת 1917 התגלו בחצר בית בכפר בית ג'מאל שרידי הכנסייה הביזנטית מן המאה החמישית. בין הממצאים שנמצאו היו יסודות הכנסייה, שרידי פסיפס וכתובת ביוונית. כמו כן התגלתה בחפירות, שנמשכו עד 1922, מערה קטנה חצי אובלית ובה שלושה קברים: קבר המיוחס לרבן גמליאל, קבר המיוחס לבנו אביבוס (חביב) וקבר אחר אשר מיוחס לסטפנוס הקדוש. על פי הצלב המופיע במוזאיקה שברצפת הכנסייה שנחשפה, סביר מאד שהמוזאיקה נוצרה לפני שנת 427, השנה שבה אסר הקיסר על ציור צלבים ברצפה או במקום שדורכים עליו.
על שמו של סטפנוס הוקמה בחצר המנזר, על השרידים הביזנטיים, כנסייה חדשה בשנת 1932. שרידי הפסיפס שנמצאו באתר הכנסייה הועברו לקיר מחוץ לכנסיית סטפנוס ושרידי הכתובת ביוונית הושארו במקומם על רצפת הכנסייה.

מנזר הנשים

זהו המבנה הראשי של המנזר. הוא הוקם בשנת 1873 על ידי הכומר האיטלקי האב אנטוניו בלוני, חבר הפטריארכיה הלטינית. הקרקע נרכשה כבר בשנת 1869 במימון המרקיז הבריטי הקתולי לורד דה בוט ותורמים אירופאים נוספים. בשנת 1878 החל המבנה לשמש כבית ספר חקלאי ופנימיה לבנים עניים ויתומים. בשנת 1891 הצטרף האב אנטוניו בלוני למסדר הסלזיאני והעביר את הבעלות במנזר למסדר זה. בשנים 1969-1981 שימש המבנה כבית ספר יסודי וחטיבת ביניים לתלמידים טעוני-טיפוח.
משנת 1988 משמש המבנה כמנזר לנזירות מצרפת ומבלגיה, החיות ומתפללות במקום ועוסקות גם בעיצוב כלי קרמיקה.

הבאר הטורקית

באר אשר נמצאת מתחת למנזר. הייתה מיועדת לתת מים בתקופה הטורקית, וכיום משמשת כבאר טהרה.
יחסי ג'יבוטי–צ'ילה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ג'יבוטי לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - הם אינם מתוחים ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין ג'יבוטי לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-22 בינואר 2011.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בג'יבוטי אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן, אלא לאשרה אלקטרונית (eVisa) התקפה לשלושים ואחד ימים. לעומת זאת, אזרחי ג'יבוטי שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
מקסיקו (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב, הולחן והופק על ידי דולב רם ופן חזות ויעקב למאי. מילותיו של השיר עוררו דיון באמצעי תקשורת משום שהשיר נקרא מקסיקו, אך יש בו שורה המדברת על קופקבנה, שהיא שכונה הממוקמת בריו דה ז'ניירו שבברזיל, ולא במקסיקו.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו כסינגל.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של עדן בן זקן ב-15 באוקטובר 2018. בתחילת הקליפ ניתן לראות את בן זקן על מיטתה, כשהיא מתקשרת לחברתה כדי לספר לה על מקרה מסוים שקרה.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-8 מיליון צפיות.
הנוער הציוני

הנוער הציוני היא תנועת נוער יהודית-ציונית.
התנועה התחילה את פעילותה, כמו תנועות נוער רבות יהודיות אחרות, בתחילת המאה ה-20.
המייחד את "הנוער הציוני" באותה תקופה מתנועות אחרות היה היותה תנועת נוער ציונית, חילונית, שאינה משתייכת לזרם השמאלי (כלומר לא סוציאליסטית).
כתגובה לגלי אנטישמיות החליטו ראשיה כבר ב-1926 להדגיש את הרעיון הציוני ואת ההגשמה על ידי התיישבות בארץ ישראל, 
ב-1932 יזמה תנועת הנוער הציוני בהנהגת יצחק שטייגר הקמת ארגון גג שנקרא "הסתדרות חלוצית עולמית הנוער הציוני", כמשקל נגד לתנועת השומר הצעיר בעלת הגוון הסוציאליסטי-מרכסיסטי.
התנועה התפשטה בכל ארצות אירופה המרכזית והמזרחית,
ראשוני החלוצים בוגרי התנועה עלו לישראל בשנת 1930, והקימו את הסניף הישראלי של התנועה.

התנועה ההתיישבותית

בשנות ה-30 הקים הנוער הציוני תנועה התיישבותית הקיימת עד היום, שהקימה את היישובים הבאים: - הקיבוצים אושה (הקיבוץ הראשון של התנועה, הוקם ב-1938), תל יצחק (על שם יצחק שטייגר), כפר גליקסון (ע"ש ד"ר משה יוסף גליקסון), הסוללים, עין השלושה, ניצנים ואת המושבים אלוני אבא, אחוזם, בית יהושע (ע"ש יהושע טהון), בית נחמיה, גבעת ישעיהו, דישון, הר אודם, יד נתן, כפר שמואל, מבקיעים, מי עמי, משואה, נאות גולן, נווה אטי"ב, ניר ישראל, פתחיה, שאר ישוב, שקף שדה אליעזר, שדה דוד, שדה עוזיהו, שורש, שילת, תימורים, תלמי יפה.
בנוסף, הקימה התנועה מספר כפרי נוער המאוגדים בארגון "יסודות" (אלוני יצחק, נווה הדסה, מוסינזון, כפר הנוער ניצנים וחוות הנוער הציוני) ואת מכון "משואה" להוראת השואה.

פעילות פוליטית

בוגרי התנועה הקימו את העובד הציוני - איגוד עובדים לא סוציאליסטי שהצטרף למסגרת ההסתדרות. חבריו היו אחד משני המרכיבים העיקריים של המפלגה הפרוגרסיבית שנוסדה עם הקמת המדינה.
בין נציגי התנועה במפלגה היו ד"ר יחזקאל מרטון ויהודה שערי.
בשנת 1961 התאחדה המפלגה הפרוגרסיבית עם הציונים הכלליים להקמת המפלגה הליברלית הישראלית, ובשנת 1965 החליטה התנועה על הצטרפות לפורשים מהמפלגה הליברלית שהקימו את מפלגת הליברלים העצמאיים. כיום תנועת הנוער הציוני משתפת פעולה עם מפלגת קדימה תחת "ברית קדימה- הנוער הציוני, התנועה העולמית". ברית זו מייצגת את קדימה במוסדות הלאומיים.

התנועה כיום

התנועה פעלה בכ- 40 סניפים ברחבי ישראל. התנועה אינה מזוהה מפלגתית, והכשירה את חניכיה להגשמה ציונית חלוצית באמצעות גרעין שנת שירות.
לפני מספר שנים תנועת הנוער הציוני הפסיקה את פעולתה בישראל אף כי ברחבי העולם פעילותה נמשכת כתנועת נוער ציונית.

התנועה בעולם

"הנוער הציוני" מתפקדת כתנועה ברחבי העולם היהודי.
המדינות בהן התנועה פעילה:
אורוגוואי, אנגליה, אקוודור, ארגנטינה, בלגיה, ברזיל, הונגריה, טורקיה, מקסיקו, פרגוואי, פרו, קנדה, קולומביה וקוסטה ריקה.
דיג (סדרת טלוויזיה)

פרטים נוספים

בדומה לסדרה "חטופים" שגם אותה יצר רף, במקביל לשידור הסדרה, באתר האינטרנט שלה מוצגים חידות ופרטים המהווים "מידע משלים" לאלו שנמסרו בפרקים עצמם.
הסדרה צולמה בעיקר בירושלים בישראל ובאלבקרקי, ניו מקסיקו שבארצות הברית. אתרי צילום נוספים: בערים דוברובניק, פולה, ספליט וטרוגיר שבקרואטיה ובאי מלטה. בשל המתיחות הביטחונית סביב מבצע צוק איתן בוטלו או נדחו חלק מהצילומים בירושלים דבר שגרם לעיכוב בעליית הסדרה.
ההקשרים לישראל והחלק הישראלי של ההפקה ניכרים היטב בעלילה. חלק גדול מהדיאלוגים הם בעברית, הנוף הישראלי ונבחרת השחקנים כוללת שורה ארוכה של כוכבים ישראלים (ראו להלן).
בהתאם להשקפת היוצרים (גידי רף הוא הומו שחי עם בן זוג, טים קרינג התייחס בחיוב להומוסקסואליות בתסריטים קודמים שלו), חלק מהדמויות הגבריות בסדרה מקיימות יחסי מין בין גברים. כך למשל הבלש גולן כהן ויוסף חאליד.
הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית בערוץ USA Network ב-5 במרץ 2015 ובישראל בהוט ובYes ב-21 במרץ.
אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית

אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית היא תנועת נשים מיסודן של הפועל המזרחי והמזרחי. התנועה מפעילה מעונות יום, בתי ילדים, בתי ספר, אולפנות, מדרשה ללימודי האישה והמשפחה, בתי מדרש לנשים ומרכזי ייעוץ למשפחה, ופועלת לקידום מעמד האישה. "אמונה" מפעילה גם מתנדבות שרות לאומי במסגרת ארגון "בת-עמי" מיסודן של אלומה-אמונה במסגרת לאומית-ציונית-דתית. ביום העצמאות ה'תשס"ח הוענק לתנועה פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. יושבת ראש התנועה מאז 2001 היא ליאורה מינקה והמנכ"ל מאז 2016 הוא דוד הדרי.

היסטוריה

במשך שנים פעלו במקביל ארגון הפועלות של הפועל המזרחי שנוסד בשנת 1935 וארגון נשי מזרחי בארץ ישראל. שיחות על איחוד הארגונים שהתקיימו בין נשות התנועות בשנת 1939 לא הביאו למיזוג. אולם לאחר הקמת המפד"ל היה לחץ גדול לאיחוד ארגוני הנשים ובחול המועד סוכות ה'תש"ך (1959) התאחדו ארגון הפועלות של הפועל המזרחי ו"תנועת אומן" להקמת "תנועת האישה הדתית לאומית". בשנת 1977 שונה שם הארגון ל"אמונה - תנועת האשה הדתית לאומית". הנשיאה הראשונה של הארגון הייתה שרה הרצוג, אלמנתו של הרב הראשי לישראל, יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
בשנת 1977 הקימה הרבנית הרצוג את ארגון אמונה העולמי.
בין נשיאות ויושבות ראש "אמונה" היו צפיה גורן (נשיאת כבוד), טובה סנהדראי, שרה שטרן-קטן, יהודית היבנר ורחל סילבצקי.

פעילות

אמונה גם פועלת לטובת ייצוג נשים בכנסת ברשימת המפד"ל (כיום - הבית היהודי).
תנועת אמונה הפעילה בשנת 2013 140 מעונות יום וגני ילדים. ובנוסף אולפנות ובתי ספר תיכוניים, מכללה אקדמית, מדרשות לימוד, בתי ילדים וכפרי נוער. התנועה מעסיקה כ-2,800 עובדים.
בית שפרינצק

אדריכלות

אגף המגורים תוכנן כך שישתלב בנוף חורשות האורנים, מרחף מעל קומת עמודים מפולשת, שתחתיה גן מוצל. לתחושת ההשתלבות בנוף תרמו גם חצרות פאטיו, בריכות נוי, צמחייה מקומית ושבילים שהובילו אל הטבע שסביב. הבטון והאבן, חומרי הגמר העיקריים, מייצגים את האדריכלות הברוטליסטית שדגלה באמת החומרית של הבניין, תוך חשיפתם של חומרי הבנייה לעין.
פרופסור רן שחורי ציין כי המבנה עוצב בהתאם לעקרונות הפאזה השנייה של הסגנון הבינלאומי והשפעות של האדריכלים לה קורבוזיה ואוסקר נימאייר, "בסגנון מתון וצנוע, עם קירות מסך גדולים מזכוכית, קירות ישרים, שורות סימטריות ורגולריות של חלונות, הבלטת הקונסטרוקציה, מרפסות שקופות ללא מעקי הבטון של העבר, עיצוב הבניין כמסה פשוטה, קובייתית ללא משחקי ההצללה".
היסטוריון האמנות, צבי אלחייני, רואה בפרויקט זה שלב משמעותי בהתפתחות התכנון הישראלי, מעבר ממבנים המונחים על גבי הנוף למבנים המתחפרים בו. גם חומר הגמר של הפרויקט, אבן לקט מקומית, מציג את המבנה כמוסווה בסביבתו בניסיון להציב עמדה של בעלות על המקום.
האדריכל משה זרחי ציין כי הפרויקט היה אמנם ברוח הזמן, אך הפך לפרויקט שהתווה דרך והשפיע על פרויקטים רבים אחריו.

היסטוריה

המתחם בו שוכן בית שפרינצק, הכולל גם את מצודת הטאגראט ששימשה כמחנה פיקוד העורף ושטח בבעלות הכנסייה היוונית הקתולית, מהווה מובלעת של נצרת עילית בתוך נצרת. ב-1976 הועבר המתחם מהעיר נצרת לתחום שיפוט נצרת עילית. הרקע לשינוי לא ידוע. ב-1982 וב-1992 מונו וועדות שדחו את בקשתה של עיריית נצרת להעברת המתחם לשיפוטה. ב-2004 ועדת חקירה של משרד הפנים המליצה לדחות את בקשת נצרת להעברת המתחם לתחום שיפוטה של
העיר נצרת. בשנת 2017 כתב האדריכל גיורא סולר ב"תוכנית מתאר כוללנית נצרת עילית" כי מתחם שפרינצק "מוגדר כמתחם לשימור מכיוון שבתחומו נמצאים שני מבנים לשימור: בית-הבראה ומצודת טיגארט. מעבר לכך, המתחם כולל את השטחים הסובבים מכיוון שבית ההבראה הוקם כשהוא כולל שטח גדול ומטופח סביבו כחלק מהרעיון התכנוני. בפיתוח העתידי יש להתייחס הן לשטח פתוח זה והן לשני המבנים לשימור".
בשנות ה-90 נסגר בית שפרינצק וננטש. בשנת 2012 נפתח מחדש בבעלות משפחת זועבי מנצרת, בשם "מלון גרדניה", לאחר שיפוץ נרחב, והשתרע על שטח של 70 דונם (50 דונם נמכרו ליזם אחר).
בשנת 2019 דווח כי המלון כבר לא פועל, והמשקיעים מבקשים לחסל את רוב בית ההבראה כדי להקים על חורבותיו מאות דירות, שטחי מסחר ומשרדים. לדברי האדריכל אמנון רכטר (נכדו של זאב רכטר ובנו של יעקב רכטר, מתכנני הפרויקט), " זו עדות לתקופה חשובה בגיבוש החוויה הישראלית, ומדובר במבנה מופת שצריך לשפץ ולשמר. כשאני רואה פרויקט כזה שנהרס - אני רוצה לבכות. מדהים אותי שפרויקט כזה נעלם ללא דיון ציבורי, ללא תיעוד ובלי ניסיון רציני לבדוק את המשמעויות של שמירה או הריסה."
ג'ייסון קיי

ילדות, נעורים ותחילת הקריירה

ג'יי קיי נולד בסטרטפורד שבמנצ'סטר ביחד עם אח תאום זהה שמת כמה שבועות לאחר הלידה. הוא גדל עם אמו, קארן קיי, זמרת קברט ואמנית חיקויים שהופיעה ברחבי העולם ועם אביו החורג ג'יימס רויאל. את אביו הביולוגי, גיטריסט ממוצא פורטוגזי, פגש קיי לראשונה רק בשנת 2003.
קיי למד בקולצ'סטר וראטלנד באנגליה, ובגיל 13 בילה כחצי שנה בתאילנד עם אביו החורג.
כששב לאנגליה, החל בהקלטות הדגמה (דמו) באמצעות מערכת התופים שלו וכן בכתיבת טקסטים לשירים.
בתקופה זו המציא ג'יי קיי את השם 'ג'אמירוקוואי' עבור הלהקה העתידית בהתבסס על שם שבט אינדיאני, האירוקווי (Iroquois) ו"ג'אם" מהמילה ג'אמינג.
כמו כן המציא קיי את לוגו איש הבאפאלו הייחודי.
הקלטות הדמו של קיי תפסו את תשומת לבו של מותג המוזיקה הבריטי 'אסיד ג'אז' והם החתימו אותו על חוזה הקלטות.

קריירה

קיי הקים את להקת ג'אמירוקוואי יחד עם טובי סמית' (קלידן), סטיוארט זנדר (בסיסט), ניק ואן-גילדר (תופים), וואליס ביוקאנן (דידג'רידו) ומאוריציו ראווליקו (כלי הקשה). בחלק מההופעות הצטרף אליהם הגיטריסט גאווין אודס מלהקת -The Brand New Heavies.
ג'אמירוקוואי מכרו יותר מ-21 מיליון אלבומים וכיכבו במצעדים הבריטים לסינגלים במשך זמן כולל של 162 שבועות ב-14 שנים מאז 1992.
לאחר הצלחת הסינגל הראשון "When You Gonna Learn" (מתי כבר תלמד), חתמה הלהקה על חוזה לשמונה אלבומים עם סוני תקליטים. אלבומם הראשון "Emergency On Planet Earth" (מצב חירום בכדור הארץ) נמכר בהצלחה יתרה ואופיים הייחודי של ג'אמירוקוואי החל להתבסס.
אלבומם השלישי של הלהקה, "Travelling Without Moving" (שוטטות ללא תנועה) עם הקליפ הייחודי לשיר "Virtual Insanity" (אי-שפיות וירטואלית) אשר זכה ב-4 פרסי MTV היווה את נקודת המפנה העיקרית בדרך להכרה הבינלאומית לה זכתה.
בזמן הפקת אלבומם הרביעי עזב חבר הלהקה סטיוארט זנדר את ההרכב מסיבות שאינן ברורות. בעקבות כך, קיי השליך לפח עבודה ארוכה אשר כללה כמעט אלבום שלם, במטרה להעלים כל זכר מיצירתו של זנדר.
ג'יי קיי דורג במקום ה-950 ברשימת העשירים של הסאנדיי טיימס לשנת 2004 .
במשך השנים הופנו טענות כלפי חיי הראוותנות ומכוניות היוקרה של קיי, שעמדו בסתירה להצהרותיו הלוחמניות בעד השמירה על איכות הסביבה וכדור הארץ. מאידך, קיי נוטה לתרום סכומי כסף רבים לעמותות צדקה למען חסרי-בית, ולארגוני איכות הסביבה כגרינפיס ו-Friends Of The Earth.

חייו האישיים

ג'יי קיי מתגורר בבקינגהאמשייר שבאנגליה. בבעלותו גם בתים בווסטמינסטר שבלונדון ובגיירלוך שבסקוטלנד.
בעבר נקשר שמו עם דוגמניות ושחקניות שונות, כגון וינונה ריידר, קיילי מינוג והיידי קלום. בסוף שנות ה-90 קיים מערכת יחסים בת 3 שנים עם מגישת הטלוויזיה הבריטית דניס ואן אוטן.
בשנת 2014 סבל מהטרדות של מעריצה, אשר אף הקימה מאהל בחצר אחוזתו ללא ידיעתו ורדפה אותו ואת משפחתו משך תקופה ארוכה. בעקבות משפט שהתקיים, הוצא למעריצה צו הרחקה מקיי.
בשנת 2018 חשף כי הוא נשוי למריה ואב לשתי בנות, קרלה (לה גם הקדיש שיר באלבומו האחרון) וטלולה.

הופעות טלוויזיה

קיי השתתף במספר תוכניות טלוויזיה, ביניהן השף העירום עם ג'יימי אוליבר.

גאמבול 3000

ג'יי קיי השתתף בשנת 2007 בגאמבול 3000 - מרוץ ראלי יוקרתי הנערך על כבישים ציבוריים. קיי השתתף בתחרות זו כחלק מקבוצת אדידס ונהג במכונית מזראטי קוואטרופורטה.
מאיר גור אריה

ביוגרפיה

גור אריה נולד בשם מאיר גורודצקי בסוף שנת 1891 בעיר בּוֹבְּרוּיְסְק שברוסיה הלבנה, באימפריה הרוסית (כיום במחוז מוהילב בלארוס). שם למד אמנות בין השנים 1907 ל-1909. בשנת 1913 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, ובארץ המשיך בלימודי האמנות ב"בצלאל".
ב-1913 היה שותף בהקמת בית מלאכה בשם "מנורה" ביחד עם זאב רבן ועם שמואל פרסוב, בו יצרו חפצי אמנות שימושית ותבליטים בנושאים השאובים מ"אמנות בצלאל". בין השנים 1918–1921 כיהן כמורה ב"בצלאל". בשנת 1923 פתח עם רבן סדנה חדשה בשם "בית עבודה לאמנות אינדוסטריאלית" (=תעשייתית), בה עסקו בעיצוב גרפי ובעיצוב חפצים אחרים.
בשנה זו היה גור אריה בין מעצבי התבליטים, הפסלים והריהוט בבניין ימק"א ירושלים - אחד הבניינים המפוארים בישראל. ברבות הימים הוכרז הבניין כבניין לשימור.
בנו חיים נהרג בפיצוץ בניין הסוכנות היהודית בירושלים במהלך מלחמת העצמאות.
גור אריה נפטר בשנת 1951, בגיל 59, לאחר מחלה ממושכת.
לאה אבני, בתו, הייתה אחות ראשית בבית החולים הדסה הר הצופים. ונכדתו היא הד"ר לחינוך יעל פישר.
מולי להד

קריירה

להד נולד וגדל בחיפה. את שירותו בצה"ל עשה בחיל האוויר. בשנת 1979 עבר להתגורר בקריית שמונה, בעקבות תקופת ההתמחות של אשתו בפיזיותרפיה בעיר. בשנת 1981 הקים בעיר את "המרכז לשעת חירום" (בהמשך הפך המרכז למרכז משאבים) ביוזמת משרד החינוך והרשות המקומית. באותו הזמן העיר הייתה נתונה תחת מטחי ירי רבים של קטויושות מלבנון. התושבים נדרשו לשהות במקלטים, לעיתים לאורך שעות ארוכות. מטרת המרכז הייתה לסייע למערכת החינוך בעיר להתארגן, ולסייע לילדים לעזור לעצמם במהלך השהות במקלטים עד שהמורים מתפנים.
להד פיתח את מודל החוסן הרב ממדי (BASIC PH או גשר מאחד) ואת מודל SEE FAR CBT שהפכו לפרוטוקול טיפול פסיכוטראומטי, שאומץ על ידי מטפלים רבים ברחבי העולם. המודלים עוסקים ביכולת ההתמודדות הטבעית של אנשים עם מצבי משבר. המודל מזהה ששה מרכיבים בסיסיים שכל אחד עושה בהם שימוש על מנת להתמודד עם אי ודאות. הטיפול מבקש לעזור לאנשים הסובלים מחרדה או מטראומה להפחית את הסימפטומים לחלוטין, או לפחות לרמה בה הם ניתנים לניהול ולשליטה, על מנת להחזיר לנפגע את תחושת השליטה במצב.
מודלים אלה שימשו את להד בפעילותו באזורי אסון דוגמת רעידת האדמה באיזמיט, טורקיה בשנת 1999, באסון התאומים בשנת 2001, באסון הצונאמי בסרי–לנקה בשנת 2004 ובצונאמי ביפן בשנת 2011.
מלבד עבודתו במרכז משאבים שימש כמנהל מערך השירות הפסיכולוגי החינוכי (שפ"ח) בקרית שמונה (1984–1988) ומרצה לביבליותרפיה באוניברסיטת חיפה (1986–1989). במהלך השנים כתב 35 ספרים מקצועיים. בשנת 2017 קיבל אות הוקרה מארגון הבריאות העולמי עבור פעילותו ההומניטארית באירועי אסון בעולם.

משפחה

להד התאלמן מורד. כיום נשוי לנגה, מרצה לדרמה-תרפיה ויוגה.
בשנת 2009 נהרג עומרי, בנו של להד, במהלך טיול בדרום-אמריקה
המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן

המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן הוא המכון לחקר מדעי החיים של האוניברסיטה העברית בירושלים. נכון ל-2018, הוא שוכן בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה.

היסטוריה

המכון נוסד בשנות ה-60 של המאה ה-20, כאיחוד של מספר מחלקות במדעי החיים, שפעלו עד אז בנפרד זו מזו, ביניהן מחלקות לבוטניקה, זואולוגיה וביוכימיה.
בשנת 1967, מונה פרופסור אלכסנדר קינן לתפקיד ראש המכון הראשון.
רוב מחלקות המכון שוכנות בבניין סילברמן, אך מסיבות היסטוריות שוכנת המחלקה לאקולוגיה, אבולוציה והתנהגות בבניין ברמן ובניין לובין.
מוז'גה

היסטוריה

ייסודו של היישוב קשורה להקמת מפעל זכוכית ב-1835 על נהר סיוגה. המפעל הוקם על ידי סוחר מקומי ויצר כלי זכוכית שונים. שמו הראשון של היישוב היה סיוגינסקי זאבוד (המפעל על סיוגה). ב-1859 היו ביישוב 34 בתי אב אשר כללו 290 תושבים, בנוסף למפעל זכוכית הייתה במקום גם טחנת מים. ב-1916 נבנתה כאן תחנת רכבת.
ב-3 באפריל 1924 שונה השם של סיוגינסקי זאבוד לקרסני (אדום), ב-26 באוקטובר 1926 הוא קיבל מעמד של עיר וב-11 במרץ 1927 הוא קיבל את שמו הנוכחי.
לוקאש סורמה

לוקאש סורמה (נולד ב-28 ביוני 1977 בקרקוב) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הקשר אחורי.
סורמה החל את הקריירה שלו בשנת 1996 בויסלה קרקוב שם שיחק עד שנת 1998 ואז הוא עבר לרוך חוז'וב. בשנת 2002 עבר סורמה ללגיה ורשה שם הוא היה הקפטן במשך ארבע שנים וזכה איתה באליפות ליגת העל הפולנית בשנת 2006.
ב-5 ביולי 2007 עבר סורמה למכבי חיפה ולאחר שלא הציג יכולת מרשימה באימונים ובמשחק הליגה בו שיחק, הושאל לבני סכנין לעונה אחת ולאחר מכן עזב את הארץ. סורמה שיחק תקופה קצרה באוסטריה, ולאחר מכן חזר לפולין ובשנת 2009 חתם בקבוצת לגיה גדנסק, במדיה שיחק ארבע וחצי עונות. בקיץ 2013 חזר לקבוצת רוך חוז'וב.
לזכותו של סורמה 5 הופעות בנבחרת פולין, בין השנים 2002–2003.