google/wiki40b huggingface dataset:
דאריו שימיץ'

קריירה

שימיץ' החל את הקריירה בגיל 13 בדינמו זאגרב (אז נקראה קרואטיה זאגרב), בה שיחק בכל מסגרות הנערים והנוער. קצת לפני הגעתו לגיל 18, הוא שיחק בפעם הראשונה בקבוצה הבוגרת בניצחון 4-0 על נ.ק זאגרב. שימיץ' שיחק בקבוצה במשך 7 עונות, וזכה עימה ב-5 אליפויות. בעקבות יכולתו זומן לנבחרת קרואטיה הבוגרת כבר בגיל 20. במדי הנבחרת, שיחק רק פעם אחת במהלך יורו 1996, אך במונדיאל 1998 הפך לשחקן הרכב. בטורניר, שימיץ' שיחק ב-6 מתוך 7 משחקיה של הנבחרת, וסיים עם נבחרתו במקום השלישי.
בעקבות יכולתו המשכנעת, הן במדי הנבחרת והן במדי דינמו זאגרב, חתם בקבוצה האיטלקית אינטר, בינואר 1999, והיה לשחקן הקרואטי הראשון במדינה ובקבוצה. אך, במשך ארבע השנים, בילה בעיקר על הספסל ושיחק מספר מועט של דקות משחק. בגלל סיבה זו הוא עבר לשחק במילאן, יריבתה העירונית, בעסקת חליפין עם אומיט דאיבאלה הטורקי, שעשה את הדרך ההפוכה. שימיץ' שיחק במילאן כמעט באופן קבוע, אך לאחר שתי עונות שוב איבד את מקומו בהרכב על חשבון שחקנים חדשים שנרכשו על ידי הקבוצה.
למרות שהקריירה שלו דעכה, המשיך שימיץ' להיות אחד משחקניה החשובים של נבחרת קרואטיה ואחד מעמודי הטווח שלה, ובמונדיאל 2002 הוא שיחק ב-2 מתוך 3 ממשחקי הנבחרת, כמו שנתיים לאחר מכן ביורו 2004. בטורנירים אלו קרואטיה לא עברה את שלב הבתים המוקדם.
ב-2003 שימיץ' המשיך בעלייתו, וזכה עם מילאן בליגת האלופות, אך לאחר עונה זאת איבד שימיץ' את מקומו בהרכב ומיעט לשחק במדי הקבוצה. שימיץ' הצהיר שהוא רוצה לעזוב את הקבוצה, אך לאחר מספר שבועות, האריך את חוזהו במפתיע עד 2009, כאמור, הכסף הרב וגילו המתקדם והגבוה הכריעו אותו.
במונדיאל 2006 שוב כשלה קרואטיה בניסיון להעפיל אל מעבר לשלב הבתים המקדם, ושימיץ' שיחק בכל שלושת משחקיה. זמן מועט לאחר מכן הוא גם פרש מהנבחרת.
באוגוסט 2008 שימיץ' עזב את מילאן ועבר אל מונקו.
מחוץ למגרשים, ניצל שימיץ' את מעמדו בקרואטיה כדי להילחם בעוני ובמצוקה של חולי האיידס ביבשת אפריקה. הוא ידוע כנכדו של איש העסקים הידוע, אנדריצ'ה שימיץ', השחקן מחזיק בבעלותו חברה של מים מינרלים, כעסק לאחר פרישתו.
צים שא צוי מזרח

צים שא צוי מזרח (באנגלית: Tsim Sha Tsui East; בסינית: 尖沙咀東 או בקיצור 尖東) הוא אזור בדרום חצי האי קאולון, מזרחית לדרך צ'טהאם המהווה את הגבול המזרחי של אזור צים שא צוי. האזור יובש מן הים בראשית שנות ה-70.
עד שנות ה-70 היה אזור זה חלק ממפרץ הונג הום. בעקבות גידול האוכלוסין בהונג קונג ועליית ערך הקרקע באזור צים שא צוי, וכן בעקבות האיסור על בנייה לגובה בקאולון בשל מיקומו של שדה התעופה קאי טאק הוחלט על יבוש הים על מנת להרחיב את השטחים המסחריים של צים שא צוי.
במקום ממוקמים מלונות רבים, חנויות ואתרי תיירות בהם טיילת צים שא צוי מזרח, המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג ומוזיאון המדע של הונג קונג.
תחנת צים שא צוי מזרח של הרכבת התחתית של הונג קונג משמשת את קו הרכבת המזרחי של הונג קונג ומקושרת לתחנת צים שא צוי של קו צואן ואן.
יחסי ארצות הברית–תימן

לפני הקמת תימן המאוחדת

ב-16 במרץ 1959, ארצות הברית פתחה נציגות בתימן וב-1966, הנציגות שודרגה לשגרירות רשמית. זאת, לאחר שב-12 בדצמבר 1962, הכירה ארצות הברית ברפובליקה התימנית הערבית.
ב-1967, תימן בהשפעת מצרים, ניתקה את יחסיה עם ארצות הברית בעקבות הסכסוך הישראלי-ערבי.
ב-7 בדצמבר 1967, הכירה ארצות הברית בדרום תימן ושדרגה את הקונסוליה שלה בעדן למעמד של שגרירות, אך כבר ב-1969, היחסים בין ארצות הברית לדרום תימן נותקו.
במהלך הסכסוך בין דרום תימן לצפון תימן, ארצות הברית שיתפה פעולה עם ערב הסעודית וסייעה צבאית לצפון תימן.
ב-1990, בעקבות פעולותיה של תימן באומות המאוחדות, ארצות הברית הברית צמצמה באופן דרסטי את נוכחותה בתימן וביטלה את שיתוף הפעולה הצבאי עם מדינה זו.

מאז תימן המאוחדת

בנובמבר 2001, כחודשיים לאחר פיגועי 11 בספטמבר, ביקר נשיא תימן עלי עבדאללה סאלח בוושינגטון די.סי. ב-2004, שוב ביקר סלאח בוושינגטון די.סי וכך גם בנובמבר 2005 ובמאי 2007.
היחסים הביטחוניים בין תימן לארצות הברית השתפרו במהירות וצבא תימן קיבל ב-2006, 8.42 מיליון דולר. בנוסף לכך קיבלה תימן 7.9 מיליון דולר בקרנות תמיכה כלכלית.
ב-29 ביולי 2011, בתגובה להפגנות אלימות ברחבי תימן, הבנק העולמי השהה את תשלומי הכספים לתימן שהובטחו על ידי תורמים בינלאומיים ב-2006. במסגרת תוכנית של המועצה לשיתוף פעולה במפרץ הנתמכת על ידי ארצות הברית, הנשיא סלאח הסכים לתוכנית מעבר ונשיא חדש נבחר לתימן: עבד רבו מנסור האדי.
בתחילת 2015, השתלטו המורדים החות'ים על החלק הצפוני של תימן והממשלה התמוטטה. שגרירות ארצות הברית נסגרה בפברואר 2015 ואנשיה פונו.

הסיוע האמריקאי לתימן

עד שנת 2009, תימן קיבלה בממוצע מארצות הברית בין 20–25 מיליון דולרים בשנה מסיוע החוץ של ארצות הברית. החל משנת 2009 תימן מקבלת סיוע של כ-28.2 מיליון דולר מארצות הברית. בנוסף, בשנת 2006, קיבלה תימן נוסף של כ-31.5 מיליון דולר ממחלקת ההגנה האמריקאית.
דיקסון (רוסיה)

היסטוריה

היישוב נוסד ב-7 בספטמבר 1915 ונקרא על שמו של הסוחר השוודי-סקוטי אוסקר דיקסון (Oscar Dickson; 1823–1897), שמימן את מסעות הקוטב של אדולף אריק נורדנשלד ופריטיוף ננסן ושעל שמו קרא נורדנשלד את שמו של האי הסמוך ב-1884.
באוגוסט 1942 הופצצו העיר, על נמלהּ ותחנת הרדיו האסטרטגיים שלה על ידי אוניית המערכה זוטא הנאצית "אדמירל שר" במסגרת "מבצע וונדרלנד" (Wunderland). האונייה הגרמנית הפגיזה אוניות סובייטיות שעגנו בנמל, והנחיתה חיילים בחוף. ואולם, מגיני הנמל השיבו אש באמצעות תותח הוביצר מיושן, והצליחו לגרום ל"אדמירל שר" נזק מסוים. הגרמנים השיבו את החיילים לאונייה, ונסוגו לבסיסם בנורווגיה מבלי שהצליחו לפגוע בשיירות באזור. בעיר הוצב אנדרטה לזכר מגיניה.
בעיר הוצבה אנדרטה לזכר הימאי הרוסי ניקיפור בגיצ'ב שמצא את מותו בתחומי האי דיקסון.
מאז 1985 אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת ירידה מתמדת, כיום מתגוררים בה 650 איש לעומת 5,000 בשנת 1985.
לפי שיר על המקום הוא נקרא "בירת החוג הארקטי" (Столицей Арктики).

גאוגרפיה ואקלים

היישוב נמצא על גדות ים קארה, בשפך נהר היניסיי מול האי דיקסון ושוכן בשולי שטחי הטונדרה של סיביר.
בדיקסון שורר אור יום מה-5 במאי ועד ה-10 באוגוסט, לילה שורר מ-11 בנובמבר ל-1 בפברואר ובין ה-8 בדצמבר ל-5 בינואר שורר חושך מוחלט. כך זהו היישוב הגדול ביותר צפונית לחוג הקוטב הצפוני בו שורר חושך גמור זמן כה ממושך בחורף. מאמצע ספטמבר ועד סוף מאי הטמפרטורה היומית ממוצעת יורדת מתחת לאפס מעלות צלזיוס. כאשר הטמפרטורה היומית הממוצעת בינואר היא 25.4- מעלות. הטמפרטורה היומית הממוצעת באוגוסט, החודש החם בשנה היא 4.8 מעלות בלבד.

שדה תעופה

5 ק"מ ממערב ליישוב, על גבי אי סמוך לחוף מצוי שדה תעופה קטן (קוד IATA: ‏DKS; קוד ICAO:‏ UODD), שדה התעופה דיקסון שבנייתו הושלמה בשנות ה-30 של המאה ה-20. שדה התעופה קלט מטוסי נוסעים אזרחיים לרוב, בעיקר מטוסי אנטונוב ויאקובלב ומסוקים מכל הדגמים. בסתיו 2010 חדל מלפעול בשל תנאי תשתית רעועים ותנאי מזג אוויר ירודים שמנעו את הפעלת השדה. בדצמבר 2010 חודשה פעילות השדה וחברת התעופה של מחוז קרסנויארסק, "קראסאוויה", החלה להפעיל טיסות סדירות ממנו ואליו.

הנמל

בעיר שוכן נמל הים הצפוני ביותר ברוסיה, שהוא אחד מנמלי הים החשובים של הצי הרוסי ובתחומו נמצא מפעל דגים. הנמל מהווה לנקודת מוצא חשובה אל אוקיינוס הקרח הצפוני.

תחנת מחקר

מאז 1916 פועלת בעיר תחנה לחקר הקוטב ובה מרכז רדיו-מטאורולוגי ותחנת מצפה גאופיזית.
מתכות מעבר

מתכות מעבר (באנגלית: transition metals) היא סדרה של יסודות כימיים מתכתיים השייכים לקבוצות 3 עד 12 בטבלה המחזורית (בעלי מספרים אטומים 30-21, 48-39, 80-72).
המשותף ליסודות האלו הוא שיש להם לפחות מצב חמצון יציב אחד שבו יש להם קליפה d מאוכלסת חלקית (מספר האלקטרונים בקליפה 3d או 4d או 5d בין 1 ל-9) גם היסודות 104-111 המלאכותיים נחשבים למתכות מעבר (ראו גם מספר אטומי אפקטיבי). 
בהתאם להגדרה זו יסודות טור מתכות המטבע (נחושת כסף וזהב) הן מתכות מעבר: ליון Cu⁺² יש 9 אלקטרונים בקליפה d (והוא פרהמגנטי) וליון Au⁺³ יש 8 אלקטרונים בקליפה d. לעומת זאת יסודות הטור ה12 (אבץ, קדמיום וכספית) אינן מתכות מעבר משום שקליפה d שלהם מלאה (מכילה את כל 10 האלקטרונים שהיא יכולה להכיל) בכל מצבי החמצון שלהם. מתכות אלו נבדלות ממתכות המעבר גם בהיותן רכות יותר וניתכות בטמפ' נמוכה ביחס למתכות המעבר. עם זאת הן מצוירות ברוב הטבלאות בבלוק d עם מתכות המעבר 
קבוצת היסודות הלנתנידים (מספרים אטומיים 57-71) וקבוצת היסודות האקטינידים (מספרים אטומיים 89-103) נחשבים לעיתים גם הם כמתכות מעבר.
ישעיהו לזרסון

ביוגרפיה

לזרסון נולד בקיץ 1927 בעיר לודז' שבפולין בשם שעיה לֶיזֶרסוֹן, בנם של דבורה לבית ליטוִוין ואברהם ליזרסון ואח צעיר למרים. במלחמת העולם השנייה שהה עם משפחתו בגטו לודז', עד שב-1944 נשלח לאושוויץ ומשם למחנה ריכוז בגרליץ שבסקסוניה. לאחר המלחמה גילה שכל בני משפחתו נספו בשואה. הוא עבר למחנה העקורים ברגן-בלזן, היה פעיל ב"הגנה" ובתנועת הבריחה. בשנת 1947 עלה לארץ ישראל מגרמניה.
בארץ נקלט בקיבוץ יד מרדכי ולחם כחבר משק בהדיפת התקפות המצרים במלחמת העצמאות. התגייס לצה"ל, סיים קורס מס' 1 של מקלעני אוויר בחיל האוויר ושירת כמקלען במטוסי B-17 מבצר מעופף בטייסת 69. ב-1953 יצא לקורס קצינים, פיקד על קורס מקלענים וקורס מכין בבית הספר לטיסה. ב-1956 לחם במבצע קדש כמקלען אוויר ראשי במטוסי B-17 שהוחזרו לשירות, והשתתף בגיחות הפצצה ברצועת עזה ובשארם א-שייח'. לאחר המלחמה שב לתפקידי הדרכה בבית הספר לטיסה והיה ממניחי היסודות לשינוי בתוכנית האימונים של פרחי הטיס ולהכללתם של סדרות מילוט ומסעות. ב-1962 מונה למפקד טייסת מפקדה בבסיס רמת דוד וב-1965 לראש מחלקת פרט בחיל האוויר. בספטמבר 1969 מונה למפקד בסיס רפידים בסיני. ב-1970 מונה לראש מחלקת שלישות בחיל האוויר, שלאחר מלחמת יום הכיפורים הפכה ללהק כוח האדם. ב-1975 פרש משירות הקבע. 
לאחר שחרורו מילא תפקידים בכירים בהם סמנכ"ל לענייני עבודה ומשאבי אנוש בהתאחדות התעשיינים, מנכ"ל קרן ביטוח המעסיקים בתעשייה וחבר ההנהלה הבכירה של עלית. היה ממייסדי עמותת חיל האוויר. 
כיום עוסק בכתיבת שירה, וכן בכתיבת סיפורת ובאמנות פלסטית. פרסם שירים וביקורת ספרות ב"מאזנים".
בשנת תשס"ג 2003 פרסם ספר שירה בשם "ריח הלחם ריח הגשם" בהוצאת גוונים, ב-2013 פרסם את ספר השירה השני שלו, "בשער הסתיו", בהוצאת ספרי עתון 77. 
נישא לאהובה הרשקו, והיה אב לשלוש בנות (סמדר, דורית, שרית) ובן (אבי).
בלשון אשר הזכרת לזוכריך

בְּלָשׁוֹן אֲשֶׁר הִזְכַּרְתָּ לְזוֹכְרֶיךָ הוא פיוט משל רבי אלעזר בירבי קליר. הפיוט מהווה חלק מ"קרובה", מערך פיוטים לחזרת הש"ץ, שיצר הקליר לכבוד שבת זכור.
המוטיב העיקרי בפיוט, בהתאמה לשבת זכור והציווי לזכור את אשר עשה עמלק ולמחות את זכרו, הוא הזיכרון. הפייטן עושה שימוש במוטיב זה כדי ליצור תפילה שבה מזכיר כביכול המתפלל לאל את אשר עליו לזכור, את עמו שבגלות ואת עירו המושפלת מבלי בית המקדש. שימוש זה דומה למדרש בפסיקתא דרב כהנא על הפסוק "זכור את אשר עשה לך עמלק" (דברים, כ"ה, י"ז), במדרש מנוסחת הטענה כקריאה לכך שהאל יראה בצער עמו וינקום את נקמתם מידי הקמים עליהם: "זכור - אמר רבי ברכיה: את אומר לנו 'זכור'? אתה זכור! אנו שכחה מצוייה בנו, אבל את, שאין שכחה לפניך, את הוי זכור לו!". 
הפיוט התקבל כבר בתקופות מוקדמות; רש"י מצטט אותו בפירושו למקרא (איכה, ג', כ'), ורבי יוסף קרא, אף הוא מן הראשונים, מסתמך עליו בפרשנותו למגילת איכה בביאור הכתוב "תשוח עלי נפשי" (איכה, ג', כ'). הפיוט זכה להתייחסות פרשנית רחבה, שעיקרה עודנו בכתבי יד.

הפיוט

לעיתים מצוטט הפיוט כמתחיל במילים: "אֵל נָא", למעשה נספחו המילים מהפתיח האחיד המקובל לפיוטים שנאמרים קודם "קדושה": "וְאַתָּה קָדוֹשׁ, יוֹשֵׁב תְּהִלּוֹת יִשְׂרָאֵל, אֵל נָא".
בְּלָשׁוֹן אֲשֶׁר הִזְכַּרְתָּ לְזוֹכְרֶיךָ זְכוֹר

בּוֹ בְלָשׁוֹן הִזְכִּירוּךָ, נָא אַתָּה זְכוֹר

וְאִם הֵמָּה כְּאָדָם עָבְרוּ בְרִית מִלִזְכּוֹר

אַתָּה אֵל וְלֹא אִישׁ, לָמָּה לֹא תִזְכּוֹר

בְּזֹאת יָדַעְתִּי כִּי יֶשׁ־לְךָ לִזְכּוֹר

אֲבָל תָּשׁוֹחַ עָלַי נַפְשִׁי עַד זָכוֹר תִּזְכּוֹר

מַה כֹּחִי כִּי אֲיַחֵל לְקֵץ זָכוֹר

וּמַה קִּצִּי כִּי אַאֲרִיךְ נַפְשִׁי עַד שֶׁתִּזְכּוֹר

אִם לֹא לְמַעֲנִי תִּזְכּוֹר

לְמַעַנְךָ וּלְמַעַן יְרוּשָׁלַיִם זְכוֹר

חוֹק כִּי לֹא תִשָּׁכַח עֵדוּת זְכוֹר

וְאֹמֶר אִם אֶשְׁכָּחֵךְ, עַתָּה לָהּ זְכוֹר

וְתִפְקוֹד וְתִזְכּוֹר, כְּאֵב צָר לַעֲכוֹר, פִּיהוּ לִסְכּוֹר, לָנוּעַ כַּשִׁכּוֹר

וְעוֹד בַּל תִּמְכּוֹר, נְקוּבֵי בֵּן בְּכוֹר, נְכוּרֵי בְלֶתֶךְ וָכוֹר

וּפְאֵרָךְ אֶזְכּוֹר, וַאֲרַצְךָ לִזְכּוֹר, בְּפָרָשַׁת זָכוֹר

השפעה

נראה כי פיוט זה עמד לפני הפייטן שלמה בן מנחם, בעת כתיבת הסליחה "את עם הנסגל והמיוחד". בסליחה נעשה שימוש בתיאורי עם ישראל בדומה לתיאור בפסקה החותמת את הפיוט: "וְעוֹד בַּל תִּמְכּוֹר, נְקוּבֵי בֵּן בְּכוֹר, נְכוּרֵי בְלֶתֶךְ וָכוֹר"; בדומה לכך נאמר בסליחה: "מְשׁוּכִים אַחֲרֶיךָ מְכוּרֵי בְּלֶתֶךְ וָכוֹר / מְסֻיָּמִים בִּבְרִיתְךָ נְקוּבֵי בֵּן בְּכוֹר / נָא יָשְׁרָם יוּעַד וּפִשְׁעָם תַּעֲכוֹר / כְּנַמְתָּ וְחַטֹּאתֶיךָ לֹא אֶזְכּוֹר".

לחנים

בחסידות ויז'ניץ היה מקובל לחן לפיוט זה, שהיו נוהגים לשיר בליל שבת זכור על שולחנו של הרבי ישראל הגר בעל "אהבת ישראל", בתקופת בנו הרבי חיים מאיר הגר בעל "אמרי חיים" נשכח הניגון, והוא הושר רק לפרקים כשהזדמן לשולחנו מי שזכר את הניגון. בספר מנהגי חסידות קומרנה, מובא מנהג דומה של האדמו"ר רבי יעקב משה סאפרין שנהג לשיר את הפיוט בעת סעודת שחרית של שבת זכור.
לחן אחר שהולחן על ידי האדמו"ר רבי אליעזר זאב מקרעטשניף זצ"ל, מקובל בחסידות נדבורנה, ונהוג לשיר בו את הפיוט בעת עריכת "שלום זכר" במהלך כל השנה.
לחן של פנחס (פיניע) ספקטור מקובל בחסידות בויאן.
לחן מפורסם של יוסי גרין בביצוע אברהם פריד, הופיע באלבומו "ברכה והצלחה" (1995), תחת השם "זכור".
פביאן אנדרה

ילדותו וצעירותו

פביאן ג'וסף אנדרה נולד בלה קרוס, ויסקונסין, במשפחתם של ג'ון ג'וליוס אנדרה (1937-1886), מנצח תזמורת תיאטראות ומורה למוזיקה, ושל רגינה אנדרה (1924-1887). הוא גדל בגרין ביי, ויסקונסין.
אחרי שלמד בבתי ספר ציבוריים בגרין ביי, נרשם אנדרה לימודי מוזיקה במכללת סנט ג'וזף. שם למד בין השאר הרמוניה ותזמור אצל ג'וזף שילינגר וקרל אֶפֶּרט. לאחר מכן למד באוניברסיטת מרקט במילווקי.

קריירה מוזיקלית

אנדרה התחיל את הקריירה שלו כמוזיקאי עצמאי במילווקי. היה בהמשך חצוצרן ומעבד מוזיקלי בתזמורות ריקודים באוקלהומה סיטי, אחר כך הלחין ועיבד את יצירותיו המקוריות לתזמורות נוספות. בשנים 1936-1935 פעל בהפקות הרוויו של פאנשון ומארקו בקליפורניה.
בשנים 1939-1936 עבד עם תזמורתו של הוראס היידט ובשנת 1939 היה מעבד הבית של תזמורת NBC בשיקגו. אנדרה התמחה בעיקר בתזמור קטעי מוזיקה לטינו-אמריקאית. בשנים 1941-1939 ניצח על תזמורת משלו לריקודים לטינו-אמריקאיים בשיקגו, אותה נאלץ לסגור בגלל גיוסו לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. בשנים 1941-1940 עיבד מיצירותיו של קסווייה קוגאט.
אחרי המלחמה בשנת 1946 השתקע במקסיקו סיטי.

Dream a Little Dream of Me

ב-16 בפברואר 1931 כנראה בעת סיור הופעות, בתחנת ביניים בפו-פו, מישיגן (לפי מקורות אחרים במילווקי) הלחינו אנדרה ושותפו באותה תקופה, וילבר שוואנדט, את השיר Dream a Little Dream of Me ולאחר מכן חברם, הפזמונאי גאס כאהן, חיבר מילים למנגינתם. ביצוע הבכורה של השיר אירע בהופעה של תזמורת ויין קינג, כשהסולן היה ארני ברצ'יל. בשנות ה-1940-1950 הקליטו את השיר זמרים מפורסמים, ביניהם בינג קרוסבי, נט קינג קול, לואי ארמסטרונג ואלה פיצג'רלד, דוריס דיי. בשנת 1968 גרסה חדשה עם טעות במוזיקה הגשר, הוקלטה על ידי להקת האמהות והאבות והפכה ללהיט מחודש. השיר נחשב לאחד הלהיטים הגדולים של המאה ה-20.
אנדרה היה נשוי משנת 1931 לרקדנית מרגרט ליליאן פגסי ביב (1996-1912). הוא התמכר לטיפה המרה ומת בגיל 50 ממחלה במלון קרלטון במקסיקו סיטי. לפי אחת השמועות נפל בפיר של מעלית.
חגיגת קיץ

עלילת הספר

הספר מגולל עלילת ליל-קיץ אחד רצוף הפתעות בשכונת פלורנטין בתל אביב (המכונה ביצירה "סטמבול") ומציג שלל דמויות, רובן של עולים חדשים וותיקים מארצות המזרח, מסלוניקי וטורקיה וממזרח אירופה. אלתרמן, שהכניס את עצמו לתוך העלילה כדמות "המחבר", הרבה לבקר באזור. ברחוב רענן שכנה הכריכייה של משפחת בינדר (צילה בינדר הייתה אהובתו של אלתרמן), כן נהג לבלות בבר "מונטה קרלו" ובמסעדת הפועלים "אלימלך" ששכנו בשכונה וביקר בבתי המלאכה הקטנים שבה. השירים מביעים התלהבות מהקולות, הריחות והטעמים שבשכונה ומהמסורות העממיות של תושביה.
במרכז העלילה ניצבת מסיבה שמתכנן סניף הבנק המקומי לחגוג במסעדת "סטמבול", כאשר באותה עת מתכנן העבריין מישה ברחסיד לשדוד את אותו סניף. אולם, מעשה השוד מסתבך כאשר אלמנה המכונה "המכשפה" המתגוררת מול הסניף מיידה בברחסיד פרימוס שמתלקח ועקב כך נאלץ ברחסיד לחלצה מהשריפה. לאחר מכן מגיע ברחסיד למסעדה על מנת לחלץ את המלצרית מרים-הלן מנחת זרועו של סרסור בשם וולדרסקי. בסיפור מתערבת גם אשתו המתה של שומר הבנק, סימן-טוב המחוללת כרוח רפאים סערה בעיצומו של ליל הקיץ. עלילה מקבילה דנה בגורלה של קבוצת עולים ממרוקו בראשות אדם בשם ציבא תשובה, המתכננת הפגנה למחרת היום. במהלך הספר מתברר שמרים-הלן אינה אלא בתו האובדת של תשובה. גם גביע שהפקיד תשובה כמשכון בבנק מוחזר אליו באורח מקרי כאשר הוא מושלך מחלון המסעדה. 
אלתרמן מגלה יחס סלחני ביותר לפושעים קטנים משולי החברה ומציג, תוך הזדהות רבה את מה שנקרא "ישראל השנייה".

המחזה

כבר לאחר צאת הספר לאור באביב 1965 ביקש במאי התיאטרון שמואל בונים להעלותו על הבמה. אלתרמן סירב להצעה אבל נתן לבונים את ברכת הדרך להעלאה עתידית של מחזה על פי היצירה. בסופו של דבר הועלתה היצירה על בימת התיאטרון הקאמרי ב-1972, לאחר מות המשורר. את התפאורה צייר אריה נבון וסשה ארגוב הלחין חלק מהשירים. בהצגה השתתפו יוסי ידין בדמות המחבר, זהרירה חריפאי כקלרה, בעלת המסעדה. עוד השתתפו בהפקה אבנר חזקיהו, יוסי גרבר ואחרים. בונים שמר על נאמנות לטקסט, תוך שינויים והתאמות קלות עבור המימד הדרמטי.
טרנס טאו

קורות חיים

טאו נולד באדלייד שבאוסטרליה. הוא היה ילד פלא, ונאמר עליו שכבר בגיל שנתיים ידע אריתמטיקה בסיסית. בגיל 24 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, והיה לאדם הצעיר ביותר שמונה למשרה זו בתולדות האוניברסיטה. שני הוריו הם ממוצא סיני, אביו רופא ילדים ואמו מורה למתמטיקה.
תחומי מחקרו העיקריים הם אנליזה הרמונית, משוואות דיפרנציאליות חלקיות, קומבינטוריקה אדיטיבית ותורת המספרים. הוא פיתח, יחד עם המתמטיקאי בן גרין, את משפט גרין-טאו שקובע שעבור כל מספר טבעי n קיימת סדרה חשבונית באורך n של ראשוניים. בסדרת עבודות משותפת עם תמר ציגלר, טאו המשיך לפתח את משפט גרין-טאו לתוצאות אודות סדרות פולינומיות במספרים ראשוניים.
לטאו מספר ארדש 2.
יוקאן

יוקאן (ביפנית: 羊羹) הוא קינוח יפני פופולרי מסוג מקפא המיוצר ממחית שעועית, אגר (כחומר מסמיך) וסוכר (להמתקה). 
היוקאן מיוצר בבלוקים ונחתך לחתיכות לפני האכילה. בדרך כלל מיוצר ממחית של שעועית אדומה, אך ניתן להכינו גם ממחית של שעועית מצויה או אזוקי. כאשר משתמשים בשעועית מצויה ניתן להוסיף אבקת תה ירוק (מאצ'ה) המעניקה טעם וצבע ייחודיים. לעיתים מוסיפים ליוקאן חתיכות ערמונים, אפרסמון, פולי אזוקי מסוכרים,  תאנים או בטטה, ולעיתים משתמשים בממתיק חלופי כמו דבש.
אנריקה, מלך פורטוגל

ביוגרפיה

אנריקה נולד ב-31 בינואר 1512 בליסבון, למנואל הראשון, מלך פורטוגל ולמריה מאראגון, מלכת פורטוגל, בתם של פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה. הוא חי תקופה ארוכה באבורה, שם הוא גם הקים אוניברסיטה ישועית. אנריקה ידוע בהיסטוריה היהודית כמי שהיה האינקוויזיטור הגדול הראשון באינקוויזיציה הפורטוגזית. ב-1578 נקרא לרשת את כס המלוכה, לאחר שנכדו של אחיו, סבשטיאו, נהרג בקרב אל-קאסר אל-כביר. הוא היה כבר מבוגר כשעלה לכס המלוכה ומת שנתיים לאחר מכן, ב-1580. מכיוון שהיה מחויב לפרישות מתוקף היותו קרדינל קתולי, לא הותיר אחריו צאצאים, ומותו עורר משבר בפורטוגל (לאחר מותו עלה לשלטון ל-20 יום אנטוניו, אב המנזר של קראטו, אך לא הצליח ליצור לגיטימציה מלאה לשלטונו), שגרם בסופו של דבר להשתלטות פליפה השני, מלך ספרד על פורטוגל.
חדשות ישראל

חדשות ישראל (Israel Nachrichten) היה עיתון יומי ישראלי בשפה הגרמנית. מערכת העיתון היה בתל אביב. העיתון הופץ בישראל, בגרמניה, באוסטריה ובשווייץ.
את העיתון ייסד זיגפריד בלומנטל, עולה מברלין, תחת השם Blumenthals Neueste Nachrichten ("החדשות האחרונות של בלומנטל"), בשנת 1935.
בשנות החמישים של המאה העשרים העיתון היה אחד הנפוצים בישראל, תחת השם "ידיעות חדשות". 
בצוות כותביו נמנו מקס ברוד וארנולד צווייג. אז הופיעו בישראל בסך הכל שבעה עיתונים בשפה הגרמנית.
בשל הזדקנות אוכלוסיית העולים מגרמניה והתחרות עם אתרי האינטרנט בשפה הגרמנית, מספר המנויים ב-2007 הצטמצם ל-1,500 בלבד. 
משנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-90 היה העיתון בבעלות "החברה המאוחדת לפרסומים והדפסות" - חברה בשליטת מפא"י וממשיכתה מפלגת העבודה, שהוציאה לאור עיתונים בשלל שפות. בהמשך נמכר העיתון לג'ורג' אדרי, שסיפר "ב'חדשות ישראל' הגרמני עזר לי סטף ורטהיימר, שכל שבוע קנה מודעה ב–7,000 שקל".
בין השנים 1975 ו-2007 ערכה את העיתון אליס שוורץ-גרדוס. במותה בגיל 91 בשנת 2007 הייתה גרדוס עורכת העיתון המבוגרת ביותר בעולם. החל מ-2007 ערכה את העיתון הלגה מילר-גנצמאווה.  
בעקבות קשיים פיננסיים העיתון נסגר בינואר 2011 ופועל כרגע במתכונת אינטרנטית בלבד.
אנט וייביורקה

חייה

סביה מצד אמה, וולף וגיטל, היו יהודים יוצאי פולין. הם נעצרו בניס על ידי מיליציה צרפתית בימי מלחמת העולם השנייה ונשלחו למותם באושוויץ.
הסב וולף וייבורקה (1898- ינואר 1945) היה סופר יידיש שהתיישב בפריז בשנת 1923. הוא פרסם סיפורים קצרים וביקורת ספרים בעיתונים ביידיש בבירת צרפת - "דער פאריזער הַַיינט" ו"די פאריזער בלעטער" אך גם בעיתונים ביידיש בארצות הברית, ארגנטינה ופולין. אביה של אנט וייבורקה, אברהם אבי וייבורקה (1991-1921) ודודה הצליחו להמלט לשווייץ ושהו שם במחנה פליטים. אמה, בת של חייט מפריז, ניצלה לאחר שנמלטה לגרנובל.
אנט וייבורקה לימדה היסטוריה בבתי ספר תיכון בשנים 1968–1974 ו 1976–1990.
בשנות ה-1970, וייביורקה הייתה מגויסת בתנועה המאואיסטית בצרפת. בשנים 1976-1974 לימדה שפה וספרות צרפתית במכון לשפות זרות בעיר גואנגג'ואו בסין העממית והיכרותה מקרוב עם שרירות המשטר הקומוניסטי הסיני מאותם הימים גרמה לה לאכזבה מרה ולנסיון התאבדות.
בשנת 1989 עברה את מבחני ההסמכה למורה בכירה (agrégation) להיסטוריה ובשנת 1991 סיימה את עבודת הדוקטורט שלה על "גירוש ורצח-עם בין זיכרון ושכחה" תחת הדרכתה של אני קריגל באוניברסיטת פריז XIII נאנטר.
היא הפכה למנהלת מחקר ב- מרכז הלאומי למחקר מדעי CNRS ומלמדת באוניברסיטת פריז 1 פנתאון-סורבון. הייתה חברה במשלחת מאטאולי מטעם ראש ממשלת צרפת לחקר נישול יהודי צרפת בימי השואה. היא מעורבת ב"אגודת פרימו לוי", העוסקת בין השאר, בתמיכה בקורבנות עינויים ואלימות פוליטית בעולם.
אנט יווביורקה היא אחותם של הסוציולוג מישל וייביורקה, סילבי וייביורקה וההיסטוריון אוליבייה וייביורקה.
אנט וייבורקה הייתה נשואה בפעם הראשונה לרולאן טרוטיניון ולבני הזוג נולד בן בשם ניקולא טרוטיניון.
היא נשואה שנית לסופר אנרי רצ'ימוב איתו יש לה בת, מתילד רצ'ימוב.

תרגומים לעברית

אנט וייוורקה - אושוויץ כפי שהסברתי לבתי, תרגום מאת ראובן מירן, ידיעות אחרונות-הוצאת חמד, 2000
ארנולד קלאסיק

ארנולד קלאסיק (באנגלית: Arnold Classic) היא תחרות פיתוח גוף שנתית הנערכת על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB) שיוסדה על ידי ארנולד שוורצנגר וקרויה על שמו. התחרות מתקיימת בשלהי פברואר או בתחילת מרץ בקולומבוס שבאוהיו, ארצות הברית. התחרות הראשונה התקיימה ב-1989. 
בקרב מפתחי הגוף, נחשבת "ארנולד קלאסיק" לתחרות הרווחית ביותר, כשהפרס הראשון עומד על 130,000 דולר, רכב האמר, ושעון רולקס. תחרות "ארנולד קלאסיק" מתחרה עם "מר אולימפיה" מבחינת היוקרה והפופולריות. עם השנים הורחבה "ארנולד קלאסיק" לתחומים נוספים, כגון: יוגה, ריקוד, עידוד, קשתות, ועוד.
ארנולד קלאסיק כוללת שלוש תחרויות לנשים: "מיס אינטרנשיונל", "פיגר אינטרנשיונל", "פיטנס אינטרנשיונל".  
ברוב המקרים הייתה תחרות "ארנולד קלאסיק" צמודה ולעיתים רק נקודה או שתיים הפרידו בין המנצחים.
שריפות היער של השבת השחורה

שריפות היער של השבת השחורה (באנגלית: Black Saturday Bushfires) היו סדרה של כ-400 שריפות יער אשר התחוללו בוויקטוריה שבאוסטרליה בשבת, 7 בפברואר 2009 וגרמו לאובדן הגבוה ביותר בחיי אדם בהיסטוריה של שריפות היער באוסטרליה, מדינה בה שכיחות שריפות היער היא גבוהה: 173 הרוגים ו-414 פצועים. שטח השריפה הכולל כ-4,500 קמ"ר. הערכות הן כי קרוב למיליון בעלי חיים נשרפו למוות.
השריפות הרסו כליל 2,030 בתים ו-3,500 מבנים אחרים. לפי הערכות עשרות אלפי מבנים נוספים ניזוקו אך לא נהרסו. היישובים קינגלייק, מאריסוויל, נרבט'ונג, סטרט'אוון ופלאוורדייל נהרסו, לצד 73 יישובים נוספים שנפגעו. כ-7,562 תושבים נאלצו לעזוב את בתיהם לצמיתות. הנזק הכלכלי הוערך ב-4.4 מיליארד דולר אוסטרלי.
השריפות התרחשו בתנאי מזג אוויר קשים (חום של 46 מעלות צלזיוס, רוח במהירות 100 קמ"ש) לאחר חודשיים יבשים במיוחד, בצורת שנמשכה בעשור שקדם לשריפות, ועליה בטמפרטורה הממוצעת ב-50 השנה האחרונות באותו אזור.
הסיבות למרבית השריפות היו חוטי חשמל שנקרעו וקרסו כתוצאה מרוחות עזות שנשבו. חקירות כתוצאה מהאירוע החלו מיד לאחריו, לרבות זיהוי הקורבנות, מציאת הסיבות לאירוע ובדיקת אחריות הרשויות. רשויות האכיפה אף פתחו בהליכים כנגד מציתים וכנגד מי שהיו מעורבים בביזה לאחר האירוע. כמו כן הוקמה ועדה מלכותית שתפקידה היה לסכם את האירוע.
שרף (קומיקס)

ביוגרפיה בדיונית

חיים לבון הוא מורה בבית ספר יהודי האוחז בכוח קסום. הוא עוזר לסופרמן לנטרל פצצה שנורתה על ישראל ומשחרר את התאומים המופלאים משטיפת מוח. כחבר של השומרים העולמיים הוא סייע לסופרמן במשימות שונות.
הוא נשאר עם השומרים העולמיים במשך כמה שנים, עד שסירב להצעה של מלכת הדבורים מביאליה, מאחר שהוא היה יהודי וביאליה היא מדינה מוסלמית. המשך כמה זמן הסתובב שרף לבדו עד שדוקטור מיסט קרא לו לבוא לביאליה כדי להציל את השומרים העולמיים. המשימה הוכתרה בהצלחה.
לאחר מאבק באויביו של דוקטור מיסט חברי קבוצה שונים נופלים בקרב. שרף מקים מחדש את השומרים העולמיים, כעת כמנהיגם, ומקים פסלים לזכר חבריו שנפלו.
מצבו הנוכחי אינו ידוע.

כוחות ויכולות

כוחותיו של שרף נובעים בעיקר מחפצים מיתיים שונים שהוחזקו בעבר על ידי דמויות היסטוריות מהתנ"ך.
הוא עונד את טבעת שלמה, שנותנת לו חכמת על ומאפשרת לו להשתגר למרחקים קצרים, ועוטה את אדרתו של אליהו המגנה עליו מפני פגיעה. הוא אוחז במטהו של משה, שיכול להתארך לכל אורך, לקרוע מים ולהפוך לנחש. בנוסף יש לו שיער ארוך המעניק לו את כוח העל של שמשון. הוא יכול לבקש ניסים מ"כוח עליון" בשעת הצורך. למשל, באחת מהרפתקאותיו של שרף הנבלים יורים לעבר בני ערובה, והוא מבקש מכוח עליון לעצור את הזמן כדי שיכול להציל את בני הערובה.