google/wiki40b huggingface dataset:
שבר (בסיסי נתונים)

שבר של בסיס נתונים (באנגלית: Shard, תרגום: שבר של כלי חרס) היא מחיצה (Horizontal Partition) של מידע של בסיס נתונים או מנוע חיפוש. כל מחיצה נקראת שבר כאשר כל שבר מנוהל ומתוחזק על מופע בסיס נתונים נפרד כדי לפזר עומס.
המידע לא מתחלק באופן קבוע בין השברים. חלק מהמידע יכול להימצא על כל השברים וחלק עלול להימצא רק על שבר אחד. כל שבר הוא בפועל שרת בסיס נתונים המתפקד כמקור מידע עצמאי עבור תת-הקבוצה של הערכים והמידע המוכלים בו.

ארכיטקטורה

היתרון המשמעותי של מחיצה (מאוזנת) הוא שהיא מורידה את סך השורות בטבלה עמוסה ובכך מאפשרת שיפור ביצועים ניכר. ישנם מקרים בהם אפשר לשמור שורות של טבלאות בשברים שונים (לדוגמה נתונים של כל שנה בשבר אחר, או חלוקה דוגמת "לקוחות בצפון", "לקוחות במרכז" ו"לקוחות בדרום") כאשר האפליקציה בצד המשתמש אמורה לדעת על איזה שבר לבצע שאילתה ובכך לקבל שיפור בביצועים. שברים אף יכולים לשפר ביצועים על ידי פיזור גאוגרפי של שרתים. לדוגמה, יצירת שבר במערכת בינלאומית על שרת באירופה, אשר מכיל מידע בעל רלוונטיות גבוהה יותר עבור אזור זה, יתן ביצועים מוגברים עבור אותה תת-קבוצה של מידע אשר הגישה אליו מהירה יותר עקב החלוקה הלוגית של מיקום השרתים.
לעומת זאת אם לצד המתשאל אין מידע מוקדם כלשהו על השברים, הוא יצטרך לבצע שאילתה שתכיל את המידע מכל השברים כדי לקבל תמונה כוללת ודבר זה לא רק שלא ישפר ביצועי זמן גישה וזמן חישוב, אלא קרוב לוודאי שהשאילתה תאופיין בביצועים מופחתים עקב מיזוג מידע ותשאול מספר רב של שרתים.
ניפון בודוקאן

מיקום

האולם ממוקם ממש במרכז טוקיו בתוך פארק קיטאנומרו, האולם נמצא ליד הארמון הקיסרי של טוקיו ומקדש יסוקוני.
האולם הוא בגובה של 42 מטר, בנוי בצורת מתומן ויכול להכיל עד 14,471 איש. עיצוב הבניין היה בהשראת הוריו-ג'י שבמחוז נארה שביפן.

אמנויות לחימה

למרות שהאולם מתתאים לארח אירועי מוזיקה גדולים, מטרתו הראשית של האולם היא אירוח תחרויות של אמנויות לחימה. אליפויות יפן בג'ודו, קנדו, קארטה, אייקידו ועוד אמנויות לחימה נערכות באולם זה. האולם גם אירח תחרויות היאבקות רבות.
האולם אירח קרב איגרוף בין מוחמד עלי לאנטוניו אינוקי בשנת 1976.
באולימפיאדת טוקיו (1964) אירח האולם את תחרויות הג'ודו ובאולימפיאדת טוקיו (2020) יארח האולם את תחרויות הג'ודו והקראטה.

אירועים נוספים

כל שנה העצרת לזכר חללי יפן במלחמותיה נערכת באולם. הטקס נערך בהשתתפות ראש ממשלת יפן וקיסר יפן. העצרת נערכת כל שנה ב-15 באוגוסט, יום השנה לכניעת האימפריה היפנית.
פרסי המוזיקה היפנית חולקו באולם בין השנים 1985 ל-1993.
אל צ'לטן

היסטוריה

בשנת 1877 הגשש ומגלה הארצות פרנסיסקו מורנו נתן להר צ'לטן את השם הר פיץ רוי, על שם רוברט פיצרוי, שהיה הקפטן במסע השני של אה"מ ביגל ב-1830.
בשנת 1985 התקיימה מחלוקת בין צ'ילה וארגנטינה ושתיהן תבעו בעלות על השטחים רכס האנדים המפריד ביניהן.
ב-12 באוקטובר 1985 החליטה ארגנטינה להקים את העיירה כדי לעבות את ההתיישבויות באזור רכס האנדים במערב המדינה (מעין "חומה ומגדל" ארגנטינאי). המחלוקת הוכרעה ללא מלחמה לטובתה של ארגנטינה והשטח נשאר בשטחה של פרובינציה סנטה קרוס. באוקטובר 2014 העניק המגזין לונלי פלאנט את המקום השני ברשימת "הערים הטובות ביותר להכיר בעולם" לאל צ'לטן והיא היישוב הראשון בארגנטינה הנמצא ברשימה.

מקור שמה

ילדי המקום המקוריים, בני שבט טוולצ'ה (Tehuelche), קראו למקום צ'לטן ובתרגום לשפתם זהו "הר מעשן". הם האמינו שזוהי פסגה של הר געש שרוב הזמן מכוסה בעננים.

אטרקציות ותיירות

עיירה זו היא עיירה תיירותית המשמשת כבסיס יציאה למסלולים באזור וזהו עיקר כלכלתה, בעיירה ניתן למצוא מידע על הפארק הלאומי והאתרים באזור, ניתן לקנות ציוד קמפינג ולהצטייד במזון ומצרכים אחרים.
בעבר היו מעט מקומות לינה אך עם ההתפתחות המואצת של העיירה וגדילתה נפתחו מגוון הוסטלים ומלונות המאפשרים מגוון אפשרויות לינה החל ממעונות, אכסניות וכלה בחדרי מלון מצוידים היטב.
בנוסף ישנם מספר אזורי מחנה חינמיים בשמורה המקיפה את העיירה המאפשרים שינה בשטחה והקמת אוהלים ובישול. המחנות הללו לא דורשים הזמנה מראש והכניסה אליהם היא בחינם.
המסלולים באזור כוללים מגוון רחב, החל מטיפוס בהרים, צפייה והליכה על הקרחונים ואף שיט ברפסודה בנהר.
מספר התיירים הפוקדים את העיירה גדל בכל שנה, רוב התיירות היא תיירות חוץ ארגנטינאית. היא מתמלאת בתיירים בעיקר בחודשי העונה - נובמבר-פברואר ואילו בחודשי החורף (אפריל-ספטמבר) היא כמעט שוממת.

אתרים באזור

פיץ רוי הוא גולת הכותרת של הביקור בעיירה ומשם ניתן להשקיף על כל הפסגות והנופים באזור כולו. בסמוך לבסיסו של ההר נמצאת לגונה דה לוס טרס (Laguna de los Tres).
מסלולים נוספים הם ללגונה טורו (Laguna Toro) ולהר טורו, צפייה בקרחונים שונים ולגונות נוספות שבשמורה: קרחון טורה (Torre Glacier), לגונה קפרי (Laguna Capri), קרחון פיידרס בלנקס (Piedras Blancas Glacier), צ'ורייו דל סלטו (Chorrillo del Salto), הר טומבדו (Tumbado), קרחון ויידמה, אגם ויידמה ועוד.
באזור נמצא גם מסלול מעבר הרוחות אשר לעיתים הרוחות בו במהירות גבוהה מאוד ומסוכנת והדרך אל המסלול אינה מתאפשרת.

אקלים

העיירה מוקפת בדרך כלל בשלג וקרח. האקלים בעיירה הוא אקלים ימי (Cfc) בלתי צפוי כאשר יש כמות גדולה של משקעים אשר מתפרסת על מספר רב של ימים (אך בכל זאת לא בצורה כבדה כמו בפטגוניה הצ'יליאנית).
בקיץ יש ימים ארוכים מאוד ועם הרבה רוח וטמפרטורות נמוכות בדר"כ בין 18 מעלות ביום ל-5 מעלות בלילה. לעיתים גם בקיץ יכולה להתרחש קרה.
בחורף יורד שלג בכמויות בינוניות והטמפרטורה הממוצעת היא בין 3 מעלות צלזיוס ביום לבין 4- מעלות בלילה. בימים קרים הטמפרטורה יכולה לצנוח לטמפרטורה נמוכה הרבה יותר מזה ובשנות ה-40 של המאה ה-20 נמדדה אף טמפרטורה מינימלית של 20- מעלות צלזיוס באמצע החורף בחודש יוני.
יוהנס מריו זימל

יוהנס מריו זימל (גרמנית: Johannes Mario Simmel, ‏7 באפריל 1924 - 1 בינואר 2009) היה סופר אוסטרי ממוצא יהודי. 
זימל נולד בווינה, בירת אוסטריה להורים שהיגרו לעיר מהמבורג שבגרמניה. אביו, ולטר, היה כימאי; אימו, ליסה (לבית שניידר) עבדה בחברת הפקות הקולנוע "וין פילם". לאחר שהנאצים סיפחו את אוסטריה לרייך השלישי נמלט אביו היהודי ללונדון (כמעט כל קרוביו האחרים מצד אביו נרצחו בשואה). זימל נותר עם אמו באוסטריה ולמד הנדסה כימית. בזמן מלחמת העולם השנייה הועבד במחלקת מחקר של קונצרן האלקטרוניקה קפש. 
לאחר תום המלחמה עבד כעיתונאי, מתרגם ומתורגמן לשלטונות הכיבוש האמריקאים. בנוסף, היה עורך תרבות בעיתון הוינאי "וולט אם אבנד". ב-1947 פרסם קובץ נובלות בשם "מפגש בערפל" ("Begegnung im Nebel") וב-1950 עבר למינכן והחל לעבוד בכתב העת "קוויק" (ונסע באירופה וברחבי העולם ככתב חוץ של כתב העת). הוא גם פרסם, תחת שם עט, כתבות וסיפורים בהמשכים. בין 1950 ו-1962 הוא כתב 22 תסריטים (לעיתים בשיתוף פעולה עם אחרים). ב-1960 פרסם את הרומן המצליח "אפשר גם בלי קביאר" ("Es muß nicht immer Kaviar sein"). הצלחת ספר זה הובילה לחיבור מספר רב של ספרים העוסקים בסוגיות חברתיות (כמו אלימות כלפי זרים, סחר בסמים או הנדסה גנטית. בחיבור ספרים אלה, התבססה העלילה הבדיונית על תחקיר עיתונאי מעמיק במקומות ובסביבות החברתיות/תרבותיות בהן היא אמורה להתרחש. 
העיסוק הקליל בסוגיות אלו הוביל חלק ממבקריו להכתירו כ"סופר קליל" שכותב ספרות נוסחתית ו"מייצר" רבי מכר. זימל פרסם סך הכל 36 רומנים ויותר מ-73 מיליון עותקים נמכרו מהם. ספריו תורגמו ליותר מ-30 שפות (ובכלל זאת עברית) והוא היה במשך שנים אחד הסופרים הנקראים ביותר בין קוראי הספרות בשפה הגרמנית. חלק מספריו, כמו "אפשר גם בלי קוויאר" עובדו גם לגרסה קולנועית. עם זאת, גם מבקריו החריפים ביותר העריכו ספרים כמו "Doch mit den Clowns kamen die Tränen" ("עם הליצנים באות הדמעות", 1987). 
המאפיין העיקרי של עבודותיו הוא האופן היחסי בו נתפסים ה"רע" וה"טוב", כמו גם מחויבות עמוקה לערכי הפציפיזם. 
זימל היה נשוי שלוש פעמים וחי טרם מותו בעיירה צוג שבשווייצריה. נפטר בבית חולים פרטי בלוצרן ב-1 בינואר 2009.
פאקסי

פאקסוס

האי פאקסי הוא הקטן מבין האיים היוניים הראשיים. אורך האי כשנים עשר קילומטר והרוחב שלו בערך חמישה קילומטר. אוכלוסיית האי מונה כ-2500 תושבים. בעונת התיירות בקיץ, מבקרים באי כמאתיים אלף תיירים. הצרוף פאקסוס ברבים, מציין את שני האיים הצמודים זה לזה: פאקסוס ואנטי פאקסוס כאשר האי אנטי פאקסוס הוא הקטן שבהם. האיים האלה ידועים בחופי הים ובמפרצים היפים ובמטעי הזיתים שלהם. למרות גודלו, האי פאקסוס הוא יצרן שמן הזית השני בגודלו מבין כל איי יוון. הכלכלה באי מבוססת על תיירות ועל חקלאות.

אנטיפאקסוס

האי אנטיפאקסוס אורכו כשלושה קילומטר ורוחבו כשני קילומטר. שטחו של האי 5 קילומטרים מרובעים בערך. האוכלוסייה של האי מונה מספר עשרות תושבים בלבד. באופן מנהלי הוא חלק מפאקסי. האי אנטיפאקסוס מכוסה בכרמי ענבים ליין ובעצי זית. האי ידוע בחופים היפים שלו המושכים את התיירים. באנטי פאקסוס נמל אחד, אגראפידיה. הכלכלה באי מבוססת על תיירות ועל חקלאות.

היסטוריה

המקום היה מיושב כנראה כבר בתקופה הפרה היסטורית. באופן מסורתי מיחסים לפיניקים את ההתיישבות הראשונה במקום ושם האי לקוח מהמילה הפיניקית פאקס. הרומאים שלטו באי מהמאה השנייה לפני הספירה. בתקופה הביזנטית ובימי הביניים פאקסוס סבלה מהתקפות של פירטים. במסעי הצלב עברו בו מחיילי הצלבנים ומסוף המאה ה-14 לספירה הוא נשלט על ידי הרפובליקה הוונציאנית. נפוליאון שהכה את הוונציינים באיטליה כבש מיד לאחר מכן את האיים היוניים ובהם את פאקסוס. האי נכבש על ידי כח רוסי טורקי ובשנת 1815 על ידי הבריטים שהקימה את האיחוד של האיים היוניים. בשנת 1864 פאקסוס ויתרה על עצמאותה יחד עם שאר האיים היוניים שהתאחדו עם יוון.
לפי המיתולוגיה היוונית, פוסידון יצר את פאקסוס כשהיכה בקלשון שלו בקורפו וכך יכול היה פוסידון ואפפיטריט אלת הים למצוא מעט שקט ושלווה.

נקרות

בחוף הצפון מערבי של פאקסי ישנם נקרות במפלס פני הים בגדלים שונים, ביניהם גדולים דיים לשייט בספינה.
גנומון

גנומון (ביוונית: γνώμων - היודע או הבוחן) הוא במקור המקל מטיל הצל בשעון שמש. המושג גנומון הושאל גם לתחום הגאומטריה והמתמטיקה ולתחומים נוספים.

הגנומון בשעון השמש

גנומון בן 4,300 שנה התגלה באתר הארכאולוגי אסטרונומי טאוסי שבסין. הגנומון היה בשימוש נרחב בסין במאה השנייה לפנה"ס והלאה למדידת התקדמות העונות ולמדידת קו הרוחב (כשהגנומון ניצב לקרקע ובשיא היום). לפילוסוף היווני אנכסימנדרוס (546-610 לפנה"ס) מיוחסת הבאת הגנומון מבבל ליוון.
הזווית של הקרקע יחסית לשמש בקווי רוחב שונים גורמת לכך שקצב התנועה של הצל אינו אחיד במהלך היום, כך שאת חלוקת הזמן לשעות לא ניתן לקבל על ידי חלוקת הקשת שמתאר הצל לזוויות זהות. יש שתי דרכים לפתור בעיה זו. דרך אחת היא לבנות את משטח השעון אופקי אך להטות את הגנומון, כך שיעמוד במקביל לציר הסיבוב של כדור הארץ. את חלוקת הקשת לשעות ניתן אז לבצע בעזרת חישוב טריגונומטרי. הדרך השנייה היא להטות את משטח השעון בזווית זהה לזוויתו של קו הרוחב, ולהציב את הגנומון בניצב אליו, כך שיהיה מקביל לציר הסיבוב של כדור הארץ. בשיטה זו כל שעה שווה לזווית קשת זהה על הבסיס. במצב זה הגנומון מצביע כמעט במדויק לכוון כוכב הצפון.
גנומון משמש גם בכלי תכנון בעזרת מחשב ובגרפיקה ממוחשבת ככלי עזר למיקום ותנועת עצמים במרחב הווירטואלי - ראו איור. המוסכמה היא שציר X אדום, ציר Y ירוק וציר Z כחול.

הגנומון במתמטיקה

כנראה בשל צורת גנומון ניצב בשעון השמש, האסטרונום והמתמטיקאי היווני אוינופידיס שפעל במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס השתמש בביטוי - "שירטט קו כמו גנומון" במובן של "שירטט קו במאונך לקו אחר"
. לאחר מכן שימש המושג לציון כלי שירטוט בעל צורת האות ר ששימש לציור קווים אנכיים. מכאן גם החל המושג לשמש בגאומטריה לציון הצורה הנשארת לאחר חיתוך ריבוע מצורה אחרת. בספר ה"יסודות" הכליל אוקלידס (365 לפנה"ס - 275 לפנה"ס) הגדרה זאת לכל צורה הנשארת ממקבילית לאחר חיתוך מקבילית דומה לה מאחת מפינותיה.
הפילוסוף היווני הרון מאלכסנדריה (10–70 לספירה) הכליל הגדרה זאת של הגנומון מתחום הגאומטריה לתחום המספרים והגדיר גנומון כאותו דבר שהוספתו לדבר מה אחר (צורה או מספר) יוצרת את הדבר "הבא" מאותו סוג. במובן זה תאון מסמירנה השתמש במושג גנומון לציין מספר שכשמחברים אותו למספר מצולע יוצר את המספר המצולע הבא מאותו סוג. מספר מצולע הוא מספר של עצמים, כגון חלוקי נחל, שאפשר לארגן כקודקודים של שרשרת מצולעים משוכללים בעלי קודקוד משותף. לדוגמה 10 הוא מספר משולשי כיוון שניתן לסדר 10 עצמים במשולש בו כל הצלעות הן באורך 4, אבל 11 אינו מספרי משולשי. הוספת הגנומון 5 למספר המשולשי 10 יוצרת את המספר המשולשי הבא - 15, המתאים למשולש בעל צלעות באורך 5.
מטרהורן (ספר)

עלילה

הרומן מספר את סיפורו של ויינו מלאס, מפקד מחלקה בנחתים, המגיע כקצין חדש לפלוגת בראבו היישר מקורס הקצינים. במהלך שירותו בפלוגה נדרש מלאס להתמודד עם מוראות המלחמה, המתח הבין-גזעי והדרג הפיקודי הבכיר שאינו מכיר במצוקות הנחתים שבשטח. שם הספר נגזר מהר מטר (מטרהורן) עליו פרושה הפלוגה בעמדות כנגד צבא צפון וייטנאם.
יחסי בחריין–ישראל

היסטוריה

מאז קיבלה עצמאות מידי הבריטים בשנת 1971 לא הכירה בחריין בישראל. כחברה בליגה הערבית השתתפה בחרם הערבי ואסרה על ישראלים להיכנס לתחומה, אך בשנות ה-90 נרשמה התחממות קלה ביחסים ובספטמבר 1994 ביקרה לראשונה משלחת ישראלית רשמית בבחריין. חודש לאחר מכן הגיע לבחריין יוסי שריד שהיה שר לאיכות הסביבה כדי להשתתף בשיחות אזוריות בנושאים סביבתיים בבירה מנאמה. במסגרת ביקור זה נפגש עם שר החוץ של בחריין ובכך סימן את הקשר הישיר הראשון בין שרים משתי הממשלות.
בניגוד לעומאן וקטר ששלחו נציגים להלוויתו של יצחק רבין בחריין נמנעה מלשלוח נציג ואף הכחישה קיום קשרים כלשהם בין שר המסחר שלה ומקבילו הישראלי חודש לפני כן בוועידה שנערכה בירדן.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הפכו המגעים בין המדינות לגלויים. בשנת 2005 עם חתימת הסכמי סחר מול ארצות הברית ביטלה בחריין את השתתפותה בחרם הערבי, ובשלב מסוים אף נדונה האפשרות לקיים יחסים דיפלומטיים מלאים. בשנת 2011 פרסם אתר ההדלפות ויקיליקס מסמכים המוכיחים כי בחריין קיימה שיתוף פעולה ביטחוני חשאי הדוק עם ישראל. אולם בחריין הכחישה את הפרסומים הללו.
בשנת 2013 הייתה בחריין למדינה הערבית הראשונה שהכריזה על חזבאללה כארגון טרור ובשנת 2014 הייתה בחריין המדינה היחידה במפרץ הפרסי שגינתה את הפיגוע בבית הכנסת קהילת בני תורה.
בשנת 2016 בהלוויית שמעון פרס בחריין שלחה משלחת מצומצמת לישראל.
בספטמבר 2017, אמר מלך בחריין חמד בן עיסא אאל ח'ליפה, כי הוא מגנה את החרם הערבי על ישראל וכי נתיניו רשאים לבקר בה, למרות זאת, בעלי דרכון ישראלי אינם רשאים לבקר בבחריין.
במאי 2018 אמר שר החוץ של בחריין השייח' ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה לאחר העברת שגרירות ארצות הברית לירושלים כי אינו רואה שום בעיה בהעברת השגרירות למערב ירושלים היות שהיא אינה עומדת על שטחה של הבירה של המדינה הפלסטינית העתידית,
במאי 2018 פרסם שר החוץ של בחריין ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה בחשבון הטוויטר שלו: "זוהי זכותה של כל מדינה באזור, כולל ישראל, להגן על עצמה ולהרוס את מקורות הסכנה". הודעה זו, של שר החוץ הבחרייני, פורסמה לאחר תקיפת צה"ל מספר מטרות אירניות בסוריה, תקיפה שבאה בתגובה לירי של 20 רקטות שנורו לרמת הגולן על ידי כוח קודס האירני משטח סוריה.
ביוני 2018 טען בכיר בחרייני, בראיון לערוץ החדשות הבינלאומי i24news, כי בחריין אינה רואה בישראל מדינת אויב, וכי הוא מאמין שבחריין תהיה הראשונה מבין מדינות המפרץ לכונן יחסים דיפלומטיים רשמיים וגלויים עם ישראל.
בנובמבר 2018 טען בכיר ישראלי, כי ישראל נמצאת במגעים לכינון יחסים דיפלומטיים עם בחריין.
במרץ 2019, בחריין נמנעה לראשונה בהצבעה אנטי-ישראלית במועצת זכויות האדם של האו"ם.
ב-26 ביוני 2019 פנה שר החוץ של בחריין ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה אל הציבור הישראלי בראיון לתקשורת. ראיון זה הוא הפעם הראשונה שאישיות מדינית בדרג גבוה ממדינה ערבית שאינה ביחסים דיפלומטיים עם ישראל מעניקה ראיון לתקשורת הישראלית. אאל ח'ליפה העניק בחודשים שלאחר מכן ראיונות נוספים בסגנון דומה, והתבטא בזכות הצורך בדיאלוג ישיר ופתוח עם ישראל.
בספטמבר 2019 גינה שר החוץ אאל ח'ליפה את אוזלת ידה של לבנון כלפי תוקפנות החיזבאללה, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בירך על הדברים.
יוסה

יוסה או יוסף, על פי הברית החדשה הוא השני מבין אחי ישו.
על פי המסופר בבשורה על פי מרקוס ו' 3, מתואר ישו כבנה של מרים וכאחיהם של יעקב, יוסה, יהודה ושמעון (ועוד מוזכרות אחיות בלא ציון שמם).
בבשורה על פי מרקוס ט"ו 40 מתוארות הנשים הנוכחות בצליבת ישו ומצוינת אימו של ישו בתיאור "מרים, אימם של יעקב הקטן ושל יוסה".
תיאורים אלה מופיעים גם בבשורה על-פי מתי אולם שם מכונה יוסה בשם "יוסף" או "יוסס".
בימי הביניים זוהה יוסה עם יוסף בר-סבא המוזכר במעשי השליחים כמועמד להפוך לאחד מהשליחים לאחר מותו של יהודה איש קריות.
כמו כן יוסה מופיע כשלישי בסדר הירושה (השם מופיע בצורה "יוסטוס") אחרי ישו (אחרי יעקב ואחרי שמעון מירושלים) בספרו של אוסביוס מקיסריה "ההיסטוריה של הכנסייה".
חובת הגוף

חובת הגוף הוא כינוי למצווה שהיא חובה על האדם ללא קשור ותלות במקום הימצאו, וחלה עליו בין אם נמצא בארץ ישראל או בחוץ לארץ. זאת בניגוד למצוות שהן 'חובת הקרקע' (ובלשון המשנה: מצוות התלויות בארץ) שהן מצוות שחיובם חל רק בארץ ישראל. 
חיוב זה נלמד ממידת דבר הלמד מעניינו, שהיא אחת מי"ג מידות של רבי ישמעאל שבהן התורה נדרשת.

דוגמאות

רוב התרי"ג מצוות הן חובת הגוף כגון כיבוד אב ואם, הנחת תפילין ושמירת שבת. אף במצוות לא תעשה ישנם מצוות ששייכות לכלל זה; כגון איסור עריות, הימנעות מאכילת בהמה טרפה ואיסור סירוס אברי המין ועוד רבים שאינם 'תלויים בארץ' וחיובם הוא בכל מקום.

מקור בתלמוד

בתלמוד הובא דין זה בשם רב יהודה, שאמר שישנו חיוב על כל יהודי שגר בחוצה לארץ לשמור על כל המצוות שהן חובת הגוף שנמצאים בתורה: 
אמר רב יהודה..יכול כל המצות כולן לא יהו נוהגים אלא בארץ? תלמוד לומר "כָּל הַיָּמִים אֲשֶׁר אַתֶּם חַיִּים עַל הָאֲדָמָה" (דברים יב א) אי כל הימים יכול יהו נוהגים בין בארץ בין בחוצה לארץ -תלמוד לומר " בָּאָרֶץ" (דברים יב א), אחר שריבה הכתוב ומיעט צא ולמד ממה שאמור בעניין  "אַבֵּד תְּאַבְּדוּן אֶת כָּל הַמְּקֹמוֹת אֲשֶׁר עָבְדוּ שָׁם..." (דברים יב ב) מה עבודת כוכבים מיוחדת שהיא חובת הגוף ונוהגת בין בארץ בין בחוץ לארץ אף כל שהיא חובת הגוף נוהגת בין בארץ בין בחוצה לארץ
— תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ל"ז, עמוד א'
מלחמת 90 הדקות

העלילה וסוגיות מרכזיות בספר

הספר מציג סדר אירועים הגיוני ומפורט מרגע חתימת ההסכם בקהיר, בו מתחייבות ישראל והרשות הפלסטינית לתת למנצחת במשחק כדורגל בין שתי נבחרות של המדינות ריבונות מלאה על שטחי ארץ ישראל, עד תחילת משחק הכדורגל המכריע במדינה ניטראלית. בספר מוצעים מקומות הגירה לישראלים בארצות הברית אם יפסידו במשחק ולפלסטינים בסעודיה. הספר מציג את הפוליטיקה העולמית המתנהלת סביב הרעיון ואישורו בהחלטה של האו"ם, המעורבות והיריבות של מדינות אירופה מצד אחד ושל ארצות הברית מצד שני. הספר מציג את הפוליטיקה, התחבולות וההתנהלות של ישראל ואת אלו של הפלסטינים.
לאורך הספר קיימת מחאה של ארגון "האמהות המודאגות" בראשות אורנה סלומון על עצם העיקרון של הכרעה כה גורלית באמצעות משחק כדורגל, מה שלא רלוונטי לכל אלו שאינם חובבי ספורט. הארגון פותח בעוצמה רבה, אך עם הזמן, כוחו דועך.
בספר מספר דילמות סביב משחק הכדורגל הצפוי, כגון בחירת שופטים אשר לא יהיו בעלי דעות קדומות כלשהן עבור אחד הצדדים, וכן בחירת מיקום המשחק בעיר אשר אין לה עבר של פוגרומים ביהודים, וכמו כן אין בה קהילה מוסלמית גדולה. לבסוף נבחרת לארח את המשחק העיר אלגארווה שבפורטוגל, שמקובלת על שני הצדדים.
הספר מעלה דילמות בנוגע לשאלות אקטואליות העוסקות באירועים שונים בסכסוך הישראלי-פלסטיני. קיימים אזכורים כי הסיבה לחתימת ההסכם בין מנהיגי ישראל והרשות הפלסטינית טמונה באינטרסים אישיים ובניסיון להסיח את דעת הקהל מעוולות שהם ביצעו בעצמם, דבר המזכיר את הטענות שהושמעו כנגד אריאל שרון על ביצוע תוכנית ההתנתקות על רקע פרשת האי היווני. כמו כן, מועלות שאלות בדבר זהות של העם הפלסטיני, כאשר מוברחים מדרום אמריקה אל תחומי הרשות שחקנים אלמוניים שמקורם מפלסטין שלפני  קום המדינה, כדי שישחקו למען המולדת שמעולם לא שמעו עליה. שאלה דומה נשאלת על זהותם של השחקנים הישראלים, והאם ערבי ישראלי יוכל לשחק בנבחרת.
פלוטוס (מחזה)

פלוטוס (ביוונית: "עושר") היא קומדיה יוונית מאת המחזאי אריסטופנס. הקומדיה הוצגה לראשונה בשנת 388 לפנה"ס באתונה, ומציגה האנשה של אל העושר פלוטוס.

תקציר עלילה

מחזה זה עוסק בשאלה של "צדיק ורע לו" או - מדוע העושר אינו מוחלק לצדיקים (או לרשעים), אלא מחולק באופן אקראי. 
הדמויות המרכזיות של המחזה הם האתונאי הקשיש חְרֶמִילוֹס והעבד שלו קאריו. חרמילוס רואה את עצמו ואת משפחתו כאנשים צדיקים אך עניים, ופונה לשמוע את עצתו של האורקל, הממליץ לו לעקוב אחרי האיש הראשון שהוא רואה ולהזמין אותו לביתו.
האיש הראשון שפוגש חרמילוס, לאחר ששמע את עצת האורקל הוא אדם עיוור שחוצה את דרכו, בהגיעו לביתו מגלה חרמילוס כי האיש הוא אל העושר פלוטוס. חרמילוס סבור כי אם תושב לו ראייתו, יחולק העושר בעולם בצורה שונה, כל העוולות יתוקנו והעולם יהיה טוב יותר.
בהמשך המחזה מגיעה אל חרמילוס אלת העוני, המסבירה לחרמילוס שאין זה עדיף להיות עשיר, כי בלי עוני לא יוכלו להיות עבדים (כל עבד יוכל לקנות את חירותו), ולא יהיו מוצרי מותרות או מזון גורמה (כיוון שאף אחד לא ירצה לעבוד אם כולם יהיו עשירים).
חרמילוס מביא את פלוטוס למקדש אסקלפיוס שם מושבת לו ראייתו, והוא מבטיח לחלק את העושר בצורה שונה, בהתאם לצדיקותו של האדם, על ידי לקיחת העושר מהפחות צדיקים והעברתם לצדיקים. פעולה זו גוררת ביקורת רבה מעשירים שאיבדו את עושרם.
בסוף המחזה מגיע הרמס ומבשר על כעסם של האלים, מאחר שהעשירים שאיבדו את עושרם הפסיקו להקריב קורבנות והאלים אינם מקבלים יותר קורבנות מאחר שכל העניים שהתעשרו החלו להקריב רק לפלוטוס.
בליסריו בטנקור

חייו ופועלו

בטנקור נולד בעיר אמגה שבמחוז אנטיוקיה. אביו, רוסנדו בטנקור, עבד במפעל טקסטיל Coltejer, ואמו, אנה אוטיליה קוארטס הייתה בעלת חנות קטנה בעיר. הוא למד בסמינר לכמרים בשם "Misiones de Yarumal" אך הורחק ממנו עקב חוסר משמעת, והתקבל לאוניברסיטת פונטיפיסיה בוליבריאנה בעיר מדיין. הוא למד משפטים וכלכלה וסיים את לימודיו בהצטיינות ב-1955. 
בין 1945 ל-1947 היה בטנקור חבר הפרלמנט של מחוז אנטיוקיה. ב-1950 נבחר לבית הנבחרים של קולומביה, ובין 1953 ל-1957 היה חבר האספה המכוננת. ב-1962 מונה בטנקור לשר העבודה בממשלתו של גיירמו לאון ולנסיה, אך כיהן בתפקיד חודשים ספורים בלבד. בין 1975 ל-1977 כיהן כשגריר קולומביה בספרד.
ב-1978 התמודד בטנקור לראשונה על הנשיאות, אך הפסיד לחוליו ססאר טורבאי איילה. ב-1982 התמודד על התפקיד פעם נוספת. הוא קיבל 46.62% מהקולות, גבר על יריבו אלפונסו לופס מיקלסן, שקיבל 40.9% מהקולות, ונבחר לנשיא.
במהלך כהונתו יזם מהלכים לבניית דיור בר השגה, פתיחת אוניברסיטאות, במבצע לביעור האנאלפביתיות וכן ערך רפורמות מבניות בשלטון המקומי ובשיטת הבחירות ברשויות המקומיות. ממשלתו יזמה חיפוש וכרייה של פחם בצפון המדינה, והחלה בייצואו. בנוסף, החל במשא ומתן עם כמה מארגוני הגרילה שפעלו במדינה.
נפטר בבוגוטה ב-7 בדצמבר 2018.
ברבי

ברבי (באנגלית: Barbie) היא בובת פלסטיק המיוצרת על ידי חברת הצעצועים האמריקאית מאטל, אשר נמכרת עד היום בהיקף מיליארדי דולרים במדינות רבות בעולם.
את הרעיון לבובה הגתה רות הנדלר בהשראת בובה חטובה בשם "בילד לילי" מתוצרת גרמניה, אותה רכשה עבור בתה בעת טיול בשווייץ.
ברבי הוצגה לראשונה ביריד צעצועים בניו יורק ב-9 במרץ 1959 ונקראה על שם בתה של הנדלר, ברברה. ייחודה העיקרי של הבובה היה שדמותה אינה של ילדה, אלא של אישה בגיל ההתבגרות. מאפיין ייחודי נוסף הייתה שיטת השיווק של ברבי, באמצעות פרסום הפונה ישירות לילדות ועוקף את הוריהן. במהלך השנים הוטחה במעצבי דמותה של ברבי ביקורת בגלל ממדי הגוף האנורקטיים שלה.
בשנת 1961 החל שיווקו של קן (Ken), בן זוגה של ברבי שנקרא על שם בנה של הנדלר, קנת. בשנת 2004 פסק ייצורו של קן, ורק מספר דגמים שלו נמכרים כיום.
סביב המותג של ברבי צמחה תעשיית אביזרים נלווים מתוצרת חברת מאטל, כמו גם חברות חקייניות: בתי בובות (משנת 1962), ריהוט וכלי רכב (משנת 1962), בובות ילדיהם של ברבי וקן (משנת 1964), בובות בעלי חיים (משנת 1980), אביזרי הלבשה (משנת 1985) וגם מוצרים לגני ילדים ובתי ספר (משנת 1990).
גרסה מוסלמית לבובת ברבי יצאה לשוק בשנת 2003, בשם "פוּלָה". הבובה נמכרת ברחבי העולם, בעיקר במדינות ערב, בתלבושות ערביות מסורתיות וחלקן נמכרות עם כאפיות ערביות על ראשיהן.
בפברואר 2014 הופיעה ברבי בשער של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד.

ביקורת

לאורך השנים, הייתה בובת ברבי (והיצרנית מאטל) מוקד לביקורת רבה. הביקורת נסבה סביב אידיאליזציית היתר שהבובה ומידותיה מגלמות, שדוחפת בנות צעירות, המשחקות עם הבובה ורואות בה דמות להערצה וחיקוי, לעבר בעיות דימוי גוף ואנורקסיה. גם הקהילה האפרו-אמריקאית בארצות הברית, שגדלה להוות חלק מהותי מאוכלוסיית ארצות הברית, קבלה נגד הדרה גזעית שלהם, ודרשה שייוצרו גם בובות ברבי שחורות.
שמרית דרור גריילסאמר

נעורים

שמרית החלה את דרכה בלהקת הנוער הייצוגית של קריית מוצקין כובע טמבל. שנים לאחר מכן היא נבחרה לגלם את דמותה של חנה, הזמיר בהצגה גטו של יהושוע סובול. את המחזה הפיק מוזיקלית דניאל סלומון. שמרית למדה בבית ספר רימון כשנתיים. 
תלמידתה של רחל הוכמן, מורה לפיתוח קול.

קריירה מוזיקלית

בנובמבר דרור גריילסאמר הוציאה אלבום בכורה יחד עם בעלה מיכאל גריילסאמר הנקרא "בפריז". האלבום זכה לשבחים בתקשורת הישראלית].
אומי יוקבה

היסטוריה

במקור, השיר נכתב בידי המשורר היפני אוֹטוֹמוֹ נו יַקַמוֹצִ'י בשנת 759 לספירה, והוא השיר ה-4094 באוסף השירים היפני: "מַנְיוֹשוּ". מילות השיר שימשו גם חלק מהמארש הצבאי היפני גוּנְקַן קוֹשִינְקִאוֹקוּ .
בשנת 1937, הלחין המלחין קִיֿוֹשִי נוֹבּוּטֿוֹקִי לחן לשיר, והוא הפך פופולרי בתקופת מלחמת העולם השנייה ואף לאחריה.
בתקופת המלחמה, השיר הושר כביטוי לרוח הקרב היפנית באותם ימים, אשר הטיפה לנאמנות ולמסירות נפש מוחלטת עבור המדינה והקיסר, ובכלל זה גם המוות עבורם. טייסי טיסות ההתאבדות שכונו "קמיקזה", היו שרים את השיר בטקס שהיו עורכים לפני המראתם עם המטוסים.
לאחר כניעת יפן בשנת 1945, השיר נאסר לשירה ולהאזנה בידי הממשל הצבאי האמריקני בהנהגת דאגלס מקארתור, יחד עם שירים צבאיים אחרים. אלו שנתפסו שרים או מאזינים לשיר, נענשו בידי הממשל.
עם זאת בהמשך, האיסור בוטל, והשיר אף הושר בידי הצי הימי היפני בפומבי.

השיר בתרבות

כיום, כמו שירים צבאיים יפניים אחרים, השיר הפך שוב פופולרי כיום בחלקים בחברה היפנית. בנוסף, בשנת 1983, הופק סרט יפני בשם אומי יוקבה, ובסרט טורה! טורה! טורה! שהופק בשנת 1970, השיר הוזכר בהבלטה.
עמודי הרקולס

עמודי הרקולס (לטינית: Columnae Herculis, יוונית: Ηράκλειες Στήλες) הוא השם שניתן בעת העתיקה לשני צוקים בכניסה למצר גיברלטר, שסימלו את קצה העולם שהיה מוכר אז. העמוד הצפוני הוא צוק גיברלטר השוכן בטריטוריה הבריטית שמעבר לים גיברלטר, ועל תואר העמוד הדרומי מתחרים הר אצ'ו בסאוטה וג'בל מוסא השוכן במרוקו.

מקור השם

על פי המסופר במיתולוגיה היוונית, הוטלו על הרקולס 12 משימות על מנת לכפר על חטאו - רצח אשתו הראשונה ושלושת ילדיו. משימתו העשירית הייתה לקחת מגריאון, ענק בעל שלושה גופים הדבוקים זה לזה במותניהם אשר ישב באי אריתיה, את עדר הפרות האדומות אשר אותם רעה עבורו אוריטיון בעזרת אורתוס כלבו, ולהביאו למיקנה. מסע זה, אשר הביא את הרקולס לגבולו המערבי של העולם הידוע, סימן את הנקודה המערבית ביותר במסעו של הרקולס.

על פי הרומאים

על פי מספר מקורות רומיים, מסעו של הרקולס הביא אותו אל ההרים אשר בעבר היו הטיטאן אטלס, ובמקום לטפס על ההרים פרץ לו הרקולס מעבר דרכם בעזרת כוחותיו העל-אנושיים, וכך חיבר למעשה בין האוקיינוס האטלנטי לים התיכון ויצר את מצר גיברלטר.

העמודים כשער

העמודים מופיעים כהתקן הרלדי ומשמשים כתומכים בסמל ספרד. מקורם בשלט האצולה של קרל החמישי שמלך בספרד. המוטו "PLUS ULTRA" (לטינית: עוד מעבר) המופיע על העמודים, שמקורו גם הוא במלך קרל, מסמל את הרצון לראות העמודים כשער לעולם החדש ולא ככניסה לים התיכון, כמו גם את מעמדה של ספרד כאימפריה באותם הימים.