google/wiki40b huggingface dataset:
שרה מקלכלן

קריירה מוזיקלית

האלבום "Fumbling towards ecstasy" שיצא לאור ב-1993 היה להצלחה מיידית בקנדה. הוקלטה גם גרסת פסנתר לשירה "Possession". בשנתיים שלאחר מכן הביא האלבום את מקלכלן לתודעה בינלאומית לאחר שכיכב במספר מצעדים במדינות שונות.
בשנת 1997 הוציאה מקלכלן את Surfacing - אלבומה הנמכר ביותר עד היום. האלבום הביא למקלכלן הצלחה רחבה בעולם, כאשר נמכר במעל ל-11 מיליון עותקים, וזיכה אותה ב-2 פרסי גראמי ו-4 פרסי ג'ונו. עוד באותה שנה הקליטה את השיר "Silence" עבור האלבום Karma של ההרכב האלקטרוני הקנדי דלריום. השיר זכה להצלחה רבה גם בישראל ולהקת הגבעטרון הקליטה לו גרסה הומוריסטית עבור פרסומת למשקה האנרגיה "אקס טיזי".
ב-7 בפברואר 1997, שרה נישאה לאשווין סוד, מתופפה מזה שנים, בנגריל, ג'מייקה.
בגמדר

בגמדר (געז: በጌምድር, תרגום: "ארץ הבג") הוא מחוז היסטורי באתיופיה.
היסטורית גבולותיו של המחוז היו נהר התכזה העליון במזרח עם וג ולסתה, נהר הבשלו עם אמהרה בדרום מזרח, הנילוס הכחול בדרום עם גוג'ם, אגן אגם טאנה במערב עם המחוזות דרה ופוגרה, ובצפון מערב באנפרז.
שמו של המחוז המורכב מהמילים "בג" ו"מדר" (ארץ) הוביל חוקרים למצוא משמעות למילה "בג". יש שהציעו שהמילה "בג" מקורה בעם הבג'ה ומשמעות שם המחוז הוא "ארץ בג'ה" ומשערים שבעבר ישבו באזור. היו שהציעו כי המילה "בג" היא למעשה המילה לכבש בשפות האתיו-שמיות ולכן המשמעות היא "ארץ הכבשים". אחרים העלו כי ייתכן שהמילה "בג" הגיעה מהמילה "בגה" שמשמעותה "עונה יבשה" ונמקו בכך שהאזור הוא אכן חסר מים ויבש.
יושביו מקדם היו האגאו ולצידם ביתא ישראל. במסורת האתיופית נחשב האזור לחלק משטחי גדעון. במאה ה-14 החלו לפלוש למקום צבאות האימפריה האתיופית ולספח את האזור, במרוצות הדורות עבר האזור אמהריזציה ובמאה ה-16 תושבי האזור היו לאמהרים-נוצרים. בתקופה זו, בגמדר היה למחוז הגדול באימפריה ושהשתרע מהנהרות בשלו והנילוס הכחול בדרום ועד לנחל בלסה בצפון ומהתכזה במזרח ועד לאגם טאנה במערב. 
בחלוקה המנהלית של שנות ה-40 של המאה ה-20 אוחד המחוז עם מחוז סמין תחת השם בגמדר וגבולות המחוז היו גבול סודאן במערב, התכזה בצפון ובמזרח, הנילוס הכחול, בשלו ואגם טאנה בדרום. 
בירת המחוז הייתה העיר גונדר ששמה שימש כשם שני למחוז והחל משנת 1974 שונה שם המחוז הרשמי לשם גונדר.
עיקר וטפל

עיקר וטפל הוא כלל בהלכות ברכות הנהנין שמקורו במשנה במסכת ברכות, לפיו האוכל שני מאכלים, האחד עיקרי והשני טפל לו, מברך על העיקר ופוטר את הטפל מברכה.

מקור הכלל

נאמר במשנה: "הביאו לפניו מליח בתחלה ופת עמו, מברך על המליח ופוטר את הפת, שהפת טפלה לו. זה הכלל, כל שהוא עקר ועמו טפלה, מברך על העקר ופוטר את הטפלה" (ברכות פרק ו משנה ז) מכאן שכל האוכל מאכל עיקרי ומאכל משני נדרש לברך רק על המאכל העיקר את הברכה המתאימה לו, ובכך פוטר את המאכל המשני מברכה.

הגדרת המושג טפל

נוסף על הדוגמה של המשנה, שמאכל נפרד נאכל למטרת הפגת טעם שחוזקו אינו רצוי, מביא הרמב"ם שכל דבר שמעורב במאכל ויש לו מטרה של עיצוב מרקם המאכל או נתינת ריח בו, או נתינת צבע בו, נחשב טפל למאכל, ויברכו על המאכל את הברכה של המרכיב העיקרי שבו: "שכל דבר שמערבין אותו לדבק או כדי ליתן ריח או כדי לצבוע את התבשיל הרי זו טפלה" (הלכות ברכות פרק ג הלכה ו).
המגן אברהם כתב שהמרכיב שממנו נעשה רוב המאכל נחשב עיקר המאכל. החיי אדם אמר שכששני המאכלים נפרדים (לדוגמה בסלט ירקות שיש בו זיתים או בסלט פירות שיש בו בננות או מלון, יש לברך על כל אחד מהם את הברכה המתאימה לו, אך בביאור הלכה כתב שמחמת ספק ברכות יש לברך רק על המרכיב העיקרי.

כשאוכל את הטפל תחילה

בדוגמה המובאת במשנה המדובר הוא שאכל את המליח, שהוא העיקר, תחילה, ואת הפת. לגבי הדין במקרה שאוכל את הטפל ראשון כתב הרמ"א על פי התרומת הדשן שיברך על הטפל שהכל: "הא דמברכין על העיקר ופוטר את הטפילה היינו שאוכלן ביחד או שאוכל העיקר תחלה, אבל אם אוכל הטפל תחלה כגון שרוצה לשתות ורוצה לאכול תחלה כדי שלא ישתה אליבא ריקנא; או שאוכל גרעיני גודגדניות למתק השתייה, מברך על האוכל תחלה אף על פי שהוא טפל לשתייה, ואינו מברך עליו רק שהכל הואיל והוא טפל לדבר אחר" (שולחן ערוך סימן ריב סעיף א). אמנם האחרונים פקפקו על פסק זה של הרמ"א.

בברכה אחרונה

הבית יוסף הביא את דברי הכלבו, שהסתפק האם כלל זה נוהג רק לגבי ברכה ראשונה או גם לגבי ברכה אחרונה, והבית יוסף עצמו כתב שדבר פשוט הוא שכלל זה נכון גם לגבי ברכה אחרונה.

האם הטפל אינו חייב בברכה או שנפטר בברכת העיקר

האחרונים דנו האם הטפל אינו חייב בברכה כלל, משום שאין זו דרך אכילה חשובה, או שהוא חייב בברכה אלא שברכת העיקר פוטרתו, ולכן כשלא כיון על הטפל כשבירך על העיקר, או שהעיקר אינו חייב ברכה כלל כגון שהוא מזיק, יתחייב הטפל בברכה בפני עצמו. הדעה הרווחת היא שהטפל חייב בברכה אלא שברכת העיקר פוטרתו.

האם כלל זה הוא מדאורייתא או מדרבנן

הדוגמה המובאת במשנה היא של האוכל פת, שחיוב הברכה עליה (ברכת המזון) הוא מן התורה, ומכאן שכלל זה שאמרו חכמים הוא בעל תוקף מדאורייתא.
יחסי ונצואלה–רוסיה

היסטוריה

ברית המועצות הקימה שגרירות בוונצואלה ב-3 במרץ 1945 ופתחה ביחסים דיפלומטיים. היחסים נותקו ב-13 ביוני 1952 וחודשו ב-16 באפריל 1970.
בהקטפור

אטימולוגיה

קוופה הוא שמה הקדום של בהקטפור. השם בהקטפור מורכב מהמילים भक्त ו-पुर המיתרגמות ל"עיר של חסידים." בנוסף לקוופה, ברחבי עמק קטמנדו העיר ידועה גם כ"בהגדון".

דמוגרפיה

במפקד אוכלוסין שנערך ב-2001, אוכלוסיית בהקטפור מנתה 72,543 בני אדם.
לאופולד פון ברכטולד

ביוגרפיה

ברכטולד היה בן למשפחת אצולה, שהייתה מהמשפחות העשירות באוסטרו-הונגריה. הוא למד משפטים והחל לעבוד במשרד החוץ האוסטרו-הונגרי ב-1893. מאוחר יותר, ב-1906, מונה לשגריר אוסטרו-הונגריה ברוסיה, תפקיד אותו מילא חמש שנים. ב-1912 התמנה לשר החוץ של אוסטרו-הונגריה. 
מדיניותו של ברכטולד התמקדה בעיקר בבלקן. הוא דגל בשקט אזורי, במניעת התערבות ובשמירה על סטטוס קוו טריטוריאלי. אולם מדיניות זו נכשלה עם פרוץ מלחמות הבלקן. עם הזמן החל להתמקד בסרביה ובחשש פן תגדיל את שטחה בבלקן על חשבון האימפריה האוסטרו-הונגרית. 
לאחר ההתנקשות בחיי יורש העצר האוסטרו-הונגרי פרנץ פרדיננד, קידם ברכטולד קו מדיני תוקפני כלפי סרביה. הוא קידם בממשלה והוביל את רעיון הכרזת המלחמה על סרביה.
מאדג' סינקלייר

תחילת דרכה

מאדג' דוריתה וולטרס נולדה בקינגסטון, ג'מייקה להרברט וג'מיימה וולטרס. לאחר סיום לימודיה, סינקלייר עבדה בתור מורה בג'מייקה עד 1966 אז עזבה לניו יורק כדי לפתח קריירה במשחק. היא התחילה את דרכה כשחקנית בפסטיבל שייקספיר בניו יורק ובתיאטרון ג'וסף פאפ.

קריירה

על תפקידה בתור בל במיני-הסדרה "שורשים", סינקלייר הייתה מועמדת לפרס אמי. ב-1978, שיחקה את תפקיד Widow Woman בסרט Convoy, וגם כיכבה בסיטקום קצר-הימים Grandpa Goes to Washington. ב-1980 לוהקה לתפקיד קבוע בתור האחות ארנסטין שופ בסדרת הטלוויזיה Trapper John, M.D. מול פרנל רוברטס. בשש השנים שגילמה תפקיד זה, היא קיבלה שלוש מועמדויות לפרס אמי, ומבקר הטלוויזיה דונלד בוגל שיבח אותה על "שמירה על שלווה וביטחון, לא משנה מה הוטל עליה בתסריט". ב-1988, סינקלייר גילמה את תפקיד המלכה אאוליאון לצד ג'יימס ארל ג'ונס בתור המלך ג'אפה ג'ופר בקומדיה של אדי מרפי, "מגלה את אמריקה", אשר גם איחד אותה עם בעלה-על-המסך מ"שורשים" ג'ון איימוס. מאוחר יותר, סינקלייר וג'ונס שוב גילמו יחד מלך ומלכה בתפקידים של סראבי ומופאסה, הוריו של סימבה, בסטר שובר הקופות של דיסני "מלך האריות" (1994). הסרט, שהפך לאחד הנמכרים ביותר בהיטוריה בווידאו, גם היה סרטה האחרון. השניים גם שיתפו פעולה בסדרת הטלוויזיה Gabriel's Fire, אשר זיכה את סינקלייר בפרס אמי ב-1991 לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה.
סינקלייר שיחקה את התפקיד של לאלי במיני-סדרה משנת 1991 The Orchid House (מבוסס על ספרה של פיליס שאנד אלפרי באותו השם), בבימויו של הוראס אובה, וגם זכתה לשבחי המבקרים על תפקיד המשנה בסרט הטלוויזיה משנת 1992 Jonathan: The Boy Nobody Wanted עם ג'ו בת' ויליאמס. ב-1993, סינקלייר הגיעה ללונדון כדי להופיע במחזה The Lion, מאת מייקל אבנסטס, בבימויו של הוראס אובה. בשנת 1994, היא שיחקה תפקיד משנה בסיטקום של ABC, ‏Me and the Boys, שבו כיכב סטיב הארווי. בשל תפקידה הקצר בתור המפקדת של USS Saratoga בסרט "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה", סינקלייר מוכרת בתור האישה הראשונה לשמש כמפקדת בספינת הצי ב"מסע בין כוכבים". (ג'ואן לינוויל הופיעה כמפקדת בצי הרומולני 18 שנים קודם לכן.) שנים מאוחר יותר, סינקלייר גילמה את תפקיד אמו של ג'ורדי לה פורג', מפקד ספינת החלל Hera, ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא". התפקיד האחרון שלה היה בסיטקום Dream On רק חודש לפני מותה.

חיים אישיים

סינקלייר הייתה נשואה לרויסטון סינקלייר, שוטר ג'מייקני, מ-1956 עד 1969, והיו להם יחד שני בנים. ב-1982, סינקלייר נישאה לשחקן דין קומפטון, והם היו נשואים עד למותה. סינקלייר נפטרה ב-20 בדצמבר 1995 לאחר קרב של 13 שנים בלוקמיה. גופתה נשרפה והאפר שלה פוזר בעיר הולדתה בג'מייקה.
דן אורין

דן אורין (נולד ב-18 במרץ 1966) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר ישראל (נייד) במקדוניה הצפונית.

ביוגרפיה

אורין נולד וגדל בירושלים. למד בבית הספר התיכון עירוני ג'.
בשנת 1984 ייצג את מדינת ישראל במשלחת נוער מטעם משרד החוץ.
התגייס לצה"ל בשנת 1984 ושירת בחיל המודיעין.
אורין הוא בעל תואר ראשון ושני בלימודים רוסיים וסלויים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת המאסטר שלו עסקה בנושא "איחוד גרמניה מזווית הראיה הרוסית." (נכתבה בעת שליחותו למוסקבה).
בנוסף, בעל תוארי מאמן ומאמן בכיר ממכון מכון וינגייט. הוא עוסק בהתעמלות קרקע.
בשנת 1991 השתתף באליפות העולם בדיבייט לסטודנטים בטורונטו.

קריירה במשרד החוץ

בשנת 1991 התחיל את קורס הצוערים של משרד החוץ.
בשנים 1994–1999 עבד באגף מזרח אירופה.
בשנים 1999–2004 שימש כנספח תרבות בשגרירות ישראל במוסקבה.
בשנים 2004–2007 היה ראש מדור ספרות באגף קשתו"ם במשרד החוץ.
בשנים 2008–2013 כיהן כסגן שגריר ישראל בדנמרק.
מאז 2014 הוא מנהל מחלקת הבלקנים באגף אירו-אסיה במשרד החוץ.
בשנת 2015 מונה לשגריר ישראל במקדוניה, לימים רפובליקת מקדוניה הצפונית.
היה מרכז התנדבות של עובדי משרד החוץ במרכז הקליטה במבשרת ציון, וכיום מתנדב בארגון החלמה חלומית בבית החולים הדסה בירושלים.
גן חיות (תוכנית טלוויזיה)

עלילה

כל פרק בסדרה מתחיל כאשר מנהל גן החיות מר פיקולו מעלה רעיון חדש לשיפור גן החיות גנחה שבצומת מנחה. הוא נוהג לקרוא למזכירתו דורותי ולציין מה יש לעשות כדי לבצע רעיון זה, אך היא חשה שעלולות להיווצר תקלות בביצוע הרעיון. בכל פרק מתרחשות עלילות משנה של דמויות נוספות בקרב עובדי גן החיות ומבקרי הגן.
במהלך הפרק האחרון לעונה השנייה נקבעת מלחמה בין גן החיות "גנחה" ליריבו גן החיות "נגחה", אשר מתרחשת בעונה השלישית ובפרק האחרון לעונה, שני גני החיות מתאחדים.
בעונה הרביעית לסדרה מתואר בהרחבה את פלישת הזומבים על הגן, שמתואר בצמצום בסרט גנחה - פלישת הזומבים. לעונה הרביעית 8 פרקים.
בוריסלאב סטויצ'ב

קריירה

סטויצ'ב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לבסקי סופיה. בקיץ 2007 הושאל לוידימה-רקובסקי סבליאבו על מנת לצבור דקות משחק. בתום העונה עזב וחתם בצ'רנומורץ בורגס בה לא מצא את מקומו עד שהושאל לנפטקס בורגס בינואר 2009. בקיץ 2009 חתם בסליבן 2000 בה מיעט לשחק. בתום העונה חתם בליובימץ 2007 מהליגה השנייה.
בינואר 2011 חזר לליגת העל כאשר חתם במיניור פרניק בה שיחק שנתיים. בינואר 2013 חתם בברואה סטארה זגורה בה שיחק במשך עונה וחצי. בקיץ 2014 חתם בלבסקי סופיה בה הפך לבורג מרכזי ואף זכה לזימון לסגל נבחרת בולגריה לקראת משחק הידידות נגד רומניה בו אף ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים.
ב-22 באוגוסט 2015 סיכם בהפועל רעננה, אך בסופו של דבר העסקה לא יצאה לפועל והוא חתם באטרומיטוס היוונית.
לאחר שלא מצא את מקומו ביוון, בינואר 2016 חזר לבולגריה כאשר חתם בצ'רנו מורה ורנה. ביולי 2016 חתם באתניקוס אחנס.
בינואר 2018 חתם בארדה קארדז'ילי.
יעקב פיכמן

יעקב פיכמן (25 בנובמבר 1881, ג' בכסלו ה'תרמ"ב – 17 במאי 1958, ליל כ"ח באייר תשי"ח) היה משורר, עורך, מבקר ספרותי ומתרגם עברי. חתן פרס ישראל לספרות יפה.

ביוגרפיה

יעקב פיכמן נולד בשנת 1881 בבלץ - בסרביה שבאימפריה הרוסית, לאליהו (סוחר, חוכר־אדמה ומגדל צאן) ולפייגה פיכמן. למד בחדר וקיבל גם שיעורים מפי יצחק זלוטניק מברסט ליטובסק שהתגורר בבית הוריו. פיכמן הרבה בלימוד ובקריאה, ובגיל 14 עזב את בית אביו כדי להשלים בצורה מסודרת את לימודיו. הוא נדד ברחבי חרסון ופודוליה, ובהגיעו לקישינב החל ללמוד רוסית ושפות נוספות, וכן לימודים כלליים כתלמיד חוץ. בתקופה זו התחיל לכתוב שירים בעברית, ביידיש וברוסית, והתפרנס מהוראה. כשחזר לבית הוריו, הוא התמסר ללימודי היהדות. התרכז בתנ"ך, במדרשי חז"ל, ולמד ספרות עברית מתוך כתבי אחד העם ומנדלי מוכר ספרים. בנוסף, הוא הרבה לקרוא ספרות יפה בעברית, יידיש ורוסית.
בשנת 1901 עבר לעיר אודסה כדי להתקרב לביאליק, לאחד העם, ואל ש. בן-ציון אותם העריץ, וגם כדי להמשיך בלימודיו.  הוא החל לפרסם שירים ב"הדור" כתב עת בעריכתו של דוד פרישמן ובעיתון לילדים. וכך נוצר הקשר שלו עם סופרי פולין: דוד פרישמן, י.ל. פרץ, נחום סוקולוב ועוד.  בשנת 1903 עבר לעיר ורשה, שהייתה בעת ההיא מרכז ספרותי פעיל ותוסס של תחום המושב כולו. פיכמן החל לפרסם שירים ומסות באופן קבוע בעיתון "הצופה".  הוא עבד גם בהוצאת הספרים "תושיה", ב"האור" וגם  כמזכיר המערכת של "הצופה" . בשנת 1905, לאחר שנאסרה, בעקבות המהפכה, הוצאת כל העיתונים העבריים, חזר לבסרביה ושהה בקישינב, ולאחר מכן בעיירה לאובה  שם עבד בהוראה במשך שלוש שנים והרבה לפרסם בכתב העת שהוציא יוסף חיים ברנר - "המעורר".  כאן גם החלה עבודה העריכה שלו, לאחר שהחל לטפל, על פי הזמנת סופרי אודסה,  בכינוס ועריכה של יצירותיהם של סופרים שונים, מכיוון שהיה בין הבולטים במשמרת הצעירה של הספרות העברית.
הוא הוזמן לשמש כמזכיר "העולם", הבטאון של ההסתדרות הציונית העולמית,  שהוצאתו נתחדשה בווילנה בשנת 1908. לאחר ישיבה קצרה בעיר, עבר, לפי הזמנת אלחנן ליב לוינסקי, לאודסה; שם ערך את כתבי יהודה שטיינברג והקדיש להם מבוא מקיף המכיל ביוגרפיה והערכה - מתכונת שאימץ בעריכתו במשך עשרות בשנים.
פיכמן נישא לבת-שבע בת יצחק דוב גרינברג (הקימה יחד עם יעל גורדון, בתו של א. ד. גורדון בית ספר לילדות עניות) בשנת 1910. באותה שנה החל להשתלם בקורסים להוראה, ועבר להורדנה, אך בקיץ 1910 קיבל על עצמו את עריכת "הביבליותיקה הגדולה" של הוצאת תושיה, ועבר לוורשה. בן-אביגדור, עורך ההוצאה,  כינס לראשונה את שירתו של פיכמן בספר "גבעולים", ועל כך הכיר לו המשורר תודה גדולה כל חייו.
הסתדרות המורים בישראל  הזמינה את פיכמן לארץ בשנת 1912, כדי להחליף את ש. בן ציון בעריכת הירחון "מולדת". הוא הצליח לגייס למשימה זו סופרים רבים והעלה את רמתו של הירחון. אהבתו לנופי ישראל קיבלה חיזוק בעריכת כתב העת והזינה את שירי הנוף הידועים שלו ("ימין ושמאל" "על שפת ים כנרת" ועוד)
בשנת 1914 נשלח לברלין כדי לערוך ירחון עברי, שעמד לצאת לאור שם, במטרה להעבירו אחר כך לארץ ישראל, אך נאלץ להישאר במקום, מאחר שפרצה באירופה מלחמת העולם הראשונה. הוא התגורר באודסה ועבד ב"מוריה". עם תום המלחמה, נדד בארצות אירופה וחזר לארץ ישראל רק באביב 1919. הוא המשיך בעריכת "מולדת" שהתחדש, ובנוסף, ערך גם את הירחון "מעברות" שהחל להופיע. פיכמן גם ערך ספרים בסניף הארץ־ישראלי של הוצאת "שטיבל". בתקופה זו כתב את מחזורי הסונטות "יהודה" ו"ירושלים" ואת הפואמה "רות".
Lucente (להקת בנים)

קדם־הופעת בכורה

עוד עשרה חודשים לפני הופעת הבכורה, הסוכנות קידמה את הלהקה בסדרת הופעות בהודו, הונג־קונג ויפן, והלהקה צברה פופולריות.
יומיים לפני שחרור האלבום, הלהקה פרסמה סרטון טיזר בו מושמעים חלקים משירי האלבום באופן חלקי. בסרטון זה התוועדו המעריצים לסגנון המוזיקלי של הלהקה, החל מהיפ־הופ, דאנס־פופ עד בלדת פופ ועוד.

שחרור האלבום והופעת הבכורה

ב־18 בספטמבר 2018, הלהקה שחררה רשמית את האלבום הראשון שלה "The Big Dipper", עם וידאו קליפ לשיר הטייטל "Your Difference".
מאוחר יותר באותו יום, הלהקה הופיעה בערוץ הקוריאני MBC, עם השיר "Your Difference", ובאוקטובר ב־M Countdown.
כחודש מאוחר יותר הלהקה שחררה סרטון ריקוד לשיר בי־סייד, "Falling Petals". בסרטון נוספו כתוביות בקוריאנית ותרגום אנגלי מובנה.

הודו

ב־27 באוקטובר, לוצנט הופיעו במומבאי, ובפונה שבהודו.

יפן

ב־18 בנובמבר, לוצנט הופיעו בהרג'וקו, יפן.

דובאי

ב־4 בינואר 2019, לוצנט הופיעו בדובאי, בהופעת הפתיחה ללהקת הבנות MOMOLAND.

זכייה בפרס

ב־28 בנובמבר 2018, הלהקה זכתה בפרס בטקס הפרסים "26th Korean Culture Entertainment Award", בקטגוריית הקייפופ.
רצה (ברכת המזון)

משמעות הברכה

משמעות הברכה, היא בקשה מהבורא, שירצה ויזרז אותנו במצוותיו, ובפרט במצוות שמירת שבת. המילה "החליצנו", המוזכרת בתחילת הברכה, היא מלשון "זריזות" בלשון הקודש.

דיני הברכה

חז"ל תקנו לומר בכל ברכת המזון הנאמרת בשבת תפילה מיוחדת הפותחת במילים "רצה והחליצנו", כדי להזכיר את השבת בברכת המזון.
תוכן התפילה הוא בקשה על קיום מצוות המנוחה בשבת בשלמות.
אדם שבירך ברכת המזון בשתי סעודות ראשונות ושכח להזכיר את תפילת רצה, צריך לחזור שוב ולברך ברכת המזון מתחילתה, שכך דין כל הזכרת יום בברכת המזון כשחובה לאכול בו סעודת פת (כגון ימים טובים), לעומת זאת בסעודה השלישית בה ישנן דעות שאין חובה גמורה לאכול פת, ויוצאים בדיעבד אף במזונות, ממילא אין צריך לחזור משום שספק ברכות להקל. 
אם נזכר לפני שהתחיל את ברכת הטוב והמטיב יכול להזכירה על ידי ברכה מיוחדת שנתקנה ובה מוזכרים עיקרי הדברים המובאים בתפילת רצה: " בָּרוּךְ אַתָּה ה' אֱלֹקֵינוּ מֶלֶךְ הָעוֹלָם אֲשֶׁר נָתַן שַׁבָּתוֹת לִמְנוּחָה לְעַמּוֹ יִשְׂרָאֵל בְּאַהֲבָה לְאוֹת וְלִבְרִית בָּרוּךְ אַתָּה ה' מְקַדֵּשׁ הַשַּׁבָּת".
גרשון דקל

קריירה

גרשון דקל היה יועץ בכיר למחלקת ספורט ואימון במכללת וינגייט.
החל את דרכו כמורה לחינוך גופני בבתי ספר יסודיים ובבתי ספר תיכוניים (1969–1975).
שחקן מוביל בקבוצת הצמרת של הפועל תל אביב בליגת-העל. מלך הסלים הישראלי של קבוצת הפועל תל אביב בכל הזמנים, שחקן מוביל בזכייה בארבע אליפויות המדינה ופעמיים בגביע המדינה. שחקן נבחרת ישראל. במסגרת זו השתתף בשתי אליפויות אירופה.
אימן קבוצות בליגת-העל: מכבי רמת גן עד לסיום העונה בצמרת ליגת העל; הפועל גן שמואל עד לעלייה לליגת-העל; הפועל תל אביב, עד להגעה לגמר גביע המדינה. אימן קבוצות שונות עד לעליית ליגה: כפר ויתקין, תל יצחק, אליצור יבנה.
בשנים 1974–2002 שימש מרצה מוביל במכללות להכשרת מורים ומאמנים במכללת וינגייט, בסמינר הקיבוצים ובבית הספר למאמנים.
הפסיק לאמן בשנת 2002 לאחר שנפגע ממחלה. מאז התמקד בהעברת הידע הרב שצבר במגרש ובהוראה ובאימון על ידי יצירת מודל הוראה ואימון חדשני המחולק לשניים: (1) למורים לחינוך גופני (2) למאמנים. המודל משמש בסיס לספר "הדרך לסל" (גישה להבנת המשחק), שיצא לאור בשנת 2013 ב"הוצאת אסיף". המודל המוצג בספר הוא פריצת דרך מתודית דידקטית, בתחומי הוראה ואימון כדורסל בשני היבטים עיקריים: (1) הקניית יכולת חשיבה תוך הבנת מהלכי המשחק, (2) למידת קבלת החלטות במצבי משחק. בתחום ההקשר המדעי נכתב בספר מאמר מאת פרופסור רוני לידור, נשיא המכללה האקדמית בוינגייט, את ההקדמה כתבה ד"ר אסיה שרון.
ב-1969 אימן דקל את קבוצת הנוער של הפועל רמת גן והוביל אותה לגמר אליפות ישראל לנוער מול הפועל ירושלים (המשחק הסתיים בתוצאה 72:40 להפועל ירושלים]).
בחצי הראשון של עונת 1977/78 שימש כמאמנה של בית"ר תל אביב מהליגה הלאומית.
נפטר ב-29 ביוני 2019.

חייו האישיים

דקל היה אב לשישה ילדים. אחד מבניו, אור דקל, משמש כיום כמאמן קבוצת נוער במועדון הספורט עירוני נתניה. גרשון נפצע ושימש כעוזר מאמן לבנו אור דקל וכיועץ למכללת וינגייט.
וויבודינה נובי סאד

היסטוריה

מועדון הכדורגל וויבודינה הוקם בשנת 1914 בעיר נובי סאד. צבעי המועדון נבחרו לאדום ולבן, כמו צבעיה של סלאביה פראג.  הישגיה המשמעותיים ביותר של הקבוצה היו בתקופת יוגוסלביה, אז זכתה באליפות פעמיים (1966 ו-1989) וסיימה כסגנית האלופה שלוש פעמים (1957, 1962 ו-1975).  בעונת 1967 העפילה וויבודינה העפילה לרבע גמר גביע אירופה (ליגת האלופות של ימינו) אך הפסידה לקבוצת גלאזגו סלטיק הסקוטית משער בדקה ה-90 של חלוצה של סלטיק, בילי מקניל.  סלטיק, שבאותה העונה זכתה בתואר לאחר שניצחה בהמשך גם את אינטר מילאן בליסבון בגמר הטורניר, טענה כי היריבה הקשה ביותר מולה התמודדה באותה העונה הייתה וויבודינה.
בתקופה שלאחר פירוק יוגוסלביה הקבוצה לא נחלה הישג משמעותי, למעט הגעה לגמר הגביע הסרבי 4 פעמים.
למועדון ישנן כיום גם מחלקות כדורסל, כדורעף, בייסבול והוקי קרח.

הופעות באירופה

כאחד המועדונים הבכירים ביוגוסלביה בזמנו וסרביה כיום, וויבודינה שיחקה מספר לא קטן של עונות במפעלים האירופיים, כאשר היא נתקלה בין השאר בחלק מהקבוצות הבכירות באירופה.
הקבוצה שיחקה פעמיים מול קבוצות מישראל, הפעם הראשונה הייתה בעונת 1977, אז שיחקה מול קבוצת מכבי יפו בגביע האינטרטוטו, כמו כן שיחקה מול קבוצת הפועל תל אביב בגביע אופ"א בעונת 2008/09.
ניקולה ריבארוב

ראשית הקריירה

ניקולה ריבארוב נולד ברוסצ'וק למשפחת סוחרים מהמעמד הבינוני. הוא לחם במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) במסגרת מיליציית המתנדבים הבולגרית האופלצ'נצי. ב-1880 סיים את האקדמיה הצבאית הבולגרית בסופיה. במהלך מלחמת בולגריה סרביה (1885) שירת בגדוד הרגלים ה-9 והשתתף בכיבוש העיר פירוט. בהמשך השתתף בקורס קצינים של הצבא הבולגרי וב-30 באוגוסט 1888 הוסמך לקצונה והוצב בגדוד רגלים בדרגת סגן. ב-1901 סיים קורס מפקדי גדודים של הצבא הבולגרי. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה מונה למפקד אוגדת הרגלים השלישית – "בלקן" ולחם עימה גם במהלך מלחמת הבלקן השנייה.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

באוקטובר 1915 עם כניסת בולגריה למלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות המרכז פיקד על אוגדתו במהלך המערכה על סרביה ונטל חלק בכיבוש קוסובו. ב-20 במאי 1917 העולה לדרגת גנרל-לויטננט והשתתף בקרבות החזית המקדונית, תוך שאוגדתו נספחת לארמייה ה-11 הגרמנית בפיקודו של קונו פון שטויבן. ב-15 בספטמבר 1915 הובסו כוחות האוגדה ה-2 בקרב דוברו פולה וחלקם נטשו את החזית ופתחו במרד כנגד המלך פרדיננד הראשון. בעקבות הקו נפרצו קווי החזית ובולגריה נאלצה לבקש שביתת נשק. על ריבארוב הוטלה אחריות פיקודית לתוצאות הקרב. ב-1919 פרש מהצבא בעקבות חוזה ניי. בניגוד למפקדים אחרים ממלחמת העולם, שמו של ריבארוב לא הונצח והוא הלך לעולמו ב-1927 בסופיה והוא בן 68 שנים.
פיטר ריגרט

קורות חיים

נולד ברובע הברונקס בניו יורק שבארצות הברית להורים יהודים. למד באוניברסיטת באפלו ועבד בחינוך ובעבודה סוציאלית לפני שעבר לעולם המשחק.
הופעתו הראשונה בברודוויי הייתה במחזמר "Dance with Me" ב-1975 ומאז המשיך להופיע גם באוף ברודוויי במחזות כמו "מסיבת יום הולדת" של הרולד פינטר.
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בסרט "בית החיות" בשנת 1978.
ב-1983 הופיע בתפקיד ראשי בסרט "גיבור מקומי" לצידו של ברט לנקסטר בתור נציג של טייקון שנשלח לכפר סקוטי כדי לשכנע את תושביו למכור אותו ולהתפנות מהמקום כדי להקים על שטחו בית זיקוק. ב-1991 השתתף בסרט "אוסקר" לצידו של סילבסטר סטאלון וב-1994 השתתף בסרט הפנטזיה "המסכה". ב-1993 שיחק בסרט "ג'יפסי" לצידה של בט מידלר. ב-2000 שיחק בסרט הפשע "טראפיק". בשנת 2001 שיחק בסדרת הדרמה של ABC "החיה" בכיכובה של אליזבת מיטשל, שלא האריכה ימים וירדה לאחר 6 פרקים. 
הוא הופיע גם בסדרות טלוויזיה כמו "הסופרנוס", "מ.א.ש" ו-"Damages".
ב-2004 כתב וביים את הסרט "King of the Corner" ואף השתתף בו בתפקיד ראשי לצידה של איזבלה רוסליני.
בשנת 2010 השתתף בסרטו של רוב שניידר "הנבחר". בשנת 2011 השתתף בסרט "מקום לחלום עליו", של הבמאי קמרון קרואו. 
בשנים 2013-2014 שיחק בסיטקום "אבאל'ה" לצד סת' גרין.
בשנת 2017 התארח בדמותו של ארטי גודמן בסדרת הטלוויזיה הקומית "קימי שמידט הבלתי שבירה" שנוצרה על ידי טינה פיי ומשודרת בנטפליקס במשך 3 עונות.
סלים אל-נור

סלים אל-נוּר (בשמו העברי: שלמה זיו-לי; 4 בנובמבר 1920 – 9 בספטמבר 2014) היה מלחין, מעבד ונגן עוד במוזיקה הערבית בישראל.

קורות חיים

אל-נור נולד ב-1920 בבגדד בירת עיראק המנדטורית. הוא גילה כישרון מוזיקלי בגיל מוקדם, וחיבר שירים שהושרו על ידי זמרים וזמרות בולטים בעיראק, בהם הזמרת היהודייה סלימה מוראד והזמרת המצרייה רג'א עבדו. הוריו לא רצו שיעסוק במוזיקה והוא נשלח ללמוד הנדסה באיסטנבול. כשחזר לבגדד היה שותף במועדון לילה עם אחיו ועם האחים סאלח ודאוד אל-כוויתי. בשנת 1950 עלה לישראל, התיישב עם משפחתו בתל אביב והתחיל לעבוד כמהנדס בחברת מקורות. אל-נור הלחין מספר יצירות ושירים לתזמורת קול ישראל בערבית והעמיד תלמידים רבים בנגינת עוד.
לדברי המוזיקולוג שלמה ישראלי,
"סלים אל נור מתייחס למוסיקה בצורה אנליטית. המוסיקה של אל נור שומרת על חוקי המוסיקה הערבית הקלאסית, אך היופי שלה טמון בדיוק בשבירה של חוקים אלה. אהבה, דמיון ונחישות הם אלה שהובילו אותו לפתח זרם חדש המשלב בין האינטלקט לרגש".
בסוף שנות ה-90 יצא דיסק ראשון ובו יצירות שהלחין בעיראק ואחרות שכתב בישראל בשביל תזמורת קול ישראל בערבית בניצוח זוזו מוסא (הוצאת Zuta). ב-2011 יצא אלבום נוסף, "אל-נור", ובו יצירות חדשות שלו.
סלים אל-נור נפטר ב-2014, בגיל 94, ונקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה בכפר סבא.

בתו ליאורה זיו-לי היא פסנתרנית ומורה לפסנתר.
שמואל די מדינה

קורות חייו

רבי שמואל די מדינה נולד בסלוניקי בשנת ה'רס"ו, 1506. התייתם מאביו רבי משה בצעירותו וחונך על ידי אחיו הגדול. למד את תורתו מרבי יוסף טאיטאצאק, ורבי לוי בן חביב, וכבר בגיל 25 נודע כתלמיד חכם ורב בעירו.

תפקידו כדיין ופסקיו

שימש כאב בית הדין והיה ידוע בתקיפות דעתו בתורה ועם זאת בוותרנותו על כבודו האישי ועל כן רבים מאוד סמכו על פסיקותיו ובאו להתדיין בפניו. נשלחו אליו שאלות הלכתיות מאיטליה ומכל אזור הבלקנים, וכאלף מתוכן מקובצות בספרו "שו"ת מהרשד"ם". פסקי ההלכה שלו השפיעו רבות על פסיקת ההלכה בדורות הבאים, עד ימינו.

ראש ישיבה

עמד בראש ישיבה אשר למדו בה בשיטה ייחודית, והוא עודד את תלמידיו ללימוד עצמאי, כתיבת חידושי תורה וחשיבה ביקורתית. בנוסף היו התלמידים נוכחים בבית דינו וכך למדו בפועל את מלאכת פסיקת ההלכה והדיינות. בין תלמידיו היו רבי אברהם די בוטון ורבי מנחם די לונזאנו.
נכדו, בן ביתו, הוא רבי שמואל חיון, שכתב את השו"ת 'בני שמואל' וכן נכדו הוא רבי שמעיה די מדינה מרבני ויניציאה בתקופת רבי עזריה פיגו.