google/wiki40b huggingface dataset:
קרב אקוסטה ניו

רקע

באמצע שנת 1869 נס צבא פרגוואי מפני צבאות הברית המשולשת, ואסונסיון, בירת פרגוואי, הייתה תחת הכיבוש של בעלות הברית. פרנסיסקו סולנו לופז, נשיא פרגוואי, סירב להיכנע ונשבע להמשיך להילחם עד הסוף. המפקד הברזילאי, לואיש אלבש דה לימה אה סילבה, דוכס קשיאס, הציע לסיים את המלחמה בדרך צבאית, אולם פדרו השני, קיסר ברזיל, הורה שלא להפסיק את המלחמה עד שלופז ימות. קשיאס התפטר מתפקידו עקב מחלה וחתנו של דום פדרו, לואיש פיליפה גסטאו דה אורלאן, הרוזן ד'או, הפך למפקד צבא ברזיל. תחת פיקודו החדש של גסטאו דה אורלאן, ניצח הצבא הברזילאי, הרג את לופז, והמלחמה שהחלה ב-1864 הסתיימה לאחר שש שנים.

הכנות לקרב

הרוזן ד'או לקח כ-19,000 מחייליו הטובים ביותר ויצא ב-15 באוגוסט 1869 לעבר מחנה של החיילים של פרגוואי ליד עיר הבירה, כדי לחסום אותם מבריחה. הוא שלח כמה אנשים מחיל הפרשים שלו לקרוא לתגבור מהצבא הארגנטינאי, וזה שלח תגבורת שבה כ-2,000 חיילים בראשות קולונל לואיס מריה קאמפוס.

הקרב

כוחות בעלות הברית נפגשו ליד מאסף הכוחות של פרגוואי באקוסטה ניו בתאריך 16 באוגוסט. הקרב החל בשעה 08:30 בבוקר, כשבצבא פרגוואי 6,000 חיילים ובצבא ברזיל וארגנטינה 21,000 חיילים.
צבא פרגוואי שמנה 6,000 איש כלל ברובו נערים וילדים אשר גילם לא עלה על 16 שנים. הסיבה היא שבמהלך המלחמה איבדה פרגוואי כ-90% מאוכלוסיית הגברים הכשירים למלחמה ולכן השתמשה בילדים, ואפילו הלבישה אותם בזקנים כדי שייראו זקנים ביחס לגילם.
אקוסטה ניו ("השדה של אקוסטה" בספרדית) הוא מישור רחב בגודל 12 קמ"ר, ולכן לחיל הפרשים של ברזיל היה קל לעבור בו. הקרב ארך שמונה שעות, עם התנגדות עזה של צבא פרגוואי. בתחילה, כשנשמעו היריות הראשונות, נסוגו כוחותיו של ברנרדינו קביירו אל הצד השני של הנהר. הם הסתירו את בריחתם כאשר שרפו את הדשא, דבר שגרם לעשן והסתיר את תנועותיהם. כאשר הרוזן ד'או ניסה לחצות את הנהר לעברו השני הוא וצבאו נהדפו. הרוזן ד'או הורה להשתמש בארטילריה ולפתוח באש לעבר הצד השני, דבר שגרם לאבדות רבות בצד של פרגוואי. בסופו של דבר נהרגו 2,000 פרגוואים ו-1,200 נשבו. כוחות בעלות הברית ספגו 26 הרוגים ו-259 פצועים. קביירו ברח יחד עם כמה מחייליו.

הקרב בתרבות

קרב אקוסטה ניו היה הקרב האחרון במלחמה, שהסתיימה מאוחר יותר עם מותו של לופז. הקרב הונצח בציור מפורסם של הצייר פדרו אמריקו משנת 1871 ומוצג במוזיאון האימפריה הברזילאית. על הקרב נכתב הספר "Recordações de Guerra e de Viagem" שנכתב על ידי הסופר הברזילאי אלפרדו ד'אסקרגנולי טוני שלקח חלק בקרב ובמלחמה.
בפרגוואי, נקבע יום זיכרון מיוחד לזכר אותם הילדים שאיבדו את חייהם בקרב. יום הזיכרון הלאומי נקבע ל-16 באוגוסט, היום שבו התרחש הקרב.
ג'ולי לונדון

ילדותה

לונדון נולדה בשם "גייל פאק" בסנטה רוזה שבקליפורניה. הוריה היו צמד ריקוד ושירה, וכשבתם גייל, לימים ג'ולי, הייתה בת 14 הם עברו ללוס אנג'לס. לונדון הופיעה החלה להופיע בסרטים תקופה קצרה לאחר המעבר, וב-1945 סיימה את בית הספר המקצועי של הוליווד.

כזמרת

לונדון החלה לשיר בפומבי מגיל צעיר, עוד לפני שהופיעה בסרטים. הקריירה המקצועית שלה החלה בשנת 1955 כששרה במועדון גדול בלוס אנג'לס. המגזין בילבורד הכתיר אותה כזמרת הפופולרית ביותר לשנים 1955, 1956 ו-1957. בשנת 1957, בראיון שהיה לכתבה ענקית במגזין לייף היא מתארת את הקול שלה כמעושן, ועל כן אינטימי.
הקריירה של ג'ולי לונדון הייתה ענפה ביותר. היא הקליטה 32 אלבומים, וכבשה קהל רחב. בין השירים המזוהים איתה ביותר ניתן למנות את: Cry Me a River ‏; Daddy ‏; ו-Go Slow.

כשחקנית

אף על פי שהיא מוכרת במיוחד בתור זמרת, ללונדון הייתה קריירת משחק ארוכה ופוריה. היא שיחקה ביותר מ-20 סרטים, כולל המערבון המפורסם Man of the West בשנת 1958. היא שיחקה במספר תוכניות טלוויזיה, בתפקידים שונים, כשהמרכזי בהם היה אחות בת החולים בסדרה "Emergency!".
ג'נגיז אינדר

קריירת מועדונים

אינדר החל את הקריירה שלו באלטינורדו (קבוצה מהעיר איזמיר) ולאחר מכן עבר לאיסטנבול בשאקשהיר.
ב-14 ביולי 2017, אינדר נקנה על ידי קבוצת הסרייה א', רומא, בעבור 13.4 מיליון יורו. את שערו הראשון בליגה כבש כבר בדקה הראשונה במשחק נגד הלאס ורונה במסגרת המחזור ה-23. באותו החודש, הוא כבש את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 1-2 לשחטאר דונייצק במסגרת השלב הראשון של שמינית הגמר, מה שהפך אותו לטורקי הצעיר ביותר שכבש בליגת האלופות.

נבחרת טורקיה

אינדר ייצג את נבחרת טורקיה בנבחרות הנוער עד גיל 18, 19 ו-21. בנובמבר 2016 אינדר זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת למשחק נגד נבחרת קוסובו. במרץ 2017 הבקיע אינדר הבקיע שערו הראשון, במשחקו השני בנבחרת במשחק ידידות נגד נבחרת מולדובה.
Kanal 9 (שוודיה)

היסטוריה

Kanal 9 משדר לפי רישיון שידורים, שקובע כי "הערוץ יכלול תוכניות חדשות מהאיחוד האירופי וממדינות שונות באיחוד האירופי". הערוץ שידר תוכניות צרפתיות וגרמניות כמו גם את תוכנית החדשות European Journal (יומן אירופה) על מנת לענות על הסעיף. הבעלים של הערוץ, SBS, ציינו כי אם הערוץ לא ישדר חדשות בכלל, הוא עלול להפר את הרישיון.
הערוץ החל לשדר בשעה 16:45 עם שידור משחק הרויאל ליג בין קופנהגן להמרבי. לאחר מכן שודר טקס האוסקר, כמו כן לוח השידורים בשבוע הראשון כלל את התוכנית European Journal, וגם תוכן נוסף לא-בריטי על מנת לעמוד בתנאי הרישיון, אם כי הוא שודר מחוץ לפריים-טיים.

הפצה

קהל היעד של הערוץ הוא בין 25-59 שנים. הערוץ זמין לשלושה משקי בית באמצעות השידור האנלוגי והשידור הדיגיטלי ב-Com Hem, כמו גם דרך Canal Digital, Telia Digital-tv ו-Boxer TV Access.
ב-4 בספטמבר 2014 החל הערוץ לשדר את התוכניות שלו ב-HD דרך Canal Digital.

צופים

בשבועות הראשונים הערוץ זכה לצפייה של יותר מ-100,000 צופים מספר פעמים הודות לשידורי משחקי הוקי קרח. אחוז הרייטינג הגבוה ביותר נרשם במרץ 2007, כאשר צפו 215,000 איש בשני משחקי הוקי קרח. ב-2 ביוני 2007 שידר הערוץ את מוקדמות היורו 2008 ואת המשחק בין דנמרק לשוודיה. במחצית השנייה, נרשם מדרוג של 865,000 איש, הגבוה ביותר אי-פעם עבור ערוץ טלוויזיה שלא שייך ל-5 הערוצים הגדולים.
בשנת 2008 אחוז הצפייה הממוצע בערוץ היה 1.6%.
שדה קרח

שדה קרח הוא אזור נרחב המכוסה קרח או קרחונים. שדה קרח נמצא לעיתים קרובות באזור אקלים קר או באזור גבוה שבו יש מספיק משקעים. זה שטח נרחב המחבר בין עמקים בהם נמצאים קרחונים, פסגות המכוסות קרחונים, ולרוב מקיף נונאטאקים. שדות קרח הוא אזור המורכב ממספר קרחונים וגדל מהם מחד, אך קטן יותר מאזור יריעת קרח או כיפת קרח מאידך.

היווצרות שדות קרח

שדות קרח נוצרים עקב הצטברות גדולה מאוד של שלג אשר במשך שנים רבות נדחס וקופא והופך לקרח.
בשל השטחים הגדולים של שדות הקרח, הם מאפשרים לערוצי קרחונים להיווצר בשולי שדות הקרח, המנקזים את שדות הקרח, ומאפשרים לקרחונים חדשים להיווצר במרכזם.
בניגוד לכיפת קרח שאינה מושפעת מהטופוגרפיה שמתחתיה, שדה קרח מושפע מהטופוגרפיה שמתחתיו.

אסיה

ישנם מספר שדות הקרח באזור ההימלאיה והרי אלטאי (הגבול בין רפובליקות מרכז אסיה ו-סין). שדה קרח נוסף נמצא ביולין אם שבקצהו הצפוני של מדבר גובי.

אירופה

שדות הקרח הגדולים היחידים ביבשת אירופה נמצאים בנורווגיה (שדה הקרח דוברה ושדה הקרח יוטונהיימן). ישנם כמה עשרות שדות קרח קטנים בהרי האלפים, ויש שרידים של שדות קרח קטנים בשוודיה, הרי האפנינים, הרי הפירנאים וחבל הבלקן. מאז היעלמותו של שדה הקרח האחרון באנדלוסיה - שדה הקרח קורל דל ולטה (Corral del Veleta) בשנת 1913, שדה הקרח הדרומי ביותר ביבשת אירופה הוא שדה הקרח סנז'ינקה (Snezhnika) בבולגריה.
ישנם שדות קרח משמעותיים באיסלנד, סבאלברד ובארץ פרנץ יוזף ושדות קרח קטנים ביאן מאיין ובנוביה זמליה.

צפון אמריקה

שדה הקרח הפופולרי והידוע בצפון אמריקה הוא שדה הקרח קולומביה הממוקם בהרי הרוקי בין הפארק הלאומי ג'ספר והפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה שבקנדה. הסיבה להיותו שדה הקרח הפופולרי ביותר בצפון אמריקה, אף שהוא קטן יחסית, היא קרבתו לכביש המהיר אייספילדס, המאפשר גישה קלה לשדה הקרח.
מספר גדול של שדה קרח נמצא ברצועת ההרים החופית של אלסקה, קולומביה הבריטית, יוקון. כיפת הקרח סטיקין, ששטחה 6,500 קמ"ר, ושדה הקרח ג'וניאו, ששטחו 2,500 קמ"ר, מצויים על הגבול בין קולומביה הבריטית ואלסקה.
מצפון להם מצויים שדה הקרח קלואיין המזין את קרחון מאלאספינה, וקרחוני האבארד, וכן שדה הקרח באגלי, באזור הגבול בין קולומביה הבריטית ויוקון.
ברחבי אלסקה מספר שדות קרח גדולים (ובהם אחד המקיף דנאלי) אשר מרביתם ללא שם.

דרום אמריקה

בדרום אמריקה, ישנם שני שדות קרח ראשיים - שדה הקרח הפטגוני הצפוני (Campo de Hielo Norte), ושדה הקרח הפטגוני הדרומי (Campo de Hielo Sur), שניהם בין צ'ילה לבין ארגנטינה. שדה קרח קטן נוסף מצוי במערב צ'ילה באזור ארץ האש (טיירה דל פואגו).
אתנופואטיקה

אתנופואטיקה מאטריאלסטית

אתנופואטיקה מאטריאליסטית, המכונה גם אתנופואטיקה מרקסיסטית, היא אתנופואטיקה שצמחה כחלק מן החשיבה המרקסיסטית, אשר מבליטה את הקונפליקט החברתי המובע בסיפורי עם. גישה זו חוקרת את הדמויות והעלילה כמשל להתנהלות המאקרו-חברתית, ובדגש על יחסם של הקבוצות החברתיות זו לזו.
לפי גישה זו, מכיוון שהסיפורת העממית ידועה לעם כולו, היא משמשת בידי חבריו (ובייחוד בני המעמדות הנמוכים הרחבים) ביטוי לשאיפותיהם החברתיות (לדוגמה: יחסי אדון ומשרת במעשיה עשויים להיות משל ליחסי אציל-איכר והתעשרות של המשרת עשויה להתפרש כשאיפה לשיפור מעמדם של האיכרים). כמו כן, עשויים סיפורי העם לשמש מנוף בידי העם למימוש שאיפות אלו ובכך מהווה שימוש במורשת העבר למטרת עיצוב פני העתיד. 
תהליכים אלו מתרחשים הודות לשינויים הנעשים בסיפורי העם על פי ההקשר החברתי שלהם, וכן באים לידי ביטוי גם בסיפורים חדשים אשר אינם בהכרח מסורתיים. גישה זו השפיעה רבות על חקר "המעשיות העירוניות" בשל הלגיטימציה שהיא מעניקה להן (שכן הן ממלאות את אותו התפקיד בעיצוב החברה).
גישה זו, שהייתה נפוצה בעולם הקומוניסטי עד שנות ה-80 של המאה ה-20, נתערערה עקב נפילתו של עולם זה, אך עדיין זוכה למעמד בלתי מבוטל בחקר האתנופואטי].
אדריאן רולינס

ביוגרפיה

רולינס נולד בעיר סטוק-און-טרנט שבמחוז סטפורדשייר, בנם של מייביס (שם נעורים ליס) ואדוארד רולינס. הוא למד בבית הספר התיכון "Stanfield Technical High School" בסטוק-און-טרנט ובקולג' "Stoke VI Form College". אחר כך למד אמנות ומשחק בקרו ואלסגר קולג', כיום אוניברסיטת מנצ'סטר מטרופוליטן .
רולינס הופיע בסרטי קולנוע אחדים בהם "הקפיצה לחיים", והיה לו תפקיד קטן בסדרת סרטי הארי פוטר בדמות ג'יימס פוטר אביו של הארי פוטר. על הבמה שיחק רולינס במחזה "Her Naked Skin" בתיאטרון המלכותי הלאומי בשנת 2008. בסדרת הטלוויזיה "The Ginger Tree" משנת 1989 שיחק לצדה של סמנתה בונד בתפקיד ריצ'רד קולינגסוורת'. עוד כיכב בעיבוד הטלוויזיוני ל"האישה בשחור" ששודר לראשונה בחג המולד 1989.
ב-2015 השתתף רולינס בסדרת הדרמה "עלילות דיקנס" בתפקיד אדוארד ברברי.
ביבי (ספר ילדים)

ביבי (בדנית: Bibi) היא יצירת דמיונה של הסופרת הדנית קרין מיכאליס, שכתבה עליה סדרת ספרי ילדים בין השנים 1929 - 1939.
ספרי "ביבי" משובצים ברישומים שונים ובציורים צבעוניים, מרהיבי עין, של נופי דנמרק, בתיה ותושביה בתלבושותיהם המיוחדות - הציורים שביבי מעלה על דפי מחברותיה כשהיא נוסעת ברחבי הארץ ברכבות של אביה. נוסף לציורים, גדושים הספרים גם בשגיאות כתיב למכביר, משום שביבי איננה אוהבת ללמוד. השגיאות במכתביה הן חלק אורגני מן הסיפור, ולכן קיימות גם בגרסאות התרגום. 
הספר יצא לאור בעברית לראשונה בשנת 1935, בהוצאת "אמנות", בתרגום י. למדן.

תקציר העלילה

ביבי היא ילדה מיוחדת במינה, עצמאית מאוד, ציירת מוכשרת וחובבת טיולים ארוכים, שאליהם היא לוקחת כמובן את חוברת הציור ואת עפרונותיה הצבעוניים. אביה של ביבי הוא מנהל תחנת רכבת, ועל כן יכולה ביבי לנסוע על פני כל המסילות בכל רחבי הארץ, וזאת היא עושה בכל פעם שהיא מרגישה צורך לצאת למרחבים. גם את שמה קיבלה בחליפין עם חברתה, משום שסברה, שהשם אולה יאה לילדה כהת שיער, כמו החברה, ואילו "ביבי" מתאים לילדה בהירה כמוה. וכך נעשית אולריקה אליזבת הכבודה לביבי השובבה.  
אמה של ביבי מתה עליה בינקותה ואת סבה וסבתה לא הכירה מעולם. היא רק יודעת, שהם בני אצולה ועשירים מופלגים, שהכריתו את רגל בתם מביתם ומחייהם כאשר התעקשה להינשא לאביה של ביבי בניגוד לרצונם, ובהיותה ילדה עתירת דמיון, היא מבינה את הדברים כפשוטם וסבורה, שאכן כרתו לאמה את הרגל ואולי משום כך מתה. 
בשיטוטיה ברחבי דנמרק מגיעה ביבי לכל מקום, ואביה מרשה לה לטייל כרצונה ורק דורש ממנה להבטיח לו דברים שונים הקשורים בביטחונה האישי, בין השאר אסור לה בשום פנים לנסוע למקום שם קבורה אמה. אביה של ביבי יודע, שכאשר ביבי מתחייבת למשהו ב"הן צדק הגדול" שלה, היא עומדת בהבטחתה ויהי מה. באחד ממסעותיה פוגשת ביבי את "האנשים האפורים", המגלים בה עניין מיוחד, בלי שתדע מדוע, ורק בהמשך, כאשר הרפתקאותיה מובילות אותה אל ביתם, נודע לה הסוד.
מקאם א-נבי סעין

מבנה

למבנה שתי קומות וצורתו היא כשל טרפז באורך של 20 מטר, וברוחב של 20 מטר בבסיסו. סמוך לחזיתו הצפונית הפונה אל הכביש מתנשא מינרט מתומן שבו מרפסת בודדת, ומעליה ארבעה חלונות המקיפים את המגדל וצריח אפור מחודד. קומתה הראשונה של החזית עשויה מאבן וקבועים בה ארבעה חלונות גדולים בצורת קשתות ודלת. חזית הקומה השנייה חלקה וצבועה בגוון ירוק בהיר, וקבועים בה חמישה חלונות בצורת קשתות ומעל כל אחד מהם חלון עגול קטן (חלונות בסגנון דומה מקיפים את הקומה השנייה מכל צדדיה). החזית כולה מחולקת לשבעה חלקים ברוחבים משתנים, וביניהם מפרידים שבעה זוגות של עמודים צרים צבועים בירוק בקומה הראשונה, והמשכם בעמודים מצופים באבן בקומה השנייה. 
הפתח בקומה הראשונה מוביל אל ארקאדה הנמתחת לאורך החזית המערבית של המבנה, ובה נמצאת דלת הכניסה אליו. קומתו הראשונה של המסגד מחולקת למספר חדרים, ובהם החדר הנחשב למקום קבורתו של השייח. הקומה השנייה עשויה מחלל בודד שנתמך בשתי שורות של עמודים עגולים, הממוקמים לאורך הקיר המערבי והקיר המזרחי. לכיפתו המוזהבת של המבנה צורת בצל, והיא נחה על בסיס מוקף בחלונות,    
בצמוד ממערב למבנה נמצא מאגר מים גדול.
Clandestine Insurgent Rebel Clown Army

צבא הליצנים המורדים המתקומם החשאי (Clandestine Insurgent Rebel Clown Army, או בראשי תיבות: CIRCA) היא רשת של קבוצות פעילי שמאל שהתפתחה בבריטניה המוחה נגד תאגידים, גלובליזציה, מלחמה, שלטונות וגורמים נוספים המבטאים לדעתם אי צדק, באמצעות שימוש בליצנות בשילוב עם אמנות מודרנית ופעולה ישירה בלתי אלימה.
הקבוצה החלה לפעול בשנת 2003 בעקבות ביקורו של ג'ורג' בוש בבריטניה בזמן מלחמת עיראק, וזכתה לפרסום כשהייתה מהקבוצות הבולטות בהפגנה נגד ה־G8 ביולי 2005. במהלך פסגת ה-G8 בהייליגנדם טענה המשטרה הגרמנית כי אחד מפעילי הקבוצה התיז חומצה על פניו של שוטר. הקבוצה הכחישה וטענה כי נעשה שימוש בנוזל לבועות סבון בלבד; המשטרה חזרה בה לאחר מכן מטענתה כי היה מדובר בחומר חומצתי או מסוכן.
המשתתפים בקבוצה לובשים בדרך כלל בגדים בצבעי הסוואה, המקושטים בצבעים זוהרים, ובסמלים פוליטיים. התחפושות יוצרות אווירה משעשעת וגם מאפשרות אלמוניות, דבר המסייע למפגינים להימנע מהסתבכות עם החוק. פעמים רבות, הליצנים חמושים במנקי־אבק וברובי־מים. התחפושות בכללותן והאיפור המסורתי (שכולל בדרך כלל אף אדום ופנים לבנים) יוצר תחושה של גיחוך המאתגרת תפישות מוקדמות בנוגע לפעילים הרדיקליים.
יש הטוענים שהשם "ליצנים" מטעה, כי מרבית הפעילים אינם ליצנים מקצועיים; ואף אינם פועלים בטכניקות של ליצנות מקצועית, אלא רק לבושים כליצנים. מבקרי הקבוצה טוענים עוד, כי פעילויותיהם מסיטות לעיתים את נושא המחאה שלשמו התכנסה ההפגנה, ואת תשומת הלב התקשורתית לבעיות, לטובת סיקור מעשי־הליצנים.
פעילות של קבוצות דומות ל"צבא הליצנים" קיימת גם במדינות אחרות. כך, למשל, ניסתה קבוצה כזאת להיכנס מישראל לרצועת עזה ב-7 ביוני 2009, אך צה"ל לא איפשר זאת, בנימוק שהקבוצה לא ביקשה מראש אישור להיכנס לרצועה.
הידרופוביות

הידרופוביות (מיוונית: ύδρο, הידרו - מים; φόβος, פובוס - פחד) מתארת את התכונה הפיזיקלית של מולקולה להידחות ממים.
מולקולות הידרופוביות נוטות להיות לא קוטביות ולכן מעדיפות מולקולות נייטרליות אחרות או ממסים לא קוטביים. מולקולות הידרופוביות מתקבצות במים לצבר מולקולות הנקרא מיצלה. זהו גוש קולואידי בו ראשים הידרופיליים באים במגע עם הסביבה המימית, בעוד זנבות הידרופוביים מופנים כלפי המרכז.
מולקולות הידרופוביות לדוגמה הן אלקאנים, שמנים, שומנים וככלל חומרים שמנוניים אחרים. חומרים הידרופוביים משמשים להוצאת שמן ממים, לטיפול בדליפות נפט ובתהליכים כימיים המסירים מרכיבים לא קוטביים ממרכיבים קוטביים.
לעיתים קרובות המונחים הידרופוביות וליפופיליות ("אהבת שומן") מוצגים כהיינו הך, אך שני המושגים אינם זהים. למרות שחומר הידרופובי הוא בדרך כלל גם ליפופילי, ישנם יוצאי דופן, לדוגמה - סיליקון.

רקע כימי

על פי חוקי התרמודינמיקה חומר שואף לרמת האנרגיה הנמוכה ביותר. קשרים כימיים מקטינים את האנרגיה הכימית ולכן מים שהם חומר קוטבי היכול ליצור קשרי מימן בין המולקולות שלו, שואפים ליצור את אותם הקשרים. אך מאחר שחומרים הידרופוביים אינם קוטביים ואינם יכולים ליצור קשרי מימן, המים דוחים אותם וקושרים קשרי מימן בינם לבין עצמם. תופעה זו היא שגורמת לאינטראקציה ההידרופובית (שלמעשה שמה שגוי מפני שהכוח הדוחה מגיע מהמולקולות ההידרופיליות). שתי הפאזות הללו שאינן ניתנות לערבוב (הידרופובית והידרופילית) יצמצמו את שטח הפנים הנמצא במגע אחת עם השנייה למינימום. התופעה מכונה היפרדות פאזות.
עגלון (עיר מקראית)

העיר המקראית עֶגְלוֹן מופיעה במקרא לראשונה, בסיפור על מלכה דְּבִיר אשר נמנה עם חמשת מלכי האמורי שהביס יהושע בן נון כאשר נחלץ לעזרתם של תושבי העיר גבעון, כאמור:
"וַיִּשְׁלַח אֲדֹנִי צֶדֶק מֶלֶךְ יְרוּשָׁלַ‍ִם אֶל הוֹהָם מֶלֶךְ חֶבְרוֹן וְאֶל פִּרְאָם מֶלֶךְ יַרְמוּת וְאֶל יָפִיעַ מֶלֶךְ לָכִישׁ וְאֶל דְּבִיר מֶלֶךְ עֶגְלוֹן לֵאמֹר. עֲלוּ אֵלַי וְעִזְרֻנִי וְנַכֶּה אֶת גִּבְעוֹן..." (יהושע י', ג'-ה').
לפי המתואר במקרא, יהושע הביס את צבאם של חמשת המלכים ורדף אותם עד חורמה. עגלון הוחרבה בידי צבאו של יהושע שהצליח להגיע עד לחומות העיר ולפרוץ אותם אחרי הטלת מצור כבד על העיר: "וַיַעֲבׁר יְהוֹשֻעַ וְכָל יִשְרָאֵל עִמּוֹ מִלָכִישׁ עֶגְלֹנָה, וַיַּחֲנוּ עָלֶיהָ וַיִּלָּחֲמוּ עָלֶיהָ. וַיִּלְכְּדוּהָ בַּיּוֹם הַהוּא וַיַּכּוּהָ לְפִי חֶרֶב, וְאֵת כָּל הַנֶּפֶשׁ אֲשֶׁר בָּהּ..." (יהושע י', פס' ל"ד-ל"ו).
האזכור האחרון של עגלון מופיע בתקופת ההתנחלות, בו מסופר שהעיר נכללה בנחלת שבט יהודה: "זׁאת נַחֲלַת מַטֵּה בְּנֵי יְהוּדָה...לָכִישׁ וּבַצְקַת וְעֶגְלוֹן." (יהושע ט"ו, פס' כ'-ל"ט).
בתרגום השבעים כתוב בפסוקים המצוטטים לעיל "עדולם" במקום עגלון. זוהי סיבה אפשרית לכך שאוסביוס ומתרגמו היירונימוס הקדוש איחדו באונומאסטיקון את עגלון ואת עדלם לעיר אחת: "עגלון ה(נקראת) גם עדלם, אשר את מלכה דביר הכה יהושע. במטה יהודה. והיום הוא כפר גדול מאוד למזרח בית גוברין בי' מילים ממנה ."

זיהוי העיר בארכאולוגיה

דעות החוקרים נחלקו בשאלת זיהויה של העיר עגלון. ויליאם אולברייט הציע לזהות את תל חסי עם העיר, לאור סמיכותו ל"ח'רבת עג'לאן" הביזנטית, אולם לא נמצא כל ממצא בשטח המאשר או סותר זיהוי זה, ייתכן שהשם נדד לחורבה הביזנטית בעקבות העיר המקראית הקדומה.מרטין נות זיהה את העיר בתל עיטון,
ויש המזהים אותה דווקא בתל בית מירסים.
בהסתמך על הזיהוי של עגלון בתל חסי, מציע יהודה אליצור תוכנית אסטרטגית לכיבוש שערי ההר וניתוק יושבי פנים הארץ באמצעות כיבוש מקדה, לבנה, לכיש ועגלון אשר כיבושן מפורט בתיאור מיוחד ביחס לשאר הערים בכיבושי יהושע.
רובינזון קרוזו

תרגום לעברית

ראשון מתרגמי הספר לעברית היה המשכיל יצחק בן משה רומש. התרגום שלו פורסם בתחילת שנות ה-70' של המאה ה-19 ונקרא "כור עוני". התרגום הזה הוא שגילה לאליעזר פרלמן הצעיר, לימים אליעזר בן-יהודה, שאפשר לכתוב בעברית ספרות כללית, לא דתית, וזה היה אחד הצעדים הראשונים שלו לעבודת חייו – תחיית הלשון העברית.
תרגומים מאוחרים יותר, בעברית חדשה, כוונו בעיקר עבור ילדים ונוער, ולרוב לא היו של הספר במלואו. אחד התרגומים יצא בהוצאת כתר בסדרת "ראשית קריאה", ואחר במהדורה מצוירת שנכתבה על ידי יורם מארק רייך, ואוירה על ידי שרון אורן, בהוצאת ידיעות אחרונות, 1994.
קווין קריימר

ביוגרפיה

קריימר נולד בעיר רוליט שבדקוטה הצפונית, הראשון מבין חמשת ילדיהם של קלריס וריצ'רד קריימר. הוא גדל בקינדרד. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון קינדרד, היה ב-1983 לבוגר אוניברסיטה ממכללת קונקורדיה שבמורהד, מינסוטה. הוא מוסמך בניהול מאוניברסיטת מרי שבביסמרק, בירת דקוטה הצפונית. לאחר תום לימודיו האקדמיים, התמודד קריימר, ללא הועיל, למשרד נציב המיסים של דקוטה הצפונית ב-1984. ב-1986, ניהל את מסע הבחירות מחדש של חבר הסנאט של ארצות הברית מדקוטה הצפונית, מארק אנדרוז. בבחירות הכלליות, אנדרו נחל תבוסה לקנט קונארד, חבר הליגה הדמוקרטית-לא מפלגתית של דקוטה הצפונית. אחרי תבוסתו של אנדרוז, המשיך קריימר לעבוד עבור המפלגה הרפובליקנית של דקוטה הצפונית.
ב-1991 החל לכהן כיושב ראש המפלגה הרפובליקנית של דקוטה הצפונית. הוא סיים את כהונתו בתפקיד זה ב-1993, ובגיל 30 היה לאדם הצעיר ביותר לכהן כיושב ראש מפלגה ברמה הארצית. ב-1993 מינה אד שייפר, מושל דקוטה הצפונית את קריימר למנהל התיירות הארצי. הוא שירת בתפקיד זה עד שהתמנה למנהל הפיתוח הכלכלי ב-1997. ב-1996, מנהיג הרוב בבית הנבחרים של ארצות הברית, דיק ארמי מטקסס (יליד דקוטה הצפונית), שכנע את קריימר להתמודד מול חבר הקונגרס הדמוקרטי הארל פומרוי בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם דקוטה הצפונית. פומרוי הביסו ברוב של 55% -43%. וב-1998 התמודדו השניים זה מול זה וגם הפעם פומרוי ניצח בבחירות הכלליות.
ב-2012, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מדקוטה הצפונית, ריק ברק, החליט שלא להתמודד מחדש לתפקידו. קריימר החליט להתמודד לתפקיד זה בפעם הרביעית וניצח את מועמדת המפלגה הדמוקרטית פאם גולסון. בבית הנבחרים היה חבר בוועדת האנרגיה והמסחר ובוועדות המשנה שלה לענייני תקשורת וטכנולוגיה; סביבה וכלכלה; ובוועדת המשנה לפיקוח וחקירות. קריימר בעל מדיניות שמרנית. הוא תמך בצו נשיאותי 13769 של הנשיא דונלד טראמפ, מתנגד להפלות מלאכותיות וטען שפיקוח ובקרה על כלי נשק לא מנעו את פיגוע הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו.
ב-11 בינואר 2018 הודיע כי בכוונתו להתמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית על מושבה בסנאט של הסנאטורית הדמוקרטית היידי הייטקאמפ. הייטקאמפ זכתה לפופולריות בדקוטה הצפונית, אם כי מפלגתה לא. אחד הדברים המעטים ששתי המפלגות, הרפובליקנית והדמוקרטית, מסכימים עליו הוא שמושב הסנאט בעל הסיכויים הגבוהים ביותר להחליף צבע מכחול לאדום הוא זה של הייטקאמפ. זו מדינה בה הנשיא דונלד טראמפ ניצח בה בקלות בבחירות לנשיאות ב-2016, והחלטתה של הייטקאמפ להתנגד למינויו של ברט קוואנו לבית המשפט העליון של ארצות הברית חרצה באורח סופי את גורלה, אם כי גם לפני כן היא פיגרה בסקרים אחר קריימר בהפרש דו-ספרתי. גורמים אלו תרמו כולם לניצחונו של קריימר על הייטקאמפ ולבחירתו לסנאט.
שכיר חרב

שכיר חרב הוא חייל אשר נלחם, או מעורב בלוחמה עבור כסף, ללא מניעים אידאולוגיים, לאומיים או פוליטיים. כאשר משתמשים במונח ביחס לחייל סדיר בצבא לאומי, זהו בדרך כלל עלבון או זילזול. בסוף המאה העשרים קמו מספר רב של חברות שמשכירות שירותי לחימה בעיקר למדינות במצב של סכסוכים. 
צבא שכיר הוא צבא המבוסס על כוח אדם שכיר שאינו חייב בגיוס. השכירים מתוגמלים בהתאם לתפקיד, לדרגה ולמידת הסכנה שבה הם נתונים. יתרונו העיקרי של צבא כזה, בניגוד לצבא שמגויס בגיוס חובה, הוא מקצועיות רבה יותר ומיעוט בעיות התאמה ומשמעת. במקרים מסוימים צבא כזה מתבסס על זרים, ואז, על פי ההגדרה דלעיל, זהו צבא של שכירי חרב. לגיון הזרים הצרפתי הוא דוגמה מפורסמת של צבא שכיר שמשך בעבר שכירי חרב רבים.
דוגמה ידועה של חברה פרטית היא אקזקיוטיב אאוטקאמס (תוצאות ביצועיות), חברה דרום אפריקאית להשכרת שירותי לחימה, שהצליחה להתגבר על המורדים שזרעו הרס בסיירה לאון ולהשתלט מחדש על מכרות היהלומים. אך לאחר לחץ של ארצות הברית והאו"ם, ב-1999 הועבר חוק האוסר שימוש בשכירי חרב, ונשיא סיירה לאון פיטר את החברה. בזמן הטבח ברואנדה האו"ם שקל להפעיל את החברה כדי להפסיק את הטבח, אבל הדבר לא יצא אל הפועל בסופו של דבר. המצדדים בהפעלת החברה ברואנדה טענו שגוף של כמה מאות אנשים בעלות של 100 מיליון דולר, מסוגל לבצע מה שכוחות או"ם בהיקף גדול בהרבה של כוח אדם ותקציב איננו מסוגל לעשות.
בארצות הברית פועלות מספר רב של חברות שכאלו. ישנן כמה חברות פרטיות (קבלני כוח אדם) המשכירות שירותי לחימה לצבא ארצות הברית בעיראק בתשלום, והיו הכוח השני בגודלו בעיראק אחרי צבא ארצות הברית].

לגיון הזרים

לגיון זרים הוא כוח צבאי המוקם על ידי המדינה מבני לאומים זרים. חיילי לגיון הזרים מתפקדים כמו שכירי החרב אך הם לא שכירי חרב במובן הרגיל של המילה מפני שבשונה משכרי חרב אחרים הלגיונרים אינם משכירים את עצמם "למרבה במחיר". הלגיון מוקם על ידי מדינה ולא על ידי שכרי החרב עצמם (כמו גדודי הזרים בעבר). מעמדו של הלגיונר קרוב למעמדו של חייל רגיל. נחשבים ובעבר היו נפוצים בכל רחבי אירופה. כיום נותרו רק שני לגיוני זרים ביבשת: לגיון הזרים הצרפתי ולגיון הזרים הספרדי. הביטוי "לגיון הזרים" מתייחס בדרך כלל ללגיון הזרים הצרפתי, שהוא המפורסם מבין כולם.