google/wiki40b huggingface dataset:
דב צבי רוטשטיין

הרב דב צבי רוטשטיין (י"ח בכסלו תרצ"א, 8 בדצמבר 1930 - תש"ס, 2000) היה תלמיד חכם ליטאי, מחבר ספרים, חוקר ועורך תורני.

תולדות חייו

נולד בירושלים לאברהם יצחק רוטשטיין, ראש בית היתומים דיסקין, ולאלטה ברכה, בת חזקיהו יוסף קרלנשטיין ממקורבי החזון איש, ונקרא על שם סבו הרב דב צבי קרלנשטיין שכיהן כאב בית דין בירושלים. מצעירותו נחשב עילוי. בגיל עשר פרסם בביטאון תורני סדרת הערות על פרק "השותפין" שבמסכת בבא בתרא. בגיל 12 זכה בפרס לאחר שנבחן על שלוש הבבות (מסכת בבא קמא, מסכת בבא מציעא ומסכת בבא בתרא) על פה. בשנה זו נכנס ללמוד בישיבת פוניבז', שם זכה לקרבה מראשי הישיבה. היה מקורב לחזון איש ולרב מבריסק, וניהל עמם חליפת מכתבים.
בשנת תש"י (1950), בגיל 20, נשא את דבורה שקול, בתו של הרב ישראל יצחק שקול. לאחר נישואיו התגורר בשכונת זיכרון מאיר בבני ברק ולימד בישיבת תפארת ציון שלוש שנים. עמד בראש ישיבת נחלים ולאחר מכן עמד במשך מספר שנים בראשות ישיבה בעיר רמלה.
בשנות השבעים נישא בשנית לשרה לאה והתגורר בניו יורק, שם עמד בראש מכון צבי למורשת גדולי ישראל. במסגרת המכון עסק בעריכת הספר "שיטה מקובצת" למסכת בבא קמא. גולת הכותרת של עריכותיו התורניות היא הוצאתן של שו"ת הרי"ף, עליה קיבל את הסכמותיהם של הרב יוסף דב סולוביצ'יק מבוסטון והרב יוסף קאפח.
בשנות השמונים שב לישראל והתגורר בירושלים. הוא המשיך במחקריו התורניים ואיגד סביבו קבוצת תלמידים שדבקו בשיטתו המחשבתית והתורנית. בשנות ה-90 הסתופפה סביבו קבוצת בעלי תשובה, ובהם איקא ישראלי שהיה שכנו, הסופר אמנון אריאלי, המשורר יוסף עוזר, הפסל דני כץ והמשורר והמתרגם משה הנעמי. הוא מסר להם שיעורים תורניים משולבים בנושאי הגות ומחשבה.
הרב רוטשטיין היה ידען ובקי בתחומים תורניים רבים ועסק גם בהגות ופילוסופיה כללית. הוא ניהל חליפת מכתבים עם דוד בן-גוריון בנושאים פילוסופיים והשקפתיים. היה בקי בכתבים נוצריים לצורך ויכוחיו עם ספרני הוותיקן.
רוב מחקריו נשארו בכתב יד ולא יצאו לאור. אחת ההשערות לסיבה לכך היא משום שבאופיו הדקדקני ובחתירתו לשלמות ראה את יצירותיו כטיוטה בלבד. בין השאר חיבר בשנות ה-60 את הספר הלכות שביעית, אך הוא לא פורסם מעולם. כמו כן ערך הגהות על הרמב"ם מכתבי יד קדמונים, אך לא פרסמן. גם חיבורו המקיף "מידת סדום" לא נדפס כספר אלא הופיע בצילום של הדפסת מכונת כתיבה ('סטנסיל').
מלבד עיסוקו התורני והמחקרי עסק גם בציור ובתחריטי עץ ובבניית כלי מוזיקה המדמים את כלי המוזיקה במקדש.

משפחתו

בנו הוא הרב יוסף רוטשטיין. בנותיו הן הסופרת מנוחה בקרמן וד"ר מירי הופמן, מנהלת מכללת שלם, אשת הרב אברהם יצחק הופמן. חתנו הוא הרב יצחק שוורצמן, בנו של הרב דב שוורצמן.
גיסיו מנישואיו לבתו של הרב שקול היו: הרב יצחק וסרמן, ראש ישיבת אהל יעקב בבני ברק, והרב שמריהו גריינימן, בן אחות החזון איש שהוציא את ספריו לאחר פטירתו.
אחיו: הרב עוזיאל משה רוטשטיין, מחבר ספרי "נחלת משה" (נפטר ב-1973), הרב נחום רוטשטיין, ראש ישיבת נזר התורה בירושלים והרב ברוך שמעון רוטשטיין. אחיותיו נישאו לרב פנחס שרייבר, לרב בן ציון פלמן, רב שכונת נחלת משה בבני ברק, ולרב חיים שלמה ליבוביץ, מראשי ישיבת פוניבז'. בן דודו הוא הרב דב צבי קרלנשטיין.
החזית לשחרור לאומי של אוגאדן

החזית לשחרור לאומי של אוגאדן (בסומלית: Jabhadda Wadaniga Xoreynta Ogaadeenya, בערבית: الجبهة الوطنية لتحرير أوغادين, באמהרית:ኦጋዴን፡ብሔራዊ፡ነፃነት፡ግንባር) היא תנועה של מורדים בדלנים הנאבקת להקמת מדינה סומלית עצמאית באזור אוגאדן במזרח אתיופיה. היא הוקמה בסביבות שנת 1977 בימי מלחמת אוגאדן כשסומליה פשטה לתוך שטח אתיופיה והובסה. החזית שהונהגה באותם הימים על ידי מוקטל דהיר נקראה במקור "החזית לשחרור סומליה המערבית". המפקדות הראשיות של החזית שוכנות בעיר כווית סיטי ובשטח סומליה. מנהיג הארגון הוא האדמירל מוחמד עומר אוסמן, יליד מוגדישו, מפקד לשעבר של חיל הים הסומלי. לפי הצהרות האיגון יש לו 3,000-2,000 לוחמים.
החזית, הידועה בקיצור ONLF, דרשה בשלב ראשון אוטונומיה לאזור הזה ולקחה אחריות על מספר מתקפות על הכוחות של ממשלת אתיופיה. שטח אוגאדן משתרע לפי תפיסתה על 400,000 קמ"ר וחיים בה כ-8 מיליון תושבים, רובם סומלים. התנועה ONLF רואה משום כך באתיופיה מדינה כובשת. התושבים באזור אוגאדן מיוצגים עם זאת באתיופיה על ידי מפלגות שלהם כמו, החשובה ביניהן המפלגה הדמוקרטית של העמים הסומליים (SPDP). בחזית לשחרור לאומי של אוגאדן חברים בעיקר בני השבט הסומלי אוגאדן, ובעיקר בני הקבוצה ריר-עבדאללה שבראשות מוחמד זובייר. לחזית יש ענף צבאי הנקרא "הצבא לשחרור לאומי של אוגאדן". החזית לשחרור לאומי של אוגאדן נחשבת על ידי הממשלה האתיופית לקבוצת טרור.
בשנת 2007 ארגנה החזית שבנהגתו של מוחמד ע. אוסמן פיגוע נגד אזרחים אתיופים וסינים ואנשי משמר אתיופים שנמצאו בשטח קידוחי נפט באוגאדן. בפיגוע נהרגו 74 בני אדם. צבא אתיופיה יצא למבצע נגד לוחמי החזית ותומכיהם. בעקבות מבצע נוסף של צבא אתיופיה במהלך שנת 2009 נהרגו מוחמד דלול ומנהיגים אחרים של החזית. הארגון התפלג למספר קבוצות ובימינו מעמדו אינו ברור.
משפט בינלאומי פומבי

משפט בינלאומי פומבי בעיקר מסדיר את היחסים שבין מדינות, אבל במקרים מסוימים גם קובע כללים כלפי אנשים או ישויות משפטיות שונות.

ההיקף של המשפט הבינלאומי

הערך והסמכות של המשפט הבינלאומי תלוי לחלוטין בהשתתפות מרצון של מדינות ביצירה, שמירה, ואכיפה שלו. למרות שיש מקרים יוצאי דופן, רוב המדינות מקבלות עליהן התחייבויות משפטיות למדינות אחרות מתוך אינטרס עצמי ולא מתוך ציות לחוקים גבוהים יותר משל המדינה עצמה. הייסוד של האומות המאוחדות נתן אפשרות לקהילה הבינלאומית לאכוף את המשפט הבינלאומי על מדינות החברות באו"ם שמפרות את הצ'רטר שלו.
בעבר, נחשבו מדינות לצדדים היחידים למשפט הבינלאומי, לפי תאוריית "כדורי הביליארד". במאה השנים האחרונות גדל מאוד מספר הארגונים הבינלאומיים והישויות הלא-מדינתיות בזירה הבינלאומית וכיום, גם הם מוכרים כצדדים רלוונטיים.
פירושים מהעת האחרונה של משפט זכויות האדם הבינלאומי, משפט הומניטרי בינלאומי ומשפט מסחרי בינלאומי כללו תאגידים וחברות, ואף יחידים.

מחלוקות עקרוניות בתוך המשפט הבינלאומי

כעניין פילוסופי, פוליטי וחוקתי, מדינות שואבות את האוטונומיה שלהן מלגיטימציה פנימית ולא בשל הסכמה של הקהילה הבינלאומית. מדינות יכולות, לפיכך, להסכים להתחייב באופן וולנטרי למשפט בינלאומי, אך הן לא תקבלנה תהליך משפטי מחוץ להסכמתן שלהן. לפיכך, האינטרסים שלהן הם שיקבעו כיצד הם מפרשים את המשפט הבינלאומי.
מלומדים ומנהיגים פוליטיים מסוימים טענו בזמן האחרון], כי המשפט הבינלאומי כבר התפתח למצב שבו הוא עצמאי מההסכמה של המדינות. יש נטייה גוברת לשפיטת המעשים הפנימיים של מדינות לאור הסטנדרטים של המשפט הבינלאומי. כמה מדינות, ובייחוד ארצות הברית, מתנגדות באופן נחרץ לפירוש הזה, וטוענות כי הערך הדומיננטי הוא ריבונות.
בנוסף, כמה מלומדים רואים היום את תהליכי השפיטה והחקיקה במשפט הבינלאומי כמקבילים לאלה של המשפט האזרחי הפנימי. שוב, המתנגדים טוענים כי רק הסכמה של המדינות יכולה לכפות עליהן את המשפט הבינלאומי.

אכיפה על ידי המדינות

מעבר לנטייה הטבעית של המדינות לאכוף נורמות מסוימות, הכח של המשפט הבינלאומי תמיד הגיע מהלחץ שהמדינות מפעילות אחת על השנייה להתנהג באופן עקיב ולכבד את מחויבותיהן. כמו בכל מערכת משפטית, מעלימים עין מהפרות רבות של המשפט הבינלאומי. לרוב, הצורה היחידה שבה אוכפים את החוק הוא בצינורות דיפלומטיים ועל ידי השם הרע שיוצא למדינה שעוברת על החוק. למרות שההפרות הן למעשה רבות, מדינות מנסות להימנע מלהיראות כעוברות על החוק הבינלאומי.
מדינות גם יכולות להפעיל סנקציות באופן חד צדדי אחת על השנייה, כגון ניתוק קשרים דיפלומטיים או כלכליים, או בפעולות גומלין. במקרים מסוימים, בתי דין אזרחיים יכולים לפסוק כנגד מדינה זרה (וזהו כבר מעניינו של המשפט הבינלאומי הפרטי) בשל פגיעה, אף שכאן מדובר בעניינים מסובכים, שבו המשפט הבינלאומי מצטלב עם האזרחי.
למדינות ישנה הזכות להשתמש בכוח להגנה עצמית כנגד מדינה שפעלה בכח כנגד הטריטוריה שלה או העצמאות הפוליטית שלה. מדינות גם יכולות להשתמש בכח להגנה עצמית קולקטיבית, כאשר הכח מופעל כנגד מדינה אחרת. המדינה שהותקפה צריכה לאשר את ההשתתפות של מדינות אחרות להגנתה העצמית. זכות זו מעוגנת בצ'רטר של האומות המאוחדות.
פיני יוסף

שירות צבאי

יוסף התגייס לצה"ל, והתנדב לשייטת 13. במהלך מסלול ההכשרה בשייטת נפצע ועבר ליחידת שמשון. עבר מסלול הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה ויצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס חזר ליחידת שמשון ומונה למפקד צוות מסלול, כשפורקה היחידה עבר עם צוותו ליחידת אגוז. בהמשך שימש כמפקד צוות לוחמים ביחידת אגוז. לאחר מכן מונה לסגן מפקד פלוגה ביחידה, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 12. לאחר מכן מונה למפקד פלגה ביחידת אגוז. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 51. לאחר מכן מונה לסגן מפקד יחידת אגוז, ושימש בתפקיד בין היתר בזמן מלחמת לבנון השנייה, ובכלל זה במהלך קרב מארון א-ראס. בשנת 2007 מונה לקצין אג"ם של חטיבת גולני, ושימש בתפקיד עד שנת 2008.
ב-21 באוגוסט 2008 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 12, והוביל אותו בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה, ולאחר מכן בפעילות מבצעית, בין היתר בתפיסת קו בגבול רצועת עזה, שם נהרג סגנו, אלירז פרץ. את תפקידו סיים בשנת 2010. בהמשך שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי בין השנים 2010–2012. לאחר מכן מונה למפקד יחידת אגוז בין השנים 2012–2014, והיה בכך למפקד הראשון שהשלים מסלול פיקוד מלא ביחידה, ממפקד צוות ועד הפיקוד עליה. במהלך תקופת פיקודו ביחידה זרק לוחם באחת הפלוגות צואה על ראש חברו, וסגל הפיקוד ביחידה נמנע מתגובה הולמת, בעקבות זאת נענשו מפקדי הפלוגה, וליוסף נרשמה הערה פיקודית בתיקו האישי, וזאת על אף ההערכה המקצועית הרבה לה זכה.
בשנת 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת כרמלי. לאחר שמפקד יחידת אגוז, יונתן רום, נפצע במהלך מבצע צוק איתן, שב וקיבל פיקוד על היחידה, והובילה בלחימה ברצועת עזה עד לסיום המבצע. ב-31 באוגוסט 2017 מונה במקביל למפקד המכללה לפיקוד טקטי. ב-15 בספטמבר 2018 סיים את תפקידו כמפקד חטיבת כרמלי.
ב-16 בינואר 2017, מפקד פיקוד הצפון, אביב כוכבי, מינה ועדת חקירה בראשותו, על מנת לחקור את נסיבות התאונה בה נהרג טכנאי בחיל הטכנולוגיה והאחזקה, בעת טיפול טכני שגרתי בזחל של נגמ"ש מרכבה (נמ"ר), במהלך אימון של גדוד 51.
יחסי מין בחלל

יחסי מין בחלל הם בעלי מאפיינים ייחודיים ומצריכים התמודדות עם אתגרים פיזיקליים, פיזיולוגים ופסיכולוגים אשר שונים מסביבת כדור הארץ. אף על פי שטיסות מאוישות לחלל מתקיימות זה מספר עשורים הרי שככל הידוע, עד היום (שנת 2017), לא נוסו יחסי מין בחלל בקרב בני אדם. משימות ארוכות טווח בחלל בעתיד יצריכו פתרונות לאתגרים השונים.

אתגרים פיזיקליים

על פי החוק השלישי של ניוטון, גוף המפעיל כוח על גוף אחר, הגוף האחר יפעיל כוח השווה בעוצמתו אך מנוגד בכיוונו על הגוף הראשון. על כן, בני זוג המחוברים זה לזה יפעילו תנועות מנוגדות. שימוש בעצם שלישי יוכל לעזור להתמודד עם בעיה זו.
קשיים אחרים הם עצמים מרחפים בכיוון בני הזוג או תנועה יחסית לעצמים אחרים והתנגשות בהם.

אתגרים פיזיולוגים

לתופעות הייחודיות לשהות בחלל - כגון שינוי בכבידה, קרינה, רעש, רעידות, בידוד, הפרעת קצב היממה ומתח נפשי - ישנה השפעה פיזיולוגית. ייתכן גם שתהיה להן השפעה על ההתעברות וההיריון.
החיים על פני כדור הארץ התפתחו תחת כוח כבידה של 1g. כוח כבידה אחר עשוי להשפיע על הפריה, הריון, לידה והתבגרות.
מחקרים על רביית יונקים בתנאי חוסר כבידה נערכו על חולדות והראו מספר השפעות פיזיולוגיות. החולדות חסרו יכולת לתקן את עצמם וסבלו משיעור הפריה נמוך. עד כה לא נערך מחקר לאורך כל מחזור החיים של יונקים.

אתגרים פסיכולוגיים

כיום, שהות בחלל כרוכה בשהות במרחב מחיה מצומצם לאורך זמן ועל כן ליחסי מין עלולה להיות השפעה שלילית על פרטיותם של חברי הצוות ועל מערכות היחסים ביניהם.

מיתוסים

בשנת 1989 פורסמה בקבוצת הדיון alt.sex מסמך מזויף בשם "מסמך 12-571-3570". במסמך תואר ניסוי במעבורת חלל במסגרת משימה STS-75 אשר מטרתו הייתה לבחון את יעילותן של תנוחות מין בחוסר כבידה. בניסוי נבדקו עשר תנוחות, שש עשו שימוש בחגורה ובמנהרה מתנפחת והיתר נערכו בעמידה. על פי המסמך הניסוי תועד בווידאו בן עשר שעות.
משימת STS-75 האמיתית התרחשה בשנת 1996 וכל חברי הצוות בה היו גברים. בשל ההתייחסויות הרבות של המסמך הוציאה נאס"א הודעה רשמית המסבירה כי מדובר באגדה אורבנית.
אנדרטת אניית המעפילים אקסודוס

האנדרטה

האנדרטה, שניצבת באולם הנוסעים של נמל חיפה, עוצבה על ידי המעצב האמריקאי סם פיליפ (Sam Philipe) והמימון להקמתה נתרם על ידי האגודה האמריקאית לשימור היסטוריה. בטקס חנוכת האנדרטה לקחו חלק גם נציגים מהשגרירות הנוצרית הבינלאומית ירושלים, יושב ראש הסוכנות היהודית, נתן שרנסקי, נציגי שגרירות ארצות הברית בישראל, שר הבינוי והשיכון, יואב גלנט כנציג הממשלה, שאמו פרומה נמנתה על הילדים שהפליגו באקסודוס ונכחה אף היא בטקס, שרון הראל בתו של יוסי הראל שהיה הקפטן של הספינה, ומעפילי האנייה ובני משפחותיהם. בנוסף הופיעו בטקס הפתיחה הזמרת שולי נתן בשיר "הו רב חובל" של נעמי שמר ובשיר ירושלים של זהב והזמרת הישראלית אמריקאית Noy.
האנדרטה מוצבת בכניסה לאולם הנוסעים בנמל חיפה, ומעוצבת בצורת מפת תבליט של ארץ ישראל בשילוב עם עוגן ולצידה מיצגים בשפות עברית, ערבית ואנגלית המספרים את סיפורה של האנייה. האנדרטה שצבעה חום כהה מונחת על גבי לוח שיש בצבעים לבן, קרם וורוד. מצד שמאל של האנדרטה על גבי השיש יש כתובת באנגלית באותיות מוזהבות " Exodus 1947 - The ship that launched a nation". שמו של הפסל מופיע על צידה השמאלי של האנדרטה בחלקה התחתון.
מנילה

היסטוריה

ראשיתה של העיר במאחז מוסלמי, שהוקם כדי לגבות דמי מעבר משייטי הפסיג. הספרדים כבשו את האזור ב-1571 והקימו את מבצר אינטרמורוס (בתוך החומות) - גרעינה העתיק של העיר. הם שלטו בה עד 1898, ואז נכבשה בידי ארצות הברית, לאחר שהצי האמריקני הביס את הצי הספרדי במפרץ מנילה. אותו מפרץ עצמו היה כעבור כ-50 שנה זירתו של אחד הקרבות המרים בין ארצות הברית ליפן במלחמת העולם השנייה: חיל המצב האמריקני באי קורגידור שבכניסה למפרץ עמד חמישה חודשים בהתקפות יפניות עזות ביותר, עד שנכנע במאי 1942. 
את התוכנית האדריכלית לעיר המודרנית הכין ב-1900 האדריכל האמריקאי דניאל ברנהם (Daniel Burnham), לאחר ניסיונו הרב בשיקגו ובוושינגטון.
במאי 2001 הכריזה הנשיאה החדשה של הפיליפינים על מנילה כעיר "במצב של מרד" בשל פעילות תומכי הנשיא המודח באזור. היא הוציאה צו המעניק זכויות נרחבות לכוחות הצבא, לפיכך יש להימנע מנוכחות בהתאספויות פומביות גדולות בעיר.

גאוגרפיה

העיר בנויה סביב נהר הפסיג, שחוצה אותה לשניים. במרוצת השנים נהיה הנהר מזוהם בגלל ההתפתחות התעשייתית של העיר, וחיים לא מסוגלים להתפתח בו. מנילה עצמה מחולקת ל-16 מחוזות, כאשר שמונה מהם נמצאים מצפון לנהר ושמונה מדרומו. כל המחוזות פרט לאחד (Port Area) היו פעם ערים עצמאיות, וחלק מהם עדיין שומרים על עצמאות מסוימת.
מנילה היא העיר הצפופה בעולם. שטח העיר הוא 38.52 קילומטר מרובע, ועם יותר מ-11 מיליון תושבים מגיעה צפיפות האוכלוסייה במנילה ל-43,258 נפשות לקילומטר מרובע.

אקלים

מזג האוויר במנילה הוא טרופי, כלומר חם ולח. במנילה יש שתי עונות: יבשה וגשומה. העונה היבשה משתרעת מדצמבר עד מאי, והגשומה מיוני עד נובמבר. החודשים החמים ביותר הם אפריל ומאי, לפני הגשמים הראשונים. הטמפרטורה הממוצעת במנילה היא 27 מעלות צלזיוס. אחוזי הלחות נעים בין 70% באפריל ל-85% בספטמבר. כמות הגשם השנתית היא בסביבות 2,100 מילימטר.
האי לוזון הוא מקום בו פוגעים טייפונים רבים, בעיקר בעונה הגשומה. שטפונות גדולים עלולים לחסום עורקי תחבורה ראשיים. בנוסף, קיימים בפיליפינים הרי געש רבים. בשנים 1991 ו- 1993 התפרץ הר הגעש פינטובו, הנמצא מצפון למנילה, וגרם להרס רב. רעידות אדמה גם מתרחשות באזור זה.

תיירות

מדי שנה פוקדים את העיר כמיליון תיירים, המבקרים בין היתר בעיר העתיקה אינטראמורוס, בפארק האוקיינוס של מנילה, בבינונדו (צ'יינה טאון) בארמון מאלאקניינג ובגנים שבסביבתו ובגן החיות של מנילה.
אליאס אנגל

קורות חייו

אליאס אנגל נולד ביאיצה, בהמשך עברה משפחתו לסרייבו ובה רכש השכלה יסודית ותיכונית. הוא היה פעיל בחוגי הנוער של המפלגה הקומוניסטית וב-1930 נעצר לראשונה על ידי המשטרה היוגוסלבית. בהמשך, יצא ללימודים אקדמיים בפראג. ב-1936 התקבל כחבר מן המניין במפלגה הקומוניסטית ומאוחר יותר הצטרף לבריגדות הבינלאומיות אשר לחמו במלחמת האזרחים בספרד. אנגל פיקד על גדוד דימיטרוב שלחם באזור מדריד. 
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, הצטרף אליאס אנגל לכוחות הפרטיזנים, לחם באזורי בוסניה וקרואטיה ונודע בכינויו המחתרתי "איליה אנג'יץ'". אנגל פיקד על גדוד פרטיזנים ובהמשך שרת בדרגת פוקובניק במפקדה הראשית של הפרטיזנים בקרואטיה. ב-29 במאי 1944, נהרג אליאס אנגל כתוצאה מהפצצה גרמנית סמוך לכפר צ'אזמה.
ב-24 ביולי 1953 העניק לו שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו את עיטור גיבור יוגוסלביה.
מוחמד בכרי

ביוגרפיה

מוחמד בכרי נולד בכפר בענה בגליל, למד בבית ספר יסודי בכפרו, ובבית ספר תיכון מקיף בעכו.
בשנים 1973–1976 למד באוניברסיטת תל אביב בחוג לתיאטרון. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כשחקן בתיאטרון הבימה, בהצגה "חתונת הדמים". ב-1984 השתתף בסרטו של יהודה ג'אד נאמן "מגש הכסף". באותה שנה זינקה הקריירה הקולנועית שלו, עם צאתו לאקרנים של הסרט מאחורי הסורגים (מאת ערן פרייס בבימוי אורי ברבש) העוקב אחר מאבקם המאוחד של אסירים יהודים וערבים בהנהלת הכלא בו הם נמצאים, בכיכובם של בכרי, אסי דיין וארנון צדוק. שיתוף הפעולה הזה הצליח מאוד, והסרט זכה לשבחים רבים והיה מועמד לאוסקר. על משחקו זכה בכרי בפרס כינור דוד כשחקן הטוב ביותר. כעבור שמונה שנים השתתף בסרט ההמשך "מאחורי הסורגים 2" (1992) וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ולנסיה.
עבודתו של בכרי משתרעת על קשת רחבה של תפקידים בתיאטרון ובקולנוע. כשחקן תיאטרון שיחק בהבימה, תיאטרון חיפה, תיאטרון החאן, וכן בהצגות יחיד. בקולנוע השתתף כשחקן וכבמאי ומפיק של סרטים בישראל, בפריז, ובריסל.
בשנות ה-90 החל לעבוד בתיאטרון אל-קסבה ברמאללה והשתתף בהצגות שונות, ביניהן ההפקה "רומיאו ויוליה" בבימוי משותף של ערן בניאל מתיאטרון החאן ופואד עווד, שתי הלהקות שיחקו בעברית ובערבית. ההצגה זכתה להצלחה בפריז ב-1995. במקביל, הופיע בכרי בהצגתו "מונולוג בכרי" בהשתתפותו ובבימויו של אוריאל זוהר. הוא חילק את זמנו בין עבודתו בישראל וברשות הפלסטינית. ב-2005 נדון בנו השני של בכרי לשלוש וחצי שנות מאסר לאחר שהורשע בגרימת חבלה לצעיר אלים שחיזר אחרי אחותו, חדר לחדרה וצילם אותה ללא רשות.
ב-31 במרץ 2010 אושפז בכרי בבית-החולים רמב"ם לאחר אירוע לב קשה.
באפריל 2012 התמנה למנהל תיאטרון א-סראיה, במסגרת התיאטרון הערבי-עברי ביפו, אך התפטר לאחר זמן קצר בשל מיעוט התקציב. משנת 2013 החל ללמד משחק באקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב.
בשנת 2017 מגלם בכרי באוף-ברודוויי את דמותו של יהודי יליד לוב שנשלח עם משפחתו לברגן בלזן, בהצגה "בנגאזי־ברגן בלזן" על-פי ספרו של יוסי סוכרי בנושא שואת יהודי לוב.
בכרי נשוי לליילה, מתגורר בבענה ואב לשישה. בנו הבכור, סאלח בכרי, הוא שחקן תיאטרון וקולנוע. גם בניו אדם וזיאד שחקנים.

אמנות ופוליטיקה

חלק ניכר מיצירתו של בכרי נוגע בסכסוך הישראלי-פלסטיני. בראיונות לעיתונות הסביר כי הוא מנסה לחיות חיים יצירתיים ולהפיץ את דעותיו התומכות בפיוס והשלמה הדדית בין הישראלים לפלסטינים. הדרך בה הוא חי ומנסה להגשים את דרכו מעוררת מחלוקת בציבור הישראלי. זאת על רקע ניסיונו להעצים את הנרטיב הפלסטיני של הערבים בישראל – הן בעבודותיו האמנותיות, והן בהתבטאויותיו באמצעי התקשורת.
בכרי עורר זעם בחוגים מסוימים בציבור היהודי בישראל בכמה אירועים. ב-2002 נעצרו שבעה מבני משפחתו המתגוררים בכפרו, בחשד כי סייעו למחבל שביצע פיגוע התאבדות בקו 361 בצומת מירון, שבו נרצחו 9 אנשים ונפצעו עשרות. אחיינו של בכרי ובן משפחה נוסף הורשעו, לאחר הודאתם, ברצח, ונדונו לשנים ארוכות בכלא. אירוע זה בא על רקע התבטאויות שלו בתמיכה במאבק של ערביי ישראל בעת אירועי אוקטובר 2000, ובמאבק המזוין של הפלסטינים.
ב-2015 התמודד ללא הצלחה על מקום ברשימת חד"ש לקראת הבחירות לכנסת העשרים.
בספטמבר 2017 ביקר בכרי בלבנון והשתתף באירוע הנקרא שבוע "הימים הפלסטיניים", בו הוצגו חלק מיצירותיו הנוגעות לסוגיה הפלסטינית. בכרי צוטט בעיתון הלבנוני "אל-אח'באר", המזוהה עם חזבאללה, כמי שאמר במהלך האירוע כי "נורמליזציה עם האויב הציוני היא בגידה והדיון סביבה הוא עניין מביש ולא מקובל". בתגובה פנתה שרת התרבות והספורט מירי רגב ליועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט בדרישה לפתוח בחקירה נגד בכרי.
מנזר כיפת הזהב של מיכאל הקדוש

הקמת המבנים

על אף שהמסורת מייחסת את בניית המתחם לאיזיאסלאב הראשון, נסיך קייב כמי שהקים במקום מנזר בשם דמטריוס הקדוש, הרי שהעדויות הן שהיה זה בנו, סוויאטופולק השני, שהורה על הקמת המנזר והכנסייה לכבוד פטרונו האישי, המלאך מיכאל לציון ניצחונות על הקומנים. ככל הנראה כיפות המנזר היו הראשונות ברוס של קייב שצופו בזהב, ולפיכך זכה המנזר בכינוי "בעל כיפת הזהב" או "המחופה בזהב". בעת הפלישה המונגולית ב-1240 פירקו המונגולים את הציפוי המוזהב. ב-1496 נפתח המנזר מחדש ובמהלך המאה ה-16 שוקמה הקתדרלה והמנזר הורחב עד כי המקום הפך לאחר החשובים והמרכזיים באוקראינה. ב-1620 היה המקום למושבו של המטרופוליט של קייב וזכה למעמד מוגן על ידי ההטמאנים המקומיים.
המקום היה אחוזת קבר של משפחת המלוכה, משפחת סוויאטופולקי. במנזר מאוחסנים גם שרידיה הקדושים של ברברה הקדושה, שהובאו מקונסטנטינופול ב-1108 והם היו נתונים בלי כסף שנתרם על ידי ההאטמן איוואן מזפה במאה ה-17. ב-1713 נוסף למנזר מבנה הרפקטוריום על שם יוחנן ומגדל הפעמונים התווסף בשנים 1716–1719. מאז 1800 הייתה הקתדרלה שבמקום מקום מושב הבישוף של צ'רניהיב.
על אף שחלק ניכר מאדמות המנזר נלקחו לצורך שימושים אחרים, הרי שהוא המשיך להיות אחד המנזרים הגדולים באוקראינה ובמאה ה-19 וראשית המאה ה-20 נמנו בו 240 נזירים והתקיימו בו בית ספר וסמינר לכמרים.

הרס

ביוני 1934 החלה הריסת מבני המנזר על ידי השלטונות, כחלק ממבצע "הטיהור התרבותי" עליו הכריז יוסיף סטלין, על סמך מחקר אדריכלי שהוכיח שאיננו מבנה אותנטי מימי הביניים, כפי שנטען, אלא גיבוב מבנים מן המאה ה-16. התוכנית הייתה להרוס את מבני המנזר כולם ולפנות את השטח למבני ציבור וממשל, לאור העברת בירת אוקראינה הסובייטית מחרקוב לקייב. פריטים עתיקים, בעיקר פסיפסים, הועברו למוזיאון ארמיטאז', גלריית טרטיאקוב והמוזיאון הרוסי הממלכתי. חלקם נשדדו בהמשך על ידי הנאצים, נתפסו על ידי האמריקאים והושבו לאוקראינה. ב-1935 הוסרו כיפות הזהב, השערים המוזהבים, האיקונוסטאזיס וכלי הכסף לשרידי קדושים של מזפה ונמכרו כמתכת. שרידי הקדושה הועברו לקתדרלת ולדימיר הקדוש. מבנה הקתדרלה ומגדל הפעמונים פוצצו באמצעות דינמיט בקיץ 1936. המבנה היחיד ששרד מבין מבני המנזר הוא מבנה הרפקטוריום. הכיכר הפנויה נקראה "כיכר הממשלה" והשלטון הוציא תחרות אדריכלים לבניית קריית ממשל חדשה במקום. המבנה היחיד שהוקם ושרד מתוכנית זו הוא מושב משרד החוץ האוקראיני. פרוץ מלחמת העולם השנייה שם קץ לתוכנית ובמקום הפנוי התקיימו בעיקר אירועי ספורט.
ב-1973 הכריזה מועצת העיר של קייב על "פארק ארכאולוגי" בחלק מאזור המנזר. במקביל החלו להרקם תוכניות להקמתו מחדש, שלא יצאו לפועל עד לפירוק ברית המועצות.

הקמה מחדש

שיקום מבנה הרפקטוריום החל כבר באמצע שנות השמונים, עם סיומן בד בבד עם עצמאות אוקראינה ב-1991 החלו להשמע קולות לפיהם הרס המנזר היה פשע שהדרך היחידה לתקנו היא שחזור מוחלט ומלא של המנזר. הקמת המנזר לפי מתכונתו המקורית הסתיימה ב-1998. במסגרת השחזור בוצעו באתר חפירות ארכאולוגיות ושרידי יסודות המבנים העתיקים, כמו גם הקריפטה, שולבו במבנה הסופי.
במגדל הפעמונים הותקנה מערכת פעמונים חשמלית ובה 40 פעמונים, המנגנת 23 לחנים שונים על פני היממה. עבודות האמנות בפנים המבנה כוללות שחזורי איקונות עתיקות ויצירות אמנות מודרניות מקוריות.
המנזר החדש נחנך ב-30 במאי 1999, אך שיקום מלא וסופי של החלל הפנימי השתיים רק ב-28 במאי 2000. עד 2005 הושבו מרוסיה 18 מתוך 29 פסיפסים ויצרות אמנות שאוחסנו במוזיאוניה.
ב-15 בדצמבר 2018 הוכרז המנזר כמטה המרכזי של הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית והמטרופוליט של קייב וכל אוקראינה.
אלנור ממאדלי

קריירה

ב-11 בדצמבר 2004, כאשר היה בן 16, זכה ממאדלי בפעם הראשונה באליפות אזרבייג'ן. ב-13 בפברואר 2005, ממאדלי זכה במדליה הראשונה שלו בטורניר בינלאומי בקריירה הבוגרת, מדליית כסף בטורניר גביע העולם בודפשט (World Cup Budapest).
ב-28 במאי 2006, הוא התחרה באליפות אירופה שנערכה בטמפרה וזכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג לאחר שניצח בחצי הגמר את בריאן ואן דיק ההולנדי ובגמר את דניאל פרננדס הצרפתי. ב-15 בדצמבר 2007, ממאדלי זכה במדליית הכסף באליפות העולם לאחר שהגיע עד הגמר ובו הפסיד לוואנג קי-צ'ון הקוריאני.
ב-11 באוגוסט 2008, התחרה ממאדלי באולימפיאדת בייג'ינג וזכה במדליית הזהב. בקרב הראשון הוא ניצח את דירק ואן טיכלט הבלגי, בשמינית הגמר ניצח את קונסטנטין סיאמיונאו הבלארוסי וברבע הגמר גבר על קים צ'ול-סו הצפון-קוריאני. בחצי הגמר ניצח את עלי מאלוטמאט האיראני ובגמר ניצח באיפון, 13 שניות מהפתיחה את וואנג קי-צ'ון הקוריאני, לו הפסיד בגמר אליפות העולם שנה קודם לכן.
בספטמבר 2010 סיים במקום החמישי באליפות העולם שנערכה בטוקיו לאחר שהפסיד למסהירו טאקמצו היפני בקרב על מדליית הארד. ב-16 בינואר 2011, הוא זכה במדליית הזהב בטורניר המאסטרס שנערך בבאקו, עיר הולדתו, בחצי הגמר ניצח את יואן ברטון הבריטי ובגמר ניצח את לאנדרו גוילהיירו הברזילאי. ב-20 בפברואר הוא זכה במדליית ארד בגראנד פרי דיסלדורף. ב-22 באפריל הוא שוב זכה באליפות אירופה, הפעם בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג לאחר שניצח בגמר את סרג'יו תומא המולדובי. ב-19 ביוני זכה במדליית ארד בגראנד סלאם ריו דה ז'ניירו וב-18 באוקטובר זכה בארד בגראנד פרי אבו דאבי.
ב-15 בינואר 2012, הוא זכה שוב במדליית הזהב בטורניר המאסטרס שנערך באלמטי, בחצי הגמר ניצח את יואן ברטון ובגמר ניצח באיפון את טקהירו נאקאי היפני. ב-19 בפברואר זכה שוב במדליית ארד בגראנד פרי דיסלדורף. ב-31 ביולי 2012, השתתף באולימפיאדת לונדון והודח בסיבוב הראשון על ידי אנטואן ואלואה-פורטייה הקנדי שזכה לבסוף במדליית ארד.
סל קל

סל קל הוא מותג שהפך לשם גנרי עבור כיסא נישא המותאם לתינוקות.
לרוב משמש הסל קל גם כמושב בטיחות להושבת התינוקות בבטחה בעת נסיעה במכונית. בדגמים מסוימים ניתן להסב את הסל קל כך שיחובר על עגלת תינוקות או ישמש ככיסא אוכל.
שמו של הסל קל נגזר מן הקלות שבה ניתן להעבירו ממקום למקום (למשל מן הרכב לבית) מבלי להוציא את התינוק, ובדרך כלל לסל קל יש ידית נשיאה המקלה על ניודו. לעיתים חיבורו של הסל קל לחגורת הבטיחות של הרכב נעשה באמצעות בסיס, דבר המאפשר חיבור לרכב וניתוק ממנו ביתר קלות.

בריאות השימוש בסל קל

כיון שהישיבה בסל קל היא בתנוחה מכופפת, יצאו אורתופדים כנגד הורים המשאירים את תינוקם לזמן ממושך בסל קל. על פי המלצה זו, יש למעט את השימוש בסל קל כדי שלא לגרום להתפתחות איטית או לא-סימטרית של התינוק. מנגד, יש שטענו כי אין בדברים ממש וכי הסל קל בנוי בצורה ארגונומית שאינה גורמת נזק לתינוק.
מה שקורה באילת

עונה ראשונה

העונה החלה ביולי 2012, העונה מנתה 22 פרקים, בסוף עונה זה העלה צוות הבידור את המחזמר "עד סוף העולם".

עונה שנייה - VIP

העונה השנייה היא עונת ה-VIP בה השתתפו תשעה מפורסמים שונים, העונה מנתה 14 פרקים, בסוף העונה העלה הצוות העלה את המחזמר "שיער" בתרגום לעברית.
יחסי טורקיה–קיריבטי

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין הרפובליקה של קיריבטי כוננו בשנת 2008.
עיקר שיתופי הפעולה שבין שתי המדינות נעשים בפורומים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות ופורומים שונים בהם תורמת טורקיה מכספה למען התפתחות אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת קיריבטי.