מיתולוגיה של המאיה

המיתולוגיה של המאיה היא חלק מהמיתולוגיה המסו-אמריקנית וכוללת את כל סיפורי המאיה בהם מגולמים כוחות הטבע, האלים, והגיבורים המשחקים בתפקיד הראשי. חלקים אחרים של המסורת שבעל פה, כדוגמת סיפורי מוסר ומעשיות בעלי חיים, אינם שייכים למיתולוגיה, אלא לאגדות ולסיפורי עמים.

מקורות

המיתוסים העתיקים ביותר המתוארכים החל מהמאה ה-16 נמצאו במקורות היסטוריים מהרמה בגוואטמלה. החשוב שבהם הוא הפופול ווך (Popol Vuh) (פירוש: "ספר המועצה"), המכיל את סיפורי הבריאה של קיצ'ין (Quichean) וחלק מהרפתקאותיהם של התאומים הגיבורים; חונאפו ושבלנקה.
ספר חשוב נוסף, הנחשב לספר ההמשך של הפופול ווך הוא צ'ילאם באלאם (Chilam Balam), המכיל קטעים גדולים מן המיתולוגיה של העת העתיקה. חלקים מן המיתולוגיה נמצאו בדברי הימים ובדו"חות של הקולוניה הספרדית המוקדמת. ובראשם "הקשר" של דייגו דה לנדה (Diego de Landa) והמילונים שנאספו על ידי המיסיונרים הראשונים.
במאות ה-19 וה-20, אנתרופולוגים ופולקלוריסטים מקומיים העבירו סיפורים רבים אל הכתב. למרות שסיפורי המאיה הם תוצאה של תהליך היסטורי בו מסורות הנרטיב הספרדי התחברה עם אלה של הילידים, כמה סיפורים מתייחסים לתקופות מוקדמות וטרום ספרדיות.

מבנה העולם

כמו ברוב החברות הקדומות, על פי הקוסמולוגיה שלהם, גם המאיה האמינו כי היקום מורכב משלושה חלקים עיקריים; השמים זרועי הכוכבים, הארץ ואדמתה הסלעית הניזונה מדמם של מלכים ומעניקה פרחים ופירות והעולם התחתון של המוות והריקבון הנקרא שיבלבה (xibalba). 
המאיה ראו בכדור הארץ משטח מרובע, שלכל אחד מארבע פינותיו יש צבע משלו, המושפע מציר תנועתה היומית של השמש ממזרח למערב, שהוא הציר המרכזי. כך המזרח הוא אדום, כיוון שהוא מקום מוצאה של השמש. הצפון הוא לבן, כיוון שאין לו יחסים עם ציר השמש כלל. הדרום הוא צהוב, כיוון שהשמש עוברת דרכו במסלולה. והמערב הוא שחור, כיוון שהוא נמצא במקום בו השמש שוקעת.
בגרסה אחרת, במרכז העולם גדל עץ גפן כחול-ירוק הנקרא "עץ העולם" או "עץ החיים", הפורש ענפיו לארבע כנפות עולם ומחבר במעין ציר את כל הרמות של הארץ, השמים והשאול. כל אחד מקצוות העץ נאחזות על ידי אל אחר, אחד מבניו של האל העליון, וכל אחד מהם אחראי על אחד מארבעת היסודות: אוויר, אדמה, מים, אש.

נושאים מיתיים חשובים

בנרטיב של המאיה, מקורם של תופעות טבע ותרבות רבות, מיוצגות במטרה מוסרית להגדיר את יחסי האדם וסביבתו. בדרך זו, ניתן למצוא הסברים על מקורן של גרמי השמיים (השמש והירח, ונוס, הפלאידות, שביל החלב); את הנוף ההררי, העננים, הגשם, הברקים והרעמים, חיות בר וחיות בית, צבעי התירס, מחלות וצמחי המרפא שלהן, מכשירים חקלאיים, אמבט אדים ועוד. 
בנושאים הבאים ניתן להבחין בתימה מקיפה יותר:

הבריאה וסוף העולם

הפופול ווך מתאר את בריאת העולם על ידי רוח הים והשמים, וגם בספר ההמשך שלו (Chilam Balam of Chumayel) ישנה התייחסות לקריסת השמים ולמבול, שלאחריהם מגיעה עליית השמים והתרוממותם של חמשת עצי העולם.

פעולות הגיבורים המסדרים את העולם

המיתוס הידוע ביותר הוא על תבוסתו של שד-ציפור בידי חונאפו (Hunahpu) ושבלנקה (Xbalanque) שהיו אחים תאומים. חשוב לא פחות הוא סיפור מקביל של גיבור תירס המביס את אלי הרעם והברק ומקים איתם ברית. למרות שהמיתוס הזה קיים רק באזורי חופי מפרץ מקסיקו, נתונים שונים מראים כי ייתכן והוא היה פעם גם חלק ממסורת שבעל פה של המאיה.

נישואין עם כדור הארץ

סוג מיתי זה מגדיר את היחס בין האנושות לחיות הציד ולגידולים החקלאיים. הגיבור קסאבאלאנק במסורת הקאצ'י (Q'eqchi'), מחזר אחר בתו של אל כדור הארץ. אשתו של הגיבור הופכת בסוף המהלך לחיית צייד, לדבורים, נחשים, חרקים או לתירס. אם הגיבור מצליח לזכות בידה הוא הופך לשמש ואשתו לירח.

מקור השמש והירח

מקור השמש והירח הוא לא תמיד תוצאה של נישואין עם כדור הארץ. מגבעות גוואטמלה וספר הצ'יפאס ישנו סיפור על אח צעיר ואחיו המבוגר ממנו המקנא בו. האח הצעיר הופך לשמש ואמו הופכת לירח. והאח המבוגר הופך לחזירי בר וחיות יער אחרות. בדרך דומה בסיפור האחים התאומים הגיבורים, אחיהם הגדול הופך לקופים והצעירים לשמש ולירח.