שיחין

שִׁיחִין (בכתבי יוסף בן מתתיהו אסוכיס) הייתה עיירה יהודית בגליל התחתון בימי בית שני ובתקופת המשנה וייתכן שגם בתקופת התלמוד.
העיירה נזכרת רבות בכתבי חז"ל, בעיקר בקשר לתעשיית הקדרות הענפה שהתקיימה בה, ולחכמים שישבו בה, ובהם יוסף בן סימאי ונחמיה איש שיחין, וכן בקשר לחורבנה לצד מספר עיירות נוספות בגליל. כמו כן, הייתה אחת מערי משמרות הכהונה בגליל. העיירה מתוארת במקורות כסמוכה לציפורי.
העיירה זוהתה במחקר עם אתר ארכאולוגי השוכן בין ציפורי ובין כביש 77, ממערב ליישוב הושעיה, בו אותרו שרידים מרשימים של תעשיית קדרות וכן שרידי בית כנסת. בעבר הועלתה השערה כי היישוב שכן בתל חנתון. משמעות המילה "שיחין" היא מאגרי מים ארוכים ופתוחים.

במקורות

לאחר כיבוש הגליל על ידי אנטיגונוס הראשון ועלייתו לשלטון של אחיו, אלכסנדר ינאי, וניסיונו לכבוש את עכו, פלש בשנת 103 לפנה"ס לגליל התחתון תלמי התשיעי לתירוס, מלך קיפרוס. בין היישובים המרכזיים שנתקל בהם היו שיחין וציפורי. בשנת 102 לפנה"ס הוא הצליח לכבוש את שיחין, לאחר שהפתיע את תושביו היהודים כשהתקיף אותם בשבת. תושבי ציפורי הספיקו להתכונן להתקפה, והצליחו להדוף את ניסיון כיבוש העיר.
יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים מציין את שיחין כאחד היישובים היהודיים הראשונים בגליל בימי הבית השני. בזמן המרד הגדול, יוסף בן מתתיהו עצמו חנה במקום בזמן שנודע לו על הכוונה להעבירו מתפקידו כמפקד הגליל, והוא מציין כי תושבי היישוב יצאו נגד המשלחת שהגיעה מירושלים כדי להוציא לפועל את העברתו מהתפקיד.
לפי אלעזר הקליר ביישוב ישבה משמרת הכהנים יֶשֶׁבְאָב. העיירה שיחין נודעה גם בתעשיית כלי החרס שלה, שהתפרסמו באיכותם הגבוהה, הודות לאדמת הטין המשובחת, המהווה חומר גלם ליצירתם, שנמצאה בשפע באזור העיירה. בתוספתא מתייחס רבי יוסי אל תעשיית הקדרות ביישוב ואומר "העושין בעפר שחור, כגון כפר חנניה וחברותיה כפר שיחין וחברותיה", ובתלמוד הבבלי צוין "אף כלי כפר שיחין וכלי כפר חנניה אין דרכן להשתבר", ונראה כי עסקו ביישוב בייצור נרות.
בתוספתא, בתלמוד הירושלמי ובתלמוד הבבלי נזכר "מעשה שנפלה דליקה בחצרו של יוסף בן סימאי בשיחין ובאו אנשי קצטרה של צפורי לכבותה ולא הניחן". בתלמוד הירושלמי ובמדרש נזכר גם מספר פעמים החכם נחמיה איש שיחין כבן דורו ומכרו של רבי עקיבא, וכן כמי שאירח פליטים מירושלים וכדרשן.
בנוסף, נזכר היישוב בתלמוד הירושלמי, בתלמוד הבבלי ובמדרש ספרי דברים בשל יבוליו המשובחים, ובפרט החרדל: "מעשה בשיחין באחד שהניח לו אביו שלשה בדי חרדל, ונפשח אחד מהן, ונמצאו בו תשעה קבין חרדל, ועציו סיככו בו סוכת יוצרין", ובמקור אחר נזכרים דווקא עניי היישוב: "ובאין עניי כפר שיחין ועניי כפר חנניה".
העיירה נזכרת גם במדרש במדבר רבה כמקום בו נתגלו סגולות בארה של מרים לעניין טבילה וריפוי: "מעשה בשיחין באחד סומא שירד במים לטבל, נזדמנה לו בארה של מרים וטבל ונתרפא".
לבסוף, העיירה נזכרת בתלמוד ירושלמי, בתלמוד הבבלי ובמדרש איכה רבה כעיירה יהודית גדולה שחרבה, בין אם בנטישה או בהרס, לצד מספר עיירות נוספות בגליל התחתון, ובהן מגדל צבעייא וכבול: "שלש עיירות היה קטמוס (ספר המיסים) שלהן עולה לירושלים בעגלה (מפאת כובדו) -  כבול ושיחין ומגדול צבעייא, ושלשתן חרבו. כבול מפני המחלוקת, שיחין מפני כשפים, ומגדל צבעייא מפני הזנות".

חפירות ארכאולוגיות

האתר נסקר לראשונה בשנת 1988 על ידי משלחת מהאוניברסיטה של דרום פלורידה שחפרה בציפורי. סקר נוסף נערך במאי 2011 על ידי משלחת מאוניברסיטת סמפורד.
האתר הארכאולוגי של שיחין נחפר על ידי משלחת חפירות שיחין, משלחת משותפת ישראלית־אמריקאית בראשותם של ד״ר ג'יימס סטריינג' מאוניברסיטת סמפורד (Samford University) מבירמינגהאם אלבמה, ד"ר מרדכי אביעם מהמכון לארכאולוגיה גלילית במכללה האקדמית כנרת וד״ר דייוויד פינסי מהאוניברסיטה הנוצרית של קנטאקי (Kentucky Christian University). החפירות באתר החלו בקיץ 2012 ומתוכננות להימשך מספר שנים.
במהלך החפירות נחשפו ממצאים המעידים על קיומו של בית כנסת מפואר, ובהם עמוד פינה ודלתות אבן גדולות. כמו כן, נמצאו שבע תבניות להכנת נרות שמן ועדויות נוספות לקיום תעשיית קדרות מפותחת. החופרים משערים שהאתר נעזב במאה ה-4 לספירה, ייתכן בעקבות רעש אדמה שהתרחש בשנת 363, או בעקבות מרד גאלוס שהתרחש בשנת 351 ומרכזו היה בעיר ציפורי הסמוכה.