google/wiki40b huggingface dataset:
זהרה ראהנאווארד

השכלה

ראהנאווארד נולדה בבורוג'רד. ראהנאווארד קיבלה תואר ראשון ושני באמנות וארכיטקטורה מאוניברסיטת טהראן. היא עשתה תואר שני נוסף ודוקטורט מאוניברסיטת אזאד האסלאמית במדע המדינה. ראהנאווארד הייתה בין המהפכנים הראשונים נגד השאה. בשנים האחרונות לשלטונו של השאה, היא הייתה קרובה לעלי שריעתי, מהאידאולוגים של האופוזיציה לשלטון שעודד את הצעירים להתחבר לזוג ראהנאווארד

קריירה

בשנות השמונים בשעה שבעלה, מיר-חוסיין מוסאווי, כיהן כראש ממשלה, ראהנאווארד הקימה את האגודה הבינלאומית של נשים מוסלמיות ב-1987 ומונתה למנהלת אגודת הנשים התרבותית והחברתית שהייתה זרוע של משרד המדע. ב-1990 היא מונתה לחברה במועצה העליונה של המהפכה התרבותית שמטרתה לשמר את התרבות והחינוך האיסלמי באירן. ראהנאווארד טענה כי התרבות המערבית מחפצנת נשים ואילו האסלאם לא. ב-1999 היא הביעה דעות יותר מתונות כלפי מעמדן של נשים באיראן. בראיון שנתנה למגזין הנשים היחיד הפרסית באיראן, זאנן, אמרה שהיחס אל הנשים האיראניות הוא כמו אל המין השני. באמירתה רמזה ראהנאווארד אל ספרה של הפמיניסטית הצרפתיה, סימון דה בובאר, המין השני.
ראהנאווארד כיהנה כנשיאת אוניברסיטת אלזהרא, אוניברסיטה ממלכתית לנשים בלבד, בטהראן בין השנים 1998 ל-2006, וכיועצת פוליטית לנשיא איראן לשעבר, מוחמד ח'אתמי. ראהנאווארד הייתה האישה האיראנית הראשונה שמונתה לתפקיד נשיאת אוניברסיטה מאז המהפכה האיראנית ב-1979. היא מונתה לתפקיד על ידי שר המדע, והטכנולוגיה והטכנולוגיה לשעבר, מוסטפא מואין. לאחר בחירתו של הנשיא מחמוד אחמדינז'אד ב -2005, אנשי ממשל רפורמיסטים הועברו מתפקידיהם, בניהם גם ראהנאווארד שסיימה או תפקידה כנשיאת אוניברסיטת אלזהרא ב -2006.
בבחירות 2009 לנשיאות איראן, ראהנאווארד, השתתפה באופן פעיל בקידום הקמפיין של בעלה. היא הייתה האישה הראשונה שלקחה חלק פעיל בקמפיין הבחירות של בעלה מאז המפכה ב-1979. היא אף ארגנה עצרות נשים וחוגי בית לנשים לקידום מועמדותו. במהלך מערכת הבחירות, אחמדינז'אד פיקק בתעודותיה האקדמיות ובכך ניסה להחזיר אליו מצביעות. ראהנאווארד איימה לתבוע אותו על הוצאת דיבה.
במהלך מערכת הבחירות, כינו את ראהנאווארד מישל אובמה של איראן. בתגובתה לכינוי אמרה: "אני לא מישל אובמה של איראן, אני זהרה על שם ביתו של הנביא מוחמד. אני מכבדת כל אישה שפעילה [ציבורית]". בעצרות בחירות היא דיברה על שוויון זכויות והעדרותן של נשים מהמערכת הפוליטית באיראן. לאחר שנודעו תוצאות הבחירות, ניצחונו של אחמדינז'אד בהפרש ניכר את מוסאווי, טענו רבים מתומכי מוסאווי לזיוף התוצאות והחלה תנועת מחאה באיראן. המחאה דוכאה בתחילת 2010 וראהנאווארד ומוסאווי היו במעצר בית, ללא משפט, עד מאי 2018.

חיים אישיים

ראהנאווארד מקפידה ללבוש צ'אדור שחור. בזמן מסע הבחירות של מוסאווי, היא צולמה עם מטפחת ראש צבעונית מתחת לצ'אדור והידיים שלה לא היו מכוסות לחלוטין. כמו כן היא לא הקפידה לכסות את פנייה בפומבי.
לראהנאווארד שלוש בנות אקדמאיות.
בנימין וילקומירסקי

חשיפת התרמית

ב-1998 פרסם העיתונאי השווייצרי דניאל גנצפריד, בעצמו בן לניצולי שואה, מאמר בעיתון Weltwoche בו טען כי וילקומירסקי אינו יהודי, הוא מעולם לא היה במחנות הריכוז בתקופת השואה וכי הוא גדל כילד בשווייץ ולא במזרח אירופה. באפריל 1999 שכרה ההוצאה לאור של הספר את ההיסטוריון השווייצרי את סטפן מכלר כדי לבדוק את הטענות לזיוף. מכלר אישר כי טענותיו של גנצפריד הן אמת והספר הוא אכן זיוף.
מספר קוואזי משוכלל

במתמטיקה, מספר קוואזי משוכלל הוא מספר טבעי n, שסכום כל מחלקיו (כולל 1 והמספר עצמו) שווה ל- (סכום מחלקיו לא כולל המספר עצמו שווה ל- ). מספרים קוואזי משוכללים הם מספרים שופעים. עד היום לא נמצאו מספרים קוואזי-משוכללים, אך הוכח שאם קיים מספר כזה, הוא צריך להיות גדול מ-10³⁵ ועם לפחות 7 מחלקים.
אורן אליעזרי

אורן אליעזרי הוא מוזיקאי ישראלי שהיה חבר בלהקת "משינה" ובלהקת "שלום הציבור" שיצאה ממנה.

ביוגרפיה

אליעזרי, בנם של שולה וישראל אליעזרי, הצטרף להרכב הראשון של להקת "משינה" דרך חברים של יובל בנאי ושלומי ברכה, שהקימו את להקת "משינה" ב-1983, לאחר שחרורם מהצבא.
בחזרות הראשונות של הלהקה השתתפו בנאי, ברכה, אליעזרי, המתופפת ניבי ליפשיץ (אחותה של שרון ליפשיץ) והקלידן רמי חיימוב.
לאחר פירוק הלהקה ב-1984 חבר אל בנאי ואל דיין וביחד הקימו להקה חדשה: "שלום הציבור". אליעזרי ניגן ב"שלום הציבור" בגיטרות, בבס ובסינתיסייזר. הלהקה הוציאה שני תקליטי שדרים: "נובמבר אחד" ו"ינשוף על ענף גבוה". את שניהם כתב בנאי והלחין אליעזרי. הלהקה לא זכתה בהצלחה מרובה, והתפרקה לאחר שנה, ב-1985.
ב-1985 חידשה "משינה" את פעילותה. אליעזרי ניגן בהופעתה הראשונה במועדון "הפינגווין". הוא עזב את הלהקה לאחר מכן, כיוון שלא היה בטוח כי ברצונו להמשיך בקריירה מוזיקלית. אליעזרי סיים תואר ראשון בביולוגיה. משנת 1995 הוא עובד כשותפו של אביו, הגאולוג ואיש אבני החן - ישראל אליעזרי, בחברת אבני החן כלג'ם.
אליעזרי המשיך לפעול בהרכבים שונים, בין השאר בלהקת קסבה, ושיתף פעולה עם יוסי אלפנט, למשל באלבום "אלפנט", עם רפי פרסקי ועם הסולנית והחלילנית, רעייתו - דלית פרידמן, ב"טורקיז".
גרזן

גרזן הוא כלי בעל להב בולט, המשמש ככלי עבודה, כלי מטבח, כלי לכריתת עצים וככלי נשק קר עוד מהתקופה הפרה-היסטורית. הגרזן בנוי מידית ארוכה שבקצהּ מותקן להב כבד ורחב.

סקירה כללית

לגרזן שני תפקידים, חיתוך וביקוע. לכן יצרו שני סוגי גרזנים, כל סוג מיועד לתפקיד שונה.
הגרזן היה הן כלי עבודה שימושי והן כלי נשק. פשטות הייצור, כפל השימושים ונחיצותו לעבודת עץ הפכו אותה לאחד מכלי הנשק הנפוצים ביותר בעת העתיקה שלפני גילוי הברזל.
הגרזן הוא כלי החיתוך בעל יכולת החיתוך והביקוע החזקים ביותר מכל הכלים בעלי הלהב. הסיבה לכך היא עיצוב ראש הגרזן. ראש הגרזן הוא גוש מתכת כבד שמסתיים בלהב שהולך ונהיה צר ככל שמתרחקים מבסיס הגוש. קצה הלהב (שמבצע את החיתוך/ביקוע) הוא צר יחסית ולכן הכוח הרב שנצבר עקב משקל כל הגוש מופעל על שטח פנים קטן מאוד וכתוצאה מכך הגרזן מפעיל לחץ רב שמרבית החומרים דאז (בשר ועצמות, עץ ואף לוח מתכת דק) לא יכלו לעמוד בו.
תחילת השימוש הנרחב בגרזני אבן בתקופת האבן החדשה, לחיטוב עצים ולשימושים אחרים בידי ראשוני החקלאים. כאשר התגלה הברזל, גדל השימוש בכלי נשק ייעודיים ללחימה, כמו חרבות, והגרזן נדחק הצידה לטובת החרב, האלה והחץ וקשת. מאוחר יותר (ימי הביניים) שב הגרזן להיות נשק פופולרי ויעיל בשדה הקרב.

השימוש בגרזן בקרב

הגרזנים היו נשק פופולרי לאורך רוב ההיסטוריה. לשיא הפופולריות הם הגיעו בתקופת הויקינגים - עם של לוחמים חסרי מורא שאופיים האגרסיבי התאים לשיטת הלחימה בגרזן. הגרזן הוא נשק כבד ולא מאוזן, דבר שהופך אותו לנשק גרוע בהגנה. לעומת זאת, כאשר מניפים אותו במהירות וללא הפסקה הוא נהפך לנשק התקפי קטלני מאחר שעוצמת הפגיעה הייתה כה חזקה עד שהיא יכלה לחדור כל שריון ואף לנפץ מגנים. גם אם המכה לא ניפצה את המגן, היא הכאיבה מאוד לאיש האוחז בו ומנעה ממנו לתקוף מאחר שהיה עסוק בהגנה מפני מכות הגרזן. שימוש מוצלח בגרזן דורש מיומנות, כושר גופני וסיבולת גבוהה על מנת להניפו בעוצמה ובמהירות לפרקי זמן ממושכים (בסדר גודל של דקות). שיטת השימוש בגרזן הייתה לתקוף כל הזמן, עד שהאויב מתייאש או מתעייף או בורח.
בימי הביניים חלה עלייה במעמדו של הגרזן, בעיקר עקב יכולתו לפצח שריונות כבדים (לרבות שריון לוחות). גרזנים נהפכו להיות נשק פופולרי גם בקרב מעמד האבירים ונודעו כנשק יעיל וקטלני. הגרזן, שהחל כנשק פופולרי בקרב הנורדים, נהפך לאחד מכלי הנשק הפופולריים בקרב הבריטים: הן בקרב האבירים הנורמניים והן בקרב אנשי הגבעות הסקוטיים. בסוף ימי הביניים ותחילת הרנסאנס, גדל השימוש בנשקי מוט דוגמת מוט-גרזן, האלברד ובארדיש, שהיו יעילים גם נגד שריוני הלוחות של התקופה.

הגרזנים כיום

כיום, גרזנים עדיין נמצאים בשימוש אזרחי. גרזנים קטנים משמשים בעבודות גינון ואילו גרזנים דו-ידניים (גדולים יותר) משמשים את מכבי האש וצוותי הצלה לחילוץ נפגעים. גרזנים אלו מצוידים בצידם האחד בלהב חד ואילו מצידם האחר קיים דוקרן המשמש לנעיצה. כבאים משתמשים בגרזנים אלו על מנת לתלוש דלתות מציריהן, לפתיחת נתיבי איוורור בגגות ואף לשבירת קירות בבניינים בוערים. בגרזנים אלה הידית איננה עשויה מעץ (מאחר שבשימוש רב ידית האחיזה נוטה להישבר) אלא מחומרים פלסטיים מתקדמים כגון פיברגלס.
במקומות רבים בעולם בהם נהוג השימוש בעצי הסקה משתמשים בגרזנים לביקוע בולי עצים להסקה.
משפט סביץ'

משפט סביץ' (באנגלית: Savitch's theorem), שהוכח בידי וולטר סביץ' בשנת 1970, הוא משפט בתורת הסיבוכיות שקושר בין הזיכרון הנדרש לצורך פתרון בעיות בדרך דטרמיניסטית ובין הזיכרון הנדרש כאשר ניתן להשתמש באי-דטרמיניזם.

מבוא

בתורת הסיבוכיות ממדלים בצורה מתמטית פתרון של בעיות מתחום מדעי המחשב. המודל המקובל הוא מכונת טיורינג, שמדמה את פעולתו של מחשב בסיסי במיוחד (ועם זאת, כזה שניתן לפתור בו כל בעיה שניתנת לפתרון במחשב רגיל). אחד מהמדדים למורכבות של בעיה הוא כמות הזיכרון הנדרש כדי לפתור אותה, וכמות זו נמדדת במכונת טיורינג על ידי מספר תאי הזיכרון שנעשה בהם שימוש במהלך ריצת המכונה. מכיוון שעבור קלטים גדולים יותר נדרש באופן טבעי יותר זיכרון על מנת לפתור את הבעיה, נהוג למדוד את החסם על הזיכרון שדורשת מכונת טיורינג מסוימת בתור פונקציה על גודל הקלט.
משפט סביץ' מראה כי אם נדרשת כמות כלשהי של זיכרון כדי לפתור בעיה בצורה אי-דטרמיניסטית, מספיקה כמות זיכרון זו בריבוע כדי לפתור את הבעיה בצורה דטרמיניסטית.

הוכחה

ההוכחה של המשפט היא קונסטרקטיבית ומדגימה את הצורה שבה, עבור בעיה השייכת ל- ניתן לקבל מכונה דטרמיניסטית מתאימה בהינתן מכונה אי דטרמיניסטית שפותרת את הבעיה.
על מנת להוכיח את המשפט ראשית מוכיחים כי ניתן לפתור את הבעיה של בדיקה האם קיים מסלול בין שני צמתים בגרף תוך שימוש בסיבוכיות זיכרון של . לאחר מכן משתמשים בפתרון לבעיה זו כדי להריץ חיפוש על הגרף המייצג את המצבים האפשריים בעת ריצת מכונת הטיורינג האי דטרמיניסטית שבודקת האם מילה מסוימת שייכת לשפה. ניתן להניח כי קיים מצב יחיד שבו המכונה מסיימת את ריצתה ומודיעה על קבלת המילה הנבדקת, ועל כן כל שיש לעשות הוא לבדוק האם קיים מסלול מהמצב ההתחלתי אל המצב המקבל. מכיוון שגודל הגרף הוא אקספוננציאלי בסיבוכיות הזיכרון של המכונה האי דטרמיניסטית, ומכיוון שאת החיפוש ניתן לבצע בסיבוכיות זיכרון לוגריתמית בריבוע ביחס לגודל הגרף, נובע כי סיבוכיות הזיכרון הכוללת הנדרשת היא ריבוע הזיכרון של המכונה האי דטרמיניסטית.

משמעות

המשמעות המיידית הנגזרת ממשפט סביץ' היא קיום השוויון . כלומר, כל בעיה שניתנת לפתרון בזיכרון פולינומי באמצעות מכונה אי דטרמיניסטית ניתנת לפתרון בזיכרון פולינומי גם באמצעות מכונה דטרמיניסטית. התוצאה המקבילה במונחי סיבוכיות זמן היא P=NP, אך בניגוד לתוצאה עבור זיכרון, לא ידוע אם P=NP וההשערה המקובלת היא שהדבר אינו נכון.
הסיבה שבגללה המשפט תקף עבור זיכרון אך לא עבור זמן היא שלא ידועה דרך לביצוע חיפוש מסלול בגרף בזמן לוגריתמי בריבוע (האלגוריתם שעושה זאת בסיבוכיות זיכרון לוגריתמית בריבוע "משלם" על כך בזמן ריצה גבוה מאוד). היתרון של סיבוכיות הזיכרון על פני הזמן בהקשר זה נובעת מכך שניתן "למחזר" זיכרון.
יחסי ליכטנשטיין–סלובקיה

היסטוריה

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה האשימה צ'כוסלובקיה את פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין כי הרוויח מהסכמים שחתם עם הנאצים בתקופת הכיבוש של צ'כוסלובקיה, ורכש נכסי נדל"ן שונים ברחבי המדינה. בשנת 1948 הוקם בצ'כוסלובקיה משטר קומוניסטי, ובעקבות כך החרימו פקידי הממשל את נכסיו של נסיך ליכטנשטיין. 
בתגובה ניתקה ליכטנשטיין את יחסיה עם פראג, ובעקבות כך ניתקה אף צ'כוסלובקיה את יחסיה עם ליכטנשטיין ואסרה על תושבי הנסיכות להיכנס לשטחה.
ב-9 בדצמבר 2009, שרי החוץ של סלובקיה וליכטנשטיין, מירוסלב לייסאק ואורליה פריק, חתמו בברטיסלבה על הסכם לכינון יחסים, כשלושה חודשים לאחר שגם צ'כיה חידשה קשריה עם ליכטנשטיין, אך בסלובקיה מיהרו להבהיר כי ההסכם אינו מעיד על הכרה בתביעות הנדל"ניות של ליכטנשטיין.

יחסים דיפלומטיים

לסלובקיה יש קונסוליה בוואדוץ, אך לליכטנשטיין אין ייצוג דיפלומטי בסלובקיה, ושגריר שווייץ בסלובקיה מייצג אף את ליכטנשטיין.
אלביראו

תכונות

מערכת אלביראו מרוחקת כ-385 שנות אור מכדור הארץ. בעבר נחשבו שני הכוכבים כוכב כפול אופטי, משום שלא נראה שהם מקיפים מרכז משותף כבכוכבים זוגיים אמיתיים. עם זאת, למרות המרחק הגדול ביניהם, מראות התצפיות כי שני הכוכבים נמצאים באותו המרחק ונעים יחד כך שייתכן שהם מהווים מערכת זוגית. במקרה כזה זמן ההקפה שלהם הוא לפחות 75,000 שנים. כמו כן, אלביראו A, הכוכב הצהוב והבהיר מבין השניים, הוא בעצמו כוכב זוגי.

תכונות אלביראו A

אלביראו A הוא כוכב זוגי המורכב מענק כתום מסוג ספקטרלי K3 ומכוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B9. הכוכבים מקיפים זה את זה במרחק ממוצע של כ-40 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-100 שנים. לא ניתן להפריד בין שני הכוכבים בטלסקופ חובבים ונדרש ציוד מקצועי לשם כך. הרדיוס של אלביראו A1 הוא פי 50 מרדיוס השמש ומסתו כ-5 מסות שמש. הטמפרטורה על פניו נמוכה יחסית, כ-4,400 קלווין, והוא מאיר בעוצמה של כמעט פי 1,000 מעוצמת ההארה של השמש ובכך הוא מאפיל לחלוטין על אלביראו A2 העמום יותר. 
לאלביראו A2 מסה נמוכה יותר של 3.2 מסות שמש ורדיוסו גדול פי שלושה מרדיוס השמש. בשל הטמפרטורה הגבוהה שלו, כ-11,000 קלווין הוא מאיר בעוצמה של פי 75 מהשמש באור נראה ופי 100 בצרוף הקרינה בתחום העל-סגול.

תכונות אלביראו B

אלביראו B הוא כוכב הסדרה הראשית כחול מסוג ספקטרלי B8, דומה לאלביראו A2. מסתו וקוטרו גדולים במעט משל אלביראו A2 והטמפרטורה על פניו גם כן גבוהה במעט, כ-12,000 קלווין. ההפרש הקטן בקוטר ובטמפרטורה מספיק כדי שעוצמת ההארה שלו ביחס לעוצמת ההארה של אלביראו A2 תהיה גדולה פי 1.5 בתחום הנראה וכמעט פי שניים בצרוף התחום העל-סגול.
ירון אבולעפיה

ירון אבולעפיה (נולד בתל אביב) הוא מעצב תאורה ישראלי-הולנדי.

ביוגרפיה

אבולעפיה הוא יליד תל אביב. למד אמנות, כולל ציור ופיסול, בבית הספר של מוזיאון תל אביב לאמנויות ואחר כך במגמת אמנות חזותית בתיכון תלמה ילין בגבעתיים. עוד בימי התיכון, בגיל 17, נמשך לתחום עיצוב התאורה במופעי תיאטרון ומחול ושיתף פעולה עם אמנים בתחומים אלה. הוא סיים תואר ראשון בחקר התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב ואחר כך תואר שני בעיצוב במה במכון פרנק מוהר בחרונינגן שבהולנד. מאוחר יותר סיים עבודת דוקטורט ("התאורה שמעבר לדרמה") באוניברסיטה המלכותית בחרונינגן בנושה הסמיוטיקה והפואטיקה של התאורה בתיאטרון העכשווי. 
אבולעפיה עיצב עד עכשיו תאורות עבור 200 מופעי תיאטרון, מחול, מיצבים, קונצרטים ומופעי טלוויזיה בינלאומיים. 
שיתף פעולה עם הבלט הממלכתי של ברלין ומאוחר יותר עיצב במופעים של בלט האופרה בדיסלדורף, להקת המחול רמברט, תיאטרון המחול של הולנד, הבלט הלאומי של אנגליה, להקת "דאנסה קונטמפוראנאה דה קובה", התיאטרון ההונגרי הממלכתי של קלוז' (רומניה) ולהקות ותיאטראות רבים אחרים.
הוא ידוע, בין השאר, גם בשיתוף הפעולה שלו עם המוזיקאי ואיש התיאטרון האוונגרדי הגרמני היינר גבלס, עם הכוראוגרף הבריטי הנרי אוגוויקה ועם הכוראוגרף הישראלי-הולנדי איציק גלילי.
עבודתו מושפעת על ידי הכשרתו כאמן חזותי מנעוריו. גישתו, המשתלבת במגמות האמנויות הבמה בנות זמננו, נותנת משקל רב יותר לתאורה, הפועלת כמרכיב אוטונומי ודינמי ביצירת ההצגה ובביטוי מסריה.  
אבולעפיה מלמד כמרצה אורח במוסדות אקדמאים וכתות אמן רבים ברחבי העולם – למשל, בבית הספר לאמנויות באמסטרדם, בבית הספר המרכזי לדיקלום ולדרמה בלונדון, בית הספר הלאומי לאמנויות הבמה בדנמרק, האוניברסיטה לאמנויות בבוקרשט, בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים, באוניברסיטת תל אביב ובפקולטה לתיאטרון של האקדמיה לאמנויות הבמה של פראג. הוא חבר בחבר שופטים בתחרויות בינלאומיות לעיצוב תאורה.
הלל הורוביץ

קורות חיים

הרב הורוביץ גדל במרכז שפירא. הוא תושב חברון מגיל 13. למד בישיבת אור עציון, בישיבת בית אל ובישיבת מרכז הרב, שם הוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם שפירא.
לאחר שסיים קורס רבנים צבאיים בהצטיינות בתשמ"ז (1987), התגייס לרבנות הצבאית כאיש קבע ומונה לרב חטיבת גבעתי בתקופת האינתיפאדה הראשונה. משרת במילואים בדרגת רס"ן. בעל תואר שני במנהל עסקים.
בשנת תש"ן (1990) החל לשמש כר"מ בישיבת ההסדר בקריית ארבע במשך 3 שנים.
כתב טור שבועי במשך כשנה וחצי בעלון השבת "גילוי דעת".
אב לתשעה ונשוי לנעמי, אשת חינוך, בתם של הרב זלמן והרבנית שולמית מלמד.

פעילות ציבורית

משנת תשנ"ב (1992) הוא משמש כמנהל היישוב היהודי בחברון. בשנות פעילותו הצליח הורוביץ לחבר לחברון תורמים מהארץ ומחו"ל.
הרב הורוביץ קידם את פרויקט "נעלה לחברון" המביא תלמידים ממערכת החינוך ותנועות הנוער לביקור בחברון ובמערת המכפלה. את הפרויקט יזם משרד החינוך בראשות השר גדעון סער. בהמשך הצטרפו גם משרד הביטחון וצה"ל לפרויקט. לדברי הורוביץ, "מקום שתואר בתקשורת כמקום בו מתגוררים 400 יהודים קיצוניים עם אלף חיילים, הפך למוקד תיירותי של קרוב ל-700 אלף איש בשנה מכל העולם, ביטוי אדיר של חיבור עם ישראל לשורשים."
הורוביץ כיהן כיועץ בכיר במשרד החינוך בתקופת כהונתו של צבי הנדל כסגן שרת החינוך (2003–2004) עד לפרישת סיעתו מהקואליציה על רקע תוכנית ההתנתקות מגוש קטיף. לבקשת מנכ"לית המשרד, נשאר במשרד למשך עוד כחצי שנה גם לאחר פרישת סיעתו. בתקופה זו פורק משרד הדתות ואגף מוסדות התורה הועבר לאחריות משרד החינוך. הורוביץ היה אחראי על הטמעת האגף במשרד.
לקראת פינוי גוש קטיף, עבר עם משפחתו לכפר דרום כדי לתמוך במתיישבים. הוא ומשפחתו נשארו לגור עם המפונים ונדדו איתם במשך שנה וחצי, לבאר שבע ואשקלון וסייעו בשיקומם.
בשנת 2010 מונה ליועץ של ראש עיריית נצרת עילית, שמעון גפסו, במטרה לחזק את ההתיישבות היהודית בעיר ובגליל ולמנוע את ההגירה השלילית מהעיר. במסגרת תפקידו הוביל הבאת משפחות דתיות לעיר, הקמת ישיבת הסדר, ישיבה תיכונית ומכינה קדם צבאית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 (2009) הוצב בתחילה במקום התשיעי ברשימת הבית היהודי, רשימה משותפת למפלגות מפד"ל, תקומה ומולדת, אך לאחר התפרקות האיחוד לא נכלל ברשימת המועמדים לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-19 (2013) נבחר למקום החמישי ברשימת "האיחוד הלאומי - תקומה" לכנסת ה-19, ועם איחוד הרשימה לתוך רשימת הבית היהודי הוא הוצב במקום ה-13 ברשימה המאוחדת. הרשימה זכתה ב-12 מנדטים. בעקבות פטירת השר אורי אורבך, בכ"ז שבט תשע"ה, (16 בפברואר 2015), כחודש לפני הבחירות לכנסת העשרים, נכנס הורוביץ לזמן קצר לכנסת ה־19.
בדצמבר 2013 הקים את "קרן יחד", המאגדת אלפי משפחות כרשת ביטחון כלכלית שתעניק סיוע כספי למשפחות החברות בה במקרה פטירה של אחד ההורים.
בשנים 2013 - 2019, כיהן כראש מועצת בתי העלמין בירושלים. בשנת 2019 מונה לראש מינהלת היישוב היהודי בחברון.
יוסי חכם

ביוגרפיה

חכם נולד בירושלים למשפחה מסורתית, והיה אוהד בית"ר מגיל צעיר.
בעונת 1964/1965 החל את הקריירה בבוגרים של בית"ר ונכנס להרכב בתור מגן ימני מתחילת דרכו ועד סופה. בעונת 1967/1968 היה שותף לקבוצת הכוכבים שכללה את ד"ר ראול גלר, אודי רובוביץ', חיים אזולאי, יצחק מונסה ושמעון צ'רנוחה, כאשר אותה קבוצה הובילה את בית"ר לעליית ליגה היסטורית ומשמעותית בעונה הכפולה.
בעונת 1975/1976 היה שותף כשחקן משמעותי בתואר ההיסטורי הראשון של הקבוצה, גביע המדינה ולאחר מכן בגביע נוסף בעונת 1978/1979.
בעונת 1979/1980 סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה וירדה לליגת המשנה, ובסוף העונה פרש חכם מכדורגל.
עלילת הדם בבלואה

עלילת הדם בבלואה (ידוע בשם גזירת בלוייש) התרחשה בבלואה  (Blois; בכתיב של אותה תקופה: בלויש) שבצרפת בשנת 1171 (ד'תתקל"א). כתוצאה מהעלילה הועלו על המוקד למעלה משלושים יהודי העיר. הייחוד בעלילה זו, הוא בכך שהופצה על אף שלא נמצאה גופה כלל, וללא שנטען שילד כלשהו נעדר.

סיפור המעשה

האירוע החל ב-20 במאי 1171 (אור לט"ו בסיוון ד'תתקל"א), כאשר יצחק בן אלעזר, מיהודי העיר השקה את סוסו בנהר הלואר, ובמקביל השקה משרת גוי אחד את סוסו של אדונו. היהודי נשא ככל הנראה חבילה של עור מעובד לבן בחיקו, וכאשר חתיכת עור נשמטה מחיקו, ראה אותה המשרת הנכרי. המשרת חזר אל אדונו, וספר כי ראה את היהודי משליך אל הנהר גופת ילד שהרגו היהודים. יחסם של בני האצולה של בלואה, לרבות אדונו של אותו משרת, ליהודי העיר, היו מתוחים ממילא בשל יחסיו של נסיך בלואה תיאובלד עם פילגשו היהודיה (מכונה בכרוניקות "מרת פולצלינא"), והאדון ניצל את ההזדמנות שנקרתה לו לנקום בה וביהודי העיר. הוא ספר לתיאובלד (בכרוניקות מופיע שמו "טיבלט") את דברי משרתו, ובתגובה תיאובלד, שאהבתו לפילגשו כנראה נתקררה, הורה לאסור את כל יהודי העיר.
בתחילה, דרש תיאובלד כופר נפש כספי וביטול כל החובות שחייבים ליהודים, אולם לאחר מכן, בא כומר ששכנע אותו שאין לקחת כופר לנפש אדם. הכומר הציע לתיאובלד לבדוק את אמינותו של המשרת-העד במשפט האל – הוא הוכנס לגיגית מלאה מים, וכיוון שצף בהן, הוחלט שהוא דובר אמת, והיהודים נידונו להעלאה על המוקד. במהלך השריפה, נשרפו החבלים של שלושה מהנשרפים, והם השתחררו. הם טענו שזה מהווה ראיה לחפותם, ועל כן הם זכאים להשתחרר, אולם תיאובלד לא קבל טענה זו, והם הוחזרו למוקד. כאשר הם הוחזרו למוקד, הם תפסו גוי אחד וניסו לגרור אותו עמם אל האש. בתגובה, אנשיו של תיאובלד הרגו אותם, והשליכו את גופותיהם לאש. בסך הכל נהרגו 31 יהודים.
רבי אפרים מבונא, שהיה הראשון שהעלה על הכתב את סיפור המעשה כותב ב"ספר זכירה" שלו, שקהילת בלואה, אנשים נשים וטף, עלתה על המוקד כאשר שירת עלינו לשבח בפיה, והוא מתאר את המנגינה שאותה שרו, "כי תחילה היה הקול נמוך ולבסוף הרימו קולם בקול גדול ויענו יחד 'עלינו לשבח' ותבער האש".
אחדים מיהודי בלואה, שלא הועלו על המוקד, נכלאו, והקטנים שבהם אולצו להתנצר. יהודי שאר הקהילות בתחום אחריותו של אותו המושל נאלצו לשלם כופר נפש גבוה.

תגובת היהודים

מלבד הייחודיות בעלילה זו בכך שהיא בוצעה ללא מציאת גופה או הכרזה על נכעדר, היא גם היתה העלילה הראשונה בצרפת בה השלטונות שתפו פעולה עם המעליל. עד עתה, שלטונות צרפת לא ביצעו כל ענישה כלפי היהודים, והעלילה בבלואה היתה עלילת הדם הראשונה בה הועלו יהודים על המוקד. בשל כך גרמה העלילה לזעזוע עמוק בקרב יהודי צרפת, והשינוי בעמדת השלטון שכלל סכנה לכל יהודי האזור גרם לחרדה בקרב יהדות צפון צרפת. בכך יש כדי להסביר את המספר הרב של קינות וסליחות שנכתבו לזכר המאורע וכן את קביעת התענית.
מלבד התענית לדורות (ראה להלן), קהילות אחדות גזרו על עצמן גזרות אבלות ותעניות לתקופה שאחר המאורע. כך למשל, קבעה קהילת טרואה (טרוייש; עירו של רבנו תם) שלא ללבוש בגדי משי למשך שלש שנים, וכן להתענות כל ימי שני וחמישי עד סוף השנה.

השפעה לדורות

העלילה הותירה חותם עמוק על יהודי אותה תקופה. רבנו תם, מגדולי חכמי ישראל באותה תקופה, קבע לזכרה צום בכ' בסיוון מדי שנה, ואמר על הצום: "גדול יהיה צום זה מצום גדליהו בן אחיקם". לזכר המאורע נכתבו מספר סליחות, ביניהן קינה הבנויה לפי הסדר של מגילת איכה "למי אוי למי אבוי" של רבי אפרים מבונא, והקינה "שלומי אמוני ישראל" של אחיו רבי הלל מבונא המתארות את האירועים בהרחבה. סליחתו של רבי הילל אף זכתה להיכנס, למנהג כמה קהילות, לתפילת מוסף של יום הכיפורים.
סקסטיוס ניגר

סקסטיוס ניגר (Sextius Niger; המחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה) היה סופר רומאי שכתב על פרמקולוגיה בזמן שלטונו של אוגוסטוס קיסר או מעט מאוחר יותר. ייתכן והוא זהה לבנו של הפילוסוף קווינטוס סקסטיוס , שהמשיך את האסכולה הפילוסופית שלו .

חייו ויצירתו

מתוך דבריהם של פדניוס דיוסקורידס ופליניוס הזקן, המזכירים את חיבורו, ניתן לקבוע את זמן כתיבתו לתקופה שאחרי שיובה השני , מלך מאוריטניה, כתב את מאמרו על החלבלוב, שדיוסקורידס ופליניוס הכירו מניגר, ולפני שפליניוס עצמו כתב את חיבורו, תולדות הטבע. כלומר: בין סוף המאה ה-1 לפנה"ס ועד המחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה. קייליוס אורליאנוס ‏ (acut. 3, 16, 134) מאפשר לנו לצמצם עוד יותר את התאריך האפשרי, בכך שציין אותו כחברו של טוליוס באסוס (Tullius Bassus), המצוטט על ידי סקריבוניוס לארגוס (121); מאחר שסקריבוניוס כתב בין תחילת שנות ה-40 לאמצעם, זה מצמצם את תקופתו ללפני שנת 40.
חיבורו הפרמקולוגי נכתב ביוונית ועל פי ארוטיאנוס שמו היה περὶ ὕλης ("על חומר", "על חומרים [רפואיים]"). דיוסקורידס מכנה אותו תלמידו של אסקלפיאדס איש ביתיניה ומדבר באופן פוגע עליו ועל אחרים מאותה אסכולה על חוסר תשומת לב בחקירת התרופות שהם ממליצים עליהן.
הוא מציין דוגמאות לאמירות של ניגר שלטענתו לא נבדקו, ובהן שאלווי מופק בארץ יהודה.
למרות הזלזול הזה, נראה ברור שניגר היה מקור עיקרי עבור דיוסקורידס כפי שהיה גם עבור פליניוס. ספרים רבים של פליניוס כוללים רצפים ארוכים בעלי דמיון רב לדיוסקורידס; ולגבי כל הספרים הללו פליניוס מציין את ניגר כאחד ממקורותיו. בניגוד לדיוסקורידס, פליניוס כותב על ניגר בהערכה רבה ומכנה אותו "סופר רפואי שקדן מאד" ("diligentissimus medicinae"), וגם קלאודיוס גלנוס העריך אותו מאד. חיבורו עסק בהשפעות התרופתיות על צמחים ובעלי חיים; את הקשר שלו לאמונות עממיות ניתן לראות בהערותיו על בעלי זנב: "סקסטיוס אומר שתשוקה מינית מוגברת על ידי אכילתם, אם הם נשמרים בדבש לאחר שהוסרו מהם האיברים הפנימיים, הראש והרגליים, אולם הוא מכחיש שניתן לכבות איתם אש".
רבים סבורים שסקסטיוס ניגר היה גם פילוסוף, בנו של קווינטוס סקסטיוס ויורשו כראש אסכולה לפילוסופיה שפרחה לזמן קצר סביב זמנו של אוגוסטוס, אולם גוועה עד לזמנו של סנקה. לאסכולה היה דמיון מסוים לסטואיזם, והיא המליצה על צמחונות; למרות שסקסטיוס האב כתב ביוונית, לפילוסופיה היה אופי רומאי.
איזומראז

איזומראז (מאנגלית: Isomerase) הוא שם כולל לקבוצה של אנזימים המזרזים תגובות של שינוי מבני (שינוי קונפורמציה) במולקולה. האיזומראז גורם למולקולה לעבור מצורה של איזומר אחד לאחר. כלומר, ללא שינוי הנוסחה הכימית של המולקולה וללא שינוי במסה של רכיבי התגובה, הוא משנה את מבנה הקשרים בה, ואת המבנה המרחבי התלת ממדי שלה. האיזומראזות מהוים אחד משש הקבוצות שאליהן ממוינים כל האנזימים. קבוצת האיזומראזות היא קבוצה מספר 5, ואנזימים המשתייכים אליה מסומנים EC 5.X.X.X.
דוגמה בולטת לתגובה שמזורזת על ידי איזומראזות היא שינוי מולקולה מקטו לאלדו, כפי שעושה למשל האנזים פוספו-הקסוז-איזומראז, המזרז הפיכת המולקולה גלוקוז-6-פוספט (G6P) לפרוקטוז-6-פוספט על ידי שינוי מרחבי במולקולה: העברת הקשר הכפול לפחמן מספר 2. בתגובה זו לא משתנים כלל מרכיבי המולקולה (הנוסחה הכימית שלה), אך הצורה התלת ממדית שלה משתנית. שינוי זה קריטי, שכן, ללא השינוי לא יתרחשו השלבים הבאים בתהליך הגליקוליזה. דוגמה נוספת היא שינוי חומצה אמינית מצורתה הכיראלית L לצורה D.
קתרין לנגפורד

ילדותה

קתרין לנגפורד נולדה בעיר פרת' שבאוסטרליה, להורים רופאים, אליזבת וסטיבן לנגפורד. היא החלה שיעורי פיתוח קול ב-2005, כשהייתה בת 9. בתיכון למדה בבית ספר מודרני למחוננים ומצטיינים, שם עסקה במוזיקה, בתיאטרון ובספורט והייתה שחיינית ברמה ארצית. לנגפורד סיימה את לימודי התיכון ב-2014 וניסתה להתקבל ללימודי משחק. בין 2014 ל-2015, למדה במכללה לריקוד ולאמנויות הקולנוע, שם השתתפה בהפקה גדולה של מחזמר.

קריירה

לנגפורד השתתפה במספר סרטים קטנים ועצמאיים ב-2015, כמו Misguided, Imperfect Quadrant, ו-Daughter. לנגפורד גילמה את הדמות הראשית, סקרלט, בסרט Daughter שהוצג בבכורה בפסטיבל קאן ב-2016.
לנגפורד נבחנה לתפקיד הראשי ב-"13 סיבות" בסקייפ, כאשר מעולם לא עבדה בארצות הברית. בסדרה, המהווה עיבוד טלוויזיוני של ספר בעל שם דומה, היא שיחקה תלמידת תיכון אמריקאית בשם האנה בייקר, שמשתפת מדוע בחרה לשים קץ לחייה. בעוד דמותה של האנה עמדה במחלוקת, מבקרי הטלוויזיה היללו פה אחד את הופעתה של לנגפורד, ואף כינו אותה 'תגלית השנה'. היא זכתה לשבחים ולתהילה רבה בעקבות תפקידה בסדרה.
בדצמבר 2016, היא חתמה בסוכנות המפורסמת WME בה חתומים עשרות מהשחקנים והבמאים המפורסמים בהוליווד.
באוקטובר 2018 לוהקה ל"נוקמים: סוף המשחק". עם זאת, סצנותיה נחתכו מסרט הסופי, כאשר האחים רוסו חשפו כי לנגפורד לוהקה כגרסה בגיל העשרה לבתו של טוני סטארק, מורגן. הסצינה שלה הוסרה כאשר השינוי בשחקנים בלבל את הקהל והבמאים הבינו שאין קשר רגשי עם הגרסה הישנה יותר של הדמות.
ב-2018 כיכבה לצד ניק רובינסון בסרט "באהבה, סיימון" ושיחקה שם את ליאה.