google/wiki40b huggingface dataset:
בטי דובינר

חייה

בטי דובינר נולדה בלונדון שבמחוז אונטריו בקנדה. אמה, בטי, נפטרה במהלך לידתה. אביה, אלכס, עבד למחייתו כסוכן מכירות ונעדר לעיתים תכופות וממושכות מביתם, ובטי נותרה בהשגחת דודה ודודתה.
בנעוריה החלה לדגמן ועברה לחיות בטורונטו. לאחר מכן עברה לניו יורק ושימשה קניינית עבור חברת אופנה. במהלך שנות הארבעים נישאה לסם דובינר (1914 – 1993), איש עסקים ואספן אמנות, ויחד עמו עלתה לישראל בשנת 1950. קודם לעלייתם היו בטי וסם חברי תנועת בית"ר וממייסדי "הליגה למען שחרור פלשתינה (ארץ ישראל)". ברמת גן מצוי בית דובינר על שמם, בניין מגורים ייחודי בתכנונם של האדריכלים אלפרד נוימן, צבי הקר ואריה שרון.
לאחר התפרצות מגפת הפוליו בארץ, בשנת 1952, הקימה דובינר את הארגון "אילנשיל פוליו" לטיפול בנפגעי המחלה. ביוזמתה הובא ארצה, בסיוע ארגון הפוליו האמריקאי ומשרד הבריאות, החיסון נגד הפוליו ולילדים הנפגעים סופקו מכשירים אורתופדיים ופעילויות שיקום. ארגון המתנדבים שהקימה הפך במרוצת השנים לאיל"ן ודובינר, שעמדה בראשו, פעלה לייסוד סניפיו ברחבי הארץ ולהקמת מרכז הספורט לנכים.
דובינר יזמה הכשרת כח אדם מקצועי לטיפול בנפגעי הפוליו ולגיוס תרומות לקיום הארגון, בין היתר באמצעות קיומו של "מצעד הפרוטות". שנים רבות לאחר פרישתה מעיסוק פעיל במוסדות הארגון, הייתה נשיאת איל"ן וגילתה עניין בהתפתחות מוסדותיו.
לאורך השנים פעלה דובינר לקידום מטרות חברתיות שונות ולגיוס כספים עבורן. בתקופת עלייתם ארצה פעלה יחד עם בעלה להוצאת משפחות מהדיור הארעי במעברות. במהלך השנים הייתה שותפה לתמיכתו בקידום אמנים צעירים.
על פעילותה החברתית הוענק לבטי דובינר תואר יקירת העיר רמת גן, וכן אות הנשיא למתנדב בשנת תשמ"ח.
הובאה לקבורה בבית הקברות נחלת יצחק.
בדר שאכר א-סיאב

בדר שאכר א-סיאב (בערבית: بدر شاكر السياب ; 25 בדצמבר 1926 - 24 בדצמבר 1964) היה משורר עיראקי, אחד המשוררים המפורסמים ביותר בעולם הערבי במאה העשרים, ונחשב לאחד ממייסדיה של השירה החופשית בספרות ערבית.

חייו

בדר שאכר א-סיאב נולד בכפר ג'יקור ליד העיר בצרה בסוף שנת 1926, שם איבד את אמו כשהיה בן שש שנים. לאחר שהשלים את לימודיו בבית ספר היסודי, עבר לבצרה והמשיך בלימודיו עד התיכון. לאחר מכן עבר לבגדד, שם הצטרף למכללה להכשרת המורים, ובחר ללמוד את הספרות של השפה הערבית למשך שנתיים. ב-1945 עבר ללמוד אנגלית וסיים את לימודיו בשנת 1948.
באותה תקופה כבר היה פעיל פוליטי שמאלני שנאבק לשחרור מדינתו עיראק מההשפעה האנגלית. הוא התחיל לעבוד כמורה לשפה האנגלית בעיר רמאדי, ולאחר כמה חודשים פוטר מעבודתו בגלל נטיותיו הפוליטיות ונכנס לכלא. לאחר היציאה מהכלא עבד בעבודות עצמאיות בבצרה ובגדאד, ובשנת 1952 הוא נאלץ לעזוב את ארצו וללכת לאיראן ואחר כך לכווית, בעקבות הפגנות שהשתתף בהם.
ב-1954, חזר המשורר לבגדד ועבד בעיתונות ובאגף של יבוא ויצוא באחת מהחברות הממשלתיות הגדולות. הוא היה אחד מתומכי המהפכה שהוביל עבד אל-כרים קאסם נגד המשטר של המלך פיסל, שבעקבותיה הוקם ב-14 ביולי 1958 המשטר הרפובליקני. בשנת 1959 עבד בשגרירות הפקיסטנית. לאחר שהודיע על התפטרותו מהמפלגה הקומוניסטית חזר לעבודתו ובאגף של יבוא ויצוא באחת מהחברות הממשלתיות הגדולות. ולאחר מכן עבר לבצרה שם עבד בנמל אלבצרה. בשנת 1962 נכנס לבית החולים של האוניברסיטה האמריקנית בביירות לטיפול בכאב בגב, ולאחר מכן חזר לבצרה בה נאבק עם הכאב עד שהוא מת בשנת 1964.
במהלך שנות ה-40 וה-50 א-סיאב הוביל את תנועת השירה החופשית בערבית. הוא נחשב למשורר דגול ששילב בשירתו נושאים פטריוטים-לאומיים וחברתיים, ושירתו מקפלת לתוכה את הזהות העיראקית. המשורר מחמוד דרוויש חיבר לכבודו בשנות ה-90 שיר ידוע בשם "אני זוכר את א-סיאב" (اتذكر السياب).
ליקוק

ליקוק היא פעולה במסגרתה מעביר אדם או בעל חיים את לשונו על פני משטח כלשהו, לרוב תוך שהוא משאיר רוק על אותו משטח. לליקוק מטרות שונות בהם - טעימת המשטח. בעלי חיים מלקקים את עצמם למטרות רחצה וטיפוח ואף שותים בדרך זו.

אצל בעלי חיים

בעלי חיים מלקקים את עצמם לצורכי ניקיון וטיפוח. ביונקים בעלי פרווה, המרקם של לשון היונק מאפשרת ליונק לנקות את הפרווה שלו, לשחרר קשרים בשער הפרווה. כמו כן, יונקים נוהגים ללקק את ולדותיהם מיד לאחר הלידה, במטרה לנקות את מי השפיר. בנוסף ליקוק הולדות מביא להפעלת מערכת הנשימה והעיכול של הולד.
חתולים מלקקים את עצמם על מנת לקרר את גופם - הרוק המצטבר על הפרווה מתאדה ובכך מקרר את הגוף (בדומה לתפקיד הזעה אצל בני אדם).
השממית מנקה את עינייה באמצעות ליקוקן.
בעלי חיים רבים מלקקים משטחים רטובים לצורכי שתיה. באמצעות הליקוק מכניסים בעלי החיים מים לתוך פיהם.
בעלי חיים רבים (ובהם בקר וסוסים) מלקקים אבנים על מנת לקבל מינרלים נחוצים החסרים במזונם.
הלמורים משתמשים בליקוק לצורכי תקשורת חברתית, וכך גם אצל השימפנזות.

אצל בני אדם

ביחס לבעלי חיים אחרים, התועלת של בני אדם בליקוק מועטה ביותר. הלשון של בני האדם קצרה באופן יחסי ואינה גמישה, ולכן לא ניתן להשתמש בליקוק לצורכי שתייה או לניקיון (אף שבעת העתיקה היו שניקו את כלי האוכל שלהם באמצעות ליקוק בלבד, בעת החדשה דבר זה נחשב לא היגייני).
בלוטות הזיעה של בני האדם מייתרות את הצורך בליקוק לצורכי קירור.
בני אדם משתמשים בליקוק לצורך טעימת מזון, ומספר סוגי מזון עוצבו כדי להיאכל באופן זה, כגון שלגונים וסוגי סוכריות קשות (בעיקר סוכריות על מקל)
בני אדם משתמשים בליקוק להרטבת משטחים כמו בולי דואר ומעטפות להפעלת הדבק המשמש להדבקתם או לסגירתן. כמו כן קיים נוהג ללקק את האצבע ובאמצעותה להעביר דפים בספרים, וכן ללקק קצהו של חוט על מנת להקל על הכנסתו לקוף המחט.
תהילים קכ"ט

תוכן המזמור ומבנהו

מזמור זה הוא מזמור בקשה מה' שינקום באויבי ישראל. המזמור נחלק לשני חלקים. חלקו הראשון, פסוקים א' -ג' מספר בעל המזמור את קורות ישראל וכיצד ניצל מאויביו. בחלקו השני של המזמור, בפסוקים ד'- ח' מבקש המשורר כי ישלם לאויבי ישראל. המזמור כתוב בגוף שלישי ולשונו עתירת שאלות. בעל המזמור משלב דברי שבח והודיה לה' ואף יוצר ניגוד בין ישראל ובין שונאיו של העם.

המזמור בתרבות

המלחינה לילי בולאנז'ה הלחינה יצירה קלאסית בהשראת המזמור. (Psalm 129 "Ils m'ont assez opprimé dès ma jeunesse). ידוע ביצועם של מקהלת מקהלת מונטוורדי בליווי התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוח ג'ון אליוט גרדינר.
רוי מילר ארננדס

קריירה

רוי מילר החל לשחק בקרטחינס מליגת העל של קוסטה ריקה, ב-2005 עבר לקבוצת בודה/גלימט מליגת העל הנורווגית יחד עם רנדאל ברנס. הוא שיחק שלוש שנים בקבוצה ולאחריה עבר לרוזנבורג באמצע עונת 2008/2009 הושאל לאורגריט ובתום העונה חתם בניו יורק רד בולס. בינואר 2016 עבר לדפורטיבו סאפריסה מקוסטה ריקה.
פרנסיס זומן לראשונה לנבחרת קוסטה ריקה ב-2005. הוא שיחק עם הנבחרת בגביע הזהב 2007 ו-2013 וכן בקופה אמריקה 2011. הוא נמצא בסגל הנבחרת במונדיאל 2014.
יוקיו נינגאווה

ביוגרפיה

יוקיו נינגאווה נולד בעיר קווגוצ'י שבמחוז סאיטאמה, יפן. ב-1955 הצטרף ללהקת התיאטרון סייהאי. ב-1967 עזב את הקבוצה והקים להקת תיאטרון משלו בשם "תיאטרון העם המודרני". מחזות בבימויו הוצגו לראשונה ב-1969, אז התקיימו הצגות הבכורה הראשונות של שני מחזות בבימויו, פרי עטם של טושירו אישידו וקוניו שימיזו. "תיאטרון העם המודרני" התפרק ב-1971 וכעבור שנה ייסד להקת תיאטרון חדשה בשם "להקת פריחת הדובדבן", שהתפרקה שלו שנים אחרי-כן, ב-1974.
שנת 1974 הייתה נקודת מפנה עבור נינגאווה, כשטדאו נקאנה, מפיק התיאטרון של חברת טוהו דאז, הזמין אותו לביים הצגות תיאטרון גדולות, וכתוצאה מכך הוא החל לעבוד על מחזה שייקספירי בפעם הראשונה, הוא ביים את "רומיאו ויוליה". מאז אותה עת הוא נהפך לאחד הבמאים המהוללים ביותר בתיאטרון העולמי. הוא גם העלה נושאי בימוי מעניינים, כמו פרויקט שהשיק ב-1998, לבימוי כל מחזותיו של שייקספיר, או בשנת 2000 כשביים מחזות יווניים, שבו הפקה שלו ארכה עשר שעות וחצי. 
החל מ-1983, כשביים את "מדיאה", נינגאווה החל לערוך מדי שנה סיבובי הופעות מעבר לים, שהביאו למוניטין הרב שיצא לו באירופה, ארצות הברית וקנדה. בשנות התשעים הוא הוזמן להציג מחזה בלונדון מדי שנה, שלוש שנים ברצף – "חלום ליל קיץ" ב-1996, "שינטוקומארו" ב-1997 ו"המלט" ב-1998. בנוסף לכך הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית בשנים 1999–2000 והציג את "המלך ליר" בלונדון ובסטרטפורד אפון אייבון.
בלהקת התיאטרון שלו "נינגאווה סטודיו", המשיך לביים הפקות ניסיוניות עם צוות צעירים. במהלך השנים הקים שתי להקות תיאטרון שעובדות בשני תיאטראות בטוקיו: תיאטרון קוקון, ותיאטרון סאיטאמה. ב-2006 הקים להקת תיאטרון חדשה לאנשים מעל גיל 55 הקרויה "תיאטרון הזהב של סאיטאמה" שיושב בתיאטרון סאיטאמה. 
למרות שהיה ידוע מחוץ ליפן בעיקר בשל סיבובי ההופעות שלו של קלאסיקות אירופאיות, נינגאווה ביים גם עבודות המבוססות על כתיבה יפנית מודרנית, בכלל זה מחזות נו מודרניים של יוקיו מישימה (איתם ערך סיבוב הופעות במרכז לינקולן בראשית קיץ 2005) ומספר מחזות אחרים של מחזאים יפניים, בכללם שוג'י טריאמה וקוניו שימיזו. הוא גם ביים מחזות של צ'כוב, ודרמה אירופאית מודרנית. בנוסף לכך ביים גם כמה סרטים.
המחזה השייקספירי "טיטוס אנדרוניקוס" בבימויו, הציג באנגליה ביוני 2006, בתיאטרון שייקספיר המלכותי בסטרטפורד ובתיאטרון המלכותי בפלימות', במסגרת פרויקט גדול של הלהקה השייקספירית המלכותית – פסטיבל כל העבודות של שקספיר (2007-2006).
ב-2007 השתתפה הלהקה שלו באירוע התיאטרון הבינלאומי של ברביקן במרכז האמנויות ברביקן בלונדון, בו העלו את המחזה "קוריולנוס". הוא ביים את המחזה "הלילה השנים עשר" של שייקספיר בסגנון הקבוקי, שהציגה במרכז האמנויות ברביקן בלונדון בשנת 2009.
בדצמבר 2012 ביים את המחזה "נשות טרויה" מאת אֶוּריפִּידֶס. הייתה זו קופרודוקציה בין התיאטרון הקאמרי לטוקיו מטרופוליטן, לרגל 60 לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן. אנסמבל השחקנים הורכב מישראלים יהודים, ערבים ויפנים. ההצגה הציגה באותו חודש בטוקיו ובתיאטרון הקאמרי בתל אביב.
נינגאווה זכה בפרסים רבים ביפן, וגם זכה בתוארי דוקטור לשם כבוד בבריטניה – מטעם אוניברסיטת אדינבורו (1992) ומטעם אוניברסיטת פלימות' (2009). בשנת 2011 הוענק לנינגאואה את אות הכבוד הגבוה ביותר מקיסר יפן על תרומתו לתרבות.
הוא אביה של הצלמת ובמאית הקולנוע הידועה מיקה נינגאווה.
אריק ס. ריימונד

אריק סטיבן ריימונד (אנגלית: Eric Steven Raymond; נולד ב-4 בדצמבר 1957) הוא מתכנת, מחבר ואנתרופולוג של תרבות ההאקרים.
ריימונד חיבר ב-1997 את הקתדרלה והבזאר, אשר הפך למניפסט הקוד הפתוח. ריימונד מדמה את סביבת הפיתוח הפתוחה לבזאר, שבה כל אחד יכול לבוא ולתרום את חלקו, בהתחשב במספר חוקים בסיסיים, כמו גישה לקוד המקור. הוא נמנה עם מנסחי הגדרות הקוד הפתוח.
רוח הקוטב

רוח הקוטב או מזרקת פלזמה היא הפליטה הקבועה של פלזמה מאזורי הקטבים של כדור הארץ למגנטוספירה, הנובעת מאינטראקציה בין רוח השמש והאטמוספירה של כדור הארץ. רוח השמש מיינת מולקולות גז באטמוספירה העליונה, והאלקטרונים מקבלים אנרגיה גבוהה דיה על-מנת להגיע למהירות גבוהה ממהירות המילוט והם זולגים לחלל. חלק ניכר מהאלקטרונים נשארים קשורים בשדה המגנטי של כדור הארץ, והם מהווים חלק מחגורות ואן אלן.
הפלזמה ביונוספירה זורמת מכדור הארץ לאורך קווי השדה המגנטי, בתהליך הדומה לזה המתרחש ברוח השמש.
רן ישי

רן ישי (יליד תש"ל, 1970) הוא דיפלומט, שירת כשגריר ישראל בקזחסטן, וכמנכ"ל משרד ירושלים והמורשת.
מצד אביו, שלמה, בן למשפחת ישי, ממגורשי ספרד, שהסתעפו לאחר הגירוש לצפון אפריקה, צפון אירופה והבלקן. מצד אמו, רחל (לבית שור), בן למשפחת כובאני, שחלק מבניה היו מראשוני המתיישבים במושבה מגדל עדר שבגוש עציון, בשנות ה-20 של המאה הקודמת. נשוי ואב לחמישה, מתגורר בגוש עציון.

ביוגרפיה

רן ישי סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ובהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת בר-אילן, בד בבד עם הצטרפותו לקורס הצוערים של משרד החוץ ב-1995. בין השנים 1999–2001 שירת בשגרירות ישראל בבלגיה ובמשלחת לאיחוד האירופי בבריסל. בשנת 2002 התמנה ראש הצוות המדיני בלשכתו של שר החוץ, בנימין נתניהו ולאחר הקמת הממשלה ה-30, עבר עמו למשרד האוצר כיועץ מדיני. בין השנים 2005–2006 כיהן כראש האגף לקשרי חו"ל מדעיים במשרד המדע והטכנולוגיה ובמסגרת זו חידש את קשרי המדע בין ישראל למדינות ברית המועצות והגוש המזרחי לשעבר.
בקיץ 2006 מונה שגריר ישראל בקזחסטן. בתפקיד זה כיהן עד שנת 2008. במהלך כהונתו נסגרה שגרירות ישראל בעיר הבירה הישנה, אלמאטי ונפתחה מחדש בעיר הבירה הנוכחית, אסטנה ונחשבת כיום לשגרירות הישראלית הקרה ביותר בעולם (החליפה בכך את אוטווה). בעקבות שירותו במדינה, קיבל את אות מסדר היובל של קזחסטן, לאחר שיזם את מבצע "ידידות" להצלת עשרות תינוקות נשאי נגיף האיידס, במחוז צ'ימקנט בדרום המדינה. בין השנים 2010–2016 שירת כסמנכ"ל משרד ראש הממשלה למינהל ומשאבי אנוש. במסגרת זו, היה אחראי על מינהלת ההקמה של מטה הסייבר הלאומי. כמו כן היה אחראי להקמת יחידות נוספות, כמו אגף הממונה על היישומים הביומטריים במשרד ראש הממשלה ומטה היישום להתיישבות ופיתוח כלכלי של הבדואים בנגב ולסגירת יחידות אחרות, כמו מינהלת תנופה (במקור מינהלת "סלע"), לסיוע למפוני גוש קטיף ויישובי צפון השומרון, בהליך חריג בו צומצמו עשרות תקנים בשירות המדינה מבלי שיפוטרו עובדים, לאחר שלכולם נמצאו שיבוצים חדשים במסגרת תקנים פנויים קיימים בשירות.
בשנת 2013 נבחר לכהן כיו"ר האגודה השיתופית בישובו (ברוטציה). 
בנובמבר 2016 מונה למנכ"ל משרד ירושלים ומורשת, במסגרתו יזם הענקת עיטור חדש, אות "מגן ירושלים", לאישים שתרמו לחיזוק מעמדה של העיר המאוחדת כבירת ישראל.
בשנת 2019 פרש מתפקיד מנכ"ל משרד ירושלים ומורשת והתמודד לכנסת ה -21 על המקום המיועד לנציג מחוז יש"ע בליכוד, אולם לא נבחר.
בשנים 2017-2018 השתתף בארגון "קמפ ישי", מרפאת שדה שהקים ארגון הסיוע ההומניטרי האמריקני Friendships עבור נפגעי מלחמת האזרחים בסוריה, מעבר לגדר המערכת ברמת הגולן, במסגרת פרויקט שכנות טובה של פיקוד הצפון.

ספרים ומאמרים

לאחר תום תקופת כהונתו כשגריר, כתב את הספר שחר בחצות ליל, מטעם הקהילה היהודית בקזחסטן. ספרו השני, שומר גבולך, הוא ספר היסטוריה של ישראל באנגלית. בנוסף, ערך את הפרסום הממשלתי "Israel's Right", בדבר זכותה של ישראל לריבונות בירושלים על פי הדין הבינ"ל וכתב מספר מאמרים בנושאים מדיניים וביטחוניים בכתבי העת "נתיב" ו"מערכות".

שירות ביטחוני

שירת בסדיר ובמילואים בחיל התותחנים וכיום מתנדב כקצין סיור במשמר הגבול וביחידה האווירית של משטרת ישראל.
מרדכי שנהבי

מרדכי שנהבי (אלפנביין) (וולוצ'יסק, רוסיה, היום אוקראינה 13 בספטמבר 1900 - ישראל 13 בפברואר 1983) היה ממייסדי השומר הצעיר וראשון חבריו בארץ ישראל, מראשוני העלייה השלישית, מראשי גדוד שומריה, יוזם הקמת המוסד החינוכי הראשון של "השומר הצעיר" - שומריה (במשמר העמק), ממקימי התעשייה הקיבוצית בשנות ה-30 (בית החרושת "נעמן" ללבנים שנועד לספק את הצורך של היישוב הגדל בחומרי בנייה, 1939), מהוגי רעיון יד ושם ומנהלו הראשון.
צלע במשולש הרומנטי עליו נימנו הזוג רחל קטינקא ויהושע ברנדשטטר.
המנון קניה

השיר אלוהי כל היצורים הוא ההמנון הלאומי של קניה.
אולגה, נסיכת קייב

חייה

אולגה נולדה באזור פסקוב, בכפר כ-12 ק"מ מהעיר במשפחה לא אצילה ממוצא ורנגי. לפי כרוניקות אחרות היא הייתה ממוצא אצילי, אך נכונות עדויות אלו לא ברורה. היא התחתנה עם איגור, נסיך קייב בשנת 903. מועד זה ככל הנראה לא מדויק לאור כך, שהבן סוויאטוסלב נולד בשנת 942 בלבד. בכרוניקות אחרות אין כלל מועד חתונה. לאחר החתונה, השם שלה מוזכר בפעם הראשונה רק בשנת 944 במסגרת חוזה שלום עם האימפריה הביזנטית. לאחר הריגת איגור, נסיך קייב על ידי הדרייליאנים (עם סלבי שהתגורר במחוז ז'יטומיר ובמערב מחוז קייב של היום), בתמיכת הצבא היא הפכה להיות שליטת הנסיכות, לאור העובדה שבנם היה רק בן 3. המעשה הראשון של אולגה היה לנקום את מות בעלה. היא הרגה את נסיך הדרבליאנים, במשלחת שהגיעה לקייב ובמהלך מסע צבאי, הצבא שלה הרג עוד כחמשת אלפים דרייבליאנים (לפי עדויות הכרוניקה). לאחר סיום המלחמות עם הדרייבליאנים וסיפוחם הסופי של השטחים שאוכלסו על ידם לנסיכות, אולגה פנתה לנובגורוד ופסקוב לצורך הסדרת תשלומי מיסים לנסיך קייב.
בתקופתה נבנו בתי אבן ראשונים בקייב. כמו כן החלה בהקמת מקומות מסחר בהם בהמשך נבנו כנסיות. בשנת 945 היא הנהיגה תשלומי מיסים לפי מספר אנשים ותקופתיות התשלומים. הנסיכות חולקה ליחידות מנהליות ובראש כל יחידה הועמד נציג הנסיך.
בהתאם לכרוניקה הרוסית הראשונה בשנת 955 היא הגיעה לקונסטנטינופול וקבלה עליה את הנצרות. עם קבלת הנצרות היא שינתה את שמה ל"ילנה". עם חזרתה לקייב, היא ניסתה להעביר לנצרות גם את בנה, אך ללא הצלחה. בשנת 957 היא ביקרה בקונסטנטינופול פעם נוספת. מהלך ביקורה הוזכר בפרוטרוט על ידי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגניטוס, קיסר האימפריה הביזנטית בספרו De Ceremoniis. עם זאת, במקורות הביזנטים ידוע רק על הגעה יחידה של אולגה לקונסטנטינופול וללא ציון שנת הביקור. לאור כך שהביזנטים מזכירים במפורש שהיא הגיעה לעיר ביום רביעי 9 בספטמבר והייתה סעודה חגיגית ביום ראשון 18 באוקטובר ניתן לסכם שמדובר בשנת 946 או 955. כמו כן, לא הוזכרה על ידי הביזנטים התנצרותה של הנסיכה. לכן, חלק מהיסטוריונים בדעה שהיא התנצרה בשנת 957 במהלך הביקור השני. במקרה זה הטקס התנהל בהנחיית רומנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית.
בהתאם לכרוניקות מערביות, בשנת 959 הגיעו לחצר אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שליחים מילנה נסיכת רוס הנוצריה עם בקשה לשלוח לקייב אנשי כנסייה. כלומר, בשנה זו היא עוד הייתה מנהיגת רוס של קייב והייתה ידועה תחת השם הנוצרי. כמו כן, צויין שאיש כנסייה שנשלח לקייב בעקבות הבקשה לא הצליח בהעברת הנסיכות לנצרות וחזר למערב בשנת 962.
לא ברור עד איזה שנה היא שלטה בנסיכות, אך בכרוניקה מערב אירופאית באזכור של אולגה התווסף שם התואר "נסיכה". בשנת 960 סוויאטוסלב הגיע לגיל 18 וככל הנראה השליטה הרשמית על הנסיכות הועברה לידיו. במהלך המסעות הצבאיים של בנה, היא הייתה בקייב ושמרה על הנכדים. היא נפטרה בשנת 969 לאחר סיום המצור על העיר מידי הפצ'נגים.
אולגה פעלה נמרצות להעברת הנסיכות לנצרות, אך ללא הצלחה יתרה. עם זאת, לאור הפעילות הרבה היא קיבלה שם תואר Isapóstolos - שווה לאפוסטול.
הקולנוע הישראלי: העשור הראשון של המאה ה-21

רקע

שנות ה-90 בקולנוע הישראלי, עברו שינוי מהותי. הקמת ערוצי טלוויזיה מסחריים חדשים(ערוץ 2 בעיקר), והתרבותם של בתי ספר לקולנוע, בראשם סם שפיגל הולידו דור חדש של יוצרי קולנוע ואנשי מקצוע מיומנים. במקביל, החל תהליך של גדילה מסחרית הדרגתית, קרנות קולנוע הוקמו, ענף הפרסום גדל ובאופן כללי נוצרו יותר מקומות עבודה. המצלמה הדיגיטלית הוזילה את מחירי ההפקות.
בסוף שנות ה-90, אישורו של חוק הקולנוע נתן זריקת מרץ לתשתית של יוצרים צעירים. פתיחת הסינמה סיטי של האחים אדרי בשנת 2000 תמכה בהפצת והקרנת הסרטים ומשכה את הקהל, ביחד עם פסטיבלי הקולנוע הוותיקים בחיפה ובירושלים שנערכו משנות ה-80. 
חתונה מאוחרת וכנפיים שבורות נחשבים לסרטים הראשונים ופורצי הדרך של הקולנוע החדש. (על אף שקדמו להם ההסדר וכיפור) כיוון שהנושא המרכזי בהם עסקו היה משפחה. בכך שתי סנוניות אלו התרחקו מהנושאים הפוליטיים שהעסיקו את הקולנוע בארץ משנות ה-80. וזכו לאהדת הקהל בארץ ובעולם. שני הסרטים גם זכו בפרסים, גם ובארץ וגם בחו"ל. סרטו של ניר ברגמן זכה במסגרת הפאנורמה של פסטיבל ברלין, פאלם ספרינגס ובפרס הגדול בפסטיבל הבינלאומי בטוקיו. חתונה מאוחרת זכה בכ-8 פרסים בפסטיבלים במספר מדינות בעולם, בהן: סלובקיה, ארגנטינה, אוקראינה, יוון, נורווגיה, ספרד, פולין, הונג קונג, ניו אורלינס, קנדה וכן פסטיבל קאן. כתוצאה מהזכיות הרבות, מכמות הצופים בארץ, יחד עם אפשרויות ההפצה מחוץ לארץ הסרטים הפכו גם רווחיים מאד. עיקר הרווחים נעשו כאשר סרט נמכר לחו"ל. (הסרטים שמכרו את מספר הכרטיסים הרב ביותר בארץ, נותרו אסקימו לימון, "קזבלן", וסאלח שבתי).
חיי כלב

תקציר העלילה

שימי ומאי מגלים את הכלב האבוד שלהם שמו סנופי ויקטור במכלאה מאולתרת באמצע השדות אולם האחראי על המכלאה מסרב לשחרר את הכלב ללא תעודה. שימי חוזר ובבית הוא מגלה שאביו זרק את התעודה ונאלץ לשתף את מאי בהכנת תעודה מזויפת. במקביל מנחם מגיע לאווה עם פרחים בעוד אווה מנסה להשיג רישיון לעסק כדי לפתוח פנסיון לכלבים.
לאהוב או לא לאהוב

העלילה

האלי מרטין היא נערה מתבגרת המתמודדת עם האהבה כאשר סביבה היא צריכה להתמודד עם בית הספר, עם מערכת היחסים בין הוריה שמתפוררת וכן חתונת אחות שלא נראית כי הולכת להתקיים. היא חווה מות של חבר ואת הבעיות עמם כל נערת תיכונים מתבגרת מתמודדת. במהלך כל הבלגן הזה היא מוצאת עצמה מתאהבת בנער מכיתתה ששמו מייקון וצריכה להתמודד עם אהבה והשיגעון, לטענה, שנגרם בעקבותיה.
ז'ראר בליץ

ביוגרפיה

בליץ נולד באמסטרדם. הוא אחיו הצעיר של השחיין שחקן הכדורמים והמדליסט האולימפי מוריס בליץ. בנוסף הוא דודו של ז'ראר בליץ מייסד קלאב מד.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה ז'ראר בליץ בשתי מדליות, (אחת כסף ואחת ארד) בשני ענפי ספורט שונים. מדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.0 דקות, אחרי וורן קילואה (1:15.2 דקות) וריימונד קג'ריס (1:16.8 דקות), שניהם מארצות הברית, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:18.6 דקות. בנוסף, הוא השתתף במשחה ל-100 מטר חופשי וסיים במקום שישי במשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 11:12.2 דקות. הוא זכה במדליית כסף במשחק כדורמים. במשחק הגמר הפסידה נבחרתו, בלגיה לנבחרת בריטניה שזכתה במדליית זהב (3-2). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (2-7) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת שוודיה את נבחרת ארצות הברית (0-5).

שיאן עולם

ב-16 בספטמבר 1921 קבע בליץ במשחה ל-400 מטר חזה שיא עולם חדש של 5:59.2 דקות. שיא זה נשבר על ידי ג'ורג' קוז'אק בשנת 1927.
באולימפיאדת פריז (1924) זכה בליץ במדליית כסף בכדורמים, לאחר שנבחרתו בלגיה הפסידה במשחק הגמר לנבחרת צרפת (3-0). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (1-2) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת ארצות הברית את נבחרת שוודיה (2-3). בנוסף הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.6 דקות, בשלבים המוקדמים הוא קבע פעמיים תוצאה של 1:19.0 דקות.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים בליץ במקום חמישי במשחק כדורמים. בנוסף, הוא סיים במקום 11 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:18.8 דקות ובמקום 11 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. 
לאחר 12 שנים, באולימפיאדת ברלין (1936), היה מהיהודים הבודדים שהשתתפו במשחקים האולימפיים. הוא זכה שוב במדליה אולימפית, מדליית ארד במשחק כדורמים, לאחר ניצחון על נבחרת צרפת בבית הגמר (1-3). במדליית זהב זכתה נבחרת הונגריה ובמדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה הנאצית, שתיהן ניצחו את בלגיה וצרפת והמשחק ביניהן הסתיים בתוצאת תיקו (2-2). הכרעה התבצעה על סמך מספר השערים שספגה כל נבחרת. הונגריה שספגה פחות שערים הוכתרה כאלופה האולימפית.
מזחלות מטרהורן

היסטוריה

המתקן נפתח לציבור בשנת 1959 כאחת האטרקציות של ארץ המחר. בשנות ה-70 הפך למעשה חלק מארץ הפנטזיה. המתקן הוא רכבת הרים צינורית העשוייה פלדה (והראשונה מסוג זה שנבנתה בעולם).
בשנת 1978 שופץ המתקן, ונוספו לו בובות אודיו אנימטרוניק הכוללות בובת יטי (המכונה "הרולד") ומנהרת קרח. כמו כן המזחלות הוכפלו, מה שאיפשר להכפיל את מספר המבקרים.
במקומות רבים במתקן, התפאורה כוללת קופסאות שכתוב עליהן "משלחת וולס" - לזכרו של פרנק וולס, שהיה נשיא חברת וולט דיסני ומטפס הרים חובב, ונפטר בתאונת מסוק בשנת 1994.
בתוך מבנה ההר נמצא מגרש כדורסל הסגור לקהל, ומשמש את צוות המתקן כאשר המתקן אינו פועל.

המטרהורן בפארקים אחרים

מתקן מזחלות מטרהורן תוכנן להיבנות גם בביתן שווייץ בפארק אפקוט, אולם הביתן לא נבנה. בפארק ממלכת החיות של דיסני נבנה המתקן משלחת אוורסט, הדומה במאפייניו ל"מטרהורן".
בוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה

בוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה (1054 - 3 במרץ 1111) היה ממנהיגי מסע הצלב הראשון.

ביוגרפיה

בוהמון נולד בדוכסות קלבריה (כיום מחוז בדרום מערב איטליה) בשנת 1054, כבנו הבכור של מנהיג הנורמנים רובר גיסקאר ושל אשתו הראשונה אוברה דה בורגון. בין 1081 ו-1085 השתתף במבצעים הצבאיים של אביו נגד האימפריה הביזאנטית, ועם מות אביו (17 ביולי 1085) ירש את דוכסיות פולייה, קלבריה וסיציליה.
ב-1096, כאשר השתתף במצור על אמאלפי לצד דודו, רוז'ה הראשון, דוכס סיציליה, נודע לו כי מסע הצלב הראשון יצא לדרך. הייתה זו הזדמנות בעבורו לכבוש לעצמו ולאנשי הצבא הנורמנים, ובהם אחיינו טנקרד, (מאוחר יותר טנקרד, נסיך הגליל) נחלה מן הטריטוריה של האימפריה הביזאנטית במזרח התיכון.
הוא הקים צבא נורמני, צלח את הים האדריאטי, הגיע לקונסטנטינופול באפריל 1097 וניהל משא ומתן עם אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזאנטית. באוקטובר של אותה שנה הגיע לאנטיוכיה (כיום אנטקיה שבדרום טורקיה) שהייתה בידי הסלג'וקים והטיל עליה מצור.
ב-3 ביוני 1098 לכד את העיר ולקח אותה לעצמו כנחלתו הפרטית, למרות מחאותיו של המנהיג הצלבני רמון הרביעי, רוזן טולוז, שגם הוא השתתף במצור על העיר. בינתיים, מצבו של בוהמון, שהפך לבוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה, הסתבך בהיותו נתון במאבק תמידי נגד אלכסיוס הראשון שנתמך על ידי רמון הרביעי, ונגד הסלג'וקים שלטשו את עיניהם לצפון סוריה.
באוגוסט 1100 הפך בוהמון הראשון לאסיר של האמיר של סיבאס, שליט הטורקים הדנישמנדיים, והשתחרר רק כעבור שלוש שנים לאחר ששולם בעבורו כופר נפש. בתקופה זו, אחיינו טנקרד מילא את מקומו כשליט אנטיוכיה.
לאחר שהסלג'וקים פלשו לרוזנות אדסה, יצא בוהמון הראשון לעזרתו של בלדווין השני ותקף את העיר חרן (כיום אתר ארכאולוגי בדרום מזרח טורקיה) ביחד עם אחיינו טנקרד. התחולל קרב חרן (7 במאי 1104) שבו נחלו הצלבנים מפלה ניצחת מידי הסלג'וקים. הוא חזר לאירופה כדי לגייס עזרה, אך לא שב עוד לנחלתו באנטיוכיה, ונשא לאישה את קונסטאנס, בתו של פיליפ הראשון, מלך צרפת.
ב-1105 ניסה לתקוף את האימפריה הביזאנטית כשנחת עם צבאו באזור דלמאטיה (כיום בקרואטיה) כפי שעשה אביו רובר גיסקאר עשרים שנה לפני כן, ובסוף 1107 הטיל מצור על דורס - עיר הנמל הביזאנטית. אך ב-1108 ניצחו הביזאנטים הביזאנטים את צבאו בעזרת ונציה והוא נאלץ לחתום על חוזה דבול עם אלכסיוס הראשון שלפיו תשוב אנטיוכיה לשליטת האימפריה הביזאנטית אחרי מותו, והוא עצמו הפך לואסל של הקיסר.
הסכם זה לא היה מקובל על טנקרד, שב-26 במרץ 1111, עשרים ושלושה ימים בלבד אחרי מותו של בוהמון הראשון, דאג להכריז על ביטולו, והמשיך לשמש כעוצר נסיכות אנטיוכיה בשם בנו של בוהמון שכונה בשם בוהמון השני.
במשך שלוש השנים האחרונות לחייו, בוהמון הראשון היה אדם מדוכדך ולא שב עוד למזרח. הוא נפטר ב-1111 ונקבר בקאנוסה די פולייה (כיום במחוז פולייה שבדרום איטליה).
ההיסטוריונית הביזאנטית אנה קומננה, בתו של אלכסיוס הראשון, השאירה עדות ממקור ראשון על מאורעות אלה ותיאור מפורט של בוהמון הראשון שאותו העריצה.
טל ברנר

טל ברנר (נולדה ב-1982) היא במאית תיאטרון ישראלית.

ביוגרפיה

טל ברנר נולדה בחיפה וגדלה בחיפה ובקיבוץ רמת יוחנן. אביה, בנימין ברנר, הוא פרופ' להמטולוגיה ואמה, תמר ברנר, היא סוכנת נסיעות. טל היא הבת האמצעית בין שתי אחיות - ד"ר ענבל ברנר, פסיכיאטרית ורוני ברנר, מלחינה. 
ברנר היא בוגרת לימודי בימוי בבית הספר לאמנויות הבמה סמינר הקיבוצים משנת 2006.
ביימה בבכורות שני מחזות של חנוך לוין: "גאולה" בבכורה עולמית ו"החייל הרזה" בבכורה ישראלית.
מלמדת במסלול בימוי ובמסלול משחק בסמינר הקיבוצים משנת 2011. עבדה וביימה בתיכון לאמנויות תלמה ילין. 
מתגוררת בתל אביב.