לידת חירום

לידת חירום (באנגלית: Emergency childbirth) היא לידתו של תינוק במקומות או במצבים שונים מהמתוכנן. ברוב המקרים מיקום הלידה מתוכנן מראש ויכול להיות בבית, בבית חולים, במתקן רפואי או במרכז לידה. במצבים אחרים, הלידה מתרחשת בדרך למתקנים אלה. לעיתים קרובות, אין צוות רפואי מיומן נוכחים, במקרים אחרים עשויים להיות שוטרים או אחרים שמגיעים ראשונים. ישנם אמצעי חירום ללידה, אשר מסייעים ליולדת, כאשר לידה מתקדמת מהר מהצפוי .

רקע

מדי שנה מתים יותר מ -250,000 נשים ברחבי העולם מסיבוכים עקב לידה או הריון, עם דימום ויתר לחץ דם כגורמים המובילים. רבים ממקרי המוות האלה ניתנים למניעה על ידי טיפול חירום, הכוללים אנטיביוטיקה, תרופות המעודדות התכווצות של הרחם, תרופות נגד התקפים, עירוי דם, שימוש במיכשור (ואקום או מלקחיים) להוצאת התינוק או ניתוח קיסרי .
בשנת 2012, 1.36% מהלידות התרחשו מחוץ לבית החולים, ומספר זה גדל במהלך 30 השנים האחרונות. עליה זו כוללת יותר לידות בית ולידות במרכזי הלידה, עם 66% המתרחשים בבית ו -29% במרכזי לידה. במחקר על לידות ביתיות בארצות הברית ובקנדה, כ -12% מניסיונות הלידה בבית הסתיימו בהעברת הלידה באופן דחוף לבית החולים כדי לקבל טיפול יותר מקצועי. הסיבות להעברה כוללות אי התקדמות צירי הלידה, תשישות אימהית או צורך בתרופות כאב נוספות, או סיבוכים אימהיים/עובריים.

הכנה

נשים בהריון בדרך כלל פונות לקבלת טיפול רפואי במהלכו, ולקראת הלידה מכינות "תוכנית לידה" עם צוות הבריאות. רצוי לקבל הדרכה גם לגבי לידת חירום, ולגבש תוכנית פעולה במקרה כזה.

הכנה מוקדמת

בקורסי הכנה ללידה עוברים גם על המלצות ללידה במצב חירום. הורים מאומנים להכיר את הסימנים של צירים מוקדמים או אינדיקציות אחרות שעשויות לדרוש סיוע (כמו מיעוט תנועות עובר). מטפלים והורים יכולים לקחת שיעורי עזרה ראשונה לתינוקות. יש אנשים שממליצים על קיומו של ציוד חירום בבית כגון: מגבות נקיות, סדינים, מספריים נקיים, כפפות סטריליות, רפידות סניטריות וחיתולים.

הכנה מאוחרת

עזרה נוספת ניתן למצוא על ידי התקשרות למגן דוד אדום או מספר ישים כדי לקבל שירותי חירום רפואיים או הצוות הרפואי הסמוך.
במהלך השלב הראשון של הצירים (התרחבות ומחיקה) ניתן להשתמש ברכב כדי להביא את האם למרכז רפואי. בשלב השני של הלידה (דחף ולידה), יש לעצור את הנסיעה, אלא אם ההגעה למתקן הרפואי הוא עניין של דקות בודדות. הנוכחים ברכב יכולים לעזור לאם במהלך הלידה. חשוב שלאם ולתינוק יהיה חם במהלך התהליך.
אם אין אפשרות להגיע למתקן רפואי, יש צורך בבניין בטוח עם קירות וגג שיספק הגנה מפני הסביבה. אזור חם ויבש, עדיף עם מיטה.
האספקה נאספת הן לאם והן לתינוק. מצרכים אפשריים עשויים לכלול שמיכות, כריות, מגבות, מים נקיים חמים, בקבוקי מים חמים, סבון, מגבות נקיות, בגדי תינוקות, סדינים, כפפות סטריליות, רפידות סניטריות, חיתולים, תגי זיהוי לאם ולתינוק, והוראות לעזרה ראשונה.ניתן להכין מיטה לתינוק עם סל או קופסה עם שמיכה או סדינים. פריטים נדרשים כדי להדק או לקשור את חבל הטבור בשני קצותיו. ניתן להשתמש לקשירה גם בשרוך או ברצועות בד הנקרעות מסדין. פריטים אלה ניתן לעקר ולחטא על ידי הרתחתם (20 דקות) או לטבול אותם באלכוהול (עד 3 שעות) . יש צורך במספריים או סכין כדי לחתוך את חבל הטבור וניתן לחטא לפי אותו נוהל.

הערכת מצב

על מנת להעריך את מצבה של היולדת צריך לקבל את ההיסטוריה שלה: כמה לידות קודמות יש ליולדת (אם זו לא הלידה הראשונה שלה, הצירים של היולדת יכולים להיות קצרים), כמה שבועות היא כבר בהריון או מה התאריך המשוער ללידה, חששות מיוחדות הקשורים להריון למשל, ליולדת יש תאומים, נאמר לה שיש סיבוך, או אפילו אם היא קיבלה טיפול טרום לידתי קבוע. יש לשאול על כל היסטוריה רפואית רלוונטית אחרת, אלרגיות, תרופות, סימנים אחרונים של זיהומים (חום).

סיבוכים אימהיים

סיבוכים של לידת חירום כוללים את הסיבוכים המתרחשים במהלך הלידה הרגילה. סיבוכים אימהיים כוללים קרעים בפרינאום במהלך הלידה, דימום מסיבי (דימום לאחר הלידה), חלקים משק ההריון שנשארים ברחם, יתר לחץ דם ופרכוסים.

דימום טרימסטר ראשון

הסיבות לדימום בנרתיק בשלב מוקדם של ההיריון כוללות הפלה (הפלה טבעית), השתלת עוברים, ו(הריון חוץ רחמי), ומיקום השליה בתחתית הרחם על צוואר הרחם (שליית פתח), שכולם עלולים לגרום דימום משמעותי.

דימום לאחר השליש הראשון או במהלך הלידה

לפני ואחרי הלידה, דימום יכול להתרחש גם מקרע בצוואר הרחם, בנרתיק או בפרינאום, ניתוק שליה פתאומי (היפרדות שליה), מיקום השליה מעל צוואר הרחם (שליית פתח) או וקרע ברחם.

דימום לאחר הלידה

לאחר לידת התינוק, רחם שאינו מתחיל להתכווץ חזרה, רחם קרוע, ריקון לא מלא של הרחם, בוודאי אם החלקים הנותרים (מהשיליה או התינוק) מזוהמים, יכולים לגרום לדימום חמור. דימום לאחר לידה בדרך נמנע על ידי עיסוי בבטן התחתונה, אשר מגביר את ההתכווצות של הרחם ועוצר את הדימום. בנוסף, משיכה מתונה של חבל הטבור, מונעת טראומה, קריעה של חבל הטבור, היפוך רחם, והוצאה לא שלמה של השיליה, כל אחד מהם יכול להגדיל אובדן דם ואו את הסיכון לזיהום.
דימום לאחר הלידה מוגדר על ידי אובדן של יותר מ 500 מ"ל דם בתוך 24 שעות לאחר הלידה. קשה לחזות מי תסבול מדימום מהסוג הזה. ישנם מעט גורמי סיכון. 3% מהנשים תסבולנה מדימום מסיבי, מה שמוביל לכ 150,000 מקרי מוות ברחבי העולם בשנה. לאחר שדימום בלתי נשלט מתרחש, הטיפול להיות ידני או תרופתי (עם אוקסיטוצין, ארגוטמין, misoprostol). לצד טיפולים אלה, יש לטפל בהלם עם IV נוזלים או עירויי דם, כפי שנדון בהמשך.

איבוד דם חמור המוביל להלם

תסמיני הלם הם: העור קר ולח, עור חיוור (בעיקר סביב העיניים, הפה, ואת הידיים), הזעה, חרדה, ואובדן הכרה. ייתכן להבחין בדופק מהיר (110 פעימות לדקה או יותר), לחץ דם נמוך (סיסטולי 90mmHg או פחות), וירידת תפוקת שתן.
האישה צריכה להיות מונחת על הצדה השמאלית, עם רגליים וישבן גבוהים כדי לעודד זרימת דם חזרה ללב עם כוח הכבידה. אם אפשר לתת, עירוי נוזלים (תמיסת הרטמן, או סיילין). יש לנטר של קצב הלב שלה, לחץ דם, והמראה. אם אפשר לתת שני צנתרי Bore IV ( הגדולים ביותר שיש) כדי לתת לאשה נוזלים במהירות של ליטר במקסימום עשרים דקות, כאשר המטרה לתת לפחות שני ליטר בשעה הראשונה.
אם אין אפשרות להתחיל עירוי אבל האישה יכולה לשתות והיא בהכרה ללא עוויתות, נותנים לה 300–500 מיליליטר של נוזל דרך הפה .אם האישה אינה יכולה לשתות בגלל חוסר הכרה, או סובלת מפרכוסים, נוזל יכול להינתן באופן רציף באמצעות שקית חוקן או פחית. ממלאים את החוקן עם נוזל 500ml IV, מהדקים את סוף הצינור ומכניסים 10 ס"מ (3–4 אינץ') לתוך פי הטבעת. במקרים כאלה יש להקפיד על הכנסת המים באיטיות, על מנת להימנע מפרכוסים נוספים, ויציאה של המים חזרה החוצה.

עוויתות (התקפים)

עוויתות (התקפים) בהריון יכולים להיגרם על ידי גורמים ספציפיים להריון כמו רעלת הריון או על ידי גורמים רפואיים אחרים של התקפים כגון אפילפסיה. סימני אזהרה שעלולים לגרום לעוויתות כוללים טרום רעלת הריון, מצב שבו נשים בהריון לאחר לפחות 20 שבועות של הריון מתחילות לסבול מלחץ דם גבוה, כאבי ראש, ראייה מטושטשת, בעיות נשימה מנוזלים בריאות, חלבון בשתן מאי ספיקת כליות, ועודף אנזימי כבד, בכלל תפקוד לקוי של הכבד, וכן ליקויים בקרישה כתוצאה מחוסר תפקוד טסיות.
אם אישה בהריון מתחילה להרגיש עוויתות, צריך לתת לה עזרה נוספת וסיוע. אין לרסן את החולה, אלא להשכיב אותה על צדה השמאלי ולבדוק את דרכי הנשימה (הפה, האף, הגרון). הפיכת החולה על צדה מפחיתה את הסיכון לחנק בגלל קיא או רוק. מגנזיום גופרתי הוא הטיפול המועדף על התקפים אצל נשים הרות, עירוי שלו החל ממינון של 4 מ"ג מעל 5 דקות. במידה ויש אליו גישה. תחושה של חום במהלך עירוי היא נורמלית, עם זאת, קיים גם סיכון של עצירת נשימה עם שימוש מגנזיום גופרתי, אשר יתרחש כאשר המינון שניתן יהיה גבוה מדי. אם זה קורה, ניתן להתשמש בסידן גלוקוני כדי להפוך את ההשפעות (עירוי של תמיסת סידן, 10% מעל 10 דקות). באופן כללי, יש לוודא שקצב הנשימה הוא לפחות 16 נשימות לדקה ואת שרפלקס תזוזת הברך עדיין פועל לפני מתן מגנזיום גופרתי. אם מגנזיום גופרתי אינו זמין, דיאזפם יכול לשמש לטיפול עוויתות בהריון. העירוי הראשוני צריך להיות 10 מ"ג של דיאזפם שניתנו מעל לשתי דקות. לאחר מכן, ניתן לחזור על המינון. המינון הקבוע אחר כך הוא תמיסה של 40 מ"ג דיאזפם מומס בתוך 500 מ"ל של נוזל. כמות הדיאזפם צריכה להיות עד 100 מ"ג בתוך 24 שעות וזה צריך להיות במינון מינימלי כדי לשמור על האישה ערה, וקצב הנשימה שלה מעל 16 נשימות בדקה .

טיפול בעובר

כמעט 10% מהילודים צריכים טיפול החייאה. סיבוכים נפוצים של לידה הקשורים לתינוק כוללים לידת עכוז, כליאת כתפיים, זיהום, ומצבים שבהם חבל הטבור עוטף את הצוואר של התינוק.( כריכת חבל הטבור )

הערכה

היילוד מוערך כעבור 1 ו-5 דקות מהלידה תוך שימוש במבחן האפגר. במבחן נותנים נקודות על בסיס המראה (הצבע), הדופק, העוויה (הבכי), התזוזה (מתח השרירים) והנשימה (מאמץ הנשימה), כך שלכל אחד ממרכיבים אלה ניתן ציון של בין אפס לשתי נקודות. כאשר סוכמים את ציונים של כל המרכיבים מקבלים את הציון הסופי. ציונים מתחת ל-7 בדרך כלל דורשים טיפול נוסף (ראה החייאה).

טיפול שגרתי

לאחר ההערכה הראשונית וציונים אפגר, המטפלים מייבשים את התינוק, מנקים אותו, עוטפים אותו בשמיכות ודואגים לחמם אותו. במידה ויש חסימה חלקית של קנה הנשימה (לדוגמה שאיפת מים מקוניאליים) מנקים את דרכי הנשימה. את שמירת חום הגוף של התינוק אפשר לבצע או על ידי האם, בטכניקת עור לעור, או על ידי האחות, עם מכשיר חום.

סיבוכים

בהסתמך על מספר לידות בית בארצות הברית כאומדן, סיבוכים הקשורים לילודים הם נפוצים, כגון חבל הטבור עטוף סביב הראש ב-12-37% מהמקרים, חוסר חמצון (חנק לידה) 9% מהמקרים, דופק לא סדיר 6%, ולידת עכוז 3% מהמקרים.

לידות מוקדמות

היארעותה של הלידה המוקדמת היא כ-12%, ולידות מוקדמות הן גורם משמעותי התורם ללידות חירום לא מתוכננות . לידה מוקדמת מתרחשת לפני 37 שבועות, והסיכונים לה כוללים הריון עם עוברים מרובים, רקע של לידה מוקדמת, הפרעות מבניות של צוואר הרחם או של הרחם, זיהומים שונים באזור (רחם, דרכי השתן, נרתיק או מחלות מין), לחץ דם גבוה, שימוש בסמים, סכרת, הפרעות דם או הריון המתרחש תוך פחות מחצי שנה לאחר הריון קודם. אותם עקרונות של לידת החירום חלים על לידת עובר מוקדמת, אף על פי שהפג יהיה בסיכון גבוה יותר לבעיות אחרות כגון משקל לידה נמוך, בעיות נשימה וזיהומים. התינוק יזדקק לטיפול רפואי נוסף לאחר הלידה ויש לקחת אותו לבית חולים המספק טיפול ליילודים, אשר עשוי לכלול אנטיביוטיקה וטיפולי נשימה.

חבל טבור נשמט

חבל טבור נשמט מתייחס לחבל הטבור שיוצא מן הרחם בעת שהתינוק עדיין נמצא בתוכו. מדובר במצב במסכן את התינוק. צניחות חבל יוצרות סיכון של ירידה בזרימת הדם (וזרימת החמצן) לתינוק, שכן הלידה גורמת לדחיסת חבל. אם החבל נשמט, יש להימנע מלהחזיר אותו לרחם דרך צוואר הרחם כיוון שזה מגביר את הסיכון לזיהום. במקרה כזה יש להכין את האשה לניתוח קיסרי, ובינתיים יש להרים את רגל המיטה, אם ניתן, כדי לנסות לשמור על התינוק מעל גובה החבל. אם אין טיפול זמין, אפשר לנסות להפחית את הלחץ של החבל באופן ידני ולהמשיך את הלידה, ובאותו זמן להיות מוכנים להדק ולחתוך את החבל אם יש צורך.

חבל טבור עוטף

לאחר שהתינוק נולד, ניתן לפעמים למצוא את חבל הטבור עטוף סביב צווארו או גופו של התינוק, מצב הידוע כ"חבל עורפי". תופעה זו שכיחה ומתרחשת ב 37% מההריונות, ולרוב לא נגרמות בעיות ארוכות טווח. את החבל העטוף הזה יש להחליק מעל הראש כדי שלא יימשך במהלך הלידה. אם החבל לא יוסר מהצוואר, הוא עלול לחנוק את התינוק או לגרום לשליה להתנתק באופן פתאומי, דבר שעלול לגרום לדימום חמור אצל האם ולאובדן דם וחמצן לתינוק. החבל עשוי להיות גם עטוף סביב איברים אחרים בלידת עכוז, וצריך להסירו באופן דומה במקרים כאלה.

החייאה

אם התינוק סובל מקשיים, טיפול נוסף עשוי להיות נחוץ. הטיפול מתחיל בדרך כלל עם חימום, ייבוש, וניסיון לעורר תגובה אצל התינוק. אם מובחן קושי בנשימה, דרך הנשימה נפתחת ומנוקה דרך שאיבה והחמצן מושגח; אם יש צורך בהחייאה, אפשר להשתמש במכשיר "לחץ אוויר חיובי" (המשתמש בלחץ אוויר להכניס את החמצן לריאות, תוך כדי שמירה על נתיבי האוויר פתוחים) או לעשות צנרור קנה. אם קצב הלב נמוך מ -60 דפיקות לדקה, מוסיפים דחיסות, בחזה התחתון. היחס הוא נשימה אחת, שלוש דחיסות. אם התינוק לא מגיב, אז יינתן אפינפרין.
החייאה אינה נעשית לתינוקות מתחת ל -22 שבועות של הריון ומשקלם מתחת ל -400 גרם. אפשר שתחול הפסקת החייאה אם הלב של התינוק לא מתחיל לאחר 10–15 דקות של החייאה מלאה (כולל טיפולי נשימה, תרופות, והחייאה).

בתרבות

יש עניין ציבורי בלידות חירום. ב-2017 פותחה אפליקציה ובה מסבירים את הנהלים בלידת חירום, עבור נשים היולדות באתיופיה, כיוון שהמדינה עם אחוזי תמותה גבוהים במיוחד לתינוקות.