google/wiki40b huggingface dataset:
ריבוע (צבא)

ריבוע הוא מערך חיל רגלים שנועד לעצור ולשבור את הסתערותם של הפרשים. מקורו במאה ה-15 בשווייץ, שבה יצרו השווייצרים "באטליות" המורכבות מחיילים החמושים ברמחים ארוכים.
מערכים דומים לריבוע היו ידועים עוד קודם לכן, למשל המבנה הסקוטי סקילטרון אשר היווה מעין מעגל המורכב מנושאי חניתות והיה ידוע עוד בימי הביניים המוקדמים, אך למבנה זה הייתה השפעה זניחה יחסית על הלוחמה באירופה בגלל הבידוד של הסקוטים ורק אחרי אימוץ המערך בשווייץ, נפוץ המבנה ברחבי אירופה. הבאטליות נזנחו במאה ה-16 לטובת ה"טרציות" שהיו דומות למשולשים גדולים בהם המוסקטרים (רובאים היורים ברובה מוסקט) סודרו ביחד עם נושאי החניתות. הטרציות היו מקובלות בעיקר בספרד.
עם התגברות כוח האש והמצאת הכידון שנתקע לתוך לוע הרובה, הטרציות יצאו מהאופנה במאה ה-17 ונזנחו לחלוטין בראשית המאה ה-18 לטובת הטקטיקה הקווית, שבה סודרו החיילים בשורות ארוכות על מנת להביא את פוטנציאל ההרס של הרובים למקסימום. גם הריבועים חזרו לאופנה בתקופה זו ונותרו בשימוש עד שנות ה-80 של המאה ה-19. הם פורקו בגלל כוח האש האדיר שנתנו הרובים חרוקי הקדח, מכונות הירייה וארטילריה מודרניים. קצב האש היה גבוה כל כך, שלא היה צריך לסדר את החיילים בריבועים על מנת להדוף את פרשי האויב.

טקטיקה

במערך זה החיילים מסתדרים בריבועים כך שכל צלע של הריבוע פונה כלפי האויב ודומה לקיפוד המפנה את קוציו לכל עבר. הריבוע הקטן ביותר היה הריבוע הגדודי ובדרך כלל הריבועים היו בגודל של חטיבה. לעיתים, כמו בקרב הפירמידות סודרות דיוויזיות שלמות בריבועים דיוויזיוניים ענקיים. מערך זה נועד לשבור את התקפת הפרשים ורק לעיתים נדירות הצליחו הפרשים להשמיד ריבוע, במיוחד אם הוא גדול. התותחים סודרו בדרך כלל בתוך הריבועים או ביניהם. גם הפרשים סודרו לעיתים תכופות בתוך הריבוע וברגע שההתקפה של האויב הייתה נשברת, אחת הצלעות הייתה עושה תנועה מעגלית כלפי חוץ, כמו מעין דלת מסתובבת והפרשים היו דוהרים החוצה לעשות שמות באויב הנסוג. התותחים ירו לפי אותו עיקרון. החיסרון הבולט של הריבוע לעומת הקו הוא הקטנת כוח האש של חיל הרגלים.
החיילים ירו במטחים או באופן ספורדי, לפי המצב בקרב. על מנת להקשות על פרשי האויב, המטח הראשון נעשה כשהפרשים היו קרובים מאוד לריבוע, בדרך כלל כ-20 צעדים. ממרחק כזה, כמעט כל כדור היה פוגע והר של אדם ובהמה היה נערם לפני הריבוע, ומקשה על הפרשים להתקרב אליו. לאחר מכן ירו בדרך כלל ללא פקודה. אם הפרשים היו חוזרים ומבצעים הסתערות נוספת, שוב היו יורים את המטח ואז ממשיכים בירי ספורדי. הריבועים סודרו בדרך כלל במערך המזכיר את לוח השחמט, כאשר כל ריבוע מחפה על ריבוע אחר וכך הפרשים חשופים לירי מכל כיוון אפשרי.
על אף שהריבועים היו מבנה מוצק ולא נייד במיוחד, היו מקרים שבהם הם ביצעו תמרונים טקטיים, אם כי זה היה נדיר מאוד ונעשה רק אם לאויב הייתה עדיפות מכרעת בפרשים. רוב התמרונים נעשו בדרך כלל כשהחיילים מכונסים לשדרות.
הדרך לשבור את הריבוע הייתה לקרב אליו חיילי חי"ר בצירוף פרשים. הפרשים היו מחזיקים את חיילי האויב בריבועים מחשש לכיתור ואילו החי"ר היה נעזר בכוח האש העדיף שנבע מסידורם בשורה וכתוצאה מכך יותר חיילים ירו בבת אחת. אם הפרשים היו צריכים להתקיף לבד, הם תקפו בדרך כלל בקודקודי הריבוע, על מנת להקטין את עוצמת האש שירו עליהם. אם הפרשים היו מצליחים לשבור את הריבוע, הטבח בחייליו היה נורא ובדרך כלל רובם היו מושמדים. ריבועים המורכבים מחיילים מנוסים במיוחד, היו יכולים לעיתים להשתקם מפריצת שורות הריבוע, אך זה היה נדיר ביותר.
מועצת הטבק

מועצת הטבק הייתה מועצת ייצור שאיגדה את מגדלי הטבק בישראל. המועצה הוקמה בשנת 1961 על ידי שר החקלאות משה דיין ומוזגה לתוך מועצת הזיתים בשנת 1979.
מועצת הטבק הוקמה בשנת 1961 על פי החלטת שר החקלאות, משה דיין. במועצה היו חברים נציגי המגדלים, יצרני הסיגריות והממשלה. מכיוון שכ-90% ממגדלי הטבק היו ערבים ודרוזים, בראש המועצה הועמד זרוזי, עבדאללה ח'יר. המועצה עסקה בהסדרת הענף כדי להשיג מחירים יותר גבוהים למגדלים וחלוקת סובסידיות ממשלתיות בין המגדלים. המועצה ניסתה להביא לשימוש נרחב יותר של טבק ישראלי בתעשיית הסיגריות המקומית, אולם יצרני הסיגריות העדיפו טבק מזן מיובא והיקפי גידול הטבק בישראל ירדו מאוד. 
במשך שנים בקשה הממשלה להקטין את מספר מועצת הייצור, על ידי איחוד מועצת הטבק לתוך מועצת הזיתים. המיזוג יצא לפועל בסוף שנות ה-70.
אונייצ'ה

תולדות היישוב

היישוב נוסד בשנת 1887 על שלוחת מסילת הברזל של ווהלין. עם השלמת קו מסילת הברזל בין חרקוב לאורשה הפכה אונייצ'ה לצומת מסילות חשוב והתפתחה במהירות. בשנת 1940 קיבלה אונייצ'ה מעמד של עיר. ערב מלחמת העולם השנייה היו בה כ-17,000 תושבים.
באוגוסט 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה אונייצ'ה על ידי הצבא הגרמני ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-23 בספטמבר 1943.

יהודי אונייצ’ה

ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו באונייצ'ה כ-1,700 יהודים.
עם הפלישה הגרמנית בקיץ 1941 ברחו רוב היהודים מהעיר מזרחה.
באוקטובר 1941 רצחו הגרמנים כ-600 מהתושבים, קצתם ככל הנראה יהודים. כ-300 יהודים נותרו בעיר והם רוכזו בגטו עד שנרצחו במרס 1942.
מוזיאון הווטרנים אריאל

מוזיאון הווטרנים הוא מוזיאון באריאל המוקדש לשימור מורשת הווטרנים, לוחמים יהודים שלחמו במלחמת העולם השנייה לצד בעלות הברית כנגד הנאצים.

אודות

המוזיאון נפתח  בתאריך 23 במרץ 1998, ביוזמת מויסיי מונוסוב, יו"ר ארגון הווטרנים באריאל דאז. המוזיאון נתמך על ידי המשרד לקליטת העלייה ועיריית אריאל. כל חברי הארגון פועלים על בסיס התנדבותי.  
מטרתו של המוזיאון היא להוכיח באמצעות מסמכים ועדויות שונות את ההשמדה האכזרית שבוצעה כלפי היהודים, את היקף שואת היהודים ואת השתתפותם במאבק נגד הנאציזם בעת המלחמה.
מטרות נוספות הן הנצחת זיכרון לוחמים יהודים, קורבנות השואה ווטרנים תושבי אריאל. כמו כן חינוך לפטריוטיות, אהבת העם והארץ באמצעות שיחות, הרצאות, פגישות של הווטרנים עם תושבי העיר.
המוצגים במוזיאון מסודרים ב-15 דוכנים על פי התכנים השונים. השפות השולטות בהם הן עברית ורוסית.  הפריטים  נתרמו בעיקר על ידי וטרנים תושבי אריאל, והם כוללים מדים של הלוחמים, תמונות של הווטרנים תושבי אריאל, מכתבים וכתבות עליהם, תמונותיהם, תעודות אותות הצטיינות, עיטורים ודרגות, וכן תמונות של הווטרנים המשתתפים במגוון פעילויות של תלמידי העיר או תושביה.
המוזיאון זכה במקום הראשון בתחרות של המוזיאונים לזכר מלחמת העולם השנייה].
אליס איב

ביוגרפיה

איב נולדה בלונדון לזוג השחקנים שרון מגהאן וטרבור איב. יש לה שני אחים קטנים יותר והיא ממוצא אנגלי וולשי ואירי. למדה בבית הספר הפרטיים המובילים "בית ספר בידלס" שבהמפשייר וב"בית ספר וסטמינסטר" שברובע הסיטי של וסטמינסטר.
לאחר מכן, נסעה איב ללוס אנג'לס ללמוד משחק "תיאטרון בבית הבובות של בברלי הילס". למדה כמו כן ב"מכללת סט' קת'רין" שבחסותה של "אוניברסיטת אוקספורד", שם שיחקה בהצגות סטודנטים.

קריירה

איב החלה דרכה במספר הפקות של הBBC ובהפקתו של רוברט דה נירו "המין היפה".
בשנת 2006 התפרסמה לראשונה בקומדיית הפשע "שום כלום" לצידם של דייוויד שווימר וסיימון פג ובדרמה הקומית "סטארטר ל 10" בהפקתו של טום הנקס.
ב-2009 הופיעה בדרמה "לחצות גבולות" בתפקיד השחקנית האוסטרלית קלייר שאפרד השוהה בניגוד לחוק בארצות הברית.
בשנת 2010 שיחקה איב בקומדיות "היא מחוץ לליגה שלי" בתפקיד מולי מק'ליש ו"סקס והעיר הגדולה 2" בתור ארין, השמרטפית של ילדיה של שארלוט (קריסטין דייוויס).
ב-2011 שיחקה בארבעה פרקים בסדרת הדרמה הקומית "הפמליה" בתפקיד העיתונאית סופיה. ב-2012 השתתפה איב בשובר הקופות "גברים בשחור 3" בתפקיד הסוכנת O ולמותחן "העורב".
בשנת 2013, הופיעה איב בסרטים "האויב בתוכנו - סטארטרק" ו"הלילה קר". בנוסף באותה שנה היא התארחה בתערוכה של CES ובקליפ של פול מקרטני לשיר "Queenie Eye".
בשנת 2014, שיחקה בסרט לילה מוטרף במוזיאון 3: סוד הקבר לצידו של בן סטילר.
כיום מתגוררת איב בלונדון ובלוס אנג'לס. יש לה הטרוכרומיה, עינה השמאלית כחולה ועינה הימנית ירוקה. ב-14 באוגוסט 2014 התארסה איב עם בן זוגה אלכס קאופר-סמית. הזוג נישא ב-31 בדצמבר 2014, אך התגרש בשנת 2017.
ליאם המסוורת'

ביוגרפיה

המסוורת' נולד במלבורן שבאוסטרליה למשפחה נוצרית ממוצא הולנדי, בריטי וגרמני. 
הוריו הם לאוני, מורה לאנגלית, וקרייג, יועץ בשירות הציבורי. הוא הצעיר מבין אחיו השחקנים, לוק המסוורת' וכריס המסוורת'. בגיל שמונה עבר עם משפחתו לאיי פיליפ שבמדינת ויקטוריה. הוא מספר כי נהג לגלוש הרבה באי.
המסוורת' החל להתעניין במשחק לראשונה כנער, ובגיל 17 החל להופיע באופרות הסבון האוסטרליות "שכנים שכנים", "קרוב רחוק", ובדרמה האוסטרלית "בנות מק'לאוד". 
ב-2008 היה חלק מסדרת הילדים האוסטרלית הפופולרית "נסיכת הפילים".
במרץ 2009 עבר להתגורר בלוס אנג'לס. הוא הופיע בתפקיד ראשי במותחן האימה האוסטרלי "משולש" אליו הצטלם לפני מעברו להוליווד, לצד השחקנית האוסטרלית הבינלאומית מליסה ג'ורג', ובמותחן האסונות "הנבואה". ב-2010 התפרסם בכל העולם בזכות הופעתו בתפקיד שחקן כדורעף החופים ויל בלייקלי במלודרמת ההתבגרות "השיר האחרון". ב-2012 שיחק בסרטים: "בלתי נשכחים 2", "אהבה וכבוד" ו"משחקי הרעב", בתפקיד גייל. הוא הופיע בסרטי ההמשך "התלקחות" ו"עורבני חקיין" חלק א' וחלק ב'. בשנת 2013 הופיע בסרטים "אמפייר סטייט" ו"פרנויה". ב-2016 שיחק בסרטו של רולנד אמריך, "היום השלישי: התחדשות" לצד ג'ף גולדבלום וביל פולמן, שגם כיכבו בסרט הראשון משנת 1996. 
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקומדיה הרומנטית "כמה רומנטי". וכיכב בדרמת הפשע "קילרמן" של הבמאי מאליק באדר.

חיים אישיים

בשנת 2009 החל המסוורת' לצאת עם הזמרת והשחקנית מיילי סיירוס, אותה הכיר על סט צילומי הסרט "השיר האחרון". ביוני 2012 הם התארסו. הם נפרדו בספטמבר 2013. לאחר מכן הוא יצא תקופה קצרה עם השחקנית המקסיקנית אייזה גונזלס. ב-2016 חזר למערכת יחסים עם מיילי סיירוס. ב-23 בדצמבר 2018 התחתנו השניים בביתם שבנאשוויל שבמדינת טנסי. באוגוסט 2019 נפרדו.
מנהל אורח חיים טבעוני.
היום השלישי: התחדשות

עלילה

במהלך 20 השנים שלאחר אירועי הסרט הראשון, הקהילה הבינלאומית מתאוששת ובונה הגנות לכדור הארץ תוך שימוש בטכנולוגיה שהצליחו לחלץ משאריות כוחות החייזרים. יחד עם זאת, החייזרים הצליחו לשלוח אות מצוקה לפני תבוסתם בעוד כוחות חייזרים אחרים הסתתרו במקומות אחרים ביקום. החייזרים בחלל העמוק קיבלו את אות המצוקה ומאיימים פעם נוספת על עתיד האנושות.

הפקה

האפשרות לסרט המשך ליום השלישי נידונה זמן רב, המפיק והתסריטאי דין דבלין ציין בעבר כי תגובת העולם לפיגועי 11 בספטמבר השפיעה עליו משמעותית במחשבה ליצירת סרט המשך. דבלין החל לכתוב עם רולנד אמריך תיאור כללי לתסריט, אך במאי 2004 אמריך אמר כי הוא ודבלין ניסו להבין כיצד להמשיך את הסיפור, אך זה לא עבד והם זנחו את הרעיון. באוקטובר 2009 אמריך אמר שוב כי יש תוכניות לסרט המשך, וכי אף נשקלת האפשרות לשני סרטי המשך על מנת ליצור טרילוגיה. ב-24 ביוני 2011 אישרו דבלין ואמריך כי הם מצאו רעיונות להמשכים והם רוצים שוויל סמית' יופיע בסרטי ההמשך. באוקטובר 2011 נודע כי המשא ומתן עם סמית' נעצר בעקבות סירובה של פוקס לתשלום שכר של 50 מיליון דולר לסמית' עבור שני סרטי המשך. ביולי 2012 דבלין הודיע כי סרט ההמשך עדיין בפיתוח וכי התסריט מתרחש בשנת 2012, 16 שנים לאחר אירועי הסרט הראשון.
במרץ 2013 אמריך ציין כי שמות הסרטים יהיו "ID Forever Part I" ו-"ID Forever Part II". עלילת הסרטים תהיו 20 שנים לאחר הסרט המקורי, כאשר כוחות תגבור של גזע החייזרים המקורי יגיעו לכדור הארץ לאחר קבלת אות המצוקה. ביל פולמן אישר את השתתפותו. הסרטים החדשים יתמקדו בגיבורי הדור הבא, כולל בנו החורג של דמותו של סמית' מהסרט המקורי. ביוני 2013 אושר כי סמית' לא ישתתף בסרטי ההמשך כיוון ש"הוא יקר מדי". היעדרותו של סמית' מסרטי ההמשך מוסברת בסרט על ידי כך שדמותו, סרן סטיב הילר, נהרגה במהלך ניסוי לבחינת מטוס קרב עם טכנולוגיה חייזרית.

צילומים

הצילומים החלו במאי 2015, באלבקרקי, ניו מקסיקו והסתיימו ב-22 באוגוסט 2015.

הפצה

במקור הסרט תוכנן להפצה ב-3 ביולי 2015. ב-12 בנובמבר 2013 הוכרז כי הפצת הסרט נדחתה ליולי 2016. בהמשך פוקס שינו את תאריך ההפצה ל-24 ביוני 2016.

שיווק

ב-13 בדצמבר 2015 שוחרר קדימון ראשון לסרט.
אפקט ורתר

אפקט וֶרתֶר (Werther effect) הוא תופעה חברתית שבה התאבדות של אדם גורמת לאנשים נוספים להתאבד, כשהם מחקים לעיתים גם את אופן ההתאבדות. התופעה קרויה על שם גל ההתאבדויות שהתרחש באירופה, בעקבות הפצת הרומן "ייסורי ורתר הצעיר" מאת הסופר הגרמני גתה, בסוף המאה ה-18.

מקרים בולטים

"ייסורי ורתר הצעיר" הופיע ב-1774. ברומן התאבד הגיבור בעקבות אהבה נכזבת באמצעות ירייה בראשו. לאחר הפצת הספר נודעו מקרים רבים בהם אנשים ניסו להתאבד באותה דרך. במספר מקומות הוחרם הספר כדי למנוע זאת. הכינוי "אפקט ורתר" נטבע מאתיים שנה מאוחר יותר, ב-1974, על ידי החוקר דייוויד פיליפס.
שיעור ההתאבדויות גבר בעקבות התאבדויות של אישים מפורסמים, כגון מרילין מונרו וקורט קוביין. חלק מהקורבנות מתאבדים באותה דרך, באותו מקום או באותו תאריך.
גם בישראל, על פי דיווחים, עלה מספר ניסיונות ההתאבדות ב-24 אחוז בעקבות התאבדות הבדרן דודו טופז. לאחר אירועי ה-14 ביולי 2012, הפגנות השנה למחאה החברתית, שבהן הצית את עצמו משה סילמן, היו שחיקו אותו בעקבות מצבם הכלכלי הקשה.
פיליפ מרלו

רקע

ריימונד ת'ורנטון צ'נדלר (23 ביולי 1888 - 26 במרץ 1959) הוא סופר בלשי אמריקאי. מיוצרי הסוגה של הבלש הפרטי הקשוח (Private Eye או Hard Boiled Detective). צ'נדלר נולד בשיקגו. וכילד, יחד עם אמו הגרושה נדד לאנגליה, ומשם לצרפת, לגרמניה ושוב לאנגליה. כבר בצעירותו נמשך אל עולם הפרוזה והשירה ובמשך שנים ארוכות ניסה את מזלו בכתיבה, מבלי שזכה להכרה אמנותית כלשהי. במשך תקופה מסוימת מצא את פרנסתו בשירות הצי הבריטי בתור מחסנאי, עד 1912 שאז החליט להגר שוב לארצות הברית, ארץ מולדתו. אך גם בארצות הברית לא עלה בידו להתפרסם ולהצליח בתחום הספרות, לכן הוא התחיל לעבוד בעיסוקים אחרים, ובייחוד בעסקי הנפט. בעסקי הנפט, הוא הגיע לעמדות ניהול בכירות מאד, בשלב מסוים הוא היה נשיאן של 3 חברות, ומנהלן של שמונה. זמן מועט לאחר שמתה אימו של צ'נדלר, הוא התחתן עם אהובתו, שהייתה מבוגרת ממנו ב-17 שנה. כיוון שאשתו הייתה חולנית, צ'נדלר נכנס לדיכאונות והתמכר לאלכוהול,והתהוללויות עם נשים. רק כאשר פוטר מעבודתו, ב-1932, החל צ'נדלר להתפרנס מכתיבת סיפורים במגזינים שונים. גיבור ספריו של צ'נדלר הוא הבלש הפרטי פיליפ מרלו הפועל בלוס אנג'לס, ציני, חד לשון ושנון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, פועל בסביבה העירונית המאוכלסת ונע בין בתי פאר של לקוחות עשירים לבין הסמטאות האפלות בשולי הכרך. זמן מה עבד בהוליווד, עם במאים כבילי ויילדר ואלפרד היצ'קוק. לסגנון ספרותי זה הייתה מקבילה קולנועית בסוגה של הקולנוע האפל (Film Noir); ואכן ספריו שהוסרטו היו בסוגה קולנועית זו. המפרי בוגרט העתיק לבד הקולנוע בנאמנות את דמותו של פיליפ מרלו, ועד לימים אלו מזוהה עם דמותו. ספריו של ריימונד צ'נדלר נחשבים כיצירות אמנות לכל דבר. הוא זכה להערצת אחיו הסופרים וכיום נלמדות יצירותיו במיטב האוניברסיטאות והוא נחשב אחד מטובי כותבי הפרוזה של המאה העשרים.

מחוות בספרות העברית

ספרו של הסופר עמוס קינן "את והב בסופה" (כתר, 1988) מושפע מכתיבתו של צ'אנדלר, בסגנון החד ובדיבור התמציתי של הדמויות. כמו כן דמותו של פיליפ מרלו מוזכרת פעמים רבות, למשל "יש לי מחשבה משעשעת: פיליפ מארלו יושב עכשיו במשרדו המאובק, בוהה אל החשבונות שאין לו מאיפה לשלם אותם. ואז אני נכנס בדלת מבלי לדפוק. הוא לא מופתע. הוא רגיל לביקורים כאלה. אולי רק לשכאלה. לכן יש לו אקדח בכיס. תשמע, אני אומר לו, אין לי הרבה כסף לשלם לך. אולי חמישים דולר. אני רוצה שתברר לי מי אני." (עמ' 23)
ברומן הבלשי "יתבטל העולם" מאת אמיר חרש (כתר, 2013) שמו של
הבלש הוא פיליפ בוזגלו, כמחווה לפיליפ מרלו.
הבזיליקה של קאנדלאריה

היסטוריה ומאפיינים

הפסל המקורי של הבתולה נמצא בשנת 1390 על ידי שני גואנצ'ים. בתחילה, הבתולה הוערצה במערה שמאחורי הבזיליקה הנוכחית. בשנת 1672 כנסייה נבנתה על האתר במקום בו נמצאת כיום הבזיליקה, אך נהרסה בשנת 1789 על ידי שריפה. 
הבזיליקה נבנתה בין השנים 1949 ו-1959. גובהה של כיפת הבזיליקה 25 מטר, והמגדל הוא בגובה 45 מטר ובולט על רקע שאר הבניינים בעיר. הבזיליקה נחשבת למבנה הדת החשוב ביותר באיים הקנריים ולאחד החשובים ביותר בספרד, ומדי שנה מבקרים בה 2.5 מיליון בני אדם. פעמיים בשנה חוגגים בה את חגה של הבתולה הברוכה של קאנדלאריה, ב-2 בפברואר וב-14 וה-15 באוגוסט.
המקום הוכרז כבזיליקה על ידי האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר ב-24 בינואר 2011.
זאטלהורן

גאוגרפיה

ההר הוא חלק מרכס ההרים המפריד בין הקרחונים לנג ואובראלטש וממוקם בו בין ההרים דרייאקהורן (מצפון-מזרח) ושינהורן (מדרום-מערב).
מצידו הצפוני של ההר נמצא מעבר לוטשנלוקה ומצידו הצפוני של המעבר נמצא הר המיטאגהורן.

העפלה ראשונה

המעפילים הראשונים לפסגת ההר היו קרל שולץ אלכסנדר בורגנר וג. ריטלר.
הם הגיעו לפסגת ההר ב-26 באוגוסט 1883.
אמי פלנט

קורות חייו

אברהם כוכב נולד בשם אמי פלנט במושב מגשימים. הוא התגייס לצה"ל בנובמבר 1969 ושובץ בחיל השריון. לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקה בגדוד 77 בסיני וכסגן מפקד פלוגת חרמ"ש בגדוד 75. במלחמת יום הכיפורים היה פלנט מפקד פלוגה ח' בגדוד 77 בחטיבה 7, שבלמה את התקפות השריון הסורי כחלק מקרב עמק הבכא, תחת פיקודו של אביגדור קהלני. פלנט נפצע במהלך מלחמת ההתשה במובלעת הסורית. על חלקו במלחמה עוטר בעיטור העוז. לאחר המלחמה שימש סגן מפקד גדוד 77.
ב-1974 השתחרר מצה"ל ושירת במילואים כסגן מפקד גדוד. חזר לשירות הקבע ב-1977, למד בפו"ם ופיקד על גדוד. בשנת 1980 מונה כמג"ד לפקד על גדוד 82 שקלט את טנקי המרכבה הראשונים בצה"ל. לאחר מכן יצא ללימודים מחוץ לישראל. במלחמת לבנון הראשונה שימש סמח"ט ומח"ט חטיבת קרייתי. כמח"ט הקים את חטיבת המילואים הראשונה שהורכבה מטנקי מרכבה, עוצבת מרכבות האש (חטיבה 263) ופיקד עלייה בשנים 1983 עד 1986.
כיהן כמפקד חטיבה 7 בזמן שקלטה את טנקי מרכבה סימן 2 ולאחר מכן כמפקד חטיבה 460. בשנת 1990 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד אוגדת המפץ, אוגדת מילואים משוריינת בפיקוד צפון. ב-1993 מונה למפקד באלי"ש ובמקביל קיבל מינוי בחירום כמפקד אוגדה בפיקוד הדרום. כיהן כקצין שריון ראשי מיולי 1993 עד יולי 1995.
לאחר שירותו הצבאי, כיהן פלנט במספר תפקידים: מנכ"ל מפלגת הדרך השלישית והמשרד לביטחון פנים (1996–1999), יו"ר מועצת המנהלים של חברת אוצר מפעלי ים ומנכ"ל חברת מאיקה אחזקות.
משה פינקל

משה פינקל (ביידיש: משה פינקעל; ידוע גם כמוריס, ביידיש: מאָריס; 1850–7 ביוני 1904) היה דמות חשובה בראשית ימיו של תיאטרון יידיש. הוא היה שותף עסקי, בתחילה של אברהם גולדפדן ואחרי כן של זיגמונד מוגולסקו. במשך כמה שנים היה נשוי לפרימדונה אנטה שוורץ. ביחד הם שלטו בתיאטרון יידיש בבוקרשט בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19 ובניו יורק בסוף שנות ה-80 ובשנות ה-90 של אותה מאה. הרפרטואר שלהם התבסס על יצירותיהם של יוסף לטיינר ומשה הורביץ.
אחרי שהתגרש משוורץ שחזרה לאירופה התחתן פינקל, שהיה אז בשנות ה-40 שלו עם אֶמה טומשבסקי בת ה-16, אחותו של אחד מבעלי התפקידים רבי העוצמה  בתיאטרון יידיש, בוריס טומשבסקי. נולדו להם שני ילדים אבל יחסיהם עלו על שרטון, ובסופו של דבר עזבה אמה את בעלה והתחילה בהליכי גירושים. התביעה שלה לגט הזכירה דוגמאות של התאכזרות כולל אלימות. היא התחילה ביחסים עם שחקן אחר, דוד לוינסון. באותו זמן השותפות העסקית של פינקל עם יעקב אדלר שניהל אתו יחד את הגרנד ת'יאטר (Grand Theatre) הסתיימה בריב קשה ובמאבק משפטי על שליטה בתיאטרון. המחלוקת יושבה לבסוף לטובתו של אדלר. אמה פינקל והמאהב שלה המשיכו לעבוד אצל אדלר. ב-7 ביוני 1904 כאשר שהו אמה, הילדים ולוינסון בבית נופש בניו ג'רזי הופיע פינקל בפתאומיות וירה באשתו, בלוינסון ובעצמו. הוא נהרג ואשתו נפצעה קשה. לוינסון לא נפגע.
יעקב אדלר כתב עליו שהוא מיעט לדבר וכאשר עשה זאת כולם פחדו ממנו. מה שהוא ציווה נעשה. אדם אחר שחי בתקופתו תיאר אותו כאדם בעל אישיות קשה. 
בנו של פינקל מנישואיו הראשונים, אייבם פינקל, נעשה תסריטאי בהוליווד. בנותיו מאמה, בלה ולוסי פינקל, היו שחקניות בתיאטרון יידיש.
אמה טומשבסקי חייתה משותקת חלקית כמה שנים לאחר האירוע והמשיכה לשחק בתפקידים אותם יכלה לבצע בישיבה. היא נפטרה מסיבוכים במצבה ב-1929 בגיל 46.
חן ליבגוט

נבחרות ישראל

ליבגוט לקח חלק בנבחרות ישראל החל מגיל הילדים ועד גיל העתודה (21).
ליבגוט סיים את טורניר מוקדמות אליפות אירופה 2016 אשר התקיים בגיאורגיה, עם 14 שערים ב3 משחקים, ונבחרתו הייתה רחוקה ניצחון אחד מההעפלה לאליפות אירופה.

את מוקדמות אליפות העולם פספס עקב הפציעה.

ייחוס משפחתי

חן ליבגוט הוא בנו של שוער הכדוריד טולי ליבגוט, אשר נחשב לאחד השוערים הישראליים הטובים שהיו בארץ, אחיינו של דני ליבגוט, אשר השתתף עם הפועל ראשון לציון בליגת האלופות בכדוריד, ואח למושיקו אלימלך, שוער הדאבליסטית הפועל ראשון לציון.
כופריים

מינים נפוצים בישראל

בצמחיית ארץ ישראל מיוצגת משפחת הכופריים בשני סוגים, שָׁנִית (Lythrum,‏ 6 מינים) ואמניה (Ammania, שני מינים). רוב המינים נדירים למדי, מלבד שנית גדולה (Lythrum salicaria), הנפוצה בסביבות לחות כגדות נחלים ותעלות ניקוז.
בתרבות מגדלים את המין כופר לבן המוכר גם בשם "חינה", כשם הצבען המופק ממנו והמשמש בין השאר בטקס החינה.
עוד במשפחה זו צמחי נוי כגון לגרסטרמיה הודית (Lagerstroemia indica) ומיני גַבנוֹן (קוּפֵאָה, Cuphea).
משוואת החום

משוואת דיפוזיה

על אף השוני הפיזיקלי המהותי והמשמעותי ביניהן, משוואת חום ומשוואת דיפוזיה זהות מבחינה מתמטית, כאשר במשוואת הדיפוזיה, את מקומה של הטמפרטורה תופסת הצפיפות החומר, , ואת מקדם הדיפוזיה התרמית מחליף מקדם הדיפוזיה של החומר, D:
בדומה למשוואת החום, כאשר D קבוע, המשוואה הדיפרנציאלית נעשית ליניארית:

משוואת הדיפוזיה בעיבוד תמונה

בנוסף לשימוש הקלאסי עבור זרימת חום בחומר, משוואת החום (או משוואת הדיפוזיה) משמשת בגרסתה הבסיסית או בגרסאות מוכללות בתחומים רבים. ניתן להראות כי עבור תנאי שפה מסוימים, פתרון משוואת החום הוא גרעין החלקה גאוסיאני בעל שונות הגדלה עם הזמן. דבר זה הופך את המשוואה רלוונטית לתחום של עיבוד תמונה, שכן כאשר מתייחסים לתמונה כמשטח מתאים, מקבלים כי הפעלת משוואת הדיפוזיה משמעותה החלקת התמונה במידה הולכת וגדלה עם הזמן, וכך ניתן לסנן רעש מתמונה.
בתחום זה, מגדירים גם דיפוזיה לא ליניארית, בה מקדם הדיפוזיה  אינו קבוע אלא תלוי בגרדיאנט התמונה. באופן זה ניתן לבצע סינון לא ליניארי ובכך לסנן רעש אך לשמר את השפות בתמונה, וזוהי תוצאה רצויה שכן השפות הן פרטים חשובים בהבנת התמונות ויש לשמרן. עם זאת, במקרים אלו אין בדרך כלל רצון למצוא פתרון סגור למשוואה אלא רק לבצע מספר מועט של צעדים בזמן.
נסרין קדרי

ביוגרפיה

קדרי נולדה למשפחה ערבית מוסלמית בחיפה, וגדלה בלוד.
בשנת 2012 השתתפה קדרי בעונתה השנייה של תוכנית המציאות, "אייל גולן קורא לך" בערוץ 24, שם בין היתר ביצעה את השירים: "לילות בבית" (של זהבה בן), "כשהלב בוכה" (של שרית חדד), "אהבה אסורה" (של זהבה בן), וזכתה בה במקום הראשון (ביחד עם מאור אשואל).
בשנת 2014 הוציאה קדרי את אלבום הבכורה שלה הנושא את שמה, "נסרין קדרי" הכולל 13 שירים. מהאלבום בלטו הלהיטים: "חייאתי", "אל תלך", "אתה עושה לי טוב" ולהיטים נוספים. קדרי לקחה חלק בסדרת הקונצרטים "אום כולתום לנצח", בהפקת התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד, מתוכו יצא גם אלבום המופע.
ביוני 2015 הוציאה קדרי את הסינגל הראשון מתוך אלבומה השני, "בסיבוב שני". ב-14 באוקטובר הוציאה קדרי סינגל שני מתוך אלבום זה, "קצת שונה". באוקטובר 2015 השתתפה ב"פסטיבל הפסנתר" ובכך הייתה לערביה הישראלית הראשונה שהופיעה בפסטיבל זה. בנוסף, בסוף אותו החודש הופיעה קדרי בעצרת המרכזית לזכרו של ראש הממשלה יצחק רבין, שם ביצעה את השיר "הלוואי" של בעז שרעבי. באותו חודש החלה גם להשתתף בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי "בית ספר למוזיקה" ששודרה בערוץ 2, כחברת הוועדה המוזיקלית, לצד זמרים ומוזיקאים אחרים.
בינואר 2016 הוציאה קדרי את הסינגל השלישי מתוך אלבומה השני, בנאדיק. באפריל אותה שנה הוציאה את הסינגל הרביעי מתוך האלבום השני, "מילה אחת", וב-15 באוגוסט הוציאה את הסינגל החמישי, "זה נכון".
ב-2017 קדרי הופיעה בטקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בבריכת הסולטן ובטקס הדלקת המשואות בהר הרצל בירושלים.
במרץ 2017 קדרי הוציאה סינגל ראשון מהאלבום השלישי, "באתי להחזיר לך", שצבר 2 מיליון צפיות באתר יוטיוב. ביולי ובספטמבר 2017 הוציאה את הסינגלים "תאמרו לו" ו"לומדת ללכת" (בהתאמה). הסינגל "תאמרו לו" צבר 5 מיליון צפיות, והסינגל "לומדת ללכת" צבר מעל ל-17 מיליון צפיות ביוטיוב נכון למאי 2019. השיר הגיע למקום ה-21 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ט.
ב-14 בינואר 2018 הפיצה ביוטיוב את הסינגל "לובשת חיוך", שצבר יותר מ-3 מיליון צפיות. ב-18 בפברואר 2018 עלתה לשידור תוכנית המציאות "גולסטאריות" ב-HOT3 בהשתתפותה של קדרי ואף זכתה בתואר שחקנית העונה. קדרי גם משתתפת במחזמר "סוליקא" בתיאטרון באר שבע.
ב-26 במאי 2018 הופיעה לצד מירי מסיקה ודיקלה במופע הפתיחה של פסטיבל ישראל בבריכת הסולטן בירושלים. ב-8 ביולי 2018, הוציאה קדרי את הסינגל "קרנבל רק היום", שזכה להצלחה נאה בארץ. ב-6 באוגוסט 2018 קדרי הוציאה סינגל נוסף מהאלבום "לומדת ללכת", "אלבי מעאק" ("ליבי איתך").
ב-4 בספטמבר 2018, הוציאה את אלבומה השלישי לומדת ללכת. באותה השנה הקליטה מחדש את השיר "גורל אחד" של עפרה חזה, עבור אלבום המחווה קול הנשמה - שרים עפרה חזה. ב-28 בינואר 2019, הוציאה את השיר "ישמע-האל", המתאר את התקופה הקשה שעברה בעקבות גיורה. בהמשך, הוציאה את "לא רחוק הוא היום".
במאי 2019, החלה קדרי להיות שופטת בעונה החמישית של התוכנית "The Voice ישראל", ברשת 13.
ב-2 ביוני הוציאה את השיר "רוצי עם הלב". בהמשך הוציאה את "יש לי אותך".

חיים אישיים

קדרי מתגוררת בתל אביב. במשך כעשור הייתה בזוגיות עם הנגן היהודי-ישראלי אביעזר בן מוחא. הם תכננו להתחתן, וקדרי אף החלה בתהליך גיור, תהליך שהחליטה לבסוף שלא להשלים. ביולי 2017 השניים התארסו, אך בספטמבר 2017 נפרדו.
בספטמבר 2018 פורסם כי היא השלימה את תהליך הגיור בבית דין עצמאי, וקיבלה על עצמה את השם העברי ברכה. על פי הערכות שפורסמו בתקשורת, כיוון שהגיור התבצע בבית דין עצמאי, משרד הפנים והרבנות לא יכירו בו.
הסוויטה השמית

הסוויטה השמית היא יצירה בת שישה פרקים של אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', שנכתבה תחילה לפסנתר ובהמשך תוזמרה.

היסטוריה

בראשיתה הכילה הסוויטה מורכבת תשעה ריקודים, ארבעה מהם בנושאים תנ"כיים שניים בסגנון מזרחי, ושלושה ריקודי אופי. העבודה על הסוויטה החלה כנראה כבר בשנת 1943-1942 וקיבלה תאוצה בהשפעת הקשר שהרקדנית הצעירה ירדנה כהן, חברה בקבוצת רקדניות וכוריאוגרפיות, שפעלה בארץ באותן שנים ליצירת סגנון ארץ-ישראלי שורשי, יצרה עם בוסקוביץ'.
אחרי כמה ניסיונות לשתף פעולה עם מוזיקאים מזרחיים, שלא עלו יפה בגלל הבדלי גישות וציפיות שונות, החליטה לבסוף כהן לפנות אל מוזיקאי מחונן, שיעזור לה לעבד את המוטיבים המזרחיים שעל פיהם יצרה כוראוגרפיה בהשראת סיפורי התנך. קונצ'רטו לאבוב ולכינור של בוסקוביץ' ששמעה עם אביה בקונצרט של התזמורת הארץ ישראלית שכנע את אביה ואותה, כי זה האיש המתאים. שיתוף הפעולה ביניהם החל באוגוסט 1944, כשבוסקוביץ' שהה שלושה שבועות בביתה של כהן, שסיפרה בראיון בינואר 1977, "לקול התופים והכלים רקדתי וחוללתי, והוא עבד והעביר הכל לתווים לפסנתר."
המעבר מן התוף והעוד אל הפסנתר, שנראה לרקדנית "כדוב שחור בעל מלתעות לבנות" לא היה קל לרקדנית, ובשלב מסוים ניסה בוסקוביץ' להכניס גליונות נייר דק בין מיתרי הפסנתר לפטישים, כדי לחקות את צלילי העוד והסנטור, אך הניסיון נכשל. תשעת הריקודים, הארבעה בהשראת התנ"ך: "חנה", "חוה", "השולמית", "בעלת האוב"; שני הריקודים המזרחיים: "דבקה" ו"מחול הרועה"; ושלושת ריקודי האופי: "הדייג", "נוף" ו"הקבצנית הרעבה", נבעו ממנגינות שירדנה כהן שמעה מאליהו ידיד ועובדיה מזרחי, שהביאו אותן מן הרחוב והשוק. כל המחולות בוצעו ב"חג הכרם" בקיבוץ עין השופט בשנת 1946, ביוזמת ליליאן פרידלנדר, מנהל בית דניאל.