היווצרות היקום

שאלת היווצרות היקום או ראשית היקום מעסיקה את האדם מימי קדם. עוד קודם להתפתחות כלים מדעיים נודעו תשובות מגוונות לשאלת בריאת העולם באמצעות הדת, הפילוסופיה, המיסטיקה והמיתולוגיה. במדע המודרני עוסקות הקוסמוגוניה והקוסמולוגיה בשאלה זו.
לפי התאוריה המקובלת החל היקום במה שמכונה המפץ הגדול - אשר אירע לפני כ-13.8 מיליארד שנה. ההתחלה הייתה נקודת אנרגיה חסרת ממדים, עבור דרך פאזות שונות של אנרגיה, חלקיקים, כוחות פיזיקליים, היווצרות יסודות כימיים ועד להתגבשות צבירי חומר שהיוו את חומר הגלם למבנים השונים ביקום. כל זה בתהליך בלתי פוסק של התפשטות, או עדיף לומר התנפחות - תהליך הנמשך עד היום ויימשך גם בעתיד, ומתבטא בכך שצבירי הגלקסיות מתרחקים אחד מן השני כפי שגילה אדווין האבל, ומביא להנחה שפעם הם יצאו מנקודה אחת. עובדה נצפית זו תומכת במודל המפץ הגדול, כמו גם גילוי קרינת הרקע הקוסמית באמצעים תצפיתיים שונים הן מהארץ והן מהחלל.
אחת הביקורות המושמעות ביחס לתאוריית המפץ מתייחסת לשלמותה. מחקרים גורסים כי התאוריה אינה יכולה להיחשב שלמה, מאחר שהיא מניחה תנאים מקדימים טרם ההיווצרות, ולפיכך אינה מסבירה בריאה יש מאין - או בעצם מכלום. בניסיון לפתור בעיה זו, תאוריות שונות כבר הציעו כי היקום נוצר מ"כלום", לדוגמה: תאוריית CEN.

גיל היקום

לאורך שנים רבות נאבקו אסטרונומים כדי לחשב את גיל היקום. הערכותיהם המוקדמות נעו בין 10 ל-20 מיליארד שנה, תחום מתסכל מבחינת המרחב שבו. התלבטויות אלה נמשכו עד לשיגור טלסקופ החלל האבל, הקרוי על שם האסטרונום שהחל לפני 70 שנה לחקור את גיל היקום.
אדווין האבל גילה שקצב התרחקות הגלקסיות זו מזו יחסי למרחק שלהן. קצב ההתפשטות קבוע האבל הוא המפתח לחישוב גילו וגודלו של היקום. אבל כדי לזהות את הקבוע באופן חד-משמעי יש לערוך מדידות מדויקות של הגלקסיות המרוחקות.
בחודש מאי 1999 פרסם צוות בראשות וונדי פרימן ממכון קרנגי בוושינגטון הבירה, את תוצאות המדידות שנערכו באמצעות טלסקופ האבל בשמונה השנים שבהן עסק האבל בתצפיות עד אז.
היקום מתפשט בקצב של 21 קילומטרים בשנייה, והגיע עד כה עד למרחק של כמיליון שנות אור. מכאן שגילו המשוער של היקום הוא 12 מיליארד שנה, בערך כגיל הכוכבים הוותיקים ביותר. המספר החדש פותר סתירה מביכה: הערכות מוקדמות יותר העלו שהיקום צעיר מגיל כוכביו הקשישים.
"סוף-סוף, אחרי כל השנים הללו", אומרת פרימן, "נכנסנו לעידן הקוסמולוגיה המדויקת. מעתה נוכל להתפנות לתמונה הרחבה יותר של מוצא היקום, התפתחותו ועתידו". אך גם המספר החדש אינו המילה האחרונה: בחודש יוני 1999 דיווחו אסטרונומים שהשתמשו במערך נרחב של רדיו טלסקופים על מדידות לגלקסיה מרוחקת אשר "מצעירה" את היקום ב-15 אחוז לעומת התוצאות של פרימן.

התייחסות דתית

ההתייחסות של הדתות להיווצרות היקום השתנתה במהלך ההיסטוריה.
היהדות, המבוססת על התיאור בספר התנ"ך, מאמינה בבריאת העולם. לפי אמונה זו נברא העולם על ידי הבורא. על פי פשט הכתוב בתנ"ך העולם נברא לפני פחות מששת אלפי שנה, כמו כן התנ"ך מפרט את המהלכים בבריאת העולם וסדרם הכרונולוגי.
בקרב היוונים הקדמונים התקיימו שני זרמים בנוגע להיווצרות העולם: הזרם שבראשו עמד אפלטון טען שהאל הקדמון ברא את העולם מחומר קודם, כיוון שאפילו הוא אינו יכול לברוא יש מאין. הזרם שבראשו עמד אריסטו טען שהעולם נצחי ממש כשם שהאל נצחי. קיום העולם תלוי ברצון האל, אולם לא היה רגע בריאה בפועל. היקום הוא מחזורי ולכן אין לו התחלה או סוף. אמונה זו היא המקבילה העתיקה לתאוריה המודרנית בדבר "המצב היציב".
הנצרות, בדומה ליהדות שממנה הושפעה, המירה את הזמן המחזורי בזמן ליניארי שבו אירעו כל מיני אירועים שבמרכזם האדם.
כיום, לאחר הקבלה של תאוריית המפץ הגדול על ידי המדענים, רואים בכך חלק מהבריאתנים את ניצחונה של תאוריית הבריאה. עם זאת, רבים אחרים ממאמיני דתות שונות אינם מקבלים תאוריה זו כלל.
בקרב היהדות הדעות חלוקות. היהדות האורתודוקסית, מסרבת באופן כמעט גורף לקבל את תאורית המפץ הגדול ודבקה בגרסה המקראית. לעומתם ישנם המקבלים את התאוריה המודרנית ומיישבים את הסתירות-לכאורה בין הדת למדע בנושא זה.