google/wiki40b huggingface dataset:
חמץ שעבר עליו הפסח

חמץ שעבר עליו הפסח הוא חמץ שהיה ברשות יהודי בחג הפסח או בחלק ממנו, על פי ההלכה, חמץ זה נאסר באכילה ובהנאה.

תוקף האיסור

בתלמוד נחלקו התנאים בתוקף איסור חמץ שעבר עליו הפסח: יש שדעתם שאיסור זה הוא מהתורה, אך אחרים חולקים וסוברים שהאיסור הוא רק מתקנת חכמים, כקנס על מי שעבר על איסור "בל יראה ובל ימצא", שלא יוכל לאכול או ליהנות ממנו לאחר הפסח. בשולחן ערוך נפסק כדעה השנייה, שתוקף האיסור הוא מדרבנן.

אונס ושוגג

חמץ שנשאר ברשותו של יהודי בפסח באונס או בשוגג, כגון שהבעלים שכחו לבער אותו – נאסר באכילה ובהנאה, על אף שהבעלים לא עברו על איסור בל יראה ובל ימצא משום שביטלו את החמץ.

בירור מעמד חמץ על פי קוד הייצור

על פי החוק במדינת ישראל, כל יצרן חייב לסמן את תאריך הייצור על גבי אריזת המוצר. כדי לדעת אם המוצר נאפה לאחר חג הפסח או לא, יש לדעת את תאריך הייצור שלו. בשנים האחרונות, לאור הביקוש הרב, ישנם פרסומים שונים אשר מסבירים האיך ניתן לדעת על פי קוד הייצור, אשר מורכב מרצף מספרים, מהו תאריך הייצור של המוצר.

הסבר קוד הייצור

על פי רוב, תאריך הייצור מודפס בארבע או חמש ספרות: שלוש הספרות מימין מייצגות את מספר הימים מתחילת השנה הלועזית (דהיינו, ה-1 בינואר) ושנת הייצור מיוצגת בספרה הנוספת (או בשתי הספרות הנותרות.

קוד פסח 2019 - תשע"ט

לדוגמה, מוצאי שביעי של פסח ה'תשע"ט חל בתאריך 27 באפריל 2019. ספירת הימים החל מ-1 בינואר מלמדת שזהו היום ה117- בשנה זו, ועל כן, כאשר קוד הייצור 9118 (19-118, מאחר שהיום ה117 חל בשבת) או קוד בעל מספר גבוה יותר (לדוגמה: 9125) הדבר מלמד שהמוצר יוצר לאחר הפסח. לעיתים יופיע בהמשך מספרים נוספים, המסמלים את המשמרת ושעת הייצור.

חסרונות השיטה

יש הטוענים כי אין די בידיעת קוד הייצור על מנת שלא להיכשל באכילת חמץ שעבר עליו הפסח, שכן לטענתם תאריך ייצורו של המוצר מעיד על תאריך סיום הכנתו במפעל, או על שעת אריזת המוצר, אבל ייתכן שטחינת הקמח (ומוצרים נוספים) שהשתמשו בו במהלך הייצור נעשה עוד ייוצר קודם לכן, בעיקר במוצרים שתהליך הכנתם ארוך, כגון בירה שתהליך הכנתה כחודשיים, או משקאות חריפים אחרים.
המקפידים לאכול לאחר הפסח אך ורק מוצרים שהקמח שבתוכם נטחן לאחר הפסח לא יוכלו להיעזר בקוד הייצור, ורק כאשר יופיע על גבי האריזה כיתוב המציין שהקמח "נטחן אחר הפסח" אפשר לדעת בוודאות שאין בו חשש של חמץ שעבר עליו הפסח.
תאגיד סיירה נבאדה

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1963 על ידי ג'ון צ'יסהולם. בתחילה כעסק קטן עם מספר עובדים, שפעלו בהאנגר מטוסים בסטיד, נבאדה. בשנת 1994 נרכשה החברה על ידי הזוג אוזמן.  פתיח אוזמן היה אחד העובדים הוותיקים (13 שנה) אז בחברה. על אף ההצלחה שלה זכו, תאגיד סיירה נבאדה מאז בבעלות פרטית בלעדית של הזוג אוזמן והונם האישי הוערך בשל כך (יולי 2018) בכ-1.3 מיליארד דולר (לכל אחד).
שלישיית בלוויל

תקציר העלילה

בתחילת הסרט מוצגת פרודיה מונפשת בסגנון שנות ה-30 של המאה ה-20, המציגה שלישייה של זמרות: ויולט, בלנש ורוז (על שם שלושת צבעי דגל צרפת: כחול, לבן ואדום). לאחר מכן מתמקד הסרט במאדאם סוזה, סבתא מבוגרת המגדלת את נכדה צ'מפיון, שהתייתם בילדותו.
כדי לעודד אותו לאחר מות הוריו, מנסה סוזה לפתות אותו במתנות (כלב קטן, רכבת צעצוע), אולם מצליחה לשמח אותו רק כאשר היא קונה לו זוג אופניים, לאחר שהיא מגלה את הערצתו לרוכבי אופניים.
לאחר שנים של רכיבה ואימונים שנערכים בהדרכתה, מצטרף צ'מפיון לטור דה פרנס. במהלך המרוץ נחטפים הוא ושני רוכבי אופניים נוספים לעיר הדמיונית בלוויל - הדומה לעיר ניו יורק בשנות ה-50 של המאה ה-20, עם מאפיינים של מונטריאול ופריז (על אף שמדברים בה רק צרפתית).
הסבתא רודפת אחרי האונייה שחטפה אותו בסירת דוושות ששכרה, ומגיעה לעיר הזרה, שם היא מאבדת את עקבותיו ונשארת ללא פרוטה. החוטפים הם חברי מאפיה, המהמרים על הרוכבים בתחרויות אופניים שנערכות במרתף מועדון יין צרפתי.
הסבתא פוגשת את שלישיית בלוויל - כעת בזקנתן, ובעזרתן ובעזרת הכלב המשפחתי ברונו מצליחה לחלץ את נכדה רגע לפני שהורגים אותו, ואף להרוג את חברי המאפיה.
הסרט הוא סרט סאטירי המתאר את החברה הצרפתית כחברה של גברים עצלנים ופחדנים הנשלטים על ידי נשים שמנות, ואת החברה האמריקאית כחברה של מאפיונרים גדולים ונשים הסובלות מהשמנת יתר. 
הסרט חסר מלל למעט תיאורו של מרוץ הטור דה פרנס, ונאום הנישא על ידי שארל דה גול ומוקרן באחד הקטעים.
הכותב סילווין קומה התוודה שהסדרה הקומית האנגלית "המלון של פולטי" השפיעה על עלילת הסרט (והמלצר במסעדה שבסרט הוא דמותו של בזיל פולטי), כמו גם ניכרת השפעה של סרטיו של הבמאי הצרפתי ז'אק טאטי.
אליפות אירופה בכדורגל

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
הרעיון להקמת טורניר אליפות למדינות באירופה החל כבר ב-1927, כאשר הנרי דלוניי אשר היה חבר בוועד המנהל של פיפ"א ולימים מנכ"ל אופ"א הראשון, הציע לפיפ"א לארגן טורניר שכזה. ב-1958, כ-4 שנים לאחר הקמת אופ"א, החל שלב המוקדמות של הטורניר הראשון בו השתתפו 17 נבחרות, אשר מתוכן עלו לטורניר הגמר שנערך בצרפת 4 נבחרות.

מבנה הטורניר

באליפויות הראשונות, מיורו 1960 עד ליורו 1976 השתתפו בטורניר הגמר ארבע נבחרות במתכונת פיינל פור. מיורו 1980 עד ליורו 1992 השתתפו בטורניר הגמר שמונה נבחרות. בשלב הראשון חולקו הנבחרות ל-2 בתים בהן כל נבחרת שיחקה פעם אחת עם שאר החברות בבית. 2 הנבחרות הראשונות בכל בית עלו לשלב חצי הגמר. החל מיורו 1996 הונהגה מתכונת בה משתתפות בטורניר הגמר 16 נבחרות. החל מיורו 2016 משתתפות בטורניר הגמר 24 נבחרות.
שלב המוקדמות עבר מספר רב של שינויים. ביורו 1960 ו-1964 מוקדמות הטורניר היו בשיטת נוקאאוט כשכל שלב כלל צמד משחקים בשיטת בית וחוץ. מ-יורו 1968 עד יורו 1976 המוקדמות היו בשלב הראשון בשיטת ליגה של 8 בתים, כשמקום ראשון בכל בית עלה לשלב רבע הגמר של הטורניר, אשר התקיים בשיטת נוקאאוט הכולל משחקי בית וחוץ. מיורו 1980 עד יורו 1992 שלב המוקדמות התקיים בשיטת ליגה של 7 בתים, כשמקום ראשון בכל בית העפיל לטורניר הגמר יחד עם המדינה המארחת אשר העפילה אוטומטית. מיורו 1996 עד יורו 2004 המוקדמות היו ברובן בשיטת הבתים בתוספת משחקי פלייאוף בהם השתתפו הנבחרות שסיימו במקום השני בבתים. ביורו 2008 המוקדמות היו במתכונת ליגה של 7 בתים, כששני המקומות הראשונים בכל בית עלו ישירות לטורניר הגמר בנוסף לשתי המדינות המארחות.
החל מיורו 1980 הנבחרת או הנבחרות המארחות את טורניר הגמר מעפילות אליו אוטומטית. הנבחרת הזוכה אינה מקבלת כרטיס אוטומטי לטורניר הגמר.

טורניר הגמר

קטע זה אינו מעודכן, ומאז העריכה האחרונה של הערך אירעו מאורעות הדורשים את עדכונו. 
16 הנבחרות אשר עלו לטורניר הגמר מחולקות ל-4 בתים. ראשי הבתים נקבעים מראש כאשר הנבחרת או הנבחרות המארחות והאלופה המכהנת (אם עלתה לטורניר הגמר) נבחרות אוטומטית. ראשי הבתים הנותרות הן הנבחרות בעלות הניקוד הגבוה לפי שיטת הדירוג של אופ"א. שאר המשתתפות בכל בית נקבעות על ידי הגרלה. כל נבחרת נפגשת פעם אחת עם שאר חברות הבית. שתי הנבחרות המסיימות במקומות הראשונים בכל בית עולות לשלב רבע הגמר להמשך הטורניר בשיטת נוקאאוט. כאשר שתי נבחרות או יותר מסיימות את השלב הראשון עם מספר נקודות זהה, שובר השוויון זהה לשובר השוויון בשלב המוקדמות. בסוף הטורניר לא מתקיים משחק למקומות 3 ו-4.
בטורניר הגמר ב-2016 אשר נערך בצרפת נערך שינוי מהותי במבנה הטורניר כאשר במקום 16 נבחרות אשר מחולקות ל-4 בתים משחקות 24 נבחרות  אשר מחולקות ל-6 בתים .
שתי המסיימות ראשונות מכל בית עולות לשלב שמינית הגמר בצרוף 4 נבחרות בעלות המאזן הטוב ביותר אשר סיימו במקום השלישי.

הגביע

הנבחרת הזוכה באליפות אירופה מקבלת את "גביע הנרי דלוניי", על שמו של מנכ"ל אופ"א הראשון והוגה אליפות אירופה בכדורגל, אשר כבר ב-1927 הציע לפיפ"א להקים טורניר אליפות למדינות באירופה. הגביע נוצר על ידי ארתור ברטראנד בפריז בשנת 1960. הנבחרת הזוכה מחזיקה בגביע למשך 4 שנים, עד לטורניר אליפות אירופה הבא, אשר בו יועבר הגביע לנבחרת הזוכה. ב-2008 חודש הגביע, וזוכות העבר נחרטו על גבו.
משפט הורוויץ (אלגברה)

באלגברה מופשטת ובאנליזה מרוכבת, משפט הורוויץ (Hurwitz theorem) הוא משפט הנותן פתרון מלא למשוואות מהצורה , כאשר  משתנים ליניאריים ב-. המשפט קובע בדיוק לאילו מספרים טבעיים  יש פתרון.
מבחינה אלגברית, בעיה זו שקולה למיון כל אלגבראות ההרכבה מעל שדה ממאפיין לא 2.
המשפט קרוי על שמו של המתמטיקאי אדולף הורוויץ (Adolf Hurwitz), שעסק בבעיה במקרה המרוכב ופתר אותה לקראת סוף המאה ה-19.

ניסוח

יהי  שדה ממאפיין לא 2.
נביט במשוואות מהצורה , כאשר  מספר טבעי (משתנה), המשתנים  טרנסצנדנטיים מעל השדה, והמשתנים  הם מהצורה , עם  כלומר משתנים ליניאריים לפי .
המשפט קובע כי למשוואות אלו יש פתרון שבו כל  הוא כנ"ל, אם ורק אם .

הקשר לאלגברות הרכבה

כעת נציג את קשר הבעיה לאלגברת הרכבה.

אלגברת הרכבה

אלגברת הרכבה היא אלגברה לא אסוציאטיבית  עם יחידה, יחד עם תבנית ריבועית רגולרית  שהיא כפלית, כלומר מקיימת .
לכן, קביעת כל אלגברות ההרכב תוביל למציאת כל הפתרונות למשוואה לעיל ולהוכחת משפט הורוויץ.
התכונה החשובה של אלגברות הרכבה היא שאלגברה היא אלגברת הרכבה אם ורק אם היא אלגברה אלטרנטיבית עם אינוולוציה, עבורה , כאשר 1 הוא איבר היחידה ו- תבנית רגולרית.
תכונה מעניינת נוספת של כל אלגברת הרכבה עם תבנית ריבועית אנאיזוטרופית (תבנית בה  רק עבור ), היא שכל אלגברה כזו היא אלגברה עם חילוק - הפכי של  הוא .

המקרה המרוכב

המקרה שעניין את הווריץ הוא המקרה בו , שדה המספרים המרוכבים. במקרה זה, נביט בשדה הבסיס  - הכפלה אחת שלו עם 1- תיתן את שדה המרוכבים ; הכפלה שנייה תיתן את אלגברת הקווטרניונים של המילטון ; הכפלה נוספת (ואחרונה) תיתן את אלגברת האוקטוניונים .
אלגברות אלו מכונות גם אלגברות קיילי-דיקסון - אלגברות הכפלה עם .
דניאלה שמי

ביוגרפיה

שמי נולדה באיטליה לפלורה ואיזי דורון, בני יהדות יוגוסלביה, במשפחה בת שני ילדים. לה אח הצעיר ממנה בעשר שנים.
עלתה לישראל עם משפחתה בגיל שמונה וגדלה בירושלים. לאחר שירותה הצבאי עברה להתגורר בתל אביב ועבדה בעבודות מזדמנות. בגיל 21 נישאה לגבריאל מוקד, עד גירושיהם כעבור שלוש שנים. בשנת 1970 החלה לעבוד בחברת "אל על", נישאה בשנית לסופר אהרן שמי (עד מותו ב-2010) ונולדו להם שני בנים.
בשנת 1980 התפטרה מ"אל על", ונסעה עם בני משפחתה לטיול של חצי שנה בארצות הברית. לאחר מכן החלה לעבוד כעיתונאית במשך כ-25 שנים בשבועון "העולם הזה" ובעיתון "ידיעות אחרונות" בטור "דניאלה יקרה" וכעשר שנים בתוכנית הסאטירה בגלי צה"ל "יתוש בראש".
בהמשך כיכבה בתוכנית בישול בטלוויזיה.
היא השתתפה בתוכנית "אין עם מי לדבר" בערוץ 2, לצידם של הצייר יאיר גרבוז, המאייר דני קרמן, בעלה אהרן שמי, המוזיקאי יאיר ניצני, המשורר יהונתן גפן, השחקנית אודיה קורן ונשיא המדינה לימים רובי ריבלין.
שמי התגוררה ביפו. בנה גיא הוא גיטריסט בלהקת "מרסדס בנד".
לבקשתה נקברה בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
פלויד לאנדיס

קריירה

פלויד לאנדיס נולד ב-14 באוקטובר 1975 בלנקאסטר למשפחה מנוניטית. היה חבר לקבוצה של לאנס ארמסטרונג עד 2004 אך החליף קבוצה בשנת 2005.
לאנדיס החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 1999. הוא התחרה אז בקבוצת Mercury-Viatel. לאחר מכן, בין השנים 2002 ו-2004 הוא התחרה תחת קבוצת US Postal וב-2005 הצטרף לקבוצת Phonak.
אצל לאנדיס התגלתה בעיה חמורה באחת מעצמות רגליו לאחר פציעה קשה, אך למרות זאת המשיך לרכב ולמרות כאבים חזקים, ויש האומרים בזכותם, הצליח לנצח את הטור דה פראנס בשנת 2006. לאחר הטור, עבר לאנדיס ניתוח מוצלח להחלפת העצם החולה.
לאחר הטור, שבו הצליח לאנדיס לחזור מפיגור משמעותי בצורה מרשימה, וכמעט בלתי אפשרית, בקטע ה-17, בו סגר פער של שמונה דקות ממתחריו, נמצאה בבדיקת סמים שנעשתה ללאנדיס מאותו היום כמות טסטוסטרון גבוהה מהנורמה. לאחר בדיקת שתי המבחנות נמצא כי מדובר בכמות בלתי חוקית והטסטוסטרון הרב נמצא סינתטי, ובעקבות כך הוחלט באופן חסר תקדים לשלול מלאנדיס את התואר ולהשעות אותו לשנתיים מרכיבה. למרות ממצאים אלה, ממשיך לאנדיס להכחיש כי השתמש בטסטוסטרון ונלחם להוכחת זכאותו. לאחר מאבק משפטי ארוך, לא הצליח לאנדיס להוכיח את חפותו והתואר של זוכה ה"טור" בשנת 2006 נשלל ממנו רשמית. לאנדיס ערער על החלטת השעייתו לבית הדין הבינלאומי לערעורים בספורט (CAS), שמושבו בשווייץ, אך גם בית דין זה דחה ב-30 ביוני 2008 את ערעורו.
בשנת 2009 סיים לאנדיס את השעייתו, וחזר לרכיבה במדי קבוצת OUCH-Maxxis.
במאי 2010, לאחר כמעט ארבע שנים בהן נאבק על חפותו, שלח לאנדיס מסר בדואר אלקטרוני לראשי התאחדות האופניים העולמית (שתוכנו הודלף לעתונות לאחר שלושה שבועות) ובו הודה כי השתמש באופן שיטתי בחומרי אמרוץ. באותו מסר הוא אף טען כי לאנס ארמסטרונג ורוכבים נוספים בקבוצתם השתמשו אף הם באופן שיטתי ומתמשך בחומרי אמרוץ. נכון ל-2010, משתף לאנדיס פעולה עם חקירה של מנהל המזון והתרופות האמריקאי בנושא זה.
לברית

לִבְרִית, ובלעז לִיבְּרֶטּוֹ (libretto), היא השם הכולל לטקסט של יצירה מוזיקלית ווקאלית-בימתית, כגון: אופרה, אופרטה, אורטוריה או מחזמר.
מקור המילה באיטלקית ופירושה "סִפרון". בלברית נכלל התמליל בקטעים המוזיקליים ובקטעים שאינם מוזיקליים. מחבר לברית נקרא בעברית לִבְרִיתָן, או בלעז לִיבְּרֶטִיסְט. לעיתים המלחין עצמו משמש גם כלבריתן, כדוגמת  ריכרד וגנר, אשר חיבר את הטקסט לכל יצירותיו הבימתיות. עם הלבריתנים הנודעים ביותר בתולדות האופרה נמנים פייטרו מטסטאזיו, לורנצו דה פונטה, פרנצ'סקו מריה פיאבה, אריגו בויטו, לואיג'י איליקה, ג'וזפה ג'אקוזה ואז'ן סקריב.  
עם הלבריתנים העיקריים במחזות הזמר ובאופרטות בשפה האנגלית נמנים ויליאם שוונק גילברט, אוסקר המרשטיין, איירה גרשווין, אירווינג ברלין, גאי בולטון, דורותי פילדס וקול פורטר.
אנדרטת וייר-ברטונה

האנדרטה

האנדרטה ניצבת מצפון לכפר וייר-ברטונה, כתשעה קילומטרים ממזרח לעיר אמיין, בירת חבל פיקרדי, וכ-120 קילומטרים מצפון לפריז. אתר זה נבחר לשם הקמת האנדרטה בשל התפקיד שמילאו יחידות אוסטרליות בקרב וייר-ברטונה השני באפריל 1918. 
האנדרטה נבנתה לצדו של בית קברות צבאי של האימפריה הבריטית הנושא את אותו שם. היא בנויה ככותל בתבנית האות ח' באורך של כ-80 מטרים, הניצב במרכזו של כר דשא מרובע נרחב. מולו מתנשאים שני תרנים ועליהם דגלי אוסטרליה וצרפת. על גבי הכותל נחרתו שמות הנעדרים, ועל פאתו העליונה נחרתו שמות שדות הקרב שבהם לחמו האוסטרלים בצרפת ובבלגיה.
בשני קצות הכותל הוקמו ביתנים רבועים בעלי כיפה. במרכזו מתנשא מגדל תצפית. על גבי טבלת מתכת עגולה במרפסת התצפית של המגדל מוצגים חיצים המצביעים לכיוונם של שדות הקרב השונים שבהם לחמו האוסטרלים באירופה וכן לעבר קנברה, בירת אוסטרליה. בתחתית גרם המדרגות המוביל אל המגדל מוצבת מפה של החזית המערבית ובה בין השאר ציון מיקום האנדרטאות היחידתיות של חמש הדיוויזיות האוסטרליות שלחמו בחזית זו.
מדרגות מעפילות אל פתחו המסוגנן של המגדל. משני צידי הפתח נחרתה בכותל באנגלית ובצרפתית כתובת זו:
האנדרטה מנציחה את שמותיהם של 10,768 חיילים אוסטרלים נעדרים, שנפלו בצרפת ובבלגיה משנת 1916 (עת הגיעו היחידות האוסטרליות לחזית אירופה) ועד לשנת 1918. 
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי סר אדווין לאצ'נס (Edwin Lutyens). היא נחנכה על ידי המלך ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת בטקס רב משתתפים ב-22 ביולי 1938, במעמד נשיא צרפת אלבר לברן וסגן ראש ממשלת אוסטרליה ארל פייג'. מהלך הטקס שודר ברדיו אל אוסטרליה. הייתה זו האנדרטה האחרונה להיחנך מבין האנדרטאות לנעדרי מלחמת העולם הראשונה שהוקמו בצרפת ובבלגיה.
במלחמת העולם השנייה ניזוקה האנדרטה באופן חמור מאש גרמנית, במהלך קרבות המערכה על צרפת באביב 1940. לאחר המלחמה תוקנו הנזקים, אך מקצתם ניכרים על גבי קירות האנדרטה עד היום.
האנדרטה הוקמה ומתוחזקת על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
ביום אנזא"ק בכל שנה נערך ליד האנדרטה טקס זיכרון המוני, המאורגן על ידי המשרד לענייני חיילים משוחררים של אוסטרליה. על פי המסורת מתחיל הטקס בשעה 5:30, עם דמדומי הבוקר.
תחנת משטרת החופים הבריטית (אשקלון)

מבנה המצודה

המצודה נבנתה כמבנה בודד על גבי מצוק מעל חוף הים. סגנון הבנייה מסיבי, והמבנה עשוי קירות עבים הבנויים לבנים, בלוקים, בטון וברזל. הפתחים מסורגים והדלתות החיצוניות משוריינות.
למבנה גג שטוח עם מעקה, ששימש גם למסיבות.
בקצה הגג הדרומי נבנה מגדל מרובע עשוי לבנים, ששימש למטרות תצפית. אלמנט זה מופיע גם בתחנות אחרות של משטרת החופים הבריטית, כמו למשל משטרת סידנא עלי בהרצליה.

תולדות המקום

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 גברו ניסיונות ההעפלה לארץ ישראל של שארית פליטת יהודי אירופה. בתגובה, הגבירה ממשלת המנדט הבריטי את פעולותיה במטרה למנוע את אותן ספינות מלהגיע לחופי ארץ ישראל.
כחלק מפעולות אלו, הקימה ממשלת המנדט שורה של תחנות משמר חופים לאורך חופי הארץ, וזאת במטרה לאתר את ספינות המעפילים בים עוד לפני הגעתן. הצבא הבריטי מצא יתרונות במיקומו של המבנה על חוף הים.
בקרבתו של המבנה הראשי נבנו מבנים נוספים אשר שימשו את החיילים הבריטים כמקום רחצה ונופש, כשם שהמקום משמש את חיילי צה"ל כיום.
מצבו של המבנה כיום: משוקם.
הקו האדום (ספר)

עלילה

הרומן מספר את סיפורה של פלוגה ג' שבחיל הרגלים האמריקני החל מהגעתה לחוף האי גוודלקנל בנובמבר 1942 ועבור בנתיב הקרבות של הפלוגה. הספר מציג את המתח בין מפקד הפלוגה, קפטן ג'יימס שטיין, למפקד הגדוד, שאינו מכיר במצוקות הלוחמים שבשטח, ומתאר את מוראות המלחמה.

עיבוד לקולנוע

בשנת 1998 עובד הספר לקולנוע על ידי טרנס מאליק. הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר.
מעגלי תבואה

מעגלי תבואה הם אזורים בתוך שדות תבואה שבהם הגבעולים שוטחו ונהרסו. המעגלים הופיעו לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-20, ועוררו התרגשות-מה, בשל הקושי הראשוני להסביר את התופעה. בהמשך הלכו התבניות האמנותיות והשתכללו. במקביל עלו השערות שונות ומגוונות, באשר לכמות הרבה של יצירות האמנות אשר נפוצו במדינות שונות בעולם. יש הטוענים שמדובר במעשי קונדס, אחרים טוענים שמדובר בחוצנים.

רקע


מעגלי התבואה הופיעו לראשונה באמצע שנות השבעים, באזוריה הכפריים של בריטניה. איכרים דיווחו על מעגלים בקוטר שהגיע עד לחמישים מטרים, שהופיעו בן לילה בשדות התירס או החיטה שלהם. בהמשך התרבו המעגלים, והופיעו צורות מגוונות (כפי שאפשר לראות בתמונות משמאל). 
כשהופיעו מעגלי החיטה לראשונה, היו ששיערו שמדובר בסימני נחיתה של חלליות של חוצנים. כמו כן נטען, כי באזור המעגל נמדדו, כביכול, רמות נמוכות של קרינה אלקטרומגנטית.

מעגל התבואה של טירת ברברי

מעגל התבואה של טירת ברברי (Barbury Castle) הוא מעגל תבואה רחב ממדים שנוצר בשדה חיטה בווסקס שבאנגליה. בשנת 1991 פורסם לראשונה על היווצרות המעגל, בתוספת הטענה שחוצנים יצרו אותו. בלילה שלפני היווצרותו, דיווחו מספר תושבים שהבחינו באורות מסתוריים, ושמעו רעש חזק שנמשך זמן רב. בעיירה סמוכה דיווחו על הפסקת חשמל, ובבסיס צבאי סמוך מסוקים איבדו יכולתם לפעול.]

בישראל

מדי שנה מעוצב ציור שדות בשדות עמק בית שאן, על ידי פטר וינר ממעוז חיים וציור זה ניתן לצפייה ממרומי הגלבוע.

הסבר התופעה

פרופסור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שהנחה צוות של ארבעה סטודנטים, הדגים כיצד אפשר ליצור מעגלי תבואה מורכבים תוך מספר שעות, באמצעות יתדות וחבלים. כלי תקשורת שונים דיווחו על אנשים רבים שהודו ביצירת מעגלי תבואה, ואף סיפקו תיעוד של עבודתם (הם השתמשו בקרשים, לוחות עץ וכבלי ברזל). חלקם רואים ביצירת מעגלי התבואה מעין אמנות, אחרים יצרו אותם לשם עמידה באתגר האישי הכרוך בכך או להנאה וחלקם עשו זאת בתור מתיחה. 
באשר לרמות הקרינה האלקטרומגנטית, מתברר שכאשר גבעולי החיטה זקופים הם צוברים חשמל סטטי המגביר את רמת האלקטרומגנטיות. כאשר החיטה נרמסת, החשמל הסטטי מתפזר, ורמת האלקטרומגנטיות יורדת. נוסף על כך, כאשר החיטה נרמסת היא מנסה להתיישר על ידי קיפול חוזר ונשנה של המפרקים. כאשר המפרקים מקופלים, המים מתקשים לעבור דרכם ונוצר לחץ הולך וגובר. בסופו של דבר, המפרק אינו עומד בלחץ ומתפוצץ.

אזכורים תרבותיים

בסרט "סיינס" מ-2002, בבימויו של מ. נייט שאמלאן, ישנו תפקיד מרכזי למעגלי התבואה המתגלים בשדה של משפחת איכרים, ומהווים סימן מוקדם לבואם של חייזרים לכדור הארץ.
המושבה הגרמנית (ירושלים)

היסטוריה

הטמפלרים הגיעו לארץ ישראל כדי להגשים את משנתם - ישועה באמצעות התיישבות בארץ הקודש.
המושבה נבנתה על שטח קרקע גדול שרכשו הטמפלרים מערביי בית צפאפא בעמק רפאים, כקילומטר מדרום-מערב לירושלים של אותם ימים. הבנייה נעשתה במתכונת כפר גרמני טיפוסי בחבל וירטמברג שבדרום מערב גרמניה, משם הגיעו מתיישביה, אך תוך שימוש בחומרים מקומיים. מסיבה זו, שלא כבכפר גרמני אופייני, בנויים בתי המושבה הגרמנית בירושלים מאבן ירושלמית, ולא מעץ ומלבנים. מרבית הבניינים הם בני שתי קומות או בתים חד קומתיים ובעלי גגות רעפים. במושבה שני רחובות ראשיים, רחוב עמק רפאים ודרך בית לחם, המחוברים ביניהם באמצעות רחובות קטנים. מתיישבי המושבה עסקו במלאכות טיפוסיות לכפריים גרמנים, בהן נגרות, נפחות, חקלאות וכדומה, וכן פעלו ביניהם עגלונים, שהפעילו שרותי עגלות בין העיר העתיקה לבין התיישבויות ושכונות מרוחקות יותר. בין המתיישבים הטמפלרים בלט מספר יוצא דופן של אדריכלים, שתרמו לבינוי בירושלים המתפתחת וכן במושבות טמפלריות אחרות.
עם הזמן, בנו יזמים ערבים אמידים בתים מדרום לבתי בני הקהילה הטמפלרית. הם נמשכו למיקומו האטרקטיבי של עמק רפאים - על אם הדרך בין ירושלים לבית לחם ובין השכונות המתפתחות קטמון, טלביה ובקעה, שאוכלסו בערבים אמידים מירושלים. לימים, הוחל השם "המושבה הגרמנית" גם על הבתים הערביים שמדרום למושבה הטמפלרית המקורית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה רבים מהטמפלרים תושבי המושבה, אשר ממילא נחשבו בעיני השלטונות הבריטיים כנתיני אויב וכגייס חמישי, גילו אהדה למשטר הנאצי. הם הושמו בהסגר, ומאוחר יותר הוגלו לאוסטרליה. הבתים הערביים בדרום המושבה ננטשו במלחמת העצמאות, בדומה לשכונות ערביות אחרות באזור. לאחר הקמת מדינת ישראל יושבו בתי המושבה בעולים חדשים. עם השנים, הפכה לשכונה מבוקשת בשל הקסם הכפרי שנותר בה, בתיה הציוריים, ומיקומה המרכזי בעיר המתפתחת. שמה הרשמי הוסב ל"עמק רפאים", כשם העמק בו היא שוכנת והרחוב הראשי בה, אך בפי הירושלמים היא עדיין נקראת "המושבה הגרמנית" או פשוט "המושבה".
בשנות ה-60 וה-70 נבנו במושבה בתי דירות בסגנון הישראלי המקובל של אותם זמנים, שלא הוסיפו חן רב למושבה. החל משנות ה-80, עם התפתחות מודעות השימור, נבנים כל המבנים החדשים במושבה בסגנון התואם את רוחה המקורי: בנייה נמוכה, גגות רעפים, חלונות מקושתים, דגש על חצרות וגינון, וכדומה. כך נשמר אופייה המיוחד, כמעין כפר 'מרכז אירופאי' בלב ירושלים, בו שזורים אלמנטים מקומיים.
בעשור האחרון של המאה ה-20 נפתחו במושבה בתי קפה רבים, מסעדות, ברים, ובוטיקים, והיא קיבלה אופי צעיר. רבים אף נוהגים לכנות את המושבה "השיינקין של ירושלים". בעונת האביב והקיץ מרבים להתקיים במושבה פסטיבלים למיניהם בהם 'שוק האיכרים' המפורסם. ב-9 בספטמבר 2003, במהלך האינתיפאדה השנייה, התבצע פיגוע התאבדות בקפה הלל במושבה. למרות זאת, ובעיקר עם סיומה של האינתיפדה, חזרה המושבה הגרמנית להיות אחד האזורים התוססים בעיר אשר מאופיין במבלים רבים בדגש על אוכלוסייה אנגלו-סקסית מן האזור.
קונסטהאוס גראץ

היסטוריה

המוזיאון נבנה על שפת הנהר מורה החוצה את העיר. הוא הוקם לקראת שנת 2003, שבה שימשה גראץ כבירת התרבות האירופית, ונחנך באותה שנה, כיוזמה משותפת של עיריית גראץ ומדינת שטיריה שבה היא שוכנת.
מתכנני המבנה - פיטר קוק וקולין פורנייה - תכננו אותו ברוח ארכיטקטורת הבלוב והעניקו לו צורה כשל יצור אורגני, המצופה בלוחות אקריליים כחולים. 930 נורות פלואורסצנט טבעתיות כחולות המופעלות על ידי מחשב (בסגנון BIX Media) משולבות בקיר החיצוני של הבניין ומשמשות להעלאת מיצגי אור אמנותיים. המבנה בולט מאד בסביבתו על רקע אדריכלות הבארוק המסורתית של הבניינים שסביבו. הוא זכה לכינוי "החייזר הידידותי" והפך לאחד מסמלי העיר.
המוזיאון מתרכז בהעלאת ואירוח תערוכות אודות אמנות מודרנית רב-תחומית משנת 1960 ואילך. אין לו אוסף מוצגים קבוע משל עצמו.
ננסי קייס

רקע

קייס נולדה ב-Falls Church, וירג'יניה, ארצות הברית. קייס למדה בתיכון ריברסייד, קליפורניה, וכן למדה תיאטרון באוניברסיטת נורת'ווסטרן.

קריירה

לפני שכיכבה בסרט ליל המסכות, שיחקה קייס במותחן בשם: "Assault on Precinct 13", אשר בוים גם הוא על ידי ג'ון קרפנטר. בשנת 1980, שיחקה בסרט "הערפל", בתור סנדי פדל. בסרט גם השתתפה ג'יימי לי קרטיס, אשר שיחקה לצידה גם בסרט ליל המסכות. ב-1981 צילמה קייס סצנה חדשה, אשר נוספה לגרסה הטלוויזיונית של ליל המסכות. כיום עובדת קייס כפסלת, בלוס אנג'לס.

חיים אישיים

קייס הייתה נושאה למפיק, תסריטאי ובמאי טומי לי וולאס, איתו יש לה שני ילדים. כעת הם גרושים.
איאן פולסטון-דייוויס

ביוגרפיה

פולסטון-דייוויס נולד בפלינט שבצפון ויילס. הוא כיכב בסדרת הדרמה "וינסנט" לצדו של ריי וינסטון, ובסרט הטלוויזיה "Ghostboat" יחד עם דייוויד ג'ייסון. עוד שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הפשע "Conviction" ובסדרה "Funland" של ערוץ BBC Three.
הוא השתתף בסדרות דרמה כגון "הולבי סיטי", "The Bill", "הוליאוקס" ו"ברוקסייד". עוד שיחק בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות בהן "הנוכלים", "חיים על מאדים", "דיאל ופסקו", "עדות אילמת", "אני אלן פרטרידג'" ו"עיר מקלט". ב-2007 כיכב בדוקו-דרמה "Richard Is My Boyfriend" של ערוץ 4.
ב-2009 לוהק פולסטון-דייוויס לדבב את המלך ת'יסל בסדרת האנימציה לילדים "Ben and Holly's Little Kingdom".
באוקטובר 2010 החל לגלם את דמותו של צ'ארלי פישר בעונה השישית של סדרת הדרמה "דרך ווטרלו" של ערוץ BBC One.
ב-2010 הצטרף פולסטון-דייוויס לתפקיד קבוע באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" לתפקיד אוון ארמסטרונג. בנובמבר 2014 עזב את הסדרה והופעתו האחרונה על המסך הייתה באפריל 2015.
ב-2005 היה שותף לכתיבה של הדרמה "אהבה מפוצלת" (Dirty Filthy Love) המבוססת על התמודדותו עם הפרעה טורדנית-כפייתית. הסרט זכה בפרס הדרמה של Royal Television Society, והיה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית הדרמה הטובה ביותר.
פולסטון-דייוויס הוא פטרון של Red Dot Drama, סדנת משחק שהקימה הלנה ליטל, חברתו מבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה. הוא פטרון גם של ארגון CALM Centre המספק שירותי ייעוץ וטיפול לקהילת הארלו וסביבותיה.

חיים אישיים

פולסטון-דייוויס חי בצ'שייר עם בת זוגו סו, ושני ילדיהם, מגי וצ'ארלי.
מומסיה

היסטוריה

ראשית ההתיישבות במקום מתוארכת לשלהי המאה ה-3 תקופת שלטונה של האימפריה הרומית. המקום יושב על ידי השבט הבדואי "בני ע'סאן" שנדד למקום מאזור תימן ובהמשך, בתקופת האימפריה הביזאנטית קיבלו על עצמם את הנצרות. ב-636, לחמו בני השבט לצד הביזאנטים בקרב הירמוך, ניגפו עימם בקרב והיישוב ננטש.
ב-1878 הגיעו לאזור מהגרים צ'רקסים מהקווקז ויישבו את המקום מחדש. בניגוד לכפרים הצ'רקסים האחרים ברמת הגולן, מומסיה נחלק בפועל לשני יישובים שונים. החוקר הגרמני גוטליב שומאכר ציין בספרו "הגולן" את המקום כאחת מההתיישבויות הצ'רקסיות ברמת הגולן. בסקר שערך בין השנים 1884-1885 הוא מציין 82 בקתות בכפר ואוכלסיה של כ-330 תושבים בני עשר ומעלה:
"שני כפרים צ'רקסים שהוקמו לאחרונה. אחד מהם נשען על הקצה הצפוני של חאמא קרצה ובו 22 בקתות, בעוד השני נמצא מעט מערבה, במישור, ובו 60 בתים. שניהם מתפתחים מהר יותר משאר הכפרים הצ'רקסיים. הם בנויים היטב ובצורה מרווחת, ואוכלוסייתם מונה יחדיו כ-330 נפש. במקום אבני בנייה עתיקות מעטות ".
— הגולן, גוטליב שומאכר, אריאל -כתב עת לידיעת הארץ,(1998), עמ' 105
במהלך מלחמת ששת הימים נכבש הכפר על ידי צה"ל וחרב. במהלך מלחמת יום הכיפורים הווה האזור זירת קרב בין חטיבת השריון הסורית ה-43 לבין חלקים מגדוד 82 של צה"ל ובמהלכו כשלו הסורים בכיבוש הכפר.