google/wiki40b huggingface dataset:
תפקידה של הכנסייה הקתולית בתרבות המערבית

לכנסייה הקתולית היה חלק חשוב בעיצוב של תרבות המערב. ההשפעת של הכנסייה הקתולית הייתה כה גדולה כי עד עידן הנאורות הייתה המקור היחיד של שירותים חברתיים בסיסיים, כמו חינוך ובריאות, הקמת אוניברסיטאות (כגון אוניברסיטת אוקספורד וקיימברידג', סורבון) ועוד.
בנוסף, ישנם היסטוריונים הטוענים כי הכנסייה השפיעה בצורה חיובית ומשמעותית על התפתחות המדע לאורך ההיסטוריה היו כמרים (לרוב ישועים) שעסקו בשלל תחומי המדע, כולל אסטרונומיה, גנטיקה, מטאורולוגיה, סיסמולוגיה, פיזיקה. חלק לא מבוטל מן הכמרים הללו הפכו להיות 'אבות' המחקר בתחומים אלו (כגון גרגור מנדל וז'ורז' למטר וגרגוריוס השלושה עשר ואתנסיוס קירכר, ניקולאוס קופרניקוס) ועוד. אולם לדעת היסטוריונים אחרים הכנסייה השפיעה בצורה שלילית על התפתחות המדע. כדוגמה מובאת פרשת משפטו של גליליאו הנחשבת לאחד העימותים המפורסמים בהיסטוריה בין דת ומדע. למרות שהפרשה מורכבת יותר. עד שלב מסוים גילתה הכנסייה הקתולית ברובה יחס חיובי וסובלני לעבודתו של גלילאו, ולגלילאו היו יחסים קרובים וחבריים עם בכירים בכנסייה. בנוסף, כ -65.4% מזוכי פרס נובל שייכים לנצרות בצורותיה השונות בתחומים השונים (נכון לשנות 1901-2000). ו60% מזוכי פרס נובל לפיזיקה שייכים לרקע נוצרי (נכון לשנות 1901-1990).
הכנסייה הקתולית השפיעה על הרפואה, על שירותי הרווחה, על הכלכלה, התרבות, פילוסופיה; ספרות, שפות, בלשנות, מוזיקה, תיאטרון, ופוליטיקה, משפטים, חינוך, אנטומיה, אדריכלות, עודדה את מאמיניה לדאוג להיגיינה אישית מסוימת, ודאגה לשמירה על חיי המשפחה.
ההשפעה התרבותית של הכנסייה הקתולית על העולם המערבי רבה. פסטיבלים כמו חג הפסחא וחג המולד נחגגים כמו חגים אוניברסלים; הלוח הגרגוריאני שהונהג על ידי האפיפיור גרגוריוס ה-13, הוא הלוח שמשמש ברובן המכריע של מדינות העולם לקביעת מועדים "אזרחיים", ובספירת הנוצרים השיטה לפיה נספרות שנים יחסית לשנת לידתו המשוערת של ישו.
נצרות קתולית היא עדיין דתם של רוב התושבים במספר מדינות מערביות מרכזיות, בהן איטליה, צרפת, ספרד, פורטוגל ופולין וכן מדינות בדרום אמריקה כמו ארגנטינה, ברזיל, מקסיקו, וכן מהווה מיעוט משמעותי וגדול במדינות אחדות בהן ארצות הברית, קנדה, גרמניה ואוסטרליה.
לדעת היסטוריונים רבים הכנסייה הקתולית השפיעה בצורה שלילית בנושאים כמו אנטישמיות, הומופוביה, מיזוגיניה ועבדות. הובילה את האלימות של מסעי הצלב והאינקוויזיציה. בנוסף, ישנם היסטוריונים הטוענים כי הכנסייה השפיעה בצורה שלילית בפוליטיקה במהלך התקופה הקולוניאלית ובגלל הקישור והתמיכה בדיקטטורה ומשטרים טוטליטריים בדרום אמריקה כמו ארגנטינה וצ'ילה ואיטליה, ספרד, פורטוגל, אוסטריה וקרואטיה.
מגלופוליס (יוון)

היסטוריה

העיר נוסדה ב-369 לפנה"ס, לאחר קרב לאוקטרה ביוזמתו של המצביא אפמינונדס איש תבאי. אפמינונדס הקים אותה כעיר בירה לברית הארקאדית, במטרה ליצור משקל נגד לספרטה בפלופונסוס, כאשר העיר הורכבה מאיחוד של כ40 יישובים, וישובה בכוח בארקאדים מרחבי החבל. בשטחה נבנו מוסדות הברית, שהחשוב בהם היה התרסליון, בית מועצת העיר. העיר התחרתה בערים מנטיניאה וטאגה, ומעמדה כבירת הארקאדים היה חלש וזמני.
לאחר תבוסת תבאי ליד מנטיניאה ב-362 לפנה"ס, ושבירת כוחה, פרצו מהומות במגלופוליס. בסוף המאה הרביעית לפנה"ס מנתה העיר כ-60,000 נפש. ב-235 לפנה"ס הצטרפה העיר לברית האכאית, וב-223 לפנה"ס נכבשה ונהרסה על ידי קלאומנס השלישי מלך ספרטה.
לא ברור מה שרד מהעיר לאחר הכיבוש הספרטני אולם ידוע שלאחר תבוסת הספרטנים על ידי אלכסנדר מוקדון והברית האכיאית, נשתררה בעיר מתיחות בין התושבים ובין הגולים שחזרו אליה.
עם ניצחון הרומאים ב-146 לפנה"ס על הברית האכיאית עברה מגלופוליס, יחד עם כל הערים האכאיות לשליטתה. בן תקופתו של אוגוסטוס, סטרבו מתאר את העיר כ"שממה גדולה".
העיר איבדה כמעט כל חשיבות ועברה, יחד עם כל ארקאדיה, לידי האימפריה הביזנטית עם פיצול הקיסרות הרומית. בין השנים 1205-1429 נכללה בנסיכות אכיאיה הפרנקית, מ-1458 הייתה תחת שלטון טורקי, ומ-1832 נכללה במדינה המודרנית של יוון.
העיר הייתה ידועה גם בשם סינאנאו עד המאה ה-19, וישנה אפשרות שהעיר המודרנית של מגלופוליס אינה קשורה למגלופוליס העתיקה.
ב-1993 הרסה שריפה חלקים נרחבים ממזרח העיר, וסביבתה, מעריכים ש-5000-6000 קמ"ר של אדמה נשרפו.

העיר המודרנית

בעיר המודרנית, המהווה גם את בירתה המנהלית של נפה בשם זו, קיימים 3 בתי ספר, אולם קונצרטים ציבורי, מלונות, בנקים, משרד דואר, כנסיות, ומספר כיכרות, שאחת מהם נמצאת בלב העיר.
חורבות מגלופוליס הישנה, ובפרט הריסות התיאטראות שם, הנמצאות מצפון מזרח לעיר, מהוות אתר משיכה תיירותי וארכאולוגי גדול לעיר.
ישנה תחנת רכבת בעיר שמחברת אותה עם ארגוס וטריפוליס וקלמטה, כביש מהיר העובר מדרום מערב לעיר, וכביש מהיר חדש, המחבר בין אתונה וקלמטה, עוקף את העיר החל מ-2002.
האזורים סביב העיר הם בין אזוריה החקלאים המובהקים של ארקאדיה.
אוקסאזפאם

התוויות

זוהי תרופה בעלת טווח פעולה קצר עד בינוני ממשפחת הבנזודיאזפינים שתחילת השפעתה איטית, היא בדרך כלל נרשמת למטופלים המתעוררים באמצע שנת הלילה ולא כאלה המתקשים להירדם. התרופה נרשמת לעיתים קרובות לסובלים מהפרעות חרדה עם מתח הנילווה אליהן, עצבנות, ועוררות-יתר. התרופה נרשמת אף למטופלים הסובלים מתסמונות גמילה ממשקאות חריפים ומסמים וכן לסובלים מחרדה הנילוות לדיכאון. יש רופאים הרושמים אוקסאזפאם להפרעות שאינן חלק מן ההתוויות הרשומות לתרופה: טיפול בחרדה חברתית, הפרעת דחק פוסט-טראומטית, תסמונת קדם וסתית, ותופעות אחרות.

תופעות לוואי

תופעות הלוואי של אוסאזפאם דומות לאלה של שאר התרופות במשפחת הבנזודיאזפינים ועלולות לכלול סחרחורת, נמנום, כאב ראש, פגיעה בזיכרון, תגובה פרדוקסלית של עוררות. הפסקה פתאומית בנטילת התרופה, או הפחתה פתאומית במינון עלולה לגרום להתכווצויות בקיבה ובשרירים, דיכאון, חוסר יכולת להירדם, הזעת-יתר, רעד, או בחילות.

התוויות-נגד

התוויות הנגד למתן אוקסאזפאם הן מיאסטניה גראביס, מחלת ריאות חסימתית כרונית, הגבלה בתפקודי ריאה וכן מחלות כבד קשות.

אזהרות מיוחדות

שימוש בבנזודיאזפינים מצריך זהירות מיוחדת במטופלים קשישים, בנשים הרות, בילדים, במטופלים מכורים לסמים או אלכוהול ובמטופלים להם שילוב של מחלות נפש. בנשים הרות התרופה חוצה את קרום השליה ומשפיעה על העובר. שימוש בבנזודיאזפינים בשלבי הריון מתקדמים ובמינונים גבוהים עלול לגרום לתינוק בעל טונוס שרירים נמוך (היפוטוניה).
החווה המלכותית

תקציר הסדרה

הסדרה עוסקת בסיפורה של פיני, נערה צעירה שאוהבות לטפל בסוסים אשר מתגוררת אצל סבתא, אן מארי. בעקבות מכירתה של לוטי, הסוסה של פיני, פיני בהתחלה עצובה, אבל זמן קצר לאחר מכן חייה משתנים כאשר היא מקבלת את הצעתו של המלך אוסוולד ללמד את האחים התאומים, הנסיכה הנרייטה והנסיך ארתור, לרכב על סוסים בסן מורינה. בהתחלה פיני האמינה שהיא יכול ללמד אותם לרכב על סוסים בקלות, אבל התאומים עשו לה מעשי קונדס שגרמו לה לחשוב אחרת. כשפיני מתחילה להרגיש בנוח וליהנות בסן מורינה, היא מתקרבת אל סוד משפחתי, ובנוסף היא פוגשת המפתיע את הנסיך אויגן.
צוק בנדיאגרה

הסביבה הטבעית

הצוק וסביבתו מחולקים לשלושה אזורים גאומורפולוגיים נבדלים - מצפון לצוק המכונה גם "קוקו" (Koko), משתרעת רמת בנדיאגרה, המכונה גם "טורו" (Toro) והמיושבת בדלילות, ומדרום לו מישור סנו-גונדו (Séno-Gondo), המכונה גם בשם "מאנו" (Mano), ושיישובו החל רק בשנת 1920.
הצוק עצמו עשוי אבן חול שבסיסה בתור הקמבריון ובתור האורדוביק, ואשר נערמה בשכבות מאוזנות. תהליכי בליה עיצבו את הרמה שנוצרה והעניקו לה את המראה הנוכחי. גובהו של הצוק מעל המישור נע בין 100 מטר בדרום-מערבו ל-500 מטר בצפון-מזרחו, והוא נחצה על ידי ערוצים, נקרות ומעברים סלעיים המחברים את הרמה שמצפון לצוק עם המישור שמדרום לו. כמות המשקעים השנתית הממוצעת באזור עומדת על כ-580 מ"מ היורדים בין יוני לספטמבר, ומים הנקבים בחריצים בסלע יוצרים ביצות עונתיות באזורים המישוריים.
הפלורה היא בעיקרה סוואנה סודאנית-סאהלית פתוחה, ומשולבים בה אזורי צמחייה האופייניים לערבה ולנחלים. עולם החי מגוון וכולל מינים רבים של ציפורים, ובהם בזים, ניצים ויוני סלעים. על היונקים נמנים שפני סלע, דרבנים, זאבים טלואים, תנים זהובים, שועלים והצבי היחמורי.
פילוג

פילוג, קרע, פיצול, שסע, סכיזמה, היפרדות, חלוקה (ומילים נרדפות נוספות) בא לתאר מקרה בו אנשים כבודדים או כקבוצות נפרדים האחד מהשני.
ניתן לתאר במונח זה גם את היפרדותם של בני זוג האחד מהשני אבל לרוב בפילוג מדובר על תהליך שקורה בארגון, תנועה, דת, או מדינה. מכאן המילה פלג לתיאור אחד הזרמים שיצאו מהזרם הרעיוני המרכזי.

קומוניזם

בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, המפלגה הקומוניסטית של סין שהייתה בעלת אידאולוגיה מאואיסטית ("מרקסיזם-לניניזם בהקשר סיני") נפרדה אידאולוגית מהמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות שראתה במערב יריב ראוי ולא ישות מרושעת. פילוג אידאולוגי זה גרם לפיצול הסיני-סובייטי ולפילוג בין ברית המועצות וחברות ברית ורשה לבין סין (ואלבניה) ולפילוג בתוך התנועות הקומוניסטיות בעולם.

פילוג אזרחי

פילוג רעיוני יכול להוביל למלחמות אזרחים או להתפצלות.
בישראל, פילוגים רעיוניים הובילו למספר פילוגים בתנועה הקיבוצית, החשוב בהם שגרם להתפלגות קיבוצים ולמעבר אוכלוסיות מקיבוץ לקיבוץ היה הפילוג בקיבוץ המאוחד בשנות ה-50 של המאה ה-20.
מבחן שילינג

מבחן שילינג (Schilling test) הוא בדיקה רפואית ללוקים בחוסר של ויטמין B₁₂, שמטרתה לבדוק האם החוסר נגרם עקב בעיות בספיגה במערכת העיכול, ואם כן - האם הסיבה היא חוסר של פקטור פנימי (כפי שקורה באנמיה ממארת), או לא.
קיימות מספר גרסאות לבדיקה זו.
שיטת ברגר

שיטת ברגר היא דרך להתרת שוויון נקודות על מנת לקבוע את דירוג הזוכים בתחרות שחמט. השיטה נקראת על שם יוהאן ברגר. מחוץ לישראל, במקומות מסוימים, השיטה נקראת גם על שם ויליאם זוננבורן, "זוננבורן-ברגר". נמצא גם השם הנדיר "ציון נוישטטל", על שמו של הרמן נוישטטל.

אופן החישוב

ציון הברגר (או בקיצור "הברגר") מחושב על ידי סיכום התוצאות של השחקנים נגדם זכה השחקן בתוספת מחצית הנקודות של השחקנים שעמם סיים בתיקו.
בדוגמה המופיעה לעיל זכו חוזה ראול קפבלנקה ומיכאל בוטביניק בתחרות בתוצאה של 10 נקודות מ-14 אפשריות. ההכרעה לגבי הזוכה בתחרות נקבעה על פי איכות הנקודות. הברגר של קפבלנקה הוא 62.25 ואילו זה של בוטביניק הוא 61.5, ולכן קפבלנקה זכה במקום הראשון.
במקרה שלשני השחקנים ברגר זהה, נעשה שימוש בדרך אחרת להתרת שוויון נקודות. שיטות מקובלות הן בוכהולץ, מרידיאן, או בחינת התוצאה בין שני השחקנים; אם אחד מהם זכה במשחקו נגד השני, הראשון יוכרז כזוכה. דרך נוספת היא בחירה בשחקן שלו יותר ניצחונות.
ישנן תחרויות בהן לא נעשה שימוש בשיטת ברגר: תחרות לינרס, למשל, מעודדת שחקנים לנצח ולא להתפשר על תוצאת תיקו ונותנת עדיפות לשחקן עם יותר ניצחונות. גישה אחרת היא חלוקת המקום (והפרסים הכספיים שלצידו) בין השחקנים שצברו אותו מספר של נקודות. באליפויות לאומיות או אירועים שמהווים תחרות קדם לתחרות אחרת, ייתכן דו-קרב בין הזוכים באותו מספר נקודות כדי לקבוע מי יזכה בתואר האלוף או מי יתקדם לתחרות הבאה. הדו-קרב יכול שיהיה במתכונת משחקי בזק או משחקים רגילים.
אסון צאלים א'

אסון צאלים א' הוא כינויה של תאונת אימונים צבאית, שהתרחשה ב-17 ביולי 1990 בבסיס צאלים שבנגב, ובה נהרגו חמישה חיילי מילואים מגדוד 9204 של חטיבת עודד (חטיבה 9).
התאונה נגרמה כתוצאה של ירי מוטעה של פגז ארטילרי על החיילים במהלך התרגיל.

נסיבות התאונה

תוכנית החטיבה המסתייעת כללה כיבוש מתחם אויב בנ.ג. 344 וכיבוש מתחם נוסף, שכונה בהמשך "שושי". תוכנית האש כללה הנחתת אש על נ.ג. 344 על פי מילת ההפעלה "זמביה", ובהמשך הנחתת אש על "שושי" על פי מילת ההפעלה "חבש". קצין השיתוף הארטילרי (קש"א) איתן פרידמן, היה האחראי על הנחתת האש על פי התוכנית. 
הכיבוש של נ.ג. 344 התבצע על פי התוכנית, והכוח שכבש אותה התמקם על הגבעה. בהמשך, הקש"א התכוון להמשיך על פי התוכנית, ולהנחית אש על "שושי", אבל בטעות, במקום להשתמש במילת ההפעלה "חבש" הוא השתמש במילת ההפעלה "זמביה". קצין עמדת התותחים (קע"ת) בסוללה הארטילרית וכן קצין הבקרה לא עקבו אחר מהלך התרגיל, ולכן לא הבחינו בטעות. נוהל הבקרה לא כלל בדיקה ואימות של נקודת ציון המטרה כתנאי לביצוע הירי, ולכן הטעות לא אותרה בעוד מועד. כתוצאה מכך, האש נחתה על הכוח, שהיה ממוקם על נ.ג. 344.

תוצאת התאונה

בעקבות הירי המוטעה של פגז ארטילרי על הכוח במהלך התרגיל, נהרגו חמישה חיילי מילואים של חטיבת עודד: רס"ר רמי כץ, סמל אהרון מריוס, רס"ר יוסף ברניקר, סמל יוסף שפיגלר וסמ"ר סימון ביטון. 
כמו כן נפצעו עשרה חיילים נוספים, שלושה מהם קשה.

מסקנות אישיות

החוקר הראשון, האלוף אורי שגיא, המליץ להעמיד לדין את הפיקוד הזוטר: הקש"א, מפקד הסיוע החטיבתי (מס"ח), הקע"ת וקצינים נוספים, על התרשלות. 
ועדת החקירה בראשות האלוף עמוס ירון, חשפה שורה של ליקויים בשגרת האימונים של בסיס צאלים ובעקבות ממצאיה ננזפו 2 קצינים בכירים, ביניהם מפקד הבסיס. 8 קצינים עד דרגת תת-אלוף, הודחו מתפקידם, 3 קצינים עד דרגה זו, ננזפו. האלוף עמוס ירון המליץ להעמיד לדין גם את מפקד הגדוד סא"ל רמי מימון ואת ראש ענף תותחנים בבסיס צאלים, סגן-אלוף מאיר מרציאנו.
משפחות ההרוגים קבלו על כך שוועדות החקירה לא המליצו להעמיד לדין אף אחד מהפיקוד הבכיר, הממונה על אבטחת הבטיחות.
ב-1 במאי 1993 בהמשך לעסקת טיעון, הטיל בית הדין הצבאי עונשים קלים על המג"ד, הקש"א והקע"ת.

לקחים

ועדה לבחינת נושא תאונות האימונים בצה"ל בראשות האלוף יעקב לפידות המליצה על שינוי נוהלי האימונים, על הקמת אגף בטיחות במטכ"ל ועל הקמת מחלקת בטיחות במפקדת חילות השדה (מפח"ש). כמו כן הוועדה המליצה על שינוי בנוהל הבטיחות, שיחייב מינוי קצין בטיחות לכל תרגיל סיוע לגייסות.]

יישום הלקחים

בשנתיים הראשונות לאחר התאונה, במוקד העניין הציבורי היה תהליך מיצוי הדין עם הנאשמים, והתהליך של יישום הלקחים הוזנח. העיסוק בתהליך יישום הלקחים נדחה עד לאסון צאלים ב'. רביזיה של הוראות הבטיחות נעשתה רק בשנת 1994.
הכרה במוסד אקדמי

המונח הכרה בהקשר של מוסדות אקדמיים מתייחס לתהליך של הבטחת איכות שבו נבחנים שירותי המוסד ופעילויותיו על ידי גוף חיצוני, הקובע האם המוסד עומד בסטנדרטים מסוימים. אם המוסד עומד בקריטריונים אלה, הוא מקבל גושפנקא כמוסד אקדמי מוכר. הכרה במוסד אקדמי או בתוכנית אקדמית משפיעה על יכולתם של בוגרי המוסד או התוכנית להשתמש בתארים שהמוסד מעניק, ובמקרים רבים, תעודות שמעניק מוסד אקדמי לא-מוכר הן חסרות ערך, הן כבסיס ללימודים מתקדמים והן בשוק העבודה.
במרבית מדינות העולם, הגוף המפקח על איכותם של המוסדות האקדמיים הוא גוף ממשלתי. בארצות הברית קיימים מספר ארגונים פרטיים ללא כוונת רווח, שבהם חברות האוניברסיטאות והמכללות המוכרות.

בישראל

בישראל מקנה חוק המועצה להשכלה גבוהה את הסמכות להכיר במוסד אקדמי למועצה להשכלה גבוהה. סעיף 25טז לחוק זה קבע כי תואר שניתן על ידי שלוחה של אוניברסיטה זרה בישראל, שניתן לה רישיון מטעם המועצה להשכלה גבוהה, דינו, לכל דבר ועניין, כדין התואר הזהה המוענק על ידי מוסד-האם בארץ-האם. ב-29 במרץ 2005 אישרה הכנסת תיקון לסעיף זה, שבו נוספה, לאחר המילים "לכל דבר ועניין", ההסתייגות "למעט לעניין קבלה לעבודה, לעניין דירוג העובד ודרגתו ולעניין שכר ותנאי עבודה". דברי ההסבר להצעת החוק מנמקים תיקון זה "לאפשר למעסיק גמישות ושיקול דעת בתגמול עובדים בעלי תארים מסוגי מוסדות שונים". בכך יצרה הכנסת, למעשה שתי רמות של הכרה במוסד אקדמי.
אילה הדר

ביוגרפיה

הדר נולדה וגדלה בקיבוץ שפיים. היא האחות הצעירה של מירב, אלופה ושיאנית ישראל בעבר. היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל גש"ם בהדרכת אביה אברהם "הגא" הדר ואחר כך בהדרכתו של גרשון שפע.

1983

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 זכתה הדר במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:15.47 דקות, אחרי הדר רובינשטיין ממכבי קריית אונו (2:12.40 דקות) ולפני דנה סער מהפועל גלבוע (2:15.74 דקות).

אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1984 זכתה הדר ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.96 שניות, לפני רותם פורת מהפועל בני שמעון (29.31 שניות) ואחותה מירב הדר (29.42 שניות), במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.60 דקות, לפני עירית גלוסקינוס מהפועל ימק"א ירושלים (1:02.71 דקות) והדר גת חברתה לאגודה ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:16.40 דקות, לפני יפעת שור ממכבי קריית אונו (2:18.16 דקות) והדר גת (2:18.30 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:43.89 דקות, אחרי הדר קליינמן ממכבי קריית אונו (4:33.00 דקות) ולפני יפעת שור.
מאדמא

היסטוריה

בגבעה מדרום לכפר ממוקמת "ח'רבת חלס" בה שרידי מצודה מזמן מרידות השומרונים בתקופה הביזנטית. הכפר עצמו הוקם במאה ה-17 בתקופה העות'מאנית כשלוחה של עסירה אל-קבלייה הממוקמת כק"מ מדרום מערב.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 170 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-210 מוסלמים אשר שכנו ב-70 בתים.
ב-1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 230 מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 3,748 דונם. 
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה מדאמא משליטה בריטית לירדנית.

לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה מדאמא משליטה ירדנית לישראלית. 
ב-1983 הופקעו אדמות של תושבי הכפר לצורך הקמת היאחזות נח"ל, שאוזרחה מייד כהתנחלות יצהר מדרום לכפר.
לאחר הסכם אוסלו, 62% כ-2,367 דונם מאדמות הכפר מוגדרות כשטח B, ו-38% כ-1,457 דונם הנותרים הם שטח C.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 נסלל על אדמות הכפר, בצמוד לבתי הכפר מצפון, "כביש עוקף שכם דרום", כדי להסיט את תוואי כביש 60 כך שיעקוף את שכם ממערב. הכביש נסלל על סוללה גבוהה שהכביש המקומי המוביל לכפר חוצה אותה במנהרה, ללא חבור ישיר לכביש. תושבי הכפר נאלצים לנסוע דרך רשת הדרכים המקומית כדי להגיע לשכם.
בעשור השני של המאה ה-21 החל הכפר לסבול באופן קבוע מהתנכלויות של מתנחלים תושבי ההתנחלות יצהר במסגרת פעולות "תג מחיר", בין השאר אירועים של יידוי אבנים, הצתות של כלי רכב ושדות.
בכפר הוצבה אנדרטה לזכר עמר מחמד זיאדה, מבצע הפיגוע במסעדת השווארמה בהרצליה, 2002.
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים במנילה

בית הקברות

הקמת בית הקברות החלה בשנת 1948 לצורך קבורת קבע של חיילי ארצות הברית שנהרגו במהלך המלחמה בפיליפינים ובאתרים נוספים בזירת האוקיינוס השקט, שבמלחמת העולם השנייה, האתר הוא גבעה נישאה הנראית מרחוק ממזרח, מדרום וממערב, הממוקמת ליד המטה הכללי של צבא הפיליפינים, בשטחו של מחנה צבאי אמריקאי לשעבר. האתר נתרם לשם הקמת בית הקברות על ידי ממשלת הפיליפינים ללא תמורה. עבודות תשתית נרחבות נדרשו לשם הכשרת האתר לייעודו. בית הקברות נחנך ב-8 בדצמבר 1960.
בית הקברות הוא בעל צורה כללית של עיגול, שבטבורו אנדרטת הזיכרון לנופלים ולנעדרים. דרכים מעגליות משתרעות סביב טבורו. שדרה רחבה, שבתחילתה כיכר ומזרקה ובצידיה עצים, מובילה מהכניסה לבית הקברות שבצפון-מערב אל האנדרטה. בניין המבקרים של האתר ממוקם בקרבת שער הכניסה.
שטחו של האתר הוא 615 דונם והוא משופע בדשא, עצים ושיחי פרחים.
בית הקברות תוכנן על ידי גרדנר א. דיילי (Gardener A. Dailey), הוקם על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב ומתוחזק על ידה.

האנדרטה

האנדרטה ממוקמת בטבורו של בית הקברות וכוללת את בניין האנדרטה, אכסדרות הנעדרים וחדרי המפות.
בניין האנדרטה הוא מגדל המצופה אבן לבנה בגובה של 18 מטר. על גבי חזיתו קבוע תבליט של ג'ורג' הקדוש הלוחם בדרקון. מצוי בו חדר תפילה, המואר באור יום דרך חלונות חרכים הקבועים בכותלו המערבי. במגדל משולב קריון, אשר נתרם בשנת 1985 על ידי אגודת ותיקי המלחמה האמריקאים ממלחמת העולם השנייה, קוריאה ווייטנאם.
בקרבת המגדל ממוקמים ארבעה חדרי מפות, שעל גבי קירותיהם מוצגות 25 מפות מוזאיקה. הן מתארות את המערכות שניטשו במלחמה באוקיינוס השקט, בסין, בהודו ובבורמה וכן באירופה.
בהיקף אזור האנדרטה ממוקמות שתי אכסדרות קשתיות שביניהן מפרידה כיכר דשא, שבה מונפים על תרנים דגלי ארצות הברית והפיליפינים. על גבי קירות האכסדרות נחרתו שמותיהם של 36,286 חיילי ארצות הברית שנפלו בקרבות בזירות אסיה והאוקיינוס השקט ומקום קבורתם לא נודע. ברצפות האכסדרות נקבעו חותמי המדינות והטריטוריות של ארצות הברית.

אזור הקבורה

אזור הקבורה מכיל אחת עשרה חלקות בעלות מבנה קשתי, המשתרעות סביב טבור האתר.
מצבות השיש של החללים סדורות בחלקות בשורות ישרות. רובן הן מצבות צלב. מצבות מגן דוד הוצבו על קברי 164 חיילים יהודים. 22 מהמצבות הוצבו על גבי קברי אחים של 128 חללים.

החללים בבית הקברות

בבית הקברות נקברו 17,206 חללים - 16,636 חיילי ארצות הברית שנהרגו במערכות בפיליפינים בשנים 1941-‏1942 ו-1944-‏1945 וכן בגינאה החדשה ובאתרים נוספים. וכן 570 חיילי הפיליפינים, שלחמו לצידם. 3,740 מן החללים הקבורים באתר הם אלמוניים. עשרים זוגות של אחים קבורים באתר זה בצד זה.
בין החללים שנקברו באתר נמצאים 28 חיילים אשר עוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס - העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ארצות הברית.
קפיטליזם לעם

תוכן הספר

זינגלס כותב כי מעורבותה של ממשלת ארצות הברית בכלכלתה עלתה באופן משמעותי במאה ה-20; בתקופה זו עלה חלק התמ"ג הנשלט על ידי הממשלה פי שמונה. הוא קובע שהעסקים הגדולים ניצלו לטובתם את השינוי הזה. הוא מציין את האבחנה בין תמיכתם העקרונית של מרבית האמריקנים במערכת כלכלית מבוססת שוק חופשי ובין התנגדותם לקשרי הון-שלטון. כמו כן מציין זינגלס שבהיסטוריה של ארצות הברית הדמוקרטיה קדמה לתיעוש, וניתנה חירות רבה שאפשרה יוזמה אישית. לפיכך הוא קורא לתסיסה חברתית המונית, שתשפר במידה משמעותית את התחרותיות ותחולל רפורמות ברוח זו, כהטלת מגבלות על שתדלנים.

ביקורות

האקונומיסט ואיש התקשורת ראס רוברטס תיארו את הספר כ"מסע אגדי במקבץ שלם של בעיות כלכליות, פילוסופיות ואתיות הקשורות למצבה הנוכחי של הכלכלה וכיצד יכול מצבן להשתפר". כמו כן כינה אותו "מבט חינוכי ומרתק על מגוון רחב של נושאים". הכלכלן טיילר קוון הצהיר באתר האינטרנט שלו כי הספר "מעיר את כל ההערות הנכונות" ו"כתוב בהירות"; לכן הוא מסכים "כמעט עם כולו".
כתב העת הספרותי "Publishers Weekly" טען שטיעונו של זינגלס "מרתק אך לא מדויק", ועם זאת "מדגים באופן משכנע את הצורך הדחוף בפעולה". תובנתו כי "חירות אינטלקטואלית וכלכלית שלובות זו בזו; בתי-ספר לעסקים ואנשי אקדמיה יכולים לקדם את תועלתו של הכלל" זכתה לשבחים.
העיתונאי בן בויצ'וק כתב שהספר פונה הן לתנועת אוקיופיי הן לתנועת מסיבת התה.
מהומות דינמו זאגרב-הכוכב האדום בלגרד

מהומות דינמו זאגרב - הכוכב האדום בלגרד הן התפרעויות שהתרחשו ב-13 במאי 1990 באצטדיון מקסימיר בזאגרב שביוגוסלביה (כיום בקרואטיה), בין הגרעין הקשה של אוהדי דינמו זאגרב ("הבחורים הרעים בכחול") לבין אוהדי הכוכב האדום בלגרד ("הגיבורים"). כ-60 בני אדם ביניהם אוהדים ואנשי ביטחון נפצעו במהלך המהומות.

רקע פוליטי למשחק

צמד הקבוצות הוביל לרוב את ראשות טבלת ליגת העל היוגוסלבית ולעיתים קרובות הוכתרה אחת מן הקבוצות בתואר האליפות. בשנת 1990 החלו לצוץ מתחים אתניים ביוגוסלביה. המגמה הפוליטית הראתה ירידה בכוחו של הקומוניזם ועלייה בדרישה לעצמאות והתנתקות מיוגוסלביה מצידן של חלק מחברות הפדרציה, וביניהן קרואטיה. כמספר שבועות לפני המשחק, התקיימו בחירות רב מפלגתיות בקרואטיה לראשונה מזה 50 שנים. הסיבוב השני של הבחירות הללו נערך ב-6 במאי 1990 ובו זכתה ברוב קולות מפלגת האיחוד הדמוקרטי הקרואטי (HDZ) בראשותו של פרניו טוג'מן. סרביה, תחת הנהגתו של סלובודן מילושביץ', התנגדה לעצמאות קרואטיה ויצירת סדר פוליטי מדיני חדש.

ההתנגשות

מספר שעות לפני תחילת המשחק נרשמו מספר תקריות אלימות בין שני מחנות האוהדים ברחובות זאגרב. ההתנגשות המרכזית החלה בתוך האצטדיון שם השליכו אוהדי דינמו זאגרב אבנים וכיסאות לעבר אוהדי הכוכב האדום, שהחלו לעקור את הגדרות ושלטי החסות שהפרידו בין מחנות האוהדים, והחלו לעשות דרכם לעבר אוהדי דינמו זאגרב, תוך כדי זריקת חפצים וקריאת קריאות לאומניות בגנות המנהיג הקרואטי הנבחר.
האוהדים החלו לפרוץ לכר הדשא כאשר פעולות המשטרה אינן מצליחות להשאירם ביציעים. רק לאחר הגעת תגבורת הכוללת כלי רכב משוריינים ותותחי מים, הצליחה המשטרה להשתלט על המהומות.
שחקני הכוכב האדום בלגרד עזבו את כר הדשא ונכנסו לחדר ההלבשה, אך לעומתם חלק משחקני דינמו זאגרב נשארו במגרש. קפטן הקבוצה, זבונימיר בובאן, בעט בקצין המשטרה ראפיק אחמינוביץ'. בובאן הוכרז בקרואטיה כגיבור לאומי ואף זכה למוניטין של לאומן קרואטי בסרביה. הוא הושעה מכל פעילות למשך שישה חודשים על ידי התאחדות הכדורגל היוגוסלבית. קצין המשטרה (בוסני מוסלמי) מחל לשחקן באופן פומבי מספר שנים לאחר האירוע.

לאחר המשחק

המהומות סימנו את הדרך לסופה של ליגת העל היוגוסלבית. בעונת 1990/1991 פרשו הקבוצות הקרואטיות והסלובניות מליגה זו, ועונתה האחרונה הייתה עונת 1991/1992. אירוע מהומות זה היווה זרז לפרוץ מלחמת העצמאות של קרואטיה בשנת 1991. יש הרואים בבעיטת השחקן בקצין המשטרה הוכחה עבור העם הקרואטי שאפשר "להכות" את הממשלה היוגוסלבית, מוסדותיה וההגמוניה הסרבית השלטת]. המלחמה בבלקן בראשית שנות ה-90 של המאה הקודמת הביאה לכדי פירוקה של יוגוסלביה למדינות לאום עצמאיות.
ברהמה (תרנגול)

הברהמה (באנגלית: Brahma) הוא גזע של תרנגול שהתגלה בארצות הברית בשנת 1846 ונחשב לגזע הגדול ביותר מבין התרנגולים, והיה מקור הבשר העיקרי בצפון אמריקה בשנים 1850-1930.

היסטוריה

ישנם חילוקי דעות לגבי מקור הימצאו של תרנגול זה בהיסטוריה הלא כתובה.
עדויות רבות מעידות על כי התרנגול זה התפתח בהודו במחוז ברהמפוטרה, אך יש גם עדויות נוספות המעידות שהתרנגול התפתח בסין הרחוקה ועשה את דרכו על גבי סוחרים בנגלדשים מסין להודו, שניצלו את משקלו הגדול של העוף כצידה ארוכה לדרך ,הם עברו דרך נהר ברהמפוטרה שחוצה את בנגלדש ואת הודו.
המפגש הראשון של גזע זה של התרנגול עם המערב היה בארצות הברית בשנת 1846.
אך בשל קצב גדילתו האיטית סוחרים הפסיקו את גידולו החקלאי והיום הוא משמש בעיקר לנוי.
חוקרים סבורים כי העוף שהובא מארצות המזרח היה בעל מאפייני עוף צייד, בר.
גם בגודלו שלטענת חוקרים היה יותר גדול מגודלו היום, צבעי נוצותיו רמזו על צבעי הסוואה ומבנה גופו היה שרירי.
את הברהמה בצורתה הנוכחית אנו מכירים החל משנת 1890-1850

מאפיינים

תרנגול הברהמה בולט בגודלו (אחד הגדולים בעולם), הוא מפואר מאוד ונוצותיו עשירות.
יש לו מבנה גוף נמוך, צוואר קצר ונוצות כבדות.
אחד המאפיינים הבולטים הוא הנוצות שמכסות את רגליו ואצבעותיו הצהובות.
תרנגול הברהמה הזכר גדול מאוד מהנקבה נוצותיו מרשימות וצבעוניות יותר.
משקל הברהמה הסטנדרטי בבגרותו:
זכר : 6 ק"ג
נקבה: 4.5 ק"ג
צבע עורו של הברהמה צהוב, צבע קליפת הביצים חום בהיר ומשקלן יכול להגיע ל-55 גרם, יש לו כמות הטלה טובה.
הברהמות האיכותיות הן עופות יפים. יציבים באופיים, חסרי פחד, ועדינים בגישתם לבני אדם.
זהו עוף שמשמש גם כחיית מחמד. גם בתצוגות ותחרויות הוא לעולם לא מאכזב.
כעוף בעל היסטוריה עתיקה כל כך הוא מפתיע ביכולת הדגירה שלו ובכמות הביצים השנתית.
הוא עמיד לתנאי הקור והחום של הארץ ומתמודד איתם בקלות יחסית .
גידולו האיטי של הגזע הזה, והזמן הממושך שלוקח לגוזל להגיע לבגרות - הוציאו אותם מתוכניות הגידול המסחרי.
רמירו הראשון, מלך אראגון

רָמִירוֹ הראשון (1000 לערך-1063) היה המלך הראשון של אראגון (1035–1069). רמירו היה בנו הלא-חוקי של סנצ'ו השלישי, מלך נווארה, כשמת אביו קיבל את תואר רוזן אראגון. רמירו ערער על סמכותו של אחיו הצעיר גרסיה סנצ'ס השלישי, שקיבל את השלטון בנווארה מאחר שהיה בן חוקי לאביו. עד מהרה (1043) התעמתו בקרב טפאיה (Tafalla). רמירו נחל תבוסה, אך בכל זאת התנער משלטונו של אחיו והמליך עצמו למלך אראגון. ב-1044 עם מות גיסו נוספו לתחום שלטונו האזורים סובררבה (Sobrarbe) וריברגוסה (Ribargoza).
רמירו נהרג ב-1063, במהלך קרב גראוס ויורשו היה סנצ'ו הראשון, בנו מאשתו חיסברגה.