google/wiki40b huggingface dataset:
הארי פרידנוואלד

הארי פרידנוואלד (באנגלית: Harry Friedenwald; ‏21 בספטמבר 1864 - 8 באפריל 1950) היה רופא יהודי אמריקאי, חוקר תולדות הרפואה וההיסטוריה של היהודים והרפואה.

קורות חיים

הארי פרידנוואלד נולד בבולטימור שבמרילנד ב-21 בספטמבר 1864. הוא היה החוליה השלישית בשרשרת של ארבעה דורות של רופאים. אביו היה רופא העיניים ד"ר אהרן פרידנוואלד. כשהיה בן שבע-עשרה התקבל הארי פרידנוואלד לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, וסיים את לימודיו לתואר בוגר כעבור שלוש שנים בלבד. פרידנוואלד למד רפואה ב-College of Physicians and Surgeons בבולטימור, ובשנת 1887 נסע לברלין ללימודים מתקדמים.
עם סיום לימודיו נשאר פרידנוואלד בגרמניה ועבד במשך שנתיים כעוזרו של פרופ' יוליוס הירשנברג, רופא העיניים הנודע, שהיה גם פיזיקאי והיסטוריון.
ב-1889 חזר לארצות הברית כאופתלמולוג מיומן, והיה לפרופסור חבר לרפואת עיניים ב-College of Physicians and Surgeons בבולטימור. במקביל פתח מרפאה ב-Eye, Ear and Throat Hospital בבולטימור.
בשנת 1929 פרש ד"ר פרידנוואלד מבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מרילנד כפרופסור אמריטוס, ובשנת 1932 הוענק לו תואר כבוד במדע.
ד"ר הארי פרידנוואלד הלך לעולמו ב-8 באפריל 1950.

פעילות ציונית ומחקר היסטורי

ד"ר הארי פרידנוואלד עסק בפעילות ציונית נרחבת. הוא השתתף בכינוסי הקונגרס היהודי, ביקר בארץ ישראל, סייע לטפל בחולים והעניק ייעוץ באשר לשימוש בתרופות מקומיות. בנו יונס נמנה עם מייסדי בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית.
אביו של הארי פרידנוואלד, ד"ר אהרן פרידנוואלד, הרצה בשנת 1896 על "תרומת היהודים למדע ולרפואה". הבן הארי העמיק את התעניינותו בתחום זה וכתב ספר חשוב על אודות ההיסטוריה של היהודים והרפואה: (The Jews and Medicine (1944. 
ד"ר הארי פרידנוואלד תרגם לאנגלית את תפילת הרופא ופרסמה בעלון של בית החולים ג'ונס הופקינס (Bulletin of the Johns Hopkins Hospital) בשנת 1917. "תפילת הרופא" המיוחסת לרמב"ם, חוברה ככל הנראה בידי הרופא הגרמני מרקוס הרץ, והופיעה לראשונה בדפוס בשנת 1793.

אוסף פרידנוואלד

ד"ר הארי פרידנוואלד ליקט את אחד האוספים הגדולים והחשובים בעולם בתחום תולדות הרפואה והמדע ומקומם של היהודים בהתפתחות תחומים אלה. האוסף נתרם לספרייה הלאומית בירושלים, ונמנה עם אוצרותיה היקרים. 
אוסף פרידנוואלד מכיל כתבי יד ופריטי דפוס השייכים לתולדות הרפואה, ובמיוחד להיסטוריה של היהודים והרפואה. הפריט הקדום ביותר באוסף הוא "ספר אסף" (כתב יד מסוף המאה ה-13 או תחילת המאה ה-14). באוסף נמצאים כתבי יד, רבים מהם מאוירים, וספרים מטרם המצאת הדפוס ועד לעת המודרנית. באוסף מצויים גם דיוקנאות ואוטוגרפים ולצדם הדפסות מחודשות. חלק מהספרים הקלאסיים כוללים הערות ותוספות בכתב ידו של הד"ר פרידנוואלד.
בתחום תולדות הרפואה הכללית כולל האוסף מונוגרפיות על נושאים כגון היגיינה, ספרי תרופות (materia medica), פיזיולוגיה, אנטומיה וכירורגיה. לצד עבודותיהם של היפוקרטס, גאלנוס, דיוסקורידס, אבן סינא, וסאליוס, הארווי, ברנארד ואחרים, יש באוסף ביטוי לתפקידם של היהודים בקידום הרפואה והמדע לאורך השנים; עבודות של יצחק בן שלמה הישראלי, אבן עזרא, הרמב"ם, אמטוס לוזינטוס, פאול ארליך, ספרים שחוברו בידי יהודים ואודותם, ביוגרפיות של רופאים יהודים, וספרים הממחישים את חשיבות הלשון העברית למסורת הידע הרפואי.
מכתבים לטליה

רקע לספר

הנערה המכונה "טליה" התכתבה עם אינדיג במשך למעלה משנתיים עד נפילתו במלחמת יום הכיפורים ב-7 באוקטובר 1973 (י"א בתשרי ה'תשל"ד). בעת חליפת המכתבים היה אינדיג תלמיד בישיבת ההסדר כרם ביבנה בן כעשרים, והנערה תלמידת כיתות י"א וי"ב. הנערה חזרה מסמינר "גשר" עם שאלות לגבי יהדות ואביה הפנה אותה לדב, אותו פגש בשירות מילואים, לאחר שהתרשם מהשכלתו הרחבה ביהדות ובנושאים כללים. אינדיג הוא גם גיבור ספרו של הרב חיים סבתו - "תיאום כוונות".

תוכן הספר

ההתכתבות עוסקת באמונה, השקפה יהודית ואורח החיים הדתי בעקבות השאלות שטליה מעלה. לדוגמה: מה הבעיה בחברה מעורבת? כיצד תיאור הבריאה בספר בראשית מסתדר עם תיאורית האבולוציה? כיצד אפשר שתהיה אמונה באלוהים אחרי השואה? למה הדתיים מונעים מהחילונים תחבורה ציבורית בשבת? למה בני ישיבות ההסדר משרתים רק שנה וחצי בצבא? מהו היחס לתנ"ך ומדרש? מהו היחס לבית המקדש? מה העניין של איסורי שבת שונים?
טליה גם מעלה שאלות אקטואליות כגון: האם כדאי לוותר על חצי האי סיני תמורת הסכם שלום? האם נהגה ישראל כראוי בכך שסירבה לשחרר מחבלים על מנת להציל את הספורטאים במינכן?
תשובותיו של דב שוזרות את מגוון הספרות היהודית החל מהתנ"ך, מדרשי חז"ל וספרי מחשבה כמו ספר הכוזרי וכתבי הרב קוק. הוא מציג גם ידע כללי רב ששאב מספרים רבים שקרא.
בן ארצי, שהיה חברו הטוב של אינדיג ולמד עמו בישיבה, הוא אחד משני גיבורי-משנה בסיפור. גיבורת המשנה השנייה היא חברתה של טליה, בת קיבוץ המכונה מיה. חגי, חוזר בתשובה, מייעץ לדב כיצד להשיב לטליה, ומצטרף אליו בשתי פגישות שבהן מרצים השניים בפני בני כיתתה של טליה.
מיה הולכת שני צעדים לפני טליה בדרך לחזרה בתשובה. היא מתכתבת עם המדריך חנן פורת (לימים רב וחבר כנסת) (תיעוד התכתבות של חנן פורת עם נערה אחרת מופיע בספר "את אחי / ענת אנוכי מבקש"), שומרת שבת וכשרות, ובסיום השמינית מצטרפת לגרעין נח"ל דתי, בעוד טליה ממשיכה עם חבריה החילונים לשנת שירות לפני הצבא בבית שאן.
טליה מעידה כמה היא נפתחה לעולמות חדשים שלא הכירה. היא עוקבת אחרי תהליך החזרה בתשובה של חברתה, היא מחליטה לצום ביום כיפור ואף שוקלת לחזור בתשובה. הספר מסתיים במכתבה האחרון של טליה שעליו דב כבר לא הספיק לענות, משאיר סימני שאלה על המשך דרכה של טליה. לאחר תום שנת השירות שלה, חוזרת טליה לחייה בקיבוץ החילוני.
חגי בן ארצי הסביר את שהניע אותו להוציא את הספר: "דב הרגיש, שיש כאן משהו בעל ערך, במכתבים הללו. פעם אמר לי: אולי נוציא איזה ספר? ראיתי בזה צוואה אישית שאני ממלאה כעת, אחרי שלושים שנה".

תגובות על הספר

ד"ר דינה לוין, ראש החוג לספרות במכללת "תלפיות" בירושלים מתארת את כתיבתו של דב: "תשובותיו של דב מצטיינות בעמקות ובאינטליגנציה, בבהירות מחשבה ובניסוח קולח... התנ"ך עבורו הוא ספר חיים אקטואלי ולא רק ספרות עתיקה".
דניאל פודנסה

ספורטינג ליסבון

קצת לפני שהיה בן עשר, פודנסה עבר למחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון, כשהגיע ממחלקת הנוער של בלננסש. ב-3 בפברואר 2013, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כששיחק בקבוצת המילואים של ספורטינג ליסבון נגד קבוצת המילואים של מאריטימו במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך ב-29 בדצמבר 2014 בניצחון החוץ 0–2 על ויטוריה דה גימארייש במסגרת גביע הליגה הפורטוגלית. לאחר מכן, הוא הושאל למוריירנסה לעונה אחת. ב-17 בספטמבר 2016, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 2–0 לאשטוריל, בעוד שאת שער הבכורה שלו כבש בניצחון 1–2 על טונדלה.
בסוף ינואר 2017, פודנסה נקרא בחזרה לקבוצה על ידי מאמן הקבוצה באותה התקופה, ז'ורז'ה ז'סוס.

אולימפיאקוס

ב-9 ביולי 2018, פודנסה הצטרף לאולימפיאקוס בחוזה לחמש שנים. הוא כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה היוונית ב-30 באוגוסט בתיקו אחת נגד ברנלי במסגרת המשחק השני של שלב הפלייאוף של הליגה האירופית.
ב-18 בספטמבר 2019, הוא סייע לקבוצתו לחזור מפיגור 0–2 לתיקו 2–2 נגד טוטנהאם במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, כשכבש את השער הראשון לזכות היוונים לאחר פעולה אישית.
מרתה ג'פרסון רנדולף

מרתה וושינגטון ג'פרסון רנדולף (באנגלית: Martha Washington Jefferson Randolph) ‏
(7 בספטמבר 1772 - 10 באוקטובר 1836) הייתה בתו של תומאס ג'פרסון, נשיא ארצות הברית השלישי.
אגוסטינו בארבאריגו

אגוסטינו בארבאריגו (באיטלקית: Agostino Barbarigo;‏ 1420 לערך - 20 בספטמבר 1501) היה הדוכס ה-74 של ונציה. בארבאריגו כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1486, ועד פטירתו.

ביוגרפיה

אגוסטינו נבחר לתפקיד הדוג'ה לאחר פטירתו של קודמו, אחיו, מרקו בארבאריגו. שניהם יחד ידועים, בין היתר, בזכות קברם המפואר שנעשה על ידי אמן לא ידוע, אשר נקרא על שם היצירה - אמן תבליטי בארבאריגו.
בתקופת כהונתו, בשנת 1496 יזם אגוסטינו את הקמת הקואליציה של ערי איטליה במטרה להביא לנסיגת כוחותיו של שארל השמיני, מלך צרפת מאיטליה. נסיגה שהחלה בעקבות ניצחון האיטלקים קרב פורנובו.
בתקופת כהונתו השתלטה ונציה על שטחים ברומנה שבאטליה, וספחה את האי קפריסין.
בראשית שלטונו שמר על יחסים טובים עם סולטאן האימפריה העות'מאנית באיזיט השני, אולם היחסים התערערו החל משנת 1492 ומלחמה בין ונציה לבין האימפריה פרצה בשנת 1499 עת נאסרו הסוחרים הוונציאנים באיסטנבול וכוחות עות'מאנים פלשו מבוסניה לעבר דלמטיה וצרו על זארה. בקרב זונקיו נחל הצי הוונציאני תבוסה, ולפנטו עברה לשלטון העות'מאנים, ובמהרה גם מודונה וקורוני נכבשו. אבדן איים אלה אשר היוו תחנות עבור צי הסוחר הוונציאני בדרכו למזרח הים התיכון ולארצות המזרח התיכון פגעו בסחר הוונציאני.
לאחר ארבע שנות מלחמה, נחתם בשנת 1503 הסכם שלום, אשר אפשר לוונציה לשלוט בנַאפְפְּלִיוֹ שבמוראה, בפטרס ובמונמבסיה.
ארתור דייק

ראשית פעילותו

דייק נולד למשפחה ממוצא פולני, שהיגרה לארצות הברית לפני מלחמת העולם הראשונה. בגיל 16 נהיה למלח, ושט ליפן, סין ולפיליפינים. בשנת 1927 חזר לבית הספר התיכון באורגון ולמד שחמט ממהגר רוסי שחי ב-ימק"א המקומי. דייק חזר לעבודתו כספן ובדרך זו הגיע לניו-יורק בשנת 1929. ניו-יורק הייתה מרכז השחמט בארצות הברית באותן השנים, ודייק חבר לשחקן דמקה מוביל בשם קנט גרובר והשניים העמידו דוכן שקיבל מתמודדים מולם תמורת תעריף של 25 סנט למשחק. התמוטטות וול סטריט ביום חמישי השחור סיכלה את המשך הפעילות הזו.
התחרות הראשונה בה השתתף דייק הייתה אליפות מדינת ניו-יורק לשנת 1930, שם הגיע למקום השלישי. בשנת 1931 ניצח באליפות מועדון השחמט מרשל. שנות השפל הגדול ראו שליטה ללא מצרים של ארצות הברית בשחמט העולמי, כאשר נבחרת ארצות הברית זכתה בשלוש אולימפיאדות רצופות בשנים 1931, 1933 ו-1935.

פעילותו התחרותית

בשנת 1931 חלק דייק מקום ראשון-שלישי עם עקיבא רובינשטיין ופרדריק ייטס בתחרות אנטוורפן. 
בשנת 1932 חלק מקום שלישי-חמישי, לאחר אלכסנדר אלכין ויצחק קשדן בתחרות פסדנה. בתחרות זו ניצח דייק את אלוף העולם אלכין במשחק ביניהם והיה לאמריקאי הראשון שעשה זאת.
בשנת 1934 הגיע דייק למקום השלישי באליפות הפתוחה של ארצות הברית, חלק מקום שלישי-רביעי בתחרות סירקוז (ניצח: שמואל רשבסקי), חלק מקום שני-שלישי באליפות מועדון מנהטן וחלק מקום ראשון-שלישי במקסיקו סיטי עם יצחק קשדן וראובן פיין.
בשנת 1935 הגיע למקום השני, אחרי פיין באליפות הפתוחה של ארצות הברית. בשנת 1936 חלק מקום 6–7 באליפות הראשונה של ארצות הברית. על תרומתו לספר התחרות החליטו שני המחברים להקדיש לדייק את הספר.
באותה שנה חלק מקום שני-שלישי אחרי ישראל הורוביץ באליפות הפתוחה של ארצות הברית. בשנת 1938 חלק מקום 6–7 באליפות השנייה של ארצות הברית.
דייק פגש את אשתו הלן על האניה שהחזירה אותו מהאולימפיאדה בורשה בשנת 1935. הם חזרו יחדיו לפורטלנד, שם דייק עבד במחלקה לכלי רכב במשך יותר משלושים שנים.
הנבחרת האמריקאית נסעה ב-1946 למוסקבה לדו-קרב מול הקבוצה הסובייטית ודייק סיים בתיקו את שני משחקיו נגד רב אמן אנדור לילינטל. בשנת 1950 שיחק דייק בלוח השישי של הנבחרת האמריקאית בדו-קרב מול יוגוסלביה שהתקיים באמצעות הרדיו. דייק הפסיד 1.5-0.5 לסטויאן פוס. בשנת 1952 חלק דייק מקום רביעי-חמישי בתחרות הוליווד (ניצח: סבטוזר גליגוריץ'). בשנת 1954 הפסיד דייק משחק אחד לדוד ברונשטיין בדו-קרב מול הקבוצה הסובייטית.
למעט האירועים האמורים לא שיחק דייק שחמט תחרותי מאליפות ארצות הברית בשנת 1938 עד שהופיע לפתע בשנת 1977 והשתתף בתחרות לון-פיין. באליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 1987 שהתקיימה בעיר מגוריו, פורטלנד, שיחק דייק בגיל 77 והשיג 8/12. 
דייק קיבל תואר אמן בינלאומי בשנת 1953 ובשנת 1986 הוענק לו תואר כבוד של רב אמן על תוצאותיו המצוינות בשנות השלושים. הוא היה רב האמן התחרותי המבוגר ביותר בהיסטוריה, ונפטר בגיל 90. את לילו האחרון בילה במשחק בלק ג'ק בקזינו בעיר רינו. שם מת למחרת מוות טבעי.
פרוסטגלנדין

פרוסטגלנדין הוא חומר ממשפחת ההורמונים המצוי ברקמות הגוף. שמו נגזר מהמילה פרוסטטה, היות שכאשר בודד לראשונה מנוזל הזרע, בשנת 1935, האמינו כי הוא חלק מהפרשת בלוטת הערמונית.
הפרוסטגלנדין גורם להתכווצויות הרחם ומסייע בהכנת הרחם ללידה, מזרז קרישת דם, משדר תחושת כאב ומעלה את טמפרטורת הגוף כאשר יש דלקת. הפרוסטגלנדין מצוי בתאי זרע, ברחם, בכליות ובאיברים נוספים.
ידוע שאספירין מעכב יצירת פרוסטגלנדין ולכן נמנעים ממתן אספירין בלידה על מנת לאפשר את ההתכווצויות.
לעיתים, בלידה בה צוואר הרחם נשאר נוקשה נותנים פרוסטגלנדין לשם ריכוכו וכחומר העוזר להיווצרות צירים. הפרוסטגלנדין הטבעי או הסינתטי משמש גם בהפלות מלאכותיות. משמותיו המסחריים: מיזופרוסטול, ציטוטק.
שימוש נוסף הוא כתרופה לגלאוקומה.
הפרוסטוגלנדין בא ממשפחת האיקוסנואידים שהם הורמונים מקומיים, לא יציבים, אשר מסונטזים מחומצה אראכידונית במסלול אומגה 6 או מחומצה איקוזופנטנואית במסלול אומגה 3. למשפחה זו כמה תפקידים: העלאת חום בזמן דלקת, וויסות לחץ הדם, קרישת דם, וויסות מערכת החיסון ולוויסות מעגל השינה והערות שלנו.
כל הפרוסטוגלנדינים מכילים טבעת מחומשת.
אורי דייוויס

אוריאל (אורי) דייוויס (נולד ב-8 ביוני 1943 בירושלים) הוא דוקטור ללימודי המזרח התיכון ופעיל חברתי לזכויות האדם העוסק במחקרו ופועלו בעיקר בסכסוך הישראלי-פלסטיני והיסטוריית המזרח התיכון. שימש כסגן נשיא "הליגה הישראלית לזכויות אדם ואזרח" וכמרצה לשלום באוניברסיטת ברדפורד.
המיר את דתו לאסלאם, ומגדיר עצמו כ"פלסטיני עברי בעל עבר יהודי, אנטי ציוני, מוסלמי ואזרח של מדינת האפרטהייד ישראל". חבר הפת"ח משנת 1984.

ביוגרפיה

נולד בירושלים לבלנקה, ילידת צ'כוסלובקיה, וליוסף סטנלי דייוויס, יליד הממלכה המאוחדת, שניהם אנשי "העלייה החמישית". גדל והתחנך בכפר שמריהו. בין השנים 1961–1963 שירת בשירות לאומי בקיבוץ ארז כתחליף אזרחי לשירות צבאי. בעל תואר ראשון מאת האוניברסיטה העברית בפילוסופיה וערבית (1968), ומוסמך בפילוסופיה (1970). בשנת 1973 השלים תואר מוסמך נוסף באנתרופולוגיה מבית הספר למחקר חברתי בניו יורק, ובאותו מוסד גם השלים את תואר הדוקטור באותו הנושא (1976).
ב-1964 פעל נגד הפקעת אדמות של ערבים בגליל לטובת הקמת העיר כרמיאל. הוא פתח בשביתת רעב ועבר לגור בדיר אל אסד. הוא נידון למאסר על תנאי ולקנס, ובהמשך נשפט בבית הדין הצבאי בנצרת על כניסה לאזור אסור, נידון לחודשיים מאסר והופעל נגדו התנאי. סך הכל ישב בכלא במשך כחצי שנה, במהלך מאסרו שבת רעב. באותה תקופה הופיעו בכמה מקומות בארץ כתובות גרפיטי בנוסח "ישוחרר אורי דייוויס". לצידו של דייוויס נאבקו גם האמנים אורי זוהר, עמוס קינן, יגאל תומרקין, דן בן אמוץ, אריה זקס, שמעון צבר, גילה אלמגור ויצחק דנציגר.
בשנת 1965 היה דייוויס המועמד החמישי במפלגת העולם הזה - כוח חדש, אך פרש ממנה כאשר גילה שמצעה כולל נאמנות בלתי מסויגת למדינת ישראל.
בשנת 1969 התמודד בבחירות המוניציפליות בירושלים. רשימתו קיבלה 200 קולות.
ב-1978 התראיין לקול ישראל. דבריו האנטי-ציוניים עוררו זעם והביאו לפיטורי עורך התוכנית דודו וייזר.
בשנת 1984 הצטרף כחבר משקיף במועצה הלאומית הפלסטינית. בשנת 2009 היה ליהודי הראשון שנבחר למועצה המהפכנית של פת"ח.
בשנת 1995 שימש דייוויס איש קש עבור פתחי מחאמיד שביקש לקנות באמצעות דייוויס מגרש בקציר. מחאמיד חשש שלא יעבור את ועדת הקבלה לקציר בדומה למשפחת קעדאן. דייוויס רכש את המגרש עבור מחאמיד, וזה סיים לבנות את ביתו ביישוב עוד טרם שהסתיים בג"ץ קעדאן.
בשנת 2008 נמנה יחד עם תנועת הסולידריות הבינלאומית על מארגני משט לרצועת עזה בו העבירו שתי ספינות סיוע הומניטרי מקפריסין לעזה.

משפחתו

דייוויס נישא ב-1965 לנירה יובל. לשניים בן משותף. הם התגרשו ב-1977.
בשנת 1977 נישא בשנית לאזרחית הולנדית. לשניים בן משותף. הם התגרשו ב-1989.
דייוויס חי עם בת זוגו השלישית, סירקו פאיונן, בהלסינקי בשנים 1990–2006. לשניים תאומים.
בשנת 2006 הכיר את מייסר אבו עלי, פלסטינית מרמאללה.
ב-2008 התאסלם והשניים נישאו ברמאללה. הזוג מתגורר בסח'נין.
תהילים ל"ד

מבנה המזמור

המזמור בנוי מאקרוסטיכון ופסוקיו, מלבד הפסוק הפותח והחותם, מסודרים בסדר האל"ף-בי"ת. לאחר הכותרת מזמין בעל המזמור את קהל השומעים להצטרף אליו בדברי שבח לה'.(ב' - ד') בחלקו הבא של המזמור מתאר המשורר כיצד ניצל (ה - ח') החלק הרביעי של המזמור הוא תיאור עיקרה של יראת ה'.(ט' - ט"ו). מכאן עובר המשורר לתיאור תורת הגמול.(ט"ז-כ"ג)

היבט תאולוגי

החוויה שמתאר מחבר המזמור יוצא מתוך האסון האישי והפרטי ומזמנת את הכלל לתוכה. המצב הספציפי שבו נמצא המשורר נלמד רק מרמזים ואין בו עדות לצרה קונקרטית. דברי המשורר בפסוק ה':"דָּרַשְׁתִּי אֶת ה' וְעָנָנִי וּמִכָּל מְגוּרוֹתַי הִצִּילָנִי." עוברים בהמשך טרנספורמציה ומכלילים את הציבור כולו:"צָעֲקוּ וַה' שָׁמֵעַ וּמִכָּל צָרוֹתָם הִצִּילָם.". 
המעברים הללו מעידים שבעיני המשורר הצלתו האישית לא הייתה בגדר חסד אישי וחד פעמי, שכן זו דרכו של ה', להיענות לצדיקים, מתוך השגחתו המתמדת עליהם ועל מעשיהם: "עֵינֵי ה' אֶל צַדִּיקִים וְאָזְנָיו אֶל שַׁוְעָתָם" (פס' ט"ז)אם כך, ניתן לומר שהמתפלל איננו חווה את ישועתו והצלתו כמהפך, אלא כדרך התגלות נוספת של האל.
זהו מזמור שבח חכמתי, שבו מבוססות המסקנות החכמתיות על ניסיונו האישי של המשורר, אולם אין הניסיון האישי עיקר, כי אם החוויה הדידקטית.

כותרת המזמור

כותרת המזמור בפסוק א', מעוררת קושי. "לְדָוִד בְּשַׁנּוֹתוֹ אֶת טַעְמוֹ לִפְנֵי אֲבִימֶלֶךְ וַיְגָרֲשֵׁהוּ וַיֵּלַךְ" אבימלך מלך גרר ידוע מסיפור ירידת אברהם לגרר ואינו קשור באירועים מחיי דוד, ואף אבימלך בן גדעון חי כמה דורות לפני דוד. פרשנים מזהים את אבימלך שבמזמור זה כאכיש מלך גת, והפסוק רומז לסיפור מספר שמואל על התחזותו של דוד לשוטה כדי להינצל מידי אכיש, רש"י מפרש: "לפני אבימלך - כך כך מלכי פלשתים נקראים, וכל מלכי מצרים -פרעה ואף על פי ששמו אכיש קוראים לו אבימלך." 
אבן עזרא דורש כי 'לאכיש היו שני שמות וכמוהו רבים'. על הקושי עונה גם מדרש תהילים לפסוק: "וכי אבימלך היה והלא אכיש היה, ולמה נקרא שמו אבימלך, שהיה צדיק כאבימלך"

אמצעים אמנותיים במזמור

במזמור כמה תקבולות ביניהם: בפסוק ב' יש תקבולת נרדפת וצולבת. ייחודה של תקבולת זו שהיא תקבולת של שם ופועל. הצלע הראשונה: "אֲבָרְכָה אֶת-ה' בְּכָל-עֵת" מקבילה לצלע השניי "תָּמִיד, תְּהִלָּתוֹ בְּפִי". פסוק ג' מעוצב על דרך תקבות משלימה. בפסוק הדובר אומר שהוא ישמח בה'. בצלע השנייה של הפסוק "ענווים" ישמעו את ה' והם ישמחו בו גם הם. בפסוק י"א הדימוי: "כְּפִירִים, רָשׁוּ וְרָעֵבוּ; וְדֹרְשֵׁי ה', לֹא-יַחְסְרוּ כָל-טוֹב" . משורר תהילים משתמש בדימוי הכפירים כאנשים כוחניים המנצלים את החלשים. כך מביע המשורר את ייראת האל וכבודו.

המזמור בתרבות

פסוקים י"ג - ט"ו במזמור זכו ללחנו של ברוך חייט. השיר נכלל באלבומה של חוה אלברשטיין, החיטה צומחת שוב. השיר זכה לביצועים נוספים והידועים שבהם מפי הגבעטרון, נחמה הנדל ושולי נתן, צמד רעים.
טכניקולור

טכניקולור (באנגלית: Technicolor) היא שיטת צבע בסרטים שהומצאה לראשונה בשנת 1916 והשתכללה עם השנים. זו הייתה השיטה הנפוצה בצילום סרטים בצבע בהוליווד מ-1922 עד ל-1952. שיטת הטכניקולור הייתה בשימוש בסרטים רבים כגון: הקוסם מארץ עוץ, שיר אשיר בגשם, וגם בסרטי אנימציה, בהם: שלגייה ושבעת הגמדים ופנטזיה.
ח'אלד עבד אל-והאב

ביוגרפיה

עבד אל-והאב היה בן למשפחה תוניסאית אריסטוקרטית. אביו היה שר התרבות בממשלת תוניסיה ולפני כן קאדי. בצעירותו גר שנים אחדות בניו יורק, עבד כצלם דוגמנות ולמד ארכיטקטורה, תולדות האמנות וארכאולוגיה. סמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה חזר למולדתו.  
בנובמבר 1942 היה עבד אל-והאב בן 32. גרמניה הנאצית תפשה את השלטון בתוניסיה באופן ישיר, במקום ממשלת וישי ששלטה במדינה עד אז. באותה עת חיו בתוניסיה כמאה אלף יהודים. מיד עם ההשתלטות הנאצית הישירה החלה מכונת ההרג הנאצית בפעולתה. בשלב ראשון חויבו היהודים לענוד את הטלאי הצהוב, בדומה למה שהתנהל באירופה. במשך כחצי שנה, עד שחרור תוניסיה מידי הנאצים במאי 1943, הספיקו הנאצים לשלוח כ-5,000 יהודים למחנות עבודה ו-160 יהודים לצרפת ומשם למחנות הריכוז. הנאצים אף הספיקו להקים יודנראט מקומי, לקחו בני ערובה, החרימו את רכוש היהודים והטילו על הקהילה עונשים כספיים כבדים. הקהילה נדרשה לספק את צורכי הצבא הגרמני, ובית-הכנסת בבירה תוניס הפך למחסן גרמני ואורווה לסוסי הצבא הנאצי. יהודים רבים נורו למוות בבתיהם, הומתו בצעדות מוות, ומתו מרעב, מחלות והפצצות. רק שחרור תוניסיה על ידי בעלות הברית עצר את תהליך המוות הזה בראשיתו. 
עבד אל-והאב היה מתורגמן ואיש קשר בין הנאצים והאוכלוסייה המקומית בעיר מהדיה (Mahdia). על פי גרסה אחת, לאחר שנודע לו שקצינים נאציים מתכוננים לעצור את אודט בוכריס, יהודיה מהאזור, הוא החביא אותה ו-24 מבני משפחתה בחווה שלו במשך ארבעה חודשים, עד סוף הכיבוש הנאצי בתוניסיה. על פי גרסה אחרת המשפחה גורשה מביתה על ידי הנאצים והוא אירח אותה ולא החביא אותה. עדויות נוספות, בהן של אדמה מצליח לבית אוזן, מעידות שהוא החביא או אירח בחוותו גם משפחה יהודית אחרת בשם אוזן.
רוברט סטלוף, סופר והיסטוריון אמריקאי - יהודי, שערך מחקר על יחסם של הערבים לשואה, גילה אצלם תופעה נפוצה מאוד של הכחשת השואה, אולם במקביל הוא גם גילה ערבים שהצילו יהודים בזמן השואה
.
הוא כתב ספר על שתי התופעות הללו, "בין חסידי אומות העולם", שיצא לאור ב-2006 ותורגם ויצא לאור גם בעברית בהוצאת "יד ושם" ודביר, תחת השם "בין צלב הקרס לסהרה". בספרו חשף גם את סיפורו של עבד אל-והאב. ב-2009 הופק סרט תיעודי על סיפורו של עבד אל-והאב.
מועצת "יד ושם" דחתה פעמיים את ההמלצות להכיר בעבד אל-והאב כ"חסיד אומות העולם". לפי המידע שנצבר ב"יד ושם", כל יהודי מהדיה אמנם גורשו כבר באותה עת ורכושם הוחרם, אבל בשלב זה הגירושים למחנות ההשמדה היו רק בתחילתם. מכאן נולד הצורך למצוא ליהודים בית כלשהו, והמקלט בחוותו של עבד אל-והאב כנראה אכן הציל את חיי שתי המשפחות, אבל הטענה היא כי בשלב המוקדם כל כך של תהליך ההשמדה בתוניסיה, עדיין לא היה שום סיכון אישי למי שאירח בביתו יהודים. יותר מכך, לפי המידע שהצטבר ב"יד ושם", הנאצים ידעו שעבד אל-והאב אירח בביתו את שתי משפחות היהודים ואף ערכו שם מדי פעם ביקורים סדירים לספירת היהודים. היהודים עצמם גם יכלו לבקר עדיין האחד במקום המקלט של רעהו (והיו עוד ערבים שכנים שאירחו יהודים מגורשים ממש כמו עבד אל-והאב). הם גם נעזרו בגלוי בשירותי בית החולים הצבאי האזורי כשנזקקו לתרופות. מכאן המסקנה שהצלה אכן הייתה אך ללא סיכון אישי, ולכן אין הצדקה למתן אות חסיד אומות העולם.
לאחר המלחמה היגר עבד אל-והאב לצרפת, נשא לאישה שחקנית קולנוע ונפטר ב-1997 בגיל 86. השאיר אחריו בת, פאיזה, ובת נוספת מנישואיו לשחקנית מוונצואלה.
היינריך שמידטגאל

קריירה

שמידטגאל נולד בייסיק שבברית המועצות ובגיל שנתיים היגר עם הוריו לגרמניה המערבית (לימים גרמניה). הוא התחיל לשחק כדורגל בקבוצת ילדים מקומית ממנה עבר לוארל מהליגה החמישית בגרמניה. ב-27 באוגוסט 2003 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. בתום אותה עונה רשם 10 הופעות בקבוצה הבוגרת כאשר במקביל שיחק בקבוצת הנוער. עונה לאחר מכן סיים את גיל הנוער והפך לשחקן הרכב מרכזי במערך של המועדון ועלה עם המועדון לליגה האזורית (צפון) (הליגה השלישית בחשיבותה באותה העת) בתום עונת 2006/2007. בקיץ 2007 חתם בבוכום מהבונדסליגה, אך שיחק בה עבור קבוצת המילואים ולא זכה לדקות משחק בקבוצה הראשונה. בקיץ 2009 חתם ברוט-וייס אוברהאוזן מהבונדסליגה השנייה. לקראת עונת 2011/2012 חתם בגרויטר פירט עימה העפיל לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה. בקיץ 2013 חתם בפורטונה דיסלדורף במדיה מיעט לשחק וביוני 2015 חתם לשנתיים בפ.ס.וו. פרנקפורט, אך לא ערך הופעות ושוחרר מהקבוצה.
בשנת 2008 התחיל מאמן נבחרת קזחסטן ברנד סטרוק לחפש מידע על כדורגלנים גרמנים בעלי מוצא קזחי ולהביאם לנבחרת. שמידטגאל היה מבין השחקנים הללו והוא הסכים לשחק בנבחרת קזחסטן. ב-3 בספטמבר 2010 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במסגרת מוקדמות יורו 2012 נגד טורקיה. אך במשחק שלאחר מיכן, שמידטגאל לא היה זכאי לשחק בנבחרת לפי כללי אופ"א מכיוון שהחזיק בדרכון זמני. כעבור כמה זמן הבעיה נפתרה כאשר קיבל אזרחות קזחית בנוסף לאזרחות הגרמנית. ב-26 במרץ 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 4-1 לגרמניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
מיכאל רוז'צקי

קורות חייו

רוז'צקי נולד בעיר לנינגרד בברית המועצות (כיום סנקט פטרבורג שברוסיה). בן יחיד למשפחה ממוצא יהודי, אביו הוא ד"ר לפיזיקה ואמו היא כימאית פולימרים. עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1990. למד בתיכון עירוני ג' בחיפה. מ-1994 שירת בצה"ל כמ"כ בחטיבת הנח"ל. סיים תואר ראשון בתיאטרון במגמת משחק באוניברסיטת תל אביב בשנת 2003.
9K22 טונגוסקה

היסטוריית פיתוח

פיתוח המערכת החל בשנת 1970 לבקשת משרד ההגנה הסובייטי. משרד התכנון KBP בטולה שברוסיה החל לפתח תותח נ"מ 30 מ"מ שיהווה תחליף לתותח ה-23 מ"מ שהותקן על גבי מערכת ה-ZSU-23-4. 
הפרויקט, שקיבל את השם "טונגוסקה", בא בתגובה לכניסת מטוסי תקיפה קרקעית חדשים כדוגמת ה-A-10 ת'אנדרבולט II, שהתגלו כעמידים במיוחד כנגד פגזי ה-23 מ"מ. מחקרים שנערכו הדגימו כי לתותח 30 מ"מ ידרש פי 3-2 פחות זמן להרס מטרה מאשר לתותח 23 מ"מ. כמו כן פגזי 30 מ"מ בעלי הסתברות להרג גבוהים פי 1.5 ובעלי טווח ארוך יותר (4 ק"מ לעומת 2 ק"מ) מאשר פגזי ה-23 מ"מ.
הפיתוח הראשוני הסתיים בשנת 1973, ואבטיפוס פותח בשנת 1976. בדיקות ואבלואציה למערכת נעשו בשנים 1981-1980. המערכת נכנסה רשמית לשירות בשנת 1982, והדגם שקיבל את הציון 2K22/2S6 צויד ב-4 טילים מוכנים לשיגור בעמדת הירי (2 טילים בכל צד).
לאחר ייצור סדרתי מוגבל של ה-9K22, דגם מתקדם יותר, 2K22M/2S6M או "טונגוסקה-M", נכנס לשירות בשנת 1990. הדגם המשודרג כלל 8 טילים מוכנים לשיגור (4 טילים בכל צד), מערכת בקרת אש משופרת וכן היא הייתה בעלת אמינות כללית גבוהה יותר.
הטונגוסקה עברה שדרוג נוסף, כאשר בשנת 2003 נכנסה לשירות בצבא הרוסי מערכת ה-2K22M1 או "טונגוסקה-M1". המערכת החדשה הציגה טילי 9M311-M1 חדישים שאפשרו למערכת המשודרגת לפגוע במטרות קטנות כמו טילי שיוט. שיפורים נוספים במערכת כללו עמידות גבוהה יותר כנגד אמצעי נגד א"א, הגדלת הטווח המקסימלי ל-10 ק"מ במקום 8 ק"מ, שיפור העקיבה האופטית והדיוק ושיפור תיאום בקרת האש בין חלקי הסוללה השונים והפיקוד. סך הכל מערכת ה-2K22M1 בעלת יעילות מבצעית הגבוהה פי 1.5-1.3 מאשר מערכת ה-2K22M.

תיאור המערכת

מערכת שלמה או סוללה מורכבת מ-6 רק"מים מדגם 2S6, מצוידים בטילי קרקע-אוויר מדגם 9M311 ובשני תותחי 30 מ"מ מדגם 2A38M.
התצורה הכללית דומה לזו של ה-ZSU-23-4 עם צריח מרכזי גדול בו מאוחסנת התחמושת, החיישנים ו-3 אנשי צוות: המפקד, התותחן ומפעיל המכ"ם. הנהג נמצא בחלק השמאלי הקדמי של החלל כאשר מימינו נמצאת טורבינת גז, והמנוע נמצא בחלק האחורי של החלל. 
כאשר מחברים בין מכ"ם רכישת מטרות פרבולי, הנמצא בחלק האחורי של הצריח, לבין מכ"ם עקיבת מטרות מונו-פולסי, הנמצא בקדמת הצריח, מקבלים את מערכת המכ"ם 1RL144 (נאט"ו: Hot Shot). 
צמד תותחי 2A38M בקוטר 30 מ"מ מצוידים ב 700 פגזים מסוגים שונים. התותחים מגיעים לקצב אש של 2,500 פגזים לדקה וטווחם מגיע עד 4 ק"מ. התותחים בשילוב הטילים יכולים ליירט מטרות מנמיכות טוס ביותר, כטב"מים ואף טילי שיוט בגובה שאינו נמוך מ-15 רגל (כחמישה מטרים מעל פני הקרקע).

טיל

המערכת משתמשת בטילים ממשפחת ה-9M311, המסוגלים לפגוע במטרות במרחק של 8-2.4 ק"מ ובגובה של עד 3.5 ק"מ. ה-"טונגוסקה-M1" משתמשת בטילי 9M311-M1 בעלי טווח מקסימלי של 10 ק"מ. הטיל הוא דו שלבי מונע בדלק מוצק, כשהשלב העליון צר מהתחתון. אורכו מגיע ל-2.56 מטר, ראש הקרב שלו מכיל מרעומי קרבה ומגע וחומר נפץ מרסק במשקל 9 ק"ג. הטיל כולו שוקל 57 ק"ג ומגיע למהירות מרבית של 900 מטר לשנייה.