google/wiki40b huggingface dataset:
הומי באבא

תורתו של הומי באבא

באבא הפך לאחד מההוגים החדשניים והבולטים שבחקר הפוסטקולוניאליזם. יש בהגותו ממד פסיכואנליטי מודגש, ועיקר תרומתו היא בטענה להיברידיזציה (יציר כלאיים) בתיאור היחסים שבין הכובש והנכבש בקולוניות. באבא ביקש להצביע על כך שבנקודת המפגש בין שתי התרבויות התרחשו חילופי תרבות דו-צדדיים ומורכבים. הלבנים לא רק "חינכו מחדש" את המקומיים, או ניצלו אותם, תוך שימוש במשאביהם הטבעיים וכוח העבודה הזול שלהם, אלא גם השפיעו והושפעו מהם על אף חוסר השוויון ביניהם.
לפי גישתו של באבא, אין זה מדויק לדבר על דיכוי תרבותי של עולם המערב כנגד המזרח בתקופה הקולוניאלית, אלא יש "מפגש" תרבותי, בו כולם משפיעים על כולם והתוצאות הן פרי של הכלאה בין הצדדים. בניגוד לספרות הפוסטקולוניאליסטית שנשענה על הדיכוטומיה מזרח מול מערב, כפי שהובלה בידי אדוארד סעיד, טענתו של באבא שונה. לפי באבא, השלטון הקולוניאליסטי ספג ערכים ומאפייני תרבות מהחברה הנשלטת. בנוסף הנחיל השלטון הקולוניאליסטי למקומיים חשיפה לתרבות אחרת והגדרה מחודשת של זהותם העצמית. ההודים, לדוגמה, למדו מהאנגלים פרק בהלכות שלטון ובבניית אומה, ידע שאיפשר להם, בסופו של דבר, להתקומם נגד האנגלים ולדרוש עצמאות.
התפיסה ההיברידית מתנגדת לראייה דיכוטומית של כובש מדכא מול נכבש מדוכא. בכך, נתפס באבא כמי שיוצא נגד אדוארד סעיד, שעיקר הביקורת על ספרו אוריינטליזם היא בראייתו את היחסים בין הכובש והנכבש כבינאריים. אך למרות שסעיד ובאבא מתוארים כנמצאים על שני קטבים מנוגדים בספרות הפוסט-קולוניאלית, יהודה שנהב ואחרים סברו כי מדובר בניגוד מדומה. באבא המסתמך על אפיסטמולוגיה היברידית, בוחן את האינטראקציה והיחסים המורכבים שבין הכובש לנכבש, כך שבמובן זה עמדתו של באבא אינה מנוגדת לזו של סעיד, אלא משלימה אותה. שנהב מציע כי עבודתו של ברונו לאטור מציגה אופציה תאורטית המשלבת את הבינאריות וההיברידיות שבעבודותיהם של סעיד ובאבא. כיוון שלאטור מראה כיצד ההיברידיזציה והבינאריות מתקיימות זו לצד זו ומייצרות זו את זו, כך שניתן לראות באוריינטליזם שיח היברידי שעבר טיהור, שיח בעל שוליים רחבים.

ביקורת

על סגנון כתיבתו של הומי באבא נמתחה ביקורת כי הוא קשה לקריאה ומשתמש בז'רגון קשה לפענוח ומאפשר רק לחבורה מצומצמת, אם בכלל, להבינו. כתב העת "פילוסופיה וספרות" (Philosophy and Literature) בחר בו במקום השני ב"תחרות הכתיבה הגרועה" לשנת 1998 (במקום הראשון זכתה ג'ודית באטלר).
יש מלומדים הטוענים כי מאחורי הז'רגון והבאזוורדס לא מסתתר דבר. כך, חוקרת השירה פרופסור מרג'ורי פרלוף מאוניברסיטת סטנפורד אמרה שהיא מאוד התאכזבה כששמעה על מינויו באוניברסיטת הרווארד וכי אין לבאבא מה לומר. פרופסור מרק קריספין מילר מאוניברסיטת ניו יורק אמר כי אין משמעות לכתיבתו, מעבר למטבעות הלשון החדשות והבאזוורדס בעלי הצליל הלטיני וכי הוא (מילר) אינו מבין בדרך כלל על מה באבא מדבר.
בתשובה לשאלה בראיון אודות תגובתו למבקריו אמר באבא כי מרגיז אותו כשמדברים על כתיבה נגישה ללא הבנה במה הדבר כרוך. הוא הביא לדוגמה את המדור המדעי בניו יורק טיימס וציין כי המאמרים שם לא תמיד מובנים לו במלואם, אך אין פירושו כי הוא אינו מתעניין בהם כלל. בדומה הוא גרס כי למאמרים במדעי הרוח יש שפה פילוסופית משלהם והם לא אמורים להיות כתובים בשפה המובנת ל"אדם מהרחוב".
100 מושגי יסוד

100 מושגים במורשת, בציונות ובדמוקרטיה היא תוכנית המיועדת לכיתות ז', ח' ו-ט' בבתי ספר עבריים שיצאה בשנת 2003 מטעם משרד החינוך, התרבות והספורט. על המושגים המופיעים ברשימה נבחנו התלמידים במבחני המיצ"ב. 
מאז החלה התוכנית בבתי הספר, נמתחה ביקורת על כך שהמגזר הערבי נבחן על מושגי ציונות כמו "כ"ט בנובמבר" וכמו שמות ארגונים צבאיים לפני קום המדינה. בעקבות הביקורת החל משרד החינוך בהתאמת הערכים למגזר הערבי. נציגי המגזר החרדי סירבו להשתתף בבחינות בגלל המושגים המצויים בקטגוריה "ציונות".
רשימת מאה מושגי היסוד ספגה ביקורת חריפה. בין המבקרים היו אנשי חינוך באוניברסיטאות. אנשי חינוך שונים טענו כי בניית רשימה מצומצמת של מושגים היא מעשה שאינו מקצועי ואינו חינוכי, וכי המושגים נותנים ידע חלקי בלבד. כמו כן, קיימת בעייתיות בעריכת הרשימה ללא דיון ציבורי הולם.
ביקורת נוספת נוגעת לתוכנה של הרשימה ונוגעת לאי אזכור מושגי מפתח כמו השואה. היחס בין המושגים העוסקים בזהות דתית-לאומית לעומת אלו העוסקים בזהות אזרחית אינו מאוזן.
הביקורת מתייחסת להטיות פוליטיות בהחלטה על מגוון הערכים, כמו חוסר אזכור תולדות יוצאי אסיה ואפריקה ותרבותם, והטיות הנוגעות לפירוש הערכים. למשל, בתיאור מלחמות ישראל יש ערפול של העובדות. בערך "מלחמת ששת הימים" אין אזכור של סיפוח יהודה שומרון ועזה אלא הסתפקות במשפט: "מלחמת ששת הימים השפיעה על תחומים שונים בחיי המדינה והייתה לקו פרשת מים בתולדותיה". 
כתגובה, הוציאה האוניברסיטה העברית רשימת מונחים משלה שיועדה לבתי הספר הערביים בה הופיעו מושגים כמו: אזרחות, אירועי אוקטובר 2000, דו"ח ועדת אור, דתות, האינתיפאדה, החלטת החלוקה, הכיבוש, הממשל הצבאי, חופש האמונה, יום האדמה, נכבה, פרשת כפר קאסם, ועוד.
באוקטובר 2006 החליט משרד החינוך לבטל את התוכנית, בטענה כי יש להעדיף ידע מעמיק והבנה על פני שינון.
NP ביניים

בתורת הסיבוכיות, NP ביניים היא מחלקת כל בעיות ההכרעה במחלקה  NP שאינן נמצאות בP וגם אינן NP-שלמות (NPC). המחלקה של בעיות אלו נקראת NPI. נשים לב שאם P=NP, אזי NPI היא ריקה.
הכיוון השני גם כן נכון, כלומר אם , אזי NPI אינה ריקה. תוצאה לא טריוויאלית זו נובעת ממשפט לדנר, שהוכח בשנת 1975 על ידי ריצ'רד לדנר. משפט לדנר קובע שאם , אזי NPI אינה ריקה.
אמנם משפט לדנר בונה שפה מלאכותית לצורך ההוכחה, אך בעיות מפורסמות רבות, כגון בעיית הפירוק לגורמים והלוג הדיסקרטי נחשדות להיות ב-NPI.

משפט לדנר

משפט לדנר קובע שאם המחלקות P ו-NP שונות אחת מהשנייה, אזי קיימת שפה שאינה NP-שלימה ואינה ב-P.
נוכיח את המשפט בשתי דרכים שונות. שתי הדרכים משתמשות בשיטת הוכחה בלכסון.
פריון (כלכלה)

פִּרְיוֹן (באנגלית: Productivity) הוא מונח בכלכלה העוסק ביחס שבין כמות התפוקה לכמות התשומה בייצור, והוא מהווה כלי מדידה חשוב ביעילות הייצור. 
פריון גבוה, כלומר - תפוקה גדולה ביחס לתשומה הוא גורם מכריע ביעילותן של חברות ומדינות. הגדלת הפריון, דהיינו - הגדלת התפוקה ללא הוספת גורמי ייצור או זמן, היא שאיפתם של כל מערכות הייצור. 
פריון נקבע בין היתר על ידי משאבים טבעיים, אולם בכלכלה מודרנית הוא מושפע יותר מתוצר של הון אנושי: טכנולוגיה, התמחות, רמת השכלה, כישורים אישיים, ועוד. הודות להתפתחות הטכנולוגית, המאה ה-21 מאופיינת בפריון גבוה יותר מכל תקופה אחרת בהיסטוריה. כמות התוצר גבוהה מאוד ביחס לזמן שהושקע בה, ובאופן יחסי, התוצר מקומי גולמי לנפש, גבוה מאוד. 
פס הייצור הוא דוגמה מובהקת ליצור תפוקה גבוהה במינימום תשומה. 
חתן פרס נובל לכלכלה פול קרוגמן טען: "פריון איננו הכל. אולם בטווח הארוך הוא כמעט הכל. יכולתן של מדינות לשפר את רמת החיים שלהן לאורך זמן, תלויה באופן כמעט מוחלט ביכולתן להעלות את כמות התפוקה ביחס לתשומה".
קומנסליזם

אטימולוגיה

את המילים סְמוּכָנוּת וסְמוּכָן חידשה האקדמיה ללשון העברית בשנת 2009 בהשארת הביטוי "סָמוּךְ על שולחנו של-", כגון "גדול וסמוך על שֻלחן אביו – זהו קטן, קטן ואינו סמוך על שֻלחן אביו – זהו גדול..." (בבא מציעא יב ע"ב).
תיאטרונטו

תיאטרונטו הוא פסטיבל תיאטרון להצגות יחיד (מונודרמה) המתקיים בתל אביב-יפו, החל משנת 1990. בפסטיבל נוצר דיאלוג ישיר בין השחקן היחיד לקהל.
שם הפסטיבל מצביע על מטרתו. הֶלחֵם המילים תיאטרון + נטו, מכוונים להצגה הנשענת, בדומה לימיו הראשונים של התיאטרון, על המילים הכתובות ויכולתו של שחקן לעורר אותן לכדי סיפור והצגה. תיאטרון זה נעדר פירוטכניקה ועזרים מתקדמים שילוו אותו.
התיאטרונטו מתקיים בכל שנה בחודש אפריל במהלך חול המועד פסח, ובמרכזו מתקיימת תחרות שאל שלביה הסופיים מגיעות הצגות בודדות. יוזם ומנכ"ל הפסטיבל הוא יעקב אגמון שצוטט באשר למשנתו על ייחודיות התיאטרונטו:
השחקן הבודד הוא כמו קוסם או מכשף שעומד על הבמה ומה שהוא מביא, זה מה שיש. אין לך לאן לברוח - לא לתפאורה ולא לאביזרים או לשחקנים נוספים.
— יעקב אגמון
בראשית פעילות הפסטיבל הוא התקיים במרכז סוזן דלל בנווה צדק, בהפקתו של אגמון ובשיתוף עם תיאטרון הקאמרי, אולם עם עזיבתו של אגמון לניהול תיאטרון הבימה, נדד יחד איתו גם הפסטיבל והפך למזוהה עם הבימה. בשנת 2005, לאחר פרישתו של אגמון מהבימה, חזר הפסטיבל לסוזן דלאל, ואף לשנה אחת לעכו. החל משנת 2008 הוא מתקיים במתחם יפו העתיקה בשיתוף עם הנמל והתיאטרון הערבי-עברי. בשנת 2009 התרחב הפסטיבל ונוספה לו תחרות להצגות ילדים כחלק מהתיאטרונטו הכללי. משנת 2011 הפסטיבל הרחיב את פעילותו הבינלאומית והעלה גם הצגות אורחות מרחבי העולם.
כל ההצגות בפסטיבל הן של יוצרים עצמאיים.
הפסטיבל מעניק את "פרס התיאטרונטו" על שם נסים עזיקרי (ממומן על ידי קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב ופרויקט מת"ן) לאמנים שנבחרים על ידי חבר שופטים.
מאדאם דו דפאנד

מאדאם דו דפאנד (Madame du Déffand,‏ 25 בדצמבר 1697 - 23 באוגוסט 1780), מחברת מכתבים צרפתייה.
מארי דה וישי שאמרון, נולדה בטירה המשפחתית במחוז סאון-א-לואר שבחבל בורגון בצרפת. היא התחנכה במנזר של מסדר הבנדיקטינים בפריז. ב-1718 הוריה השיאו אותה למרקיז דו דפאנד, שהיה קרוב משפחה, אך כעבור ארבע שנים היא נפרדה ממנו. ב-1721 פגשה בוולטר ומאז התפתחה ביניהם ידידות רבת שנים.
החל ב-1749 קיימה בביתה בפריז חוג ספרותי שבו השתתפו וולטר, מונטסקייה, ברנאר דה פונטנל, ד'אלמבר ואנשי רוח רבים אחרים, והקסימה אותם בשיחתה השנונה. ב-1754 איבדה את מאור עיניה, אך המשיכה לקיים את החוג הספרותי בעזרת אחייניתה, ז'ולי לפינאס, שעברה להתגורר אִתה בביתה.
ד'אלמבר, שהיה ידידה הקרוב ביותר של מאדאם דו דפאנד, החל להעדיף את חברתה של אחייניתה. ב-1764 עזבה ז'ולי לפינאס את בית דודתה והחלה לקיים חוג ספרותי במקום מגוריה החדש. ד'אלמבר ורבים אחרים העדיפו את החוג החדש וחדלו לבקר בביתה של מאדאם דו דפאנד. ב-1766 פגשה מאדאם דו דפאנד בסופר האנגלי הוראס וולפול, ומאז התקיימו ביניהם ידידות נפלאה והתכתבות שנמשכה עד מותה ב-1780.
מכתביה של מאדאם דו דפאנד לד'אלמבר, למונטסקייה ולאנשי רוח אחרים יצאו לאור ב-1809, ומכתביה להוראס וולפול פורסמו בשנה שלאחריה. מכתבים אלה משקפים את רוח המאה השמונה עשרה בצרפת.
במכתבה האחרון להוראס וולפול כתבה מאדאם דו דפאנד: "אני סבורה שמצבי זה מבשר את סופי. אין בי עוד כוח לפחד מן המוות, והיות שלא אראה אותך עוד, אין לי מה להפסיד. ידידי, השתעשע כל עוד תוכל, ואל נא תצטער על מצבי."
משפחת הפשע לביא

משפחת הפשע לביא (מוכרים גם בשם "האחים לביא") היא משפחה שרבים מחבריה הם פושעים מורשעים, ומנהלת ארגון פשע. 
ראשי המשפחה, אופיר ("האיטלקי") ,עמוס לביא (המכונה "עמוס הגדול", להבדיל מבן דודו, הפושע אף הוא, המכונה "עמוס הקטן")ועידו לביא (המעניש), פועלים   בחסותו של ראש משפחת, ולאחר שנגזרו עליו 6 שנות מאסר הפשע הדרומית שלום דומרני. שבחלקה השתלטות על חלק מנכסיו.
המשפחה מתגוררת ברחובות, במתחם מבוצר בקרית משה.
בשנים 2015-2013 ניהלו מאבק עם "האחים שלמה" ממושב חלץ,  כאשר "חייל" של דומרני, ג'קי בניטה, נהרג מפיצוץ מטען באשקלון. בשנת 2015 נסללה דרכם של האחים לפעילות במרכז הארץ כאשר נרצח הבכיר שלום שלמה, אחיו של בני שלמה ביציאה מביתו במושב תלמים.
ביוני 2017 נרצח רומן אנטון, שהיה סוכן סמוי של המשטרה, וחבר לשעבר בארגון הפשע של משפחת לביא. בפברואר אותה שנה נעצר רומן עם שלשה מחיילי משפחת לביא על הטמנת מטען חבלה בפארק באשדוד וגויס לפעול כסוכן סמוי באותה העת.
בינואר 2019 לאחר שהתנהל נגדם תיק בנוגע לניסיון רצח, המשפט נסגר בהסדר טיעון בשל כשלים ראייתים. על אופיר לביא לביא נגזר עונש של 5 שנים ושמונה חודשי מאסר ועל עמוס לביא נגזרו 19 חודשי מאסר בגין עבירות נשק.
בזיל בושון

בָּזֵיל בּוּשוֹן (בצרפתית: Basile Bouchon) היה עובד טקסטיל בליון אשר המציא בשנת 1725 שיטה לשליטה בנוּל באמצעות סרט מנוקב.
כבן של בונה אורגנים מכניים העתיק בושון את העקרון של התקן מוזיקלי נשלט צילינדרים למטלת האריגה.
החוטים לאריגה הועברו דרך קופי מחטים שיכלו להחליק לקופסה. המוטות הורמו או נותרו במקום בהתאם להימצאותו או העדרו של חור בסרט באותה נקודה. התפתחות זו נחשבת ליישום הראשון של מכונה חצי אוטומטית בתעשייה. שינויים שנעשו על ידי אחרים הובילו לבסוף לנול של ז'אקאר אשר זכה להצלחה.
משרד החוקר הראשי

משרד החוקר הראשי במשרד התחבורה והבטיחות בדרכים הוא הגוף הממלכתי הראשי במדינת ישראל האחראי לחקירת תאונות אוויריות ואסונות תעופה ותקריות אוויר. פעילותו מעוגנת בחוק הטיס התשע"א - 2011 והוא מופקד על ניהול חקירות בטיחות של תאונות ותקריות אוויריות ומהווה גוף עצמאי, בלתי תלוי ונטול סמכויות ניהוליות, המשמש כסמכות מקצועית מייעצת לנושא בטיחות הטיסה, בכל סוגי התעופה האזרחית בישראל. ברם, עקב העדר סמכויות ניהוליות הוא זוכה לביקורת רבה על תפקודו. 
החוקר הראשי הנוכחי הוא עו"ד יצחק (רזצ'יק) רז והוא עוסק בחקירת תאונות אוויריות ותאונות תעופה, מנפיק דו"ח תאונה המתפרסם לציבור ומציג הפקת לקחים להעלאת רמת המקצועיות והבטיחות של עובדי הטיס. החוקר הראשי כפוף מינהלית לשר התחבורה ומתואם עם מנכ"ל משרד התחבורה. משרדו שוכן סמוך לטרמינל 1 בנמל התעופה בן-גוריון.

סמכות

חוק הטיס משנת 2011 מפרט את תפקידי החוקר הראשי, סמכויותיו ודרך פעולתו. בסעיף 108 (ב) לחוק הטיס מוגדר, "במילוי תפקידיו יפעל החוקר הראשי בהתאם להוראות נספח 13 לאמנה, ככל שהן ישימות בישראל". החוקר הראשי נושא תפקיד סטטוטורי, ממונה על ידי שר התחבורה והוא מופקד על ביצוע חקירות בטיחותיות בתחום התעופה.
תפקידי החוקר הראשי וסמכויותיו מעוגנים בפרק ז' של חוק הטיס, התשע"א - 2011  ("חוק הטיס") ובתקנות הטיס (חקירת תאונות ותקריות כלי טיס), התשמ"ד - 1984.
בהתאם לחקיקה בישראל, שאימצה כללים והמלצות של הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית מוקנות לחוקר הראשי סמכויות שונות, פנים ארציות ובינלאומיות, בכל הנוגע למימוש מטרתה של החקירה הבטיחותית.
סטוקרד צ'אנינג

ביוגרפיה

צ'אנינג נולדה בניו יורק, בתם של מארי אליס ולסטר נפייר סטוקרד. צ'אנינג היא קתולית ממוצא אירי גדלה באפר  איסט סייד שברובע מנהטן, צ'אנינג היא בוגרת "בית ספר מדיירה", בית ספר פרטי לבנות.
את השכלתה הגבוהה רכשה צ'נינג ב"מכללת רדקליף", שם סיימה את לימודיה בהצלחה בשנת 1965.
צ'אנינג נישאה בשנת 1963 לאיש העסקים וולטר צ'אנינג, הנישואים החזיקו מעמד עד לשנת 1967.

התחלת הקריירה

את ההופעה הראשונה שלה בברודוויי ערכה צ'אנינג ב-1971 במחזה "שני הג'נטלמנים מורונה".
תפקידה הקולנועי הראשון של צ'נינג היה בסרטו של מייק ניקולס "ההון". ב-1978 השתתפה צ'אנינג בעיבוד הקולנועי למחזמר "גריז", בסרט הופיעה צ'אנינג בדמותה של בטי "ריזו" ריזו, מנהיגת ה"נערות בוורוד", הנחשבת לבחורה "קלה להשגה".
בתחילת שנות ה-80 החלה צ'אנינג להופיע בשני סיטקומים הנושאים את שמה, אך התוכניות נכשלו.
הופעתה במחזה "הם מנגנים את השיר שלנו" ב-1981 הובילה אותה לתפקיד ראשי במחזה "A Day in the Death of Joe Egg", תפקיד אשר זיכה את צ'אנינג בפרס הטוני.

ההצלחה והבית הלבן

ב-1990 שיחקה צ'אנינג בסרט "העד המושלם", באותה שנה קיבלה את פרס אובי על תפקידה במחזה "קשר בכל מחיר".
בשנת 1993 הופיעה צ'אנינג בתפקיד ראשי ב-"קשר בכל מחיר" הגרסה הקולנועית למחזה "קשר בכל מחיר". בסרט גילמה צ'אנינג אותו תפקיד שגילמה במחזה, לואיזה קיטרג', סוחרת אומנות ניו יורקית עשירה שביחד עם בעלה מכניסה לביתם צעיר שחור הנראה חביב בתחילה אך מאוחר יותר מתגלה כאדם אחר מאשר תיארו. על תפקידה בסרט הייתה צ'אנינג מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנות ה-90 הופיעה בקומדיה "קדילאק של סופשבוע", "צמודים אישית", "מועדון האקסיות" שם גילמה את סינתיה גריפין ובפנטזיה "קסם מעשי" שם הופיעה בתור פרנסס אואן אחת מארבע אחיות אואן המקוללות.
צ'אנינג הופיעה בסדרת הטלוויזיה "משפחה בלתי צפויה", בסרט "התינוק רוקד" ובמחזה "אריה בחורף".
צ'אנינג הופיעה בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "הבית הלבן", בה גילמה במשך 6 שנים את דמותה של הגברת הראשונה אביגייל ברטלט.
על הופעתה בסדרה זכתה בפרס אמי.
ב-2002 הופיעה צ'אנינג בסרט "סיפורו של מת'יו שפרד" בו גילמה את ג'ודי שפרד, אמו של מת'יו שפרד, סטודנט אמריקני, פעיל למען זכויות האזרח והומוסקסואל, שהוכה למוות על ידי שני גברים ליד העיר לאראמי שבוויומינג, בלילה שבין ה-6 ל-7 באוקטובר 1998.
על הופעתה הדרמטית בסרט זכתה צ'אנינג בפרס אמי השני שלה.
ב-2003 לוהקה צ'אנינג לסדרה "היטלר: עליית הרוע" לתפקידה של קלרה היטלר, אמו של הצורר, בנוסף הופיעה צ'אנינג בסרטו של וודי אלן "כל דבר אחר", בדמותה הקומית של פאולה צ'ייס, אמה של אמנדה (כריסטינה ריצ'י).
צ'אנינג שיחקה בסדרה האישה הטובה את תפקיד ורוניקה לוי, האמא של אלישה פלורק (הדמות הראשית) משנת 2012 ועד העונה האחרונה ב -2016.
יורגוס לאפקאס

ביוגרפיה

יורגוס לאפקאס נולד במטאמורפוסי בלקוניה בשנת 1919. לפי מקורות אחרים - נולד ב-1924.
בימי הכיבוש הגרמני, בשנת 1943 נסע לאתונה ללמוד אגרונומיה, אולם לבסוף הקדיש את עצמו לקריירה מוזיקלית.
לפי מידע שמסר טאסוס סחורליס, עבד בהתחלה כנגן בוזוקי וכזמר במועדון איפובריכיו ברחוב דליורגי 47 באתונה, שם כתב גם את שירו הראשון - סביליאנה, אותו הקליט בשנת 1945. בהמשך הופיע (לפי ג.מאניסאלי) במועדוני "פיניקס" ו"בוזוקי" (בפינת הרחובות סולונוס ומברומיכאליס). כמה משיריו כמו "ולנציאנס", "סיבילאנס" - התפרסמו בביצועה של הזמרת סטלה חסקיל.
בשנת 1961 ניגן עם תזמורת במועדון "קומפרסיטה". כעבור שנתיים ב-1963 שר עם צאוסאקיס במועדון אחר ברחוב ווליאגמני.ב-1968 ניגן עם התזמורת ב"Joy of Kessariani". 
עד יום מותו בשנת 1972 ניגן בתזמורות שונות והלחין שירים, רובם למילים של ס.ציליוורדיס.
עם מבצעי שיריו נמנו גם סטליוס קזנדזידיס (Το ταξίδι τής ζωής - טו טקדסידי טיס זואיס) ("מסע החיים")(מילים: נ.מתניטיס),Βαριά θλιμμένος ואריה תלימנוס ("בעצב כבד") (מילים: חרלמבוס וסיליאדיס) ואחרים), סוטיריה בלו, לוקאס דראלאס 
(Σε καταραμένες στράτες "בהליכות ארורות" או "σκαλοπάτι σκαλοπάτι" "סקאלפואטי סקאלפואטי" (צעד צעד במדרגות), (מילים:חרלמבוס וסיליאדיס) ואחרים.
ספורטתרפיה

ספורטתרפיה (באנגלית: Sports therapy); ‏הלחם של המילים "ספורט" ו"תרפיה") הוא תחום ברפואה משלימה, המתרכז בטיפול ובמניעת פציעות ספורט או בעיות אורתופדיות, ועזרה בשיקום הספורטאי הפצוע לחזרה לפעילות גופנית מלאה.
הספורטתרפיסט מלווה את הספורטאי בכל דרכו הספורטיבית: הן בשלב מניעת פציעות, הן בטיפול במגוון בעיות, החל מדלקות גידים, קרעים בשרירים וברצועות, ועד פתולוגיות עמוד שדרה ומפרקי גפיים, והן בעזרה בשיקום לאחר התערבות כירורגית, עד לחזרה מלאה לפעילות.
באמצעות הספורטתרפיה מנצלים עקרונות באימון בספורט כדי להכין את הספורטאי לאימון יעיל ובטוח.
בספורטתרפיה משתמשים במגוון כלים לטפל בפציעות ספורט, כגון טכניקות מנואליות, תרגילי שיקום, חבישות, תרמותרפיה והיכולת לתמוך ולסייע בבניית תוכנית שיקומית. 
במדינת ישראל תחום הספורטתרפיה אינו מוסדר, וקיימים מספר גופים המלמדים את התוכנית ללא פיקוח על התכנים. כשאר תחומי רפואה משלימה, העוסקים בו אינם מפוקחים על ידי משרד הבריאות בשונה מיתר מקצועות הבריאות.

הטיפול הספורטתרפי

הטיפול הספורטתרפי מורכב ברובו ממגע ידני, המשלב הנעות מפרקים ומוביליזציות על אזורים שונים בגוף, טכניקות מנואליות, תוך שימוש באמצעים כמו תרמו-תרפיה, חבישות וטייפינג, שילוב תרגילים ספציפיים לחיזוק והגדלת טווחי תנועה והנחיה לתרגול סיבולת וכוח של קבוצות שרירים ומערכת הלב והריאות.
בספורטתרפיה שני תחומים מרכזיים: אתלטיק תרפיסט ותרפיה בספורט (ספורט טיפולי). הנושאים הללו שלובים זה בזה, נסמכים על הבנה מעמיקה של מדעי הספורט והחברה (אנטומיה, פיזיולוגיה, קינסיולוגיה, פסיכולוגיה וסוציולוגיה) ולכל אחד מהם פן ייחודי התורם ומעצים את השני.

היסטוריה

העיסוק בספורטתרפיה, כשמו כיום, החל עוד במאה ה-19, כחלק מהתפתחות וארגון לימודי החינוך הגופני בבתי הספר. למטפלים בתקופה זו לא הייתה השכלה פורמלית והם בעיקר ביצעו עיסויים שונים כאמצעי להאצת מהירות ההתאוששות לאחר מאמצים גופניים.
רוב הספורטתרפיסטים בחו"ל מועסקים במתקני הספורט בחטיבות הביניים, תיכונים, אוניברסיטאות ובקבוצות ספורט בדרג המקצועני

לימודי ספורטתרפיה

הסטודנטים לומדים כיצד למנוע ולטפל בפציעות ספורט, לבנות תוכניות אימון ושיקום לספורטאים ולהנחיל את הספורט כחלק מאורח חיים בריא לכל רובדי האוכלוסייה.
הסטודנטים לומדים נושאים תאורטיים כמו פיזיולוגיה, פרמקולוגיה, פסיכולוגיה, אורתופדיה, תזונה, אנטומיה, קינסיולוגיה, פתולוגיה וכדומה, זאת לצד נושאים פרקטיים יותר שדורשים תרגול תדיר כמו, עזרה ראשונה, בדיקות מפרקים, פיזיולוגיה של המאמץ, מניעת פציעות ומחלות, בדיקה והערכת פציעות ספורט, אמצעי טיפול, תרגילים רפואיים, שיקום ושימוש באביזרי שיקום ועוד.
קורס תעודה בתחום, ניתן ללמוד בקמפוס שיאים של אוניברסיטת תל אביב ובבית הספר למאמנים במכון וינגייט. 
חשוב לציין שבישראל ספורטתרפיה אינה חלק ממקצועות הבריאות, וקיים מאבק משפטי העוסק בפתיחת התוכנית בקריה האקדמית אונו. מהמסמכים במאבק זה עולה שהקריה האקדמית אונו אינה מייעדת את הסטודנטים בחוג לספורטתרפיה להיות מטפלים, אלא חוקרים בתחום, כיוון שמשרד הבריאות לא אישר לעוסקים בו לעסוק בטיפול כמו יתר מקצועות הבריאות הנמצאים תחת פיקוח.
אימוג'ן סטאבס

ביוגרפיה

אימוג'ן סטאבס נולדה ברות'בורי שבנורת'מברלנד. זמן מה חיה בפורטסמות' שבהמפשייר, שם היה אביה קצין בחיל הים ואחר כך עברה עם הוריה ללונדון. היא התחנכה בשני בתי ספר עצמאיים: בית הספר לבנות סנט פול ובבית הספר וסטמיניסטר. היא למדה לתואר ראשון באקסטר קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד. תחילת הקריירה שלה כשחקנית הייתה כשגילמה את אירינה בהפקת סטודנטים של המחזה "שלוש אחיות" באוקספורד פלייהאוס. הצלחתה המקצועית הראשונה הייתה כשלמדה ב-RADA ושיחקה בתפקיד סאלי בולס במחזמר "קברט" בתיאטרון וולסי שבאיפסוויץ'.
היא סיימה את הלימודים ב-RADA יחד עם השחקנית ג'יין הורוקס והשחקן איאן גלן. מאז היא הפכה לעמיתה ב-RADA. היא זכתה להצלחה על במת התיאטרון כשהופיעה עם הלהקה השייקספירית המלכותית, בייחוד בלטה בתפקיד דזדמונה במחזה "אותלו" שביים טרוור נאן. הופעות נוספות שלה על הבמה היו במחזה "ז'אן דארק" בתיאטרון סטרנד, במחזה "Heartbreak House" בתיאטרון היימרקט וב-1997 השתתפה בהפקה הלונדונית של ג'סיקה לאנג של המחזה "חשמלית ושמה תשוקה".
סטאבס השתתפה באלבום "When Love Speaks" הכולל סונטות של ויליאם שייקספיר וקראה את סונטה מס' 21. האלבום יצא בשנת 2002 בחברת התקליטים EMI Classics.
ביולי 2004 הועלה על הבמה בתיאטרון גילגוד שבלונדון המחזה שכתבה סטאבס "We Happy Few" בבימויו של בעלה ובכיכובן של ג'ולייט סטיבנסון ושל מרסיה וורן.
בספטמבר 2008 הצטרפה ככותבת וכעורכת במגזין "Reader's Digest".

חיים אישיים

ב-1994 נישאה סטאבס לסר טרוור נאן, ובכך הוענק לה תואר הכבוד ליידי נאן. לבני הזוג יש שני ילדים, בן ובת. ב-2011 פורסם שהם נפרדים.
לוס בנדולרוס

עלילה

ליאו טגו נמצא בכלא של הרפובליקה הדומיניקנית, ומסית את האסירים נגד תאגידי הדלק שדואגים שלא יצאו דגמים של מכוניות חשמליות ומתחילים מלחמות בשביל נפט. באותו הזמן, ברחובות, עומר סנטוס משוחח עם איש זקן שלא הצליח למצוא מספיק דלק. האן סיאול-הו מגיע לרפובליקה הדומיניקנית ונאסף משדה התעופה על ידי קארה מירתה ומאלו. הם מסיעים אותו בחזרה לבית של סנטוס, שם הדודה שלו, רוביה, נאבקת עם עליית המחירים בגלל עליית מחירי הדלק ודומיניק טורטו עובד על המכונית שלו. לאחר מכן כל הקבוצה אוכלים ביחד ארוחה עם המשפחה. לאחר שליאו בורח מהכלא, הם פונים למועדון, שם האן וקארה מפלרטטים, בעוד שדומיניק נפגש עם פוליטיקאי מקומי בשם אלביס, אשר מיידע אותו על הזדמנות לחטוף משלוח של בנזין. בזמן שהם נחים במועדון לאחר מכן, דומיניק מופתע מהגעתה של לטישיה אורטיז, אשר עקבה אחריו ממקסיקו. השניים נוהגים יחד אל החוף, שם הם מציתים מחדש את מערכת היחסים שלהם.
מיאון

מיאון הוא מושג בהלכה היהודית שפירושו מחאת יתומה קטנה כנגד נישואיה  שמדרבנן שעל ידיו היא משתחררת מהנישואין ללא צורך בגט.
מכיוון שילדה קטנה עד גיל 12 אינה נחשבת בוגרת לעניין הכרעות משפטיות, היא אינה יכולה להחליט להנשא. על פי התורה, הזכות לחתן אותה מסורה לאביה, שיכול לקבל את קידושיה, ואז יש להם תוקף של נישואים מדין תורה. במקרה זה הבת יכולה להתגרש רק באמצעות קבלת גט. יתומה קטנה שאין לה אב, אינה יכולה להתחתן עד הגיעה לגיל בגרות (12), וכן קטנה שנישאה על ידי אביה, ונתגרשה, שוב אין אביה יכול להשיאה בקטנותה, עד שתהיה בת 12 (נערה), ותוכל להשיא את עצמה.  
חכמים תיקנו שאמה או אחיה של יתומה קטנה יכולים להשיאה בהסכמתה. לנישואים אלו יש תוקף מדרבנן, וכיוון שכך, כל זמן שהיתומה קטנה היא יכולה לשנות את דעתה ולהודיע שהיא אינה מעוניינת להיות נשואה לבעלה. הודעה כזו נקראת מיאון, ולאחריה הנישואין של היתומה בטלים. כך שבניגוד לאשה בוגרת הזקוקה לגט מן הבעל כדי לפרק קשר נישואים, ליתומה מספיק מיאון. הממאנת אינה נחשבת גרושה, והיא רשאית להנשא לכהן, וכן לקרוביו של בעלה, כאילו לא הייתה נשואה מעולם.
המיאון עצמו דורש שהקטנה תאמר "אי אפשי בפלוני בעלי" כלומר, איני רוצה את האיש הזה כבעל, או כל לשון מקביל. 
מקור הדין במשנה, מסכת יבמות, פרק י"ג, משנה א':
" בית שמאי אומרים: אין ממאנים אלא ארוסות.
ובית הלל אומרים: אפילו נשואות, ואפילו ביבם, ואפילו שלא בפניו ושלא בפני בית דין. לדעת בית הלל: ממאנת כשהיא קטנה אפילו ארבע וחמש פעמים.
אמרו להם בית שמאי: אין בנות ישראל הפקר. אלא ממאנת פעם אחת, וממתנת עד שתגדיל, ותמאן ותינשא לאחר."
בעיות המילניום של מכון קליי

בעיות המילניום של מכון קליי הן שבע השערות מתמטיות בולטות, אשר נקבעו בשנת 2000 על ידי מכון קליי למתמטיקה כבעיות פתוחות אשר פתרון כל אחת מהן מזכה בפרס כספי בסך 1,000,000 דולר. הבעיות הוכרזו לכבוד פתיחת האלף השלישי לספירה. מאז הוכרז הפרס נפתרה רק אחת מן הבעיות, השערת פואנקרה.

הוכחות

בנובמבר 2002 פרסם גריגורי פרלמן מתווה להוכחה ל"השערת הגאומטריזציה של תרסטון", שהשערת פואנקרה היא מקרה פרטי שלה. פרלמן בחר לפרסם את עבודתו בדרך לא רגילה, באמצעות האינטרנט, ולא בכתב עת העובר ביקורת עמיתים, ובכך נמנע מלקיים את אחד התנאים לקבלת הפרס.
במרץ 2010 הוצע הפרס לפרלמן, אך זה דחה את קבלתו, מטעמים של אי-רצון לחשיפה תקשורתית.
ג'המי

ג'המי (בערבית: جهمي) הוא כינוי גנאי לקבוצת החסידים של ג'אהם אבן ספוואן . הכינוי היה נפוץ בקרב מוסלמים בעבר, ובעיקר בקרב חסידי האסכולה החנבלית.
חסידי אבן ספוואן האמינה בדטרמיניזם, תפיסה שגורסת כי לבני האדם אין רצון חופשי, ומשמעותה באסלאם היא שאללה קובע את כל המאורעות בעולם הזה.
בזמנים המודרניים, נעשה שימוש במושג הזה בעיקר על ידי סלפים קיצוניים, כדי ללעוג לקבוצות סופיות שמחזיקות בתאולוגיה הדטרמיניסטית המדוברת.
צ'ודץ

תולדות היישוב

צ'ודץ נזכר לראשונה בשנת 1185, ובשנת 1427 הוענקו לו זכויות עיר, תוך שנתקיימו בו ירידים שבועיים.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום גליציה האוסטרית. בשנת 1935, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות.

יהודי צ'ודץ

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בכפר כ-380 יהודים, כשליש מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית.
לאחר כיבוש היישוב בידי הגרמנים ב-12 בספטמבר 1939, מונה בו יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה.
בסוף 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו שהוקם בו, וביוני 1942 גורשו כולם לגטו ז'שוב, וממנו למחנות ההשמדה, תוך רצח מספר חולים ונכים בשעת האקציה.