google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי החוץ של מלזיה

מלזיה היא חברה פעילה בארגונים בינלאומיים שונים: חבר העמים, האו"ם, הארגון לשיתוף הפעולה האסלאמי ועוד.

עצמאות מלזיה (1957-1971)

מלזיה הצטרפה לארגון חבר העמים הבריטי מיד לאחר עצמאותה בשנת 1957. באותה שנה, נחתם הסכם הגנה בין מלזיה לבריטניה. חיילים בריטים היו חיוניים למערכת הביטחון של מלזיה בזמן מלחמת החירום והעימות האינדונזי. בעקבות מלחמות הללו, מלזיה אוחדה עם המושבות הבריטיות של סינגפור בשנת 1963.
ההגנה הבריטית במלזיה הסתיימה בשנת 1967 והוחלפה בשנת 1971 כאשר המדינות: בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד, מלזיה וסינגפור הסכימו לשתף פעולה בתחום הביטחוני על מנת לסייע למלזיה להגן על שטחיה. מדינות הללו הצליחו לשמור על ביטחונה במסגרת שיתוף הפעולה אומנו מאות חילי אוויר וים על ידי תרגילים רבים.

מאז שנות השבעים

תחת הנהגתו של ראש הממשלה, עבדול רזאק חוסיין, מלזיה החלה ליצור קשרים דיפלומטיים ושלום בין מדינות רבות. בשנת 1974, מלזיה הקימה את היחסים הדיפלומטיים הראשוניים שלה עם הרפובליקה העממית של סין. כמו כן, מלזיה שמרה על יחסים טובים עם מדינות ששוכנות לצדה כגון אוסטרליה וניו זילנד. מלזיה הצליחה להתפתח בכלכלתה, מה שגרם לה לפתח קשרים נוספים עם מדינות שונות כגון יפן וקוריאה הדרומית.
במאה ה-21, תחת שלטונו של עבדאללה בדאווי, מלזיה הקימה יחסים דיפלומטיים גם עם מדינות המערב. לעומת זאת, מלזיה לעולם לא הכירה בישראל ואין לה קשרים דיפלומטיים עם המדינה. מלזיה הצהירה כי תקיים יחסים עם ישראל רק לאחר שיושג הסכם שלום עם מדינת פלסטין וקרא לשני הצדדים למצוא פתרון מהיר. כוחותיה הצבאיים של מלזיה תרמו לרבות למשימות האו"ם במדינות כגון נמיביה, קמבודיה, סומליה ועוד.
ארא דינקג'יאן

חייו

דינקג'יאן נולד בניו ג'רזי להורים ממוצא ארמני ואת הופעתו הראשונה על במות עשה בזמן התערוכה העולמית של ניו יורק (1964), עת היה בן שש, בנגנו על דרבוקה.
בשנת 1986 יסד את להקתו, Night Ark, שניגנה פיוז'ן של מוזיקה מאזורי אנטוליה בשילוב אלמנטים של ג'אז.
בשנת 2002 נבחר לייצג את ארמניה בפסטיבל העוד הבינלאומי הראשון, שנערך בסלוניקי.
בשנת 2008, בזמן שהופיע בפסטיבל ישראל, הקליט את אלבומו "שלום על העולם" ביחד עם נגנים מישראל, טורקיה, הרשות הפלסטינית ויוון.
לציבור בישראל מוכרת יצירתו "Homecoming" ששימשה כנעימת הנושא של תוכנית הטלוויזיה החמישייה הקאמרית, והייתה גם להיט גדול ביוון תחת השם Dinata Dinata, וכן הלחן של יצירתו "Picture" ששימש לשירו של יואב יצחק "זה הזמן לסלוח". שניהם בוצעו במקור עם ההרכב Night Ark.
רחביה אדיבי

ביוגרפיה

אדיבי נולד בליטא בשם רחביה פיינשטיין, ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בצעירותו. הוריו היו מראשוני המתיישבים במושבה רחובות. הוא קיבל חינוך עברי במושבה ולמד בתיכון הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. לאחר מכן נסע ללמוד הנדסה אזרחית בפילדלפיה, ארצות הברית.
בשנת 1926 נישא אדיבי ללינה, בתו של התעשיין והנדבן הציוני שמואל בלום. אדיבי אף ניהל את סניף מפעל השיניים התותבות שפתח בלום בקפריסין בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. לאחר מכן היה מהנדס של מע"ץ בדרום ארץ ישראל. 
בשנות ה-50 התגורר אדיבי בשכונת אפרידר באשקלון, ניהל את סניף בנק לאומי באשקלון ולקח על עצמו תפקידים ציבוריים שונים כמו השתתפות בגוף מייעץ לשירות התעסוקה ועמידה בראש הוועד של מצעד הפרוטות.
בשנת 1965, לאחר פרישתו לגמלאות מבנק לאומי, פרש ממפא"י ועבר לגח"ל, כדי להיות מועמדה לראשות העיר. בבחירות בראשית נובמבר 1965 זכה גח"ל בראשות אדיבי בשישה מנדטים מתוך 15 והוא מיהר לחתום על הסכם קואליציוני עם רפ"י שהבטיח לו את תפקיד ראש עיריית אשקלון. בבחירות הבאות, באוקטובר 1969 זכתה רשימת גח"ל בראשותו ב-7 מתוך 15 מושבים במועצה - אדיבי כיהן בתפקיד ראש העיר עד ליום פטירתו.
ג'ין וולף

תולדות חייו

וולף נולד למשפחה קתולית בניו יורק והוא החזיק באמונה הקתולית, שהשתקפה בספריו. הוא למד הנדסת מכונות באוניברסיטת טקסס A&M ובמקביל החל לחבר ולפרסם סיפורים קצרים ונובלות מדע בדיוני. לפי תיאוריו הוא התמיד מאז בכתיבה יומיומית של לפחות שעה ביום בכל יום. לאחר שתי שנות לימוד עזב את האוניברסיטה ונלחם כחייל במלחמת קוריאה. לאחר מכן השלים את לימודיו באוניברסיטת יוסטון והיה למהנדס מכונות. שיא קריירה זו היה כאשר פיתח את המכונה לייצור החטיף פרינגלס.
בשנים אלה התכתב עם ג'ון רונלד רעואל טולקין, במסגרת התכתבות זו החליט שלא להמציא שפה, כפי שעשה טולקין, אלא להשתמש במילים נידחות ומשלבי-דיבור היסטוריים על מנת ליצור את האווירה הנדרשת לו.
ב-1970 פרסם את הרומן הראשון שלו, "Operation Ares" וב-1972 פרסם את הספר "ראשו החמישי של קרברוס", שהיה מועמד לפרסי נבולה והוגו. בין 1980 ל-1983 פרסם את ארבעת כרכי סדרת "ספר השמש החדשה" ("צל המענה", "טופר המפשר", "חרב הליקטור" ו"מצודת האוטרך"). בשנת 1980 פרסם גם את ספר הסיפורים "האי של ד"ר מוות וסיפורים אחרים; וסיפורים אחרים", הסיפור "המוות של ד"ר איילנד (אי)" מתוכו זכה בפרס נבולה. בשנים אלה ביסס את סגנונו הייחודי, ששילב חשיבה טכנולוגית ומדעית עם שפה ספרותית ומיתולוגיה עשירה בביטויים ייחודיים ומילים נשכחות באנגלית, לטינית, עברית, יוונית ושפות נוספות.
ב-1978 כתב את הפואמה "The computer iterates the Greater Trumps", הסובבת סביב נושא עשרים ושניים קלפי טארוט. על פואמה זו זכה בפרס ריזלינג.
ב-1982 כתב את "טירת האוטר" וב-1987 פרסם את "אוּרת' של השמש החדשה", שהשלים ופתר חידות רבות בסדרת השמש החדשה, להנאת מעריציו הרבים. בשנת 1994 יצא לאור הספר "Lexicon Urthus: A Dictionary for the Urth Cycle", ספר שנכתב על ידי מעריצים כלקסיקון לעולם שיצר וולף בסדרה זו. הסדרה אף זכתה למחקר אקדמי שיצא בספר "Attending Daedalus: Gene Wolfe, Artifice, and the Reader" בהוצאת אוניברסיטת ליברפול.
בין 1993 ו-1996 כתב את ארבעת ספרי סדרת "השמש הארוכה" ובין השנים 1999 ו-2001 יצאו לאור ספרי סדרת "השמש הקצרה".
וולף התגורר עם אשתו רוזמרי בפרבר של שיקגו. נפטר ב-14 באפריל 2019.

סגנונו

אף על פי שוולף סווג כסופר מדע בדיוני, אופי כתיבתו, סגנונה ותכניה השתרעו הרחק ממגבלות הסוגה ושילבו מיתולוגיה, תאולוגיה ותובנות על פילוסופיה, היסטוריה, ארכאולוגיה וספרות ששולבו בעולמות הייחודיים פרי דמיונו והמצאתו.
רבים מסיפוריו הובאו כדיווחים בגוף ראשון ובשפה עשירה אופיינית. במהלך סיפוריו זרע וולף חידות רבות, רובן נפתרו במסגרת הסיפור, פעמים רבות באופן מפתיע ומקורי, אך חלקן נותרו פתוחות והיוו כר נרחב לדיונים ותאוריות מעריצים (כבר בראשית ימי האינטרנט, ב-1996, נוצר פורום אינטרנטי לדיון ביצירותיו המכיל אלפי דיונים).
וולף תיאר עצמו לעיתים כ"מתורגמן" של כתבי יד שהגיעו אליו (מן העתיד) בשפה לא מוכרת ועל כן הוא "נאלץ" לתרגמם לאנגלית של המאה ה-20 ולהמציא לצורך כך מילים וביטויים. למשל ב"הערה למתרגם" בשולי "צל המענה" כתב וולף לגבי מספר נושאים שהמחבר הדובר בספר בגוף ראשון, סווריאן, אינו יודע או אינו מבחין בנושאים מסוימים ועל כן וולף, המתרגם, נאלץ להותיר את הקורא בחוסר ביטחון לגבי פרטים מסוימים.
עורך אתר המדע הבדיוני הישראלי בלי פאניקה כתב עם צאת התרגום של "צל המענה" לעברית: "הוא [וולף] כותב פרוזה כבדה ועשירה במשמעויות, והמסע ביצירתו תובעני ודורש קשב ספרותי רב אל המהלכים ההולכים ונטווים ביד מיומנת." במקום אחר נכתב: "אפשר לחשוב על סיפור של וולף כעל ציור של אֵשֶר שבו החללים שאינם מצוירים מהווים ציור בפני עצמו, ציור שנוצר באופן עקיף מתוך הנוכחות של הציור ה'מקורי'."
ריק וסטיב

רקע

הסדרה היא ספין אוף של סרט קצר של ברוקה משנת 1999, באותו השם, אשר שודר לראשונה ביולי 2007 בערוץ הטלוויזיה האמריקאי "לוגו", המיועד לקהילת הלהט"ב, ובחודש אוקטובר של אותה השנה בערוץ "טלטון" הקנדי. ב-17 בספטמבר 2008 שודרה התוכנית לראשונה בערוץ "E4" הבריטי, ובינואר 2010 שודרה בערוץ "Virgin 17" הצרפתי.
בתום שידורי העונה הראשונה הזמין ערוץ "לוגו" עונה שנייה, אשר עלתה לאוויר ב-1 בנובמבר 2008.
במקור, האנימציה של ריק וסטיב התבססה על דמויות ואבני לגו. השימוש בלגו הופסק לאחר איום בתביעה משפטית, אולם עדיין - דמויות ואבני לגו, כמו גם אלו של פליימוביל, מהווים מקור השראה ליוצרי הסדרה.
הסדרה מופקת על ידי אולפני Cuppa Coffee שבטורונטו.
בינתיים לא קיימות תוכניות ליצירת עונה שלישית לסדרה.

פרסים

שערוריה התעוררה ב-2008, כאשר קרלו נרדלו, מנהל בכיר ברשת הטלוויזיה האיטלקית RAI, מתח ביקורת על התוכנית האמנותית של פסטיבל סרטי האנימציה "Cartoons on the Bay" אשר התקיים בסלרנו, וטען כי הכללת הסדרה ריק וסטיב בתוכה "אינה הולמת". אף על פי כן, הסדרה השתתפה בפסטיבל, וזכתה בפרס פולצ'ינלה עבור סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר של השנה.
מלהקת הסדרה ג'יליאן אוניל זכתה בפרס מטעם Casting Society of America, בגין הישגים יוצאי דופן בליהוק - סדרת אנימציה טלוויזיונית לשנת 2008, על עבודה בסדרה.
צוות אוויר

צוות אוויר (בראשי תיבות: צ"א) הוא שם כולל לבעלי תפקיד בהטסת כלי טיס מאויש ותפעולו, הנמצאים בכלי הטיס בזמן הטיסה. הרכב הצוות תלוי בסוג כלי טיס ויעוד הטיסה.

תעופה אזרחית

בתעופה האזרחית מופעל המטוס על ידי צוות מטוס (flight crew).

תעופה צבאית

בעוד צוות האוויר חיוני להטסת כלי הטיס, ישנם בעלי מקצועות החיוניים למילוי משימות שונות הקשורות למטוס וייעודו. אלה מכונים בתעופה צבאית צוות עזר אווירי (בראשי תיבות: צע"א; באנגלית: Tactical Crew). הבחנה בין צוות אוויר לצע"א קיימת גם בדירוג שכר. בחיל האוויר הישראלי הונהגה במהלך שנות ה-80 הפרדה בולטת בין המקצועות התומכים לבין מקצועות ההטסה היוקרתיים שנרכשו בקורס הטיס. הפרדה זו נהגתה לצורכי קיצוץ תקציבי (שכן משכורות צ"א גבוהות משמעותית ממשכורות צע"א), ולצורכי הפרדת מעמד. בין ההטבות שנלקחו מאנשי צע"א הייתה הזכות לענוד כנפיים מבד והן הומרו לכנפי מתכת. כיום  כנפיהם של כל אנשי צוות האוויר (טייסים ונווטים) הן אחידות, אך שונות משל הצע"א.
תומאס הודג'קין

תומאס הודג'קין (באנגלית: Thomas Hodgkin;‏ 17 באוגוסט 1798 - 4 באפריל 1866) היה רופא ופתולוג אנגלי. על שמו נקראת המחלה לימפומת הודג'קין.
הודג'קין נולד בפנטונוויל, שכונה צפון מזרחית של לונדון בשנת 1798. להוריו קראו ג'ון, שהיה מורה ואמן קליגרפיה, ולאליזבת, ששני ילדים קודמים שלהם מתו. הוריו של הודג'קין היו קווייקרים, והוא חונך ברוח הקהילה הדתית הזאת ואף לבש את הלבוש האופייני לה כל ימי חייו. בספטמבר 1819, בגיל 21, הוא החל ללמוד רפואה ב-Guy's Hospital בלונדון. במסגרת לימודיו נסע לאיטליה ולצרפת, ושם התרשם מממציא המסכת, רנה לאנק. לאחר שחזר ללונדון, עדיין כסטודנט, הוא הציג את ההמצאה החדשה לסגל בית החולים שבו למד.
הודג'קין השלים את לימודי הרפואה בשנת 1823 בהגשת עבודה מחקר בלטינית - "על מכניזם הספיגה בחיות". באותה שנה פגש באיטליה את משה מונטיפיורי, והיה ידידו הקרוב במשך יותר מארבעים שנה.
ב-1825 נתמנה למרצה בפתולוגיה ב-Guy's Hospital, והופקד על בניית המוזיאון הפתולוגי של בית החולים. עד מהרה נתפרסם כפתולוג המוביל בזמנו. הוא פרסם את הרצאותיו בפתולוגיה בשני כרכים, שיצאו לאור בשנים 1836 ו־1840. בשנת 1829 יצא לאור ספרו "על הפתולוגיה של הריריות", אחד הספרים הראשונים באנגלית בתחום. בספרים אלה הוא תיאר את דלקת התוספתן, אי ספיקה של המסתם האאורטלי, המורפולוגיה של כדוריות הדם ועוד.
בשנת 1832 הוא פרסם את המחלה הנושאת את שמו, במאמר על "מחלת הבלוטות והטחול" בעיתון של החברה הרפואית והכירורגית של לונדון.
בשנת 1865 פרסם רופא אנגלי אחר בשם סמואל ווילקס מחלה דומה ללא קשר למאמרו של הודג'קין. כאשר נודע לו כי הודג'קין הקדים אותו הוא לא היסס והציע לקרוא את המחלה בשם "מחלת הודג'קין".
בשנת 1926 נבחנו שוב התכשירים הפתולוגים של הודג'קין. מתוך שבעה נמצאו שלושה שהתאימו למחלת הודג'קין, והאחרים - לשחפת ולמחלות אחרות של בלוטות הלימפה.
לאחר שלא נבחר לתפקיד רופא בכיר הוא עזב את בית החולים בשנת 1837, והקדיש את עצמו לרפואה מונעת ולפעילויות הומניטריות ופילנתרופיות, כמו הגנה על זכויות האבוריג'ינים, האינדיאנים באמריקה והילידים באפריקה.
הוא היה ידיד ורופאו האישי של משה מונטיפיורי וליווה אותו במסעותיו באפריקה, באירופה ובאסיה.
הודג'קין ביקר עם מונטיפיורי בארץ ישראל בשנים 1857 ו־1866. במסע השני הוא חלה, כנראה בדיזנטריה חריפה. הוא טופל בבית של דיפלומט בריטי ביפו אך נפטר ב-4 באפריל 1866. הוא נקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי ביפו.
מונטיפיורי הקים על קברו מצבה בצורת אובליסק עשויה מגרניט מלוטש. על המצבה כתוב: "פה מונח הגוף של תומאס הודג'קין רופא מכיכר בדפורד, לונדון. אדם שהצטיין במחקריו המדעיים.. [..]"
בחלק האחורי של המצבה כתוב: "משה מונטיפיורי - עדות לידידות של יותר מארבעים שנה ולזיכרון נסיעות רבות שנעשו יחד באירופה, אסיה ואפריקה".
בביקורו האחרון של מונטיפיורי בארץ בשנת 1875, כשהיה בן תשעים שנה, סר לבקר את קבר ידידו, וכתב על כך ביומנו: "הלכתי עוד פעם לראות את קבר ידידי ד"ר הודג'קין ושכרתי שיעשו גדר ברזל סביב המצבה כי נעצב עלי רוחי בזכרי את כל המידות הטובות והישרות של הנפטר הנ"ל בכל משך חייו".
ליסון גרוב

ליסון גרוב או ליסון גרואוב (באנגלית: Lisson Grove) היא שכונה (הקרויה על שם הרחוב העובר במרכזה) בצפון רובע הסיטי של וסטמינסטר של לונדון בירת הממלכה המאוחדת.
השכונה ממוקמת בסמוך למגרש הקריקט לורדס שנמצא ביער סנט ג'ון. ממערב לשכונה נמצאים פדינגטון ורחוב ווטלינג, במזרחה נמצאת שכונת מרילבון ובמזרחה נמצאים רחוב בייקר וריג'נטס פארק.

היסטוריה

עד שלהי המאה ה-18 היה האזור בו ממוקמת השכונה אזור כפרי. המלחין ג'וזף היידן התגורר בחווה באזור במשך זמן קצר באביב 1791. במהלך המאה ה-19, עם התפשטותה וגידולה המהיר של לונדון הוויקטוריאנית הפכה השכונה לשכונת פועלים ענייה, ונחשבה לאחת משכונות העוני הירודות ביותר של העיר - ויותר ממחצית מ-50,000 תושביה היו עניים ירודים. שיעורי הפשיעה בה היו גבוהים ביותר, והשכונה הייתה מרכז של זנות. על פי ספרו של תומאס בימז שוטרי לונדון פחדו להיכנס לשכונה ונהגו להלך בה בזוגות.

אזכורים תרבותיים

דמותה של אליזה דוליטל ממחזהו של ג'ורג' ברנרד שו "פיגמליון (שעל בסיסו נוצרו המחזמר וסרט הקולנוע "גבירתי הנאוה") היא מליסון גרוב.
טרי פורטר

מכללות

פורטר נולד וגדל בעיר מילווקי שבוויסקונסין, ושיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת ויסקונסין-סטיבנס פוינט אשר השתתפה בליגת המכללות השלישית. בעונת הסיניור שלו נבחר לשחקן המצטיין של טורניר ה-NAIA, לאחר שהוביל את קבוצתו לגמר הטורניר. בארבע עונותיו באוניברסיטה רשם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-3.8 אסיסטים למשחק.

קריירת משחק

פורטר נבחר בבחירה ה-24 של דראפט ה-NBA לשנת 1985, על ידי קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס. בעונות הבאות הפך לחלק משלד הקבוצה, שהייתה אחת המובילות באזור המערבי, לצד קלייד דרקסלר, ג'רום קרסי, באק ויליאמס וקווין דאקוורת'. בכל 10 עונותיו בפורטלנד השתתפה הקבוצה בפלייאוף ה-NBA, ובעונות 1990 ו-1992 אף העפילה לשלב הגמר, אך הפסידה לדטרויט פיסטונס ושיקגו בולס, בהתאמה. בתקופתו עם הטרייל בלייזרס חילק 5,319 אסיסטים בסך הכול, המדרגים אותו ראשון בתולדות הקבוצה. כמו כן מדורג פורטר שני בחטיפות (אחרי דרקסלר), ושלישי בנקודות (אחרי דרקסלר ולמרכוס אולדריג') ובמשחקים (אחרי דרקסלר וקרסי).
לקראת עונת 1995/1996 חתם על חוזה במינסוטה טימברוולבס, ובעונת 1996/1997 עזר לה להעפיל לפלייאוף ה-NBA הראשון בתולדותיה, כמחליפו של הרכז הפותח סטפון מרבורי. גם בעונתו השלישית העפילה הקבוצה לפלייאוף, אך בשתי הפעמים הודחה כבר בסיבוב הראשון. בעונת 1998/1999 שיחק עבור מיאמי היט כמחליפו של טים הארדוויי, ובשלוש העונות הבאות שיחק בסן אנטוניו ספרס, כגיבוי לאייברי ג'ונסון וטוני פארקר. בסיום עונת 2001/2002 פרש ממשחק, בגיל 39.
קבוצותיו של פורטר העפילו לפלייאוף ה-NBA ב-16 מתוך 17 עונותיו בליגה (בעונת 1995/1996 מינסוטה לא העפילה). בעת פרישתו דורג במקום התשיעי ברשימת מובילי מוסרי האסיסטים בתולדות ה-NBA, עם 7,160 אסיסטים. בדצמבר 2008 העלו הטרייל בלייזרס את גופייתו של פורטר, עם המספר 30, לתקרת אולמם הביתי, כהוקרה על תרומתו לקבוצה.

קריירת אימון

מיד עם פרישתו ממשחק, בשנת 2002, החל לשמש כעוזר מאמן בסקרמנטו קינגס, תחת ריק אדלמן. בשנת 2003 מונה למאמנה הראשי של מילווקי באקס, קבוצת עיר הולדתו, והחזיק בתפקיד במשך שתי עונות בהן העמידה הקבוצה מאזן כולל של 71 ניצחונות ו-93 הפסדים (43.3%). בעונתו הראשונה הוביל את הבאקס למעמד הפלייאוף, אך הם הודחו ממנו בסיבוב הראשון מול האלופה שבדרך, דטרויט פיסטונס.
בעונת 2007/2008 חזר ל-NBA לאחר שנתיים, כשהחל לשמש כעוזר מאמן בדטרויט פיסטונס תחת פליפ סונדרס. לקראת עונת 2008/2009 מונה למאמן הראשי של פיניקס סאנס, אך הודח מהתפקיד לאחר 51 משחקים, בהן רשמה הקבוצה 28 ניצחונות ו-23 הפסדים (54.9%). בין עונות 2012 ל-2014 חזר לשתף פעולה עם ריק אדלמן, כעוזר המאמן שלו במינסוטה טימברוולבס.
ב-2 באפריל 2016 מונה פורטר למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פורטלנד.
שלישיית גשר הירקון

היסטוריה

איינשטיין, אמדורסקי וגאון פעלו במסגרות אחרות קודם להקמת השלישייה. איינשטיין וגאון היו יוצאי להקת הנח"ל; אמדורסקי היה חבר בצמד הדודאים עם ישראל גוריון. השלושה בחרו בשם גשר הירקון בתל אביב שתמונתו אף הופיעה על עטיפות אלבומיהם: "גשר הירקון היה מקום מפגש לאמנים שיצאו להצגות והופעות, וכיוון שהיינו יוצאים להופעות של השלישייה ולחוד מגשר הירקון, מישהו אמר שנקרא לעצמנו כך".
הופעתם הפומבית הראשונה כ"גשר הירקון" הייתה בפסטיבל הזמר והפזמון של שנת 1964, שם ביצעו את השיר "אותך". לאחר מכן הקליטה לרדיו מספר שירים, בהם חידושים לשירי להקת הצ'יזבטרון ושתי פרודיות על שירי הביטלס - "שייק" מתוך הסרט "דליה והמלחים", ו"למה את לא יוצאת איתי" אשר היה תרגום של חיים חפר לשיר "From Me to You".
הקהל לא קיבל היטב את ההופעות הראשונות של הלהקה, שהורכבו משירי ארץ ישראל נושנים כמו "כנרת שלי". כדי להציל את התוכנית הציעו מפיקי הלהקה, דן בן אמוץ וחיים חפר, לפנות לפזמונאית נעמי שמר, והיא תרמה לשלישייה שירים שהפכו ללהיטים כמו "לילה בחוף אכזיב", "איילת אהבים" ו"סרנדה לך". גם חיים חפר תרם ללהקה שירים מצליחים, כמו "אל תעברי לבד ילדה ברחוב" ו"איזה יום יפה".
בשנת 1965 הקליטה השלישייה את האלבום "אהבה ראשונה" והעלתה תוכנית בשם זה בהפקה ועריכה של בן-אמוץ וחפר, עם הפקה מוזיקלית של יצחק גרציאני. השירים שנכללו באלבום ובמופע היו "לילה בחוף אכזיב", "איילת אהבים", "כשאור דולק בחלונך", "אם רק תבואי בחמש", "אל תעברי לבד ילדה ברחוב" ועוד.
לאחר מכן פרש יהורם גאון מההרכב והחליף אותו ישראל גוריון. ב-1966 הוציאה השלישייה את אלבומה השני, "התוכנית החדשה", בו נכללו השירים "העיר באפור" (אותו כתבה נעמי שמר בעת שהותה בפריז במיוחד לשלישייה), "הכל בגלל האהבה" ו"סימן שאתה צעיר". סיפור משעשע מאותה תקופה סופר על ידי אריק איינשטיין, שסיפר כי חשב כי ישראל גוריון הוא זה שייחשב לחדש, בעוד למעשה הגיב הקהל דווקא לאריק איינשטיין בשאלה "מי זה הגבוה הזה שמפריע להרכב הדודאים?".
בפסטיבל הזמר באותה שנה זכתה השלישייה במקום השני עם השיר "ריח תפוח ואודם שני", וזמן קצר לאחר מכן התפרקה.
עובדיה שזר

ביוגרפיה

שזר נולד בעיראק ועלה ארצה כילד בשנת 1942, הוא התחנך בקיבוצים, התנדב ושרת בגדוד השלישי של הפלמ"ח בשנים 1948-1946. במהלך מלחמת העצמאות נפצע בקרב על נבי יושע בגליל, היא מצודת כ"ח. שזר נמנה עם מקימי קיבוץ משגב עם ושירת עשרים וארבע שנים ביחידת 8200 באגף המודיעין.
שזר עסק באמנות כתחביב עוד בהיותו נער, אך את דרכו האמנותית-מקצועית החל בשנות השישים כשהחל ללמוד בכפר האמנים עין-הוד. במסגרת לימודיו הוא למד פיסול עם האמן יוסף מנדלה, ויטראז'ים עם האמן יוסף שאלתיאל וציור בשמן אצל האמנית סימה סלונים, לימודיו נמשכו שש שנים. בשנים 1972-1966 למד טכניקות גרפיות עם האמן דן קריגר בבית האמנים ע"ש זריצקי בתל אביב.

יצירתו

יצירתו של שזר כוללת מגוון טכניקות כגון תחריט נחושת, הדפס משי וקולוגרפיים. הוא משתמש בשתי טכניקות עיקריות: אבקת בזלת עם שמן היוצר תבליט על בד ושילוב רב-שכבתי של צבע בגוונים שונים, היוצר תבליט כעין "חוטי צבע" שזורים. זוהי טכניקה חדשנית שהומצאה על ידי שזר וייחודית לו. עבודותיו מתאפיינות במוטיבים מן התנ"ך ובסמלים יהודיים מסורתיים.
בתבליטי השמן והבזלת משתמש שזר במגילות, חריטות, בדמויות קדמוניות ובצורות הכתב העברי הכנעני הקדום ששימשו בתקופת האבות לפני למעלה מאלפיים שנה. בעבודתו של שזר ניכרת השפעתם של אמנים ישראליים שונים ובעיקר משה קסטל. מוטיב החוזר בעבודותיו הוא העיר ירושלים על כל היבטיה ההיסטוריים והתרבותיים, המוצגת על פי רוב בצורה צבעונית ודינמית.
אחת מיצירותיו של שזר, תבליט מופשט המציג דמויות וכתב קדמוניים, מוצגת משנת 2000 במשכן נשיאי ישראל בירושלים.

תערוכותיו

משנת 1966 הציג שזר את עבודותיו במגוון תערוכות יחיד וקבוצתיות שנערכו ברחבי הארץ.
יהודה רובינשטיין (ביבליוגרף)

יהודה רובינשטיין (תרנ"ט, קרקוב – א' בסיוון תשל"ג, ניו יורק), היה ביבליוגרף עברי, חוקר תולדות חכמי ישראל, ביוגרף, סופר ועורך ספרים.

ביוגרפיה

נולד בקרקוב לרב דוד צבי רובינשטיין (תר"ד-תרע"ז) ששימש למעלה משלושים שנה כ"מגיד משרים" בעיר. ר' מרדכי חיבר ספר "דורש לפרקים", פירוש על פרקי אבות, ו"נטעי נאמנה" בו פירט את יחוס המשפחה, דור אחר דור, עד הרמ"א, מהר"ם מפאדווא ועוד (עד לרש"י) אשר "יחוסם נמשך עד דוד המלך". לעת זקנתו, בשנת תרס"ז, התיישב בירושלים.
יהודה, בן זקוניו, גדל בעיר הקודש, למד בישיבת עץ חיים בירושלים אצל רבי יעקב משה חרל"פ ורבי צבי פסח פרנק. בשנת 1918 התחתן עם אסתר פרייז. הוא עבד כמורה, ומאוחר יותר עבד במוסד חסד בירושלים, בשעות הפנאי, ביקר בספריות, אצל אספנים פרטיים ובחנויות ספרים ורכש את ידיעותיו בתחום הספר ותולדות עם ישראל.
בשנת 1922 היגר לפילדלפיה, ארצות הברית לעבוד כמזכירו של הרב דוב אריה לוינטל, נשיא אגודת הרבנים, וכמורה בישיבת "משכן ישראל". לאחר מכן עבר לשיקגו ומשם ללוס אנג'לס, בה לימד בשנת תרפ"ה (1925) בישיבה הראשונה בעיר, שנוסדה על ידי הרב משה שרירא. בשנת 1928 התיישב בניו יורק בה חי עד מותו. הוא נקבר בירושלים. רוב כתביו נותרו בכתב יד.
קנת' סטיוארט

ביוגרפיה

סטיוארט נולד ב-9 בספטמבר 1891 בעיר שלושת הנהרות בקוויבק, קנדה. הוא למד במכללה המלכותית הצבאית של קנדה, ובשנת 1911 התגייס לצבא קנדה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא לחם בחזית המערבית במסגרת ההנדסה הקרבית. ב-25 במאי 1919 הוא מונה לקצין ההנדסה של המחוז הצבאי ה-13, עד 31 במאי 1920. ב-1 ביוני של אותה שנה מונה לקצין ההנדסה של המחוז הצבאי ה-5, וב-25 בינואר 1928 הועבר למחוז הצבאי ה-11. ב-1 באוקטובר 1929 מונה לעוזר ראש אגף המודיעין, וב-22 ביוני 1931 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-1 בינואר 1934 הוא מונה למדריך במכללה הצבאית המלכותית, וב-12 בדצמבר 1938 מונה למנהל בכיר באגף המודיעין. 
ב-15 באוקטובר 1939 הוא הועלה לדרגת קולונל, ומונה למפקד המכללה הצבאית המלכותית של קנדה. ב-13 במרץ 1941 הוא מונה לסגן מפקד צבא היבשה הקנדי, והחזיק בתפקיד עד 13 בדצמבר של אותה שנה. לאחר מכן מונה למפקד צבא היבשה הקנדי, עד 26 בדצמבר 1943 עת מונה למפקד הארמייה הקנדית הראשונה - הכוח הצבאי הקנדי הגדול ביותר שהוקם בהיסטוריה. הוא פיקד על הארמייה עד 20 במרץ 1944, עת העביר את הפיקוד להארי קריראר. תחת פיקודו הארמייה לא השתתפה בקרבות. לאחר מכן מונה לראש מטה הכוחות הקנדיים בבריטניה, והחזיק בתפקיד עד 11 בנובמבר של אותה שנה.
סטיוארט נפטר ב-3 בנובמבר 1945 באוטווה בגיל 54.
Sky Fits Heaven

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מדונה ופטריק לאונרד, שכתב איתה להיטים רבים כמו "Like a Prayer", "La Isla Bonita", "Live to Tell" וכולי, והופק על ידי מדונה, ויליאם אורביט ולאונרד. מגזין הרולינג סטון סקרו את השיר בחיוב ואף אמרו ציינו כי הוא "מעניין".
גרסת הרמיקס של השיר, אותה עשה ויקטור קלדרון היא זו שהצליחה להיכנס אל מצעד שירי הדאנס קלאב.
הסקה סטטיסטית

הסקה סטטיסטית או סטטיסטיקה היסקית היא תהליך שבו מסיקים מסקנות על התכונות של התפלגות כלשהי, על בסיס ניתוח של מידע אמפירי. הניתוח של המידע מאפשר להסיק מסקנות לגבי התכונות של האוכלוסייה : בפרט ניתן להשתמש בניתוח בשביל לבצע בדיקת השערות ובשביל למצוא אומדנים לפרמטרים של האוכלוסייה.
בעוד הסטטיסטיקה התיאורית עוסקת בתכונות של המדגם עצמו, ולכן אינה מניחה שבהכרח האוכלוסייה גדולה מהמדגם, ההנחה במסגרת הניתוח של הסטטיסטיקה ההיסקית היא שהאוכלוסייה גדולה יותר (בדרך כלל הרבה יותר) מכמות הפרטים שלגביהם בפועל נאסף המידע; כלומר ההנחה היא שהמידע שנאסף נדגם מתוך אוכלוסייה גדולה יותר.

הסבר כללי

הסקה סטטיסטית מאפשרת לטעון טענות לגבי האוכלוסייה כולה, על אף שצפינו רק בחלק מתוך אוכלוסייה זו אותו דגמנו (באופן אקראי).
תהליך ההסקה הסטטיסטית מתחיל בבחירת מודל סטטיסטי של התהליך שבאמצעותו נוצר המידע, שנותן לנו להניח מהי צורת ההתפלגות של המידע, ולאחר מכן הסקת מסקנות מהמידע שנאסף תחת ההנחות של המודל.
מספר סטטיסטיקאים ידועים התבטאו בנושא ואמרו שבדרך כלל הבעיה הקשה ביותר בהסקה סטטיסטית היא התרגום של בעיות במציאות למודל סטטיסטי מתאים.
חקיינות בטסיאנית

חקיינות בטסיאנית היא תופעה בטבע בה מין אחד רעיל ומין שני שאינו רעיל, החיים בקרבה אחד לשני וסובלים מטורפים דומים, ישתמשו באותו סוג של אזהרה במקביל. חקיינות זו היא סוג של יחסי גומלין, בו מין אחד מרוויח, והמין השני עשוי להפסיד (למשל במקרה בו טורף של החקיין יתקוף את מושא החיקוי).
התופעה קרויה על שם חוקר הטבע האנגלי, הנרי וולטר בייטס, שתיאר אותה במחקר בפרפרים בברזיל.
החקיינות הבטסיאנית מוסברת בכך שטורף שיתקל בשני מינים בעלי אותות אזהרה דומים, שרק אחד מהם רעיל, ילמד לא לאכול את שניהם. המין המחקה צריך להיות נדיר מהמין הרעיל כדי שהטורף ילמד להתרחק ממינים אלו. יש ספקטרום שלם בין חקיינות מולריינית אמיתית, לחקיינות בטסיאנית, לא אמיתית.

ישראל

בישראל ישנן כמה דוגמאות לחקיינות בטסיאנית. המפורסמת שבהם, היא צבעי הגוף ודוגמאות העיגולים שעל קשקשיו של זעמן המטבעות, שנועדו לחקות את הצבעים והדוגמאות שעל הצפע המצוי. הזעמן אף מחקה את קולות הלחשושים של הצפע כשהוא מאוים.
דוגמה נוספת לחקיינות בטסיאנית בישראל הם זבובים ממשפחת הרחפניים, המזכירים דבורים וצרעות (המסוגלות לעקוץ את תוקפיהן).