סיפורי קנטרברי

מבנה היצירה

סיפורי קנטרברי בנויים כאוסף של סיפורים, חלקם מקוריים וחלקם לא, המקושרים זה לזה באמצעות סיפור מסגרת. בסיפור המסגרת, יוצאת מלונדון חבורה מגוונת וצבעונית של כ-30 צליינים העולים לקברו של המרטיר תומאס בקט בקתדרלה של קנטרברי. דמותם של הצליינים מתוארת בפרולוג הכללי על ידי צ'וסר, הנוטל בעצמו חלק בסיפור ובמסע כאחד הצליינים. המשתתפים מחליטים לערוך מעין תחרות סיפורים על מנת להנעים את שהותם המשותפת בדרך וכל אחד מהם, בתורו או שלא בתורו, מספר סיפור.
הסיפורים, שחלקם הומוריסטיים וחלקם רציניים, עוסקים כולם בהיבטים שונים של הטבע האנושי וביצרים אנושיים בסיסיים. הסיפורים נוגעים, במישרין ובעקיפין, בסוגיות כמו אהבה, מיניות, נישואין, בגידה, הבדלי מעמדות, תאוות בצע ועוד. עם זאת, הסיפורים נבדלים זה מזה בסוגה, בסגנון הכתיבה, במשלב הלשוני ועוד, ומהווים למעשה יצירות עצמאיות ומגוונות.
היצירה כתובה כולה בשורות קצרות חרוזות בסופן, למעט שניים מהסיפורים הכתובים כפרוזה. כמו כן, ניכר כי לא נעשה תכנון מלא של היצירה השלמה קודם העלאתה על הכתב אלא גיבושה נעשה תוך כדי כתיבה. חוקרים רבים מחלקים את סיפורי קנטרברי לכעשרה פרגמנטים, כאשר בכל פרגמנט קיים קשר בין הסיפורים באמצעות שיחה מגשרת, הזמנת המספר הבא וכו' אך בין עשרת החלקים הללו עצמם, הקשר רופף למדי.

יצירה בלתי גמורה או כוונת מכוון

בהכרזה על התחרות, מציע הפונדקאי הארי ביילי כי כל אחד מהמשתתפים יספר ארבעה סיפורים - שניים בדרכם לקנטרברי ושניים בדרכם חזרה - סך הכול כ-120 סיפורים. בפועל, סופרו 26 סיפורים בלבד, ובמובן זה נוצר הרושם כי מדובר למעשה ביצירה שלא נשלמה. במשך השנים הועלתה גם הטענה ההפוכה והיא שאופיה הבלתי-שלם של היצירה הוא פרי תכנונו המקורי של צ'וסר. טענה זו נסמכת על כך שביילי אמנם מציע כי כל משתתף יספר ארבעה סיפורים, אך אין עדות לכך שצ'וסר הסופר קיבל את ההצעה, מה גם שמבין כל הצליינים, רק צ'וסר עצמו מספר יותר מסיפור אחד.

עיצוב הדמויות ביצירה

המבנה של סיפורי קנטרברי מוכר גם מיצירות אחרות מימי הביניים, בכללן דקאמרון של ג'ובאני בוקאצ'ו, ככל הנראה אחד ממקורות ההשראה העיקריים של צ'וסר - הן בצורה והן בתוכנם של כמה מהסיפורים.
מה שמייחד את צ'וסר הוא הדמויות של סיפורי קנטרברי. לעומת דמויותיו של בוקאצ'ו, שבע נשים ושלושה גברים, צעירים כולם ובני המעמד הגבוה, דמויותיו של צ'וסר מצטיינות בגיוון אנושי רחב מאוד ובכלל זה ייצוגם של מרבית טיפוסי המעמד הבינוני של זמנו. בתארו את הדמויות השונות נוקט צ'וסר באירוניה דקה מן הדקה באמצעות אמירות המשתמעות לכמה פנים ומאפשרות קשת פרשנויות ושיפוט באשר לדמויות ופועלן.
לא די בכך שהמשתתפים עצמם מגוונים, הסיפורים שצ'וסר שם בפיהם מגוונים לא פחות ומעידים על ההרכב האנושי הרבגוני. גם בכך מפגין צ'וסר את כישרון הכתיבה הייחודי שלו.
הבחירה במסע צלייני כסיפור מסגרת משרתת היטב את האפשרות ליצור מגוון כה רחב של אנשים וסיפורים. אופיו של מסע זה על משתתפיו המוזרים הרוכבים בנוחות על סוסיהם, ללא אזכור תפילות או התעכבות במקומות קדושים הנקרים בדרכם, משווים למסע אופי תיירותי לא פחות מאשר דתי.

היבטי מציאות ובדיון

המסע, שבקצב רגיל של רכיבה על סוס היה צפוי להסתיים תוך יום אחד, מתנהל באיטיות בשל כמות המשתתפים וסיפוריהם. צ'וסר איננו מרבה לתאר את התקדמות המסע או את עצירות הביניים אך רומז לכך שהמסע נמשך מספר ימים ואף מזכיר את ה-18 באפריל כאחד מימי המסע. אחד מחוקרי צ'וסר ציין את ה-17 באפריל 1387 כתאריך יציאת החבורה למסעה.
באשר למידת הריאליה שביצירה, הסיפור הוא בדיוני לפי אופיו על אף שכמה מהדמויות הנזכרות, כגון צ'וסר עצמו, הפונדקאי והטבח, ידועות לנו ממקורות אחרים כדמויות היסטוריות. במחקר הועלתה הטענה כי בסיפורי קנטרברי קיימות התייחסויות להתרחשויות פוליטיות בנות זמנו של צ'וסר וכי כמה מהסיפורים מכוונים ישירות כביקורת כנגד אישים ספציפיים. אחד האירועים המרכזיים המצוינים ככאלה המהווים רקע לעלילה כולה הוא מרד האיכרים באנגליה ביוני 1381, שבו צעד ההמון מקנטרברי ללונדון במסע ביזה ורצח בתביעה להקלה במסים ולהוצאתו להורג של הארכיבישוף מקנטרברי. האיכרים פרצו לבירה דרך השער שמעליו התגורר צ'וסר עצמו (Aldgate).

תחכום וערמומיות

בפרולוג הכללי מתנצל צ'וסר על כי "שכח" לסדר את הדמויות על פי מעמדן וכן על כך ש"ייאלץ" לצטט את הסיפורים כלשונם, ובכלל זה תיאורים גסים ושאינם הולמים, כל זאת מתוך "נאמנות לאמת". בערמומיות מציע צ'וסר לקורא לדלג על הסיפורים שאינם לרוחו. גם ב"דברי החרטה" המובאים בסופה של היצירה ונכתבו ככל הנראה כשהבין צ'וסר באחרית ימיו שלא יספיק להשלים את המלאכה, מביע צ'וסר חרטה על כתיבת אחד הסיפורים ככזה ש"אינו מוסרי". גם כאן, על אף ההשערות, נותרה כוונתו מסתורית מאחר שהוא אינו מציין לאיזה סיפור הוא מתכוון. נקודות אלו והאירוניה בעיצוב הדמויות שהוזכרה לעיל הן דוגמאות ספורות למידת הערמומיות והתחכום שנוקט צ'וסר כדי להחביא את כוונותיו שלו, ערמומיות ותחכום המצריכים מידה רבה של קריאה זהירה ורגישה מצד הקורא כדי לעמוד על המשמעויות הסמויות הטמונות ביצירה.

עיבודים

בשנת 2009 יצא לאור עיבוד לפרוזה של "סיפורי קנטרברי", מעשה ידי פיטר אקרויד. תרגום לעברית של עיבוד זה, בידי מאיר ויזלטיר, יצא לאור בשנת 2013.