google/wiki40b huggingface dataset:
המוזיאון הטרופי

אפריקה

תצוגה של מוצגים שנאספו על ידי המוזיאון מאזורי אפריקה שמדרום לסהרה. תצוגה זו ממחישה את ההיסטוריה של אפריקה מאז ראשית הקולוניאליזם האירופי ועד מתן העצמאות למדינות אפריקה באמצע המאה ה-20. המוצגים מציגים כ-12 תרבויות מ-20 מדינות וכוללת מסכות וכלים דתיים, אמנות חילונית ואופנה.

אמריקה הלטינית

תצוגת אמריקה הלטינית מציגה את מפגש התרבויות שהתרחש באמריקה הלטינית ובמושבות ההולנדיות באזור זה - מפגש בין התרבות האינדיאנית המקומית, התרבות הספרדית, התרבות ההולנדית והתרבות האפריקאית שהובאה בכוח עם העבדים מאפריקה.
התערוכה מתמקדת בשינויים שעברו התרבויות באזור בשל המפגש ובהתפתחותם עד ימינו. כמו כן מציגה התערוכה מוצגים פרה קולומביאנים, בהם כלי חרס, מסכות דתיות ובגדי נוצות מסורתיים, וכן מוצגים המושבים ההולנדיות בסורינם והאנטילים ההולנדים באמצעות רישומים מהתקופה ודיורמות מהמאה ה-19 הממחישים את החיים במטעים ההולנדיים.

האדם והסביבה

תצוגה זו מציגה את אורח החיים באזורי הטרופיים והסובטרופיים, ובעיקר בארבעה אזורים שונים: יערות הגשם המשווניים, הסוואנה, חופי הים והערים באזורים אלה.
התערוכה מציגה את ההקשר בין גידול בננות, קפה, גומי ושוקולד עם הרס יערות הגשם, ואת גידול הצאן באזורי הסוואנה עם המדבור של אזורים אלה.

איי הודו המזרחית

תצוגה המציגה את ההיסטוריה הקולוניאלית של הולנד באיי הודו המזרחיים ההולנדים, ובייחוד באינדונזיה - התיישבות שמקורה בחברת הודו המזרחית ההולנדית במהלך המאה ה-17.

פפואה גינאה החדשה

תצוגה של חפצי דת וחפצים טקסיים מפפואה גינאה החדשה, ושל השינויים בתרבות פפואה גינה החדשה במאה ה-20.

מערב אסיה וצפון אפריקה

תצוגת מערב אסיה וצפון אפריקה מציגה את התרבות המוסלמית הנפוצה באזור צפון אפריקה, ואת ההיסטוריה וההתפתחות של האסלאם, תוך מתן דגש לטכנולוגיה ולמדע שהתפתחו בתור הזהב של האסלאם בספרד ובצפון אפריקה.
בין היתר מוצגים סכיני ברית מילה, אוהלים של שבטים, תצלומים ושחזורים של עיר עתיקה למול עיר חדשה בצפון אפריקה, עשישיות מסגדים וקטורת ממחישים למבקרים את האווירה באזורים אלה. 
כמו כן מוצגת אמנות שימושית אסלאמית הכוללת דלתות מעוטרות, רהיטים, ספרים, אריגה ותכשיטים, וכן מוצגים קעקועי חינה. 
תצוגה זו כוללת תשעה שחזורים של מבנים מסורתיים ובהם חדר מגורים תימני מסורתי.
ג'ומוקה אודטולה

ביוגרפיה

אודטולה התחנכה בבית הספר לבנות  Abeokuta Girls Grammar School. לאחר מכן היא סיימה תואר ראשון בתקשורת ובמדעי המחשב באוניברסיטת Ajayi Crowther University. בנוסף לכך היא המשיכה את לימודיה לתואר שני במדעי המחשב ב-Federal University of Agriculture Abeokuta.

קריירה

בריאיון למגזין Punch חשפה אודטולה כי ההחלטה להתחיל בקריירת משחק הייתה בניגוד לרצונם של הוריה. עם זאת, הצלחתה יחד עם אהבתה לתחום השחק והקולנוע גרמו להוריה להשלים עם ההחלטה שלה ועל כן הם תמכו בה לאורך דרכה בעולם הקולנוע. כמו כן, היא גם תיארה את הדמות אותה גימה בסרט Somewhere in the Dark, בהשתתפות גבריאל אפולויאן כתפקיד הכי מאתגר אותה שיחקה בכל סרטיה.

פרסים

בשנת 2015, זכתה אודטולה בפרס השנה של BON Awards. כמו כן, זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר לשנת 2016 בתחרות Africa Magic Viewers Choice Awards על תפקידה בסרט  Binta Ofege. היא שמרה על פרס זה גם לאחר מכן הודות לתפקיד אותו גילמה בסרט Somewhere in the Dark. לאחר מכן זכתה אודטולה בשנת 2017 בפרס בפרס מיטב נוליווד, אירוע קולנוע שנתי הנערך על ידי מגזין Best of Nollywood בהכרה בהישגים יוצאי דופן בתעשיית הקולנוע הניגרי. כמו כן היא זכתה בתואר השחקנית הטובה ביותר בתפקיד הראשי בסרט יורובה במסגרת התחרות. באותה שנה זכתה גם בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר במסגרת התחרות City People Movie Awards.
זבולון חרל"פ

הרב זבולון חרל"פ (ת"ר, 1840 בערך –  ט' בשבט תרנ"ח, 1898) היה רב ודיין בירושלים, חבר בית דינו של הרב יהושע לייב דיסקין. אביו של הרב יעקב משה חרל"פ.

תולדותיו

נולד בווילקובישק שבליטא לרב יצחק וחיה חרל"פ. בשנת תר"י (1850), בהיותו כבן 10, עלה לארץ ישראל עם משפחתו והם התיישבו בירושלים. למד בישיבת עץ חיים והוסמך לרבנות. היה תלמידו של הרב נחום לעווי משאדיק. 
הוא נישא לחיה רייזל בת הרב יוסף לויט מאמדור ולאחר פטירתה בשנת תרע"א נשא לאשה את אחותה מרים, גם היא בת הרב יוסף (לייט) לויט מאמדור. היה בין ראשוני המתיישבים בשכונת משכנות ישראל בירושלים. 
שימש כספרא דדיינא בבית דינו של הרב יהושע לייב דיסקין, ולימים התמנה כדיין בבית הדין. כמו כן היה הממונה של כולל סובאלק בירושלים. 
בנו מאיר חיים נפטר בחייו, ולזכרו הוציא את הספר "מאורי חיים" על ספר משלי. 
נפטר בירושלים, בט' בשבט תרנ"ח, עשרה ימים לאחר פטירת הרב יהושע לייב דיסקין. נקבר בבית העלמין בהר הזיתים. 
לזכרו ייסד בנו, הרב יעקב משה חרל"פ, את בית המדרש "בית זבול" בשכונת "שערי חסד". לאחר פטירת רבי יעקב משה עבר בית המדרש לביתו, בו הוא שוכן עד היום ובו פועל כולל אברכים. 
הרב יעקב משה חרל"פ קרא לסדרת ספריו "בית זבול" על שם אביו, ו"מי מרום" על שם אמו מרים.
לרב זבולון חרל"פ נולדו 5 בנים משתי נשותיו: ארבעה מאשתו הראשונה חיה רייזל: הרב יצחק אליעזר חרל"פ - ממונה כולל סובאלק ומבוני בית הכנסת החורבה, הרב יוסף דוד זאב חרל"פ, הרב ניסן יהודה לייב ובנו מאיר חיים שנפטר בחייו. מאשתו השנייה מרים נולד הרב יעקב משה חרל"פ. 
מתלמידיו: הרב ישעיהו חשין, מחבר הספר "דברי ישעיהו".
קלוד פרנסואז ד'לורן

ביוגרפיה

קלוד פרנסואז נולדה ב-6 באוקטובר 1612 בננסי, לאנרי השני, דוכס לורן ומרגריטה גונזאגה, בתם של וינצ'נצו גונזאגה, דוכס מנטובה ואלאונורה דה מדיצ'י.
בשנת 1633 פלש הצבא הצרפתי לדוכסות לורן, בשל תמיכת קרל הרביעי, דוכס לורן בגאסטון, דוכס אורליאן, ובשנת 1634 נאלץ קרל להתפטר מתפקידו, ואחיו ניקולאס השני, דוכס לורן עלה לשלטון במקומו. ב-18 בפברואר אותה שנה התחתן ניקולאס עם בת דודתו קלוד פרנסואז ד'לורן, ונולדו להם 5 ילדים. זמן קצר לאחר עלותו לשלטון החתימו הצרפתים את ניקולאס על הסכם שהכיר בזכויות שלטונם בדוכסות, ובעקבות כך באפריל אותה שנה התפטר ניקולאס מתפקידו וברח מהדוכסות, תוך שהוא מחזיר את זכויות השלטון לאחיו קרל. ב-2 באוגוסט 1648 ילדה קלוד פרנסואז תאומים, וזמן קצר לאחר הלידה מתה.
גורה קלוואריה

היסטוריה

הכפר גורה היה קיים כבר במאה ה-13. במהלך הכיבוש השוודי נהרס הכפר עד היסוד, ובשנת 1666 הפך לרכושו של הבישוף של פוזנן, סטפן וייז'בּובסקי (Stefan Wierzbowski), אשר החליט לייסד עיירה חדשה על גבי החורבות. תוכניתו הייתה להקים מעין "גבעת גולגולתא" - מרכז דתי אשר יוקדש להצגת הפסיון של ישו ולטקסים, שהיו די פופולריים בתחילת העת החדשה בפולין. הוא סבר כי הנוף המקומי מזכיר את זה של ארץ הקודש.
בשנת 1670 נקראה העיר החדשה "נוֹבַה יֶרוֹזוֹלִימַה" ("ירושלים החדשה"), קיבלה זכויות עיר ועבודת הבנייה צברה תנופה. העיצוב העירוני התבסס על מפות ימי-ביניימיות של ירושלים, וסידור הרחובות יצר צורת צלב. הבישוף הזמין את מסדרי הדומיניקנים, הפרנציסקנים והפייריסטים להתיישב בעיר, וזו התכסתה עד מהרה במנזרים, בכנסיות, קפלות וב"דרכי ייסורים". העיירה אמורה הייתה להיות נוצרית טהורה, ויהודים לא הורשו להתיישב בה.
לאחר מותו של הבישוף וייז'בּובסקי החלה שקיעתה של העיירה. כנסיות וקפלות רבות נסגרו, ובין השנים 1883-1919 הושעו זכויות העיר של העיירה.
בתחילת המאה ה-19 בוטל האיסור על התיישבות יהודים בגורה.

יהודי גורה

היהודים הראשונים הגיעו לגורה קלוואריה בשנת 1802, וכעשרים שנה מאוחר יותר התגוררו בה כמה מאות יהודים. רק בשנת 1834 הורשו היהודים בעיר לבנות בתים. בסביבות אמצע המאה ה-19 הגיע למקום ר' יצחק מאיר אלתר, והקים את החסידות הקרויה על שם העיר - חסידות גור. עם התבססות החסידות משכה אליה העיר המוני מבקרים, וב-1899 החל אף לפעול קו רכבת מוורשה לגורה, שכונה "דעם רבינ'ס קאלייקע" - הרכבת הקלה של הרבי.
לצד בית הרבי הוקם בית מדרש גורה קלוואריה, וכן הוקמו אכסניות ומתקנים נוספים לשימושם של החסידים, וביקור החסידים אצל האדמו"ר הפך לעוגן כלכלי משמעותי של העיירה
בשנת 1936 נעשה ניסיון הצתה של בית הכנסת של חסידי גור מסיבות אנטישמיות. ב־1938 אירעה בעיר התנפלות אנטישמית, במהלכה נפצעו מספר יהודים ונגרם נזק לרכוש
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה הוטלו על יהודיה גזירות שונות, רכושם הוחרם, ובוצעו בהם מעשי התעללות והשפלה פומביים. בין היתר, בתי תפילה יהודיים הוסבו לאורוות סוסים. עד מהרה הוקם בעיר יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה, ולהעביר לגרמנים תשלומי כופר גבוהים. בפברואר 1941 העבירו הגרמנים את יהודי העיר, תוך שימוש באלימות רבה, לגטו ורשה, שם מתו מאות מהם תוך מספר חודשים מרעב וממחלות. היתר הועברו עם שאר יושבי גטו ורשה למחנה ההשמדה טרבלינקה. מכ-3,300 יהודי העיר שרדו את השואה בודדים.
מניעה הדדית

מניעה הדדית (Mutual exclusion) הוא מונח במדעי המחשב, בעיקר בתחום מערכות ההפעלה שאומר שלכל היותר תהליך אחד משתמש במשאב מסוים בכל רגע נתון בקטע קריטי. זו היא דרישה בסיסית בבקרת מקביליות, שמטרתה היא למנוע מצב של מרוץ תהליכים.

אכיפת מניעה הדדית

במחשבים ניתן לממש מניעה הדדית בשני רבדים: חומרה ותוכנה.

פתרונות חומרתיים

במערכות בעלות יחידת עיבוד מרכזית אחת (למשל ליבה אחת במעבד של מחשב), הפתרון הפשוט ביותר למימוש מניעה הדדית הוא על ידי ניטרול פסיקות בזמן שתהליך נמצא בקטע קוד קריטי. כך בקר הפסיקות לא יפסיק את פעולת התהליך באמצע ויאפשר לשגרה אחרת לשנות קטע זיכרון משותף. אף על פי שפתרון זה מאוד פשוט הוא יכול להוביל לבעיות רבות. אם הקטע הקריטי של התהליך הוא ארוך, שעון המערכת (המקודם על ידי פסיקות מבקר הפסיקות) יאבד דיוק בכל פעם שהשגרה תרוץ, כיוון שהשגרה המקדמת את השעון לא תופעל בזמן, ולכן מעקב אחר הזמן לא יהיה אפשרי בזמן ריצת התהליך. בנוסף, אם התהליך יעצור בזמן ריצת הקטע הקריטי, השליטה על יחידת העיבוד לא תועבר לתהליך אחר, מה שלמעשה יעצור את פעולת המערכת.
אומו

גאוגרפיה

אורכו של האומו הוא 760 ק"מ, ותחילתו ברמת אתיופיה בגובה של כ-2,400 מטר, כ-200 ק"מ מערבית לבירה אדיס אבבה. הוא זורם בכיוון כללי דרומה ומנקז את מערבו של מחוז אורומיה ואת מרכזו של מחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום. הנהר מסיים את מסלולו בצורת דלתה ומרוקן את מימיו אל אגם טורקאנה השוכן בגובה של 360 מטר, סמוך מצפון לגבול קניה. מימיו של הנהר זורמים במהירות בשל שיפוע גבהים של כ-2,000 מטר לאורך מסלולו (שיפוע ממוצע של כ-2.6 מטר לכל ק"מ), דבר שהביא להתפתחות תיירות רפטינג במקום, במיוחד לאחר העונה הגשומה בחודשים ספטמבר ואוקטובר. לאורכו של האומו מספר מפלים המגבילים את אפשרות השייט בו לחלקו התחתון בלבד. הפארק הלאומי אומו משתרע על שטח של 4,068 קמ"ר לאורך הגדה המערבית של הנהר. מנגד לו, סמוך לגדה המזרחית של הנהר, שוכן הפארק הלאומי מאגו ששטחו 2,162 קמ"ר.

נוכחות אנושית

בתחומי הפארק הלאומי אומו, בחלקו התחתון של הנהר, התגלו שרידי הומינינים בשני אתרים מתקופת האבן התיכונה האפריקאית, קיביש 1 וקיביש 2, אשר גילם הוערך בשנת 2005 ב-195,000 שנים. השרידים הכוללים בין היתר חלקי גולגולת, ארבע לסתות, עצם רגל ו-200 שיניים התגלו בין השנים 1967–1974, והם שרידיו המוקדמים ביותר של הומו ספיינס מודרני אנטומית. כשארגון אונסק"ו ראה לנכון להכריז על המקום כאתר מורשת עולמית, הייתה הסברה המקובלת כי גילם של הממצאים הוא 130,000 שנים בלבד.
לפי התיארוך החדש, הממצאים עתיקים מכל השרידים הידועים הקודמים של האדם הנבון המודרני, ומשמעות הדבר היא כי הוא לא עזב את יבשת אפריקה משך פרק זמן ארוך ממה שסברו המדענים קודם לכן. משמעות נוספת של הגילוי היא כי האדם המודרני התפתח לצידם של הומינינים אחרים לאורך פרק זמן ארוך יותר ממה שחשבו קודם לכן. עוד התגלו באזור שרידים של הומונינים מהסוג אוסטרלופיתקוס וכלים שגילם מוערך בכ-2.4 מיליון שנים.
הנהר שימש כקו גבולן המזרחי של ממלכת ג'אנג'ארו וממלכת גארו שמדרום לה, עד שנכבשו בידי אתיופיה בסוף המאה ה-19. האירופים הראשונים הגיעו לעמק האומו המרכזי והעליון בשנות ה-80 של המאה ה-19, והרברט אוסטין הגיע אל הדלתה של הנהר רק ב-1898.
עמק נהר האומו התחתון הוא אחד האזורים הנידחים באתיופיה, והקבוצות האתניות הרבות המתגוררות במקום בתא שטח קטן למדי ואגב חלוקה טריטוריאלית, שמרו על מסורותיהן, מנהגיהן ועל אמונותיהן האנימיסטית בלא הפרעה. הקבוצות השונות עורכות ימי שוק בכפרים החשובים ואלה מושכים קונים ומוכרים ממרחקים גדולים. עוד רווח בקרב השבטים מנהג קישוט הגוף בדרך של צלקות, המעידות על אומץ בקרב הגברים, ונחשבות לנשיות ולמושכות על גופן של הנשים. יצירת הצלקות נעשית בדרך של פציעת העור וזיהום המקום באפר, וכשהפצע נרפא הוא מצטלק. בין חלק מהשבטים שוררת עדיין איבה המתפרצת מדי פעם וגולשת לגילויי אלימות. הקבוצות האתניות העיקריות באזור הן האריאים (כ-120,000), האמאראים (כ-50,000), והבאנצ'ים והסארמים (כ-45,000 כל אחת).
בנג'מין ויטרו

ביוגרפיה

ויטרו נולד בעיר אוקספורד באוקספורדשייר שבאנגליה. למד ב"דרגון סקול", בבית הספר לבנים "טונברידג' סקול" בקנט, ואחר כך ב-RADA. מ-1956 ועד 1958 שירת ויטרו במשמר הדרגונים של המלך . ב-1981 הצטרף לרויאל שייקספיר קומפני.
ב-1989 הופיע ויטרו בתוכנית המערכונים "A Bit of Fry and Laurie" של BBC Two, וגילם איש זועם מהקהל שטען שסטיבן פריי ויו לורי גנבו ממנו את המערכונים שלהם.
בין השנים 1990 ו-1992 שיחק ויטרו בסיטקום "The New Statesman" בתפקיד פדי או'רורק, שר צללים של מפלגת הלייבור, שכאשר הוא מופיע בציבור הוא מעמיד פנים שיש לו מבטא אירי כדי למשוך את קולות מעמד הפועלים.
בשנת 2000 דיבב ויטרו את הדמות פאולר בסרט האנימציה המצליח "מרד התרנגולים". הדמות היא של תרנגול זקן הטוען שלחם במלחמת העולם השנייה.

חיים אישיים

ב-1972 התחתן ויטרו עם קתרין קוק. נולדו להם שני ילדים, בת (נולדה ב-1973) ובן (נולד ב-1976). יש לו בן נוסף, מהשחקנית סיליה אימרי - השחקן אנגוס אימרי, שנולד ב-1994.
בנג'מין ויטרו נפטר ב-28 בספטמבר 2017 בגיל 80.
תחרות השחייה הארצית על שם גל רודובסקי

היסטוריה

גל רודובסקי, שהיה שחיין מצטיין בקבוצות בני הרצליה ומכבי קריית אונו, נהרג באסון השייטת. לזכרו, יזם מאמנו אורי קליינמן בשיתוף קבוצת השחייה מכבי פארק רעות שאותה אימן ומשפחתו, תחרות שחייה שתנציח אותו. הסלוגן של התחרות הוא "לא פורש" אותו טבע רודובסקי בעת שרותו הצבאי. התחרות היא לילדים, לנוער ולבוגרים והיא הלכה למעשה, התחרות הפותחת את עונת השחייה ולכן מרבית שחייני העלית של ישראל לצד שחייני העתיד של ישראל משתתפים בתחרות זו.
במהלך השנים התחרות עברה שינויים רבים במתכונתה וכיום היא מנוהלת על ידי כרמל לויתן.
בשנת 2017 השתתפו כ-630 שחיינים.
בריכת צרטה

בריכת צרטה היא שלולית חורף הממוקמת במחצבה עתיקה המוצפת מים בעונת החורף. הבריכה ממוקמת בתחום שמורת הדום השומרון, מזרחית ליישוב שוהם.
בריכת צרטה היא שריד למספר רב של שלוליות חורף שהיו נפוצות במישור החוף והתקיים בהן עולם חי וצומח עשיר עד התייבשותן עקב התערבות האדם בסביבה. הבריכה קיבלה עדיפות שימור גבוהה.
במימי הבריכה חיים ומתרבים דו-חיים כמו קרפדה ירוקה ואילנית מצויה, מיני סרטנים כמו זימרגל, בוצן, דפניה, תריסן הקשקש וחילזון מסוג בולית.
במימי הבריכה צומחים נורית המים ודמסון כוכבני. סביבת הבריכה היא בתה ובה שפע גאופיטים.
גרשיים

כתיבה במחשב

במקלדת המחשב אין מקש לתו הגרשיים, ולכן נהוג להשתמש במקומם בתו המירכאות הכפולות הגבוה יותר (לדוגמה, צה"ל במקום צה״ל), אף על פי שתו זה מיועד לסמן ציטוט, ביטוי, וכדומה. גופנים מסוימים לא מבדילים בין שני הסימנים.
בקידוד התווים windows-1255 או iso-8859-8-i, תו הגרשיים מקודד במספר 216, והמרכאות במספר 34.
כדי להפיק גרשיים ב־Windows במצב כתיבה עברי, יש להחזיק את מקש ה־Alt לחוץ, להקיש במקלדת הנומרית 0 2 1 6 ואז לשחרר את מקש ה־Alt. החל מ-Windows 8, ניתן להפיקן על ידי צירוף המקשים AltGr ומקש הגרש (של פריסת המקלדת הלועזית).
עין עירון

פעילויות במושב

זוהי קהילה עשירה בפעילות תרבותית וחברתית. הילדים במושב עין עירון לומדים במערכות החינוך של המועצה האזורית מנשה והם חלק בלתי נפרד מקהילת הנעורים באזור. איכות החיים נובעת גם מן העובדה שהמושב קרוב יחסית למושבה פרדס חנה-כרכור ולצירי התחבורה המרכזיים המובילים לצפון ולדרום. היישוב מתנהל באמצעות וועדות שונות בהם חברים תושבי המקום בהתנדבות. הוא מפעיל אתר אינטרנט המספק מידע עדכני ומהווה מקור לתקשורת בין התושבים. שירותיה המוניציפליים של המועצה האזורית מנשה, והאגפים העוסקים בחינוך, תרבות, תעסוקה, נוי, חקלאות, קליטה ועוד, מהווים מקור לפעילות המושב.
אנה נרי

אנה נרי (בפורטוגזית: Ana Néri‏; 13 בדצמבר 1814 - 20 במאי 1880) הייתה אחות ברזילאית וחלוצת מקצוע הסיעוד בברזיל.

חייה

אנה ז'וסטינה פריירה (Ana Justina Ferreira) נולדה בעיר קוצ'יירה (Cachoeira) שבבאהיה. ב-1837, בהיותה בת 23, נישאה לקצין הצבא הברזילאי איזדורו אנטוניו נרי. לאחר מותו של בעלה בשנת 1843 נותרה אנה אלמנה בת 29 ומטופלת בשלושה ילדים, ששנים מהם גדלו להיות קציני צבא כאביהם.
עם פרוץ מלחמת פרגוואי (1864) התנדבו שני בניה לצאת לקרב. נרי ביקשה את אישורו של מושל הפרובינציה של באהיה להצטרף אליהם ולאחיה (קצין צבא גם הוא), או לכל הפחות לאשר לה להתנדב בבית חולים צבאי בריו גראנדי דו סול. משהתמהמה תשובתו של המושל הצטרפה נרי באוגוסט 1865 לגדוד המתנדבים העשירי כאחות.
במהלך המערכה כולהשרתה נרי כאחות בבתי חולים צבאיים בחזית ובעורף. ב-1870, עם שוך הקרבות ולאחר שאחד מבניה נהרג בקרב, שבה נרי לעיר הולדתה ואיתה שש יתומות ברזילאיות. עם שובה זכתה נרי לכיבודים רבים. המושל העניק לה את אות המערכה (Medalha Geral de Campanha) וכן ציון מדרגה ראשונה על פעולותיה ההומניטריות (Medalha Humanitária de primeira classe) וקיסר ברזיל, דום פדרו השני העניק לה פנסיה נדיבה לכל ימי חייה. נרי נפטרה בריו דה ז'ניירו. 
על אף שלא הייתה האישה היחידה שהשתתפה במלחמה, נחשבת נרי לאחות המקצועית הראשונה ולמייסדת מקצוע הסיעוד בברזיל. דמותה הפכה כמו-מיתולוגית כמעט והיא זכתה לכינוי "אם הברזילאים". על שמה נקרא, ב-1926, בית הספר לאחיות הרשמי הראשון שלימד את מקצוע הסיעוד בלימודים גבוהים בברזיל. בשנות המדינה החדשה כונן ז'טוליו ורגאס את "יום האחות" ב-12 במאי בו חולקים כבוד לאנה נרי בכל בתי החולים ובתי הספר לאחיות ברחבי המדינה. עם הקמתו של חיל האוויר הברזילאי בסיוע של תרומות מאזרחים ואזרחיות רבים, נקרא שמו של אחד המטוסים "אנה נרי". בנוסף קרויים על שמה של נרי רחובות ברחבי המדינה וכן הוקמו פסלים בדמותה.
בן ציון ענבר

ביוגרפיה

בנץ נולד בשנת 1914 בתל אביב לנחמה בת צבי גינזבורג ואריה ליב (לייבל) ברנשטיין. הוא למד בבית הספר "ספרא" בתל אביב. היה פעיל בצופי-ים ובאגודת הפועל בסקציה הימית. בשנת 1942 נשא לאישה את יונתה בת אלימלך פומרנץ. 
בשנים 1940 עד 1948 היה מדריך ומפקד במנגנון "ההגנה", שם גם זכה לכינוי "בנץ". הוא היה מפקד החי"ש בתל אביב וסייע בארגון חטיבת גבעתי. במלחמת העצמאות היה ענבר מפקד החי"ש בחיפה ותחת פיקודו היו גם מפקדת העיר ו"ועדת המצב" המקומית. באפריל 1948 החליף את מרדכי מקלף בתפקידו כמפקד גדוד 22 של חטיבת כרמלי. לאחר שהתפנה הצבא הבריטי מחיפה, ללא הודעה מוקדמת, ניהל ענבר את הקרב על חיפה שהסתיים בהשתלטות היהודית על העיר. בסיום מלחמת העצמאות המשיך בשירות קבע עד שהשתחרר מצה"ל ביולי 1950, בדרגת סגן-אלוף.
לאחר שחרורו עבד ענבר בסולל בונה, ושם היה ממונה על כוח האדם. בנוסף לפעילותו האזרחית, הוא תרם מניסיונו הצבאי במסגרת התנדבותית, כשעמד בראש "משמר מתנדבים" עירוני שפעל בחיפה ב-1969, לאחר גל של פיצוצי בתים.
עם הקמת אגודת הספורט "הפועל חיפה" בשנת 1968 החל לכהן כגזבר האגודה.
היה אב לרן ואהוד.
איוואן קיי

ביוגרפיה

קיי נולד בנורת'האמפטון שבנורת'האמפטונשייר. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-1980 בתפקיד וילי וונקה בעיבוד בימתי של "צ'ארלי והשוקולדה" שהועלה בתיאטרון סדלרס ולס בלונדון. עוד בתיאטרון שיחק בשנות השמונים והתשעים של המאה העשרים עם התיאטרון המלכותי הלאומי, ובתיאטרון פיקדילי במחזמר "מופע האימים של רוקי".
ב-1990 פתח בקריירה טלוויזיונית בתפקיד אורח בסדרות הפשע "The Paradise Club" ו-"The Bill". ב-1992 שיחק בתפקיד ראשי בדמות סם סטרן בסדרה "סם סטרדיי" של רשת ITV. ב-2004 החל להופיע בקולנוע ושיחק בסרטים כגון "לאייר קייק" ו"קונטרול".
קיי השתתף בהפקות בינלאומיות כגון בתפקיד ברון הסמים פולו יאקור ב-"Assassination Games" משנת 2011, בדמות דוכס מילנו לודוביקו ספורצה בסדרה "הבורג'ס" (2011–2013), ג'ושואה קולינס, אביו של הדמות הראשית ברנבס קולינס (בגילומו של ג'וני דפ) בסרט "צללים אפלים" (2012), הלוחם הוויקינגי איבר חסר העצמות בסרט "Hammer of the Gods", בעל הפאב מיק סטורוק בסדרה של ערוץ BBC One "חוקרת מקרי המוות" (2015–2016), והמלך הסקסוני אלה השני, מלך נורת'מבריה בסדרת הדרמה התקופתית "ויקינגים" של ערוץ ההיסטוריה (2013–2017).
מלבד תפקידי הנבלים שגילם בדמות פולו יאקור קר המזג, והדוכס לודוביקו חסר המצפון, תפקידו הבולט ביותר הוא בדמות המלך אלה בסדרה "ויקינגים", אויבו המושבע של הגיבור האגדי רגנאר לודברוק (בגילומו של טרוויס פימל). בפרופיל הטוויטר שלו קיי מתאר את עצמו כ"נבל להשכיר".
תפקידים נוספים של קיי היו בדמות רובן סטרקאדר בסרט הטלוויזיה "פרחים ועשבים שוטים" (1995), אדוניה בהפקה משותפת גרמנית-איטלקית-צרפתית של הסרט "שלמה" (1997). בבריטניה קיי מוכר גם בתפקיד ד"ר ג'ונתן לירוי באופרת הסבון "איסטאנדרס" בה שיחק בשנים 2003 ו-2004, ובדמות הרועה בריאן בכל ארבע העונות של הסיטקום "הדשא ירוק יותר" (2005–2009).
איוואן קיי השתתף בשלושה סרטים קצרים, ודיבב דמויות במספר משחקי וידאו כגון "Warhammer 40,000: Fire Warrior" (מ-2003), ו-"Star Wars: The Old Republic" (מ-2011). עוד כיכב בתפקיד ראשי בפרקים קומיים בהפקת חברת הפקה שלו ושל דאגלס מקפראן Comedy Ink Productions. באוקטובר 2017 עד ינואר 2018 חזר להופיע בתיאטרון בתפקיד טום קטל במחזה "The Ferryman" מאת גֶ'ז באטרוורת' בתיאטרון גילגוד בווסט אנד הלונדוני.
באפריל ובמאי 2018 הופיע קיי בתפקיד פסקה במיני-סדרה בת חמישה חלקים "האישה בלבן",עיבוד לרומן באותו שם מאת וילקי קולינס.

חיים אישיים

לקיי יש שתי בנות והוא חי בלונדון.
לנה קריינדלין

לנה (ילנה) קריינדלין (נולדה ב-24 ביוני 1962) היא במאית תיאטרון ישראלית ומנכ"לית תיאטרון גשר.

קורות חייה

לנה קריינדלין נולדה וגדלה במוסקבה. אביה היה מהנדס ואמה כינור ראשון בתזמורת של מוסקבה ונפטרה כשלנה הייתה בת חמש, אמה השנייה הייתה האחראית על חלוקת הפרסים הלאומיים לתיאטרון ובביתם התארחו אנשי הרוח הבולטים של רוסיה. מגיל 12 היא בתיאטרון, התחילה לעבוד בתיאטרון הצעיר על-שם קרסניה פרסניה במוסקבה בתור שחקנית, אחראית סאונד, מנהלת במה ואחר-כך כעוזרת במאי, בשלב מאוחר יותר ניהלה את הלהקה ביחד עם מנהל אמנותי, זאת במקביל ללימודיה בבית הספר (1979-1975). כשסיימה את בית הספר בהיותה בת 17, התקבלה לאקדמיה לאומנות התיאטרון במוסקבה, למדה במשך חמש שנים ניהול והיסטוריה של התיאטרון וקיבלה תואר שני בניהול תיאטרון. בזכות זאת התקבלה כסטודנטית לפקולטה לבימוי ולמשחק, שם למדה אצל מאסטר לאוניד חפץ, למדה חמש שנים נוספות וקיבלה תעודה של במאית ושחקנית תיאטרון, אחר-כך למדה עוד שנתיים לתואר מאסטר בפקולטה לבימוי. עבדה כבמאית בתיאטרון סטודנטים במוסקבה (1982-1979). 
בהיותה בת 18 הכירה את יבגני אריה בעבודה משותפת שלהם ועבדה כאסיסטנטית שלו כל השנים במקביל ללימודי הבימוי. עבדה כאדמיניסטרטור בתיאטרון ע"ש סטניסלבסקי במוסקבה, בתיאטרון ע"ש ירמולובה ובתיאטרון מאיאקובסקי (1984-1982). שימשה כחוקרת במכון הארצי למדע ומחקר האמנות במוסקבה (1985-1984). ניהלה את תיאטרון הסטודנטים במוסקבה במקביל ללימודיה (1989-1985). הייתה מרצה לבימוי ולאמנות המשחק באקדמיה לתיאטרון במוסקבה ושחקנית בתיאטרון הצבא האדום במוסקבה (1990-1989). בשנת 1990 שהתה כבמאית אורחת באוניברסיטת קנזס בארצות הברית. שהתה גם כמרצה בבית הספר לאמנות הדרמה בצרפת.
בנובמבר 1990 עלתה לנה קריינדלין לישראל ביחד עם יבגני אריה ולהקת השחקנים שלימים הפכה לתיאטרון גשר, היא אחת ממייסדיו ועובדת בתיאטרון מאז. קריינדלין שימשה כמרצה בסטודיו למשחק ניסן נתיב (1998-1995), במסגרת הלימודים ביימה למעלה מעשר הצגות סטודנטים, ביניהן : "חשיבותה של רצינות" (של אוסקר ויילד), "ג'ורג' דנדן" (מולייר), "שידוכין" (ניקולאי גוגול), "טיל אוילנשפיגל". קריינדלין הייתה במשך עשר שנים (2007-1997) משנה ליבגני אריה, המנהל האמנותי של תיאטרון גשר וביימה במסגרתו ארבע הצגות. 
בשנת 2007, לאחר פרישתו של אורי לוי, מנכ"ל גשר, בתום תריסר שנים בתפקיד, נבחרה קריינדלין פה אחד בידי הוועד המנהל של גשר למנכ"ל התיאטרון מבין 26 מועמדים והיא מכהנת בתפקיד מאז 2008. במרץ 2011 נבחרה בידי הממשלה כאחת מ-31 חברי מליאת רשות השידור.
בשנת 2016 שיחקה בפרק הבכורה של הסדרה הקומית "מטומטמת" בתפקיד במאית התיאטרון שלא מקבלת את שירי (בת חן סבג).
לנה קריינדלין היא גרושה ואם לבן, סשה, שאיתו עלתה לארץ כשהיה בן 9, ועוסק בבימוי קולנוע.
Sehet, welch eine Liebe hat uns der Vater erzeiget, רי"ב 64

Sehet, welch eine Liebe hat uns der Vater erzeiget (בעברית: ראו איזו אהבה גילה לנו האב), רי"ב 64, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום השלישי של חג המולד שחל ב-27 בדצמבר 1723.

רקע

באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.
קנטטה זו הייתה העשרים וחמש שהלחין באך מאז החל למלא את תפקידו בלייפציג. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 40. הוא ביצע את הקנטטה שוב בסביבות שנת 1742.
ב-1868 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 16 של פרסומיה.

הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה 18 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1975), טון קופמן (ב-1998), מסאקי סוזוקי (ב-1999) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).