google/wiki40b huggingface dataset:
SMBRelay

SMBRelay או SMBRelay2 (באנגלית: Server Message Block Relay ) הן תוכניות המאפשרות לבצע התקפת אדם בתווך (Man In The Middle) כנגד מחשב מרוחק בו מותקנת מערכת ההפעלה "חלונות". התוכניות משתמשות בפרוטוקול שיתוף הקבצים SMB אשר משמש לשיתוף תיקיות וקבצים.
התוכניות פותחו על ידי ג'וש בוכבינדר (Josh Buchbinder) ושוחררו לראשונה בתאריך 21 במרץ 2001.
התוכנית מתחברת אל המערכת בפרוטוקול UDP, פורט 139, קולטת את חבילות המידע שעברו בין מחשבו של הקורבן אל השרת ומשנה אותן בעת הצורך.
לאחר חיבור ואימות, מנותק מחשבו של הקורבן ותוכנית ה-SMBRelay יוצרת כתובת IP וירטואלית חדשה. כל עוד הקורבן מחובר אל המערכת, יכול התוקף להשתמש בחיבור אל השרת ולשלוט בהעברת המידע וכל זאת מבלי שהקורבן יבחין בזאת.
ניתן לגשת אל הכתובת החדשה באמצעות הפקודה:

net use \\172.16.1.1
ולהשתמש בכל תכונות הרשת. במידה ומחשבו של הקורבן מחובר, ניתן להשתמש בכתובת ה-IP שלו והוא חשוף להתקפות מרוחקות.
בתקשורת בין מחשבים ברשת המקומית מוחלפים גיבובים של סיסמאות משתמשים, SMBRelay שומרת את גיבובי הסיסמאות בפורמט NTLM, מייצאת אל קובץ Text ומאפשרת לפענח אותם במועד מאוחר יותר בעזרת תוכנת צד שלישי, כגון: John The Ripper או L0phtCrack.

SMBRelay2

תוכנית זו פועלת בדומה ל-SMBRelay אך משתמשת בשמות NetBIOS במקום בכתובות IP.
בעזרת שתי התוכניות ניתן לבצע התקפה של אדם בתווך ומאפשרות לתוקף להאזין לתעבורה העוברת בין נקודות תקשורת שונות.
ג'ואקינו רוסיני

ביוגרפיה

רוסיני נולד להורים מוזיקליים - אביו היה נגן קרן ואמו זמרת, ונטבל ביום הולדתו בשם Giovacchino, אך נודע בשמו המקוצר Gioacchino. כילד למד לנגן בכינור ובצ'מבלו, ונתברך בנוסף בקול נעים לאוזן. אמו דחתה בתוקף את הצעתו של אחיה, לסרס את הבן המוכשר על מנת לשמר את קול הסופרן שלו, ורוסיני היה אסיר תודה לה על כך. בגיל 14 עבר לקונסרבטוריון של בולוניה ושם למד הלחנה וגם נגינה בצ'לו ובפסנתר. ארבע שנים מאוחר יותר השלים את חוק לימודיו כשבאמתחתו כבר אופרה אחת ומספר יצירות מוזיקליות.
בשנים שלאחר מכן כתב רוסיני אופרות רבות, אשר לא התפרסמו במיוחד. האופרה Tankred, אותה הלחין בשנת 1813, הייתה להצלחתו הראשונה. הוא המשיך בהלחנת אופרות לבתי אופרה איטלקיים, ובשנת 1815 מונה למנהלם של שני בתי האופרה של נפולי. חוזה ההעסקה שלו חייב לכתוב אופרה אחת מדי שנה לכל אחד מבתי האופרה, אך לא מנע ממנו לעבוד עבור ערים אחרות. 
לא כל האופרות שהלחין התקבלו בעין יפה: הופעות הבכורה של "הספר מסביליה" ושל "סינדרלה" (La Cenerentola) ברומא לא היו הצלחה מסחררת. רק בבימויים מאוחרים יותר זכו לאהדת הקהל. בנאפולי הכיר רוסיני את איזבלה קולבראן, זמרת אופרה לה נישא בשנת 1823 וממנה התגרש בשנת 1836. לאחר שהות בת חמישה חודשים בלונדון, שם הובטח לו שכר נאה ב-King's Theatre, קיבל בשנת 1824 את ניהול האופרה האיטלקית בפריז. שנתיים מאוחר יותר היה למלחין החצר המלכותי ולמפקח הכללי על השירה בצרפת.
ב-1829 הלחין את "וילהלם טל", האופרה האחרונה שכתב. בסך הכול הותיר אחריו במהלך שני עשורים, 39 אופרות שונות. בפרק זמן זה קנה לעצמו שם של אמן האופרה בופה (האופרה הקומית), אף שכתב גם אופרות רציניות. בשנת 1830 איבד את משרותיו הרשמיות, לאחר שמלך צרפת נאלץ לוותר על כיסאו בעקבות מהפכת יולי. באמצעות פנייה לרשויות, הצליח רוסיני להבטיח לעצמו קצבה לכל החיים.
רוסיני היה ידוע כנהנתן ואוהב חיים, וחלק מפרסומו קשור לפן הגסטרונומי: מנות אוכל משובחות מהמטבח הצרפתי נקראות על שמו. המפורסמת שבהן היא טורנדו רוסיני (Tournedos Rossini): אומצת פילה בקר צלויה עם פרוסת כבד אווז, בתוספת פטריות כמהין או בתוספת ציר בקר. לפי המסופר רוסיני עצמו המציא את המנה הזו.
בשנים 1836 עד 1848 פעל רוסיני בבולוניה כמנהל בית הספר למוזיקה. הוא המשיך להלחין, אך הקדיש עצמו עתה למוזיקה הדתית והקאמרית. בשנים אלו גם נשא את אשתו השנייה, הצרפתייה אולימפ פליסייה, לה היה נשוי עד מותו. עקב חוסר שקט פוליטי בבולוניה נמלט ב-1848 לפירנצה. ב-1855 שב לפריז, ובה בילה את שארית חייו. 
יצירותיו החשובות בתקופה שלאחר כתיבת האופרות הן "סטאבאט מאטר" ו-Petite Messe Solennelle, שהיא יצירה בת 90 דקות על אף שמה. לחניו מוכרים בזכות אלמנט הבדיחה שבהם, וגם הכותרות שנתן ליצירותיו ("אטיודים אסטמתיים", "ואלס מעונה", "חטאים של זיקנה") מעידות על חוש ההומור שלו. 
רוסיני סבל מדיכאון, בעיקר במחצית השנייה של חייו, שנבע כנראה ממחלת מין בה נדבק בנעוריו. הוא מת מסיבוך של ניתוח במעיו, ונקבר בבית הקברות פר לשז שבפריז בשנת 1868. ב-1877 הועבר גופו לפירנצה שבאיטליה מולדתו, אך מערת הקבורה הריקה בפריז מוקדשת עד היום לזכרו.
בלדות עממיות

בלדות עממיות הן בלדות שראשיתן במאה ה-13 והתפתחו בממלכת סקוטלנד וחוברו באיטליה, צרפת וצפון אירופה. בבלדות העממיות מופיעים בדרך כלל ערכים כמו נאמנות, אהבה, צניעות ורדיפת הצדק והאמת. האדם שסביבו העלילה מתרחשת הוא בדרך כלל אביר, שנעשה לו עוול קשה הכרוך בבגידה או ברצח. הבלדה העממית מתפתחת לרוב באמצעות דיאלוג, תוך התמקדות במקרה או אירוע בולט, ואילו האירועים שקדמו למקרה זה ואלו שבאו אחריו, הם לרוב מרומזים או שאינם מוזכרים כלל . הדמויות הראשיות המופיעות בבלדות הסקוטיות לרוב מהמעמד הגבוה.

אמצעים אפיים

המספר בבלדה העממית מתווך בין חומרי הסיפור ובין השומעים. המספר בבלדה מרבה לדלג על פרטים בבלדה שגורמים לפערי מידע. באמצעות הפערים בסיפור הוא שומר על המתח העלילתי. התבניות הקבועות ורמזים המשתמעים בין המשמעות הגלויה למשמעות הסמויה בונים את הרובד האירוני בבלדה.

אמצעים דרמטיים

האמצעי הבולט בבלדה העממית הוא הדיאלוג, הנותן לבלדה מימד של מיידיות, קונקרטיות ועניין. הדיאלוג מחדד את הקונפליקט ומגביר את קצב ההתרחשות על ידי קידום העלילה אל השיא או לפואנטה (גילוי האמת); הדיאלוג בבלדה הוא לרוב קצר ותמציתי וקצבו מהיר.
הבלדה מציגה גיבורים המצויים בעיצומו של עימות. המספר מתחיל את סיפור הבלדה בעיצומו של הרגע הדרמטי, ללא דברי רקע. האירועים מוצגים בסדרה של מעין "הבזקים" שהקשר שלהם זה לזה מרומז יותר מאשר נאמר והם בונים את המתח בעלילה, המתפרק בנקודת השיא.

אמצעים אידאיים

הגיבורים בבלדה העממית הם גיבורים המייצגים ערכים, רעיון, עמדה ותפיסת עולם מסוימת. הבלדה מושלכת את לב השומעים בשילוב בין צורת הביטוי העממית הקיצבית, אווירת המסתורין, הטון האירוני וההתנגשות בין התפיסות המנוגדות.
הבלדות מסתיימות מבחינה עלילתית, אך לעולם אינן נסגרות מבחינת הדיון הרעיוני.
איסלנדים

היסטוריה

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. הסיבה לכך: ניסוח ותחביר. דרושה הגהה.
איסלנד היא גוש יבשתי צעיר מבחינה גאולוגית שהתהווה לפני כ-20 מיליון שנים בעקבות התפרצויות של הרי געש בהרכס המרכז-אטלנטי. היא היה אחד האיים הגדולים שלא היו מיושבים זמן רב, עד שלפי ההערכות המקובלות בדרך כלל, בסביבות שנת 874 קם בה היישוב הראשון של בני אדם. קיימות ראיות מסוימות לנוכחות אנושית באי גם לפני הגעת הנורמנים.

המתיישבים הראשונים

הוויקינג הראשון שראה את איסלנד היה גארדר סוואוורסון שסטה מן המסלול בגלל תנאים קשים בעת הפלגתו מנורווגיה אל איי פארו. רישומיו הביאו למאמצים הראשונים לאתר את האי. פלוקי וילגרדרסון (יליד המאה ה-9) היה הנורמני הראשון שארגן מסע לאיסלנד. סיפורו מתועד בכתב היד לאנדנאומאבוק ואומרים כי הוא זה שנתן לאי את שמו - "איסלנד".
בדרך כלל למתיישב הראשון באיסלנד נחשב ראש שבט נורווגי בשם אינגולפר ארנארסון. הוא התנחל באי עם משפחתו בסביבות 874, במקום שאותו כינה "מפרץ העשן" או רייקיאוויק,
בעקבות אינגולפור, גם כן ב-874, קבוצה אחרת מנורווגיה הפליגה על פני האוקיינוס האטלנטי הצפוני, עם משפחות, בעלי חיים ועבדים, כדי להימלט משלטונו של המלך האראלד בהיר-השיער. בני קבוצה זו נסעו לאורך 1000 ק"מ על מנת להגיע לאיסלנד המיוחלת. אלו היו נורווגים, אך גם אנים ממוצא אירי או גלי-סקוטי. אירים וגלים סקוטים היו או עבדים או משרתים של ראשי השבטים הנורמנים שמסופר בסאגות האיסלנדיות, או צאצאים של קבוצת נורמנים שהתיישבו בסקוטלנד ואירלנד והתחתנו בנישואי תערובת עם מקומיים דוברים שפות קולטיות (גלית).
על סמך ממצאים גנטיים כ-62% ממאגר הגנים האימהיים של איסלנד הוא מאירלנד או סקוטלנד, בעוד השאר - 37%- שהוא ממוצא גרמאני צפוני. לעומת זאת כ-20-25% ממאגר הגנים האבהיים באיסלנד הם ממוצא קלטי (גלי), והשאר הוא גרמאני-נורמני.
עידן ההתיישבות האיסלנדי - Landnámsöld - נמשך בערך בין 930-874  עד שמרבית האי נכנסה לבעלותם של מתיישבים ובת'ינגווטליר הוקם האלת'ינגי, אספת הקהיליה האיסלנדית ,

מצוקות וסכסוכים

בשנת 930 במישור ת'ינגווטליר על ידי רייקיאביק, התכנסו ראשי השבטים ומשפחותיהם והקימו את האלת'ינגי, הפרלמנט הלאומי הראשון של איסלנד. עם זאת לאלת'ינגי חסר הכוח ליישם את החוקים שחוקק. ב-1262 העימותים בין ראשי השבטים היריבים פיצלו את הארץ עד שהיה צורך לפנות אל מלך נורווגיה, האקון הרביעי כדי לשמש כבורר סופי בכל המריבות, כחלק מה"ברית העתיקה". תקופה זו נודעה כ"עידן הסטורלוג".
הנואם

"הנואם" (באיטלקית: Arringatore; באנגלית: The Orator), הוא שמו של פסל ברונזה אטרוסקי, המתוארך למאה ה-1 לפנה"ס. גובהו של הפסל הוא כ-180 ס"מ והוא מוצג כיום במוזיאון הארכאולוגי בפירנצה, איטליה.
דמותו של הפסל משקפת השפעה של הפיסול ושל האמנות היוונית. השפעה זו בולטת בנטייה לתיאור ריאליסטי ברור והקפדה גם על תיאור קפלי הבד. שלא כמו הפסלים היוונים, למרות השלווה שבפני הדמות, ידו של "הנואם" מושטת קדימה בברכה ויוצרת אפקט דרמאטי בעיני הצופה. תנוחה מסוג זה מציגה את ההשפעה של הפיסול האטרוסקי על הפיסול רומי המאוחר ממנו. הדבר בולט, לדוגמה, בהשוואת תנועת היד הדומה בפסל "אוגוסטוס מפרימה פורטה".
לוקה מארנציו

חייו

מארנציו נולד בקוקאליו, סמוך לברשה, ומת ברומא. התאריך שהוצע להולדתו מסתמך על הצהרה שמסר אביו על גילו בשנים, והאפשרות, שנקרא על שם הקדוש, שיום חגו חל ב-18 באוקטובר.
אחרי הכשרה מוקדמת בברשה ואולי כמה שנים במנטואה, עבר לרומא, שם העסיק אותו קרדינל כריסטופורו מאדרוצו עד שנת 1578, כנראה כזמר; אחרי מות הקרדינל שירת בחצר הקרדינל לואיג'י ד'אסטה, ובשנים אלה החל לבסס לו שם כמלחין. עד שנת 1581 כבר הייתה המוזיקה שלו נודעת ברבים ופופולרית מאוד, כפי שאפשר ללמוד מן התדירות הגבוהה שבה הודפסו מחדש ספרי המדריגלים שלו ומהופעתם, שנעשתה שכיחה יותר ויותר, של המדריגלים שחיבר באנתולוגיות. בשנת 1587 עבר לפירנצה, שם התקבל לעבוד בשירות פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י למשך שנתיים. בשינת 1589 חזר לרומא, שם עשה את רוב שנותיו האחרונות, פרט לנסיעה לפולין בין 1596 ל-1597, תקופה שבה עבד בחצר זיגיסמונד השלישי בוורשה. לפי כמה מקורות, הביקור בפולין עשה שמות בבריאותו, והוא מת בשנת 1599, זמן קצר אחרי שובו מפולין.

מוזיקה

אף כי מארנציו כתב כמות מסוימת של מוזיקת קודש שצורת מוטטים ומדריגלי ספיריטואלי (מדריגלים המבוססים על טקסטים דתיים), רוב יצירתו, ואותו חלק ממנה ששרד כל השנים, הוא מכלול המדריגלים העצום שלו. במהלך שני העשורים של קריירת ההלחנה שלו חלו בהם שינויים בסגנון, טכניקה וצליל.
מארנציו חיבר לפחות חמישה-עשר קבצים של מוזיקה, בעיקר מדריגלים אבל גם קנצונטות ווילאנלות (צורות א-קאפלה חילוניות, הנושאות דמיון רב למדריגלים, אבל בדרך כלל קלות מהם באופיין, במידת מה). קרוב ל-500 חיבורים מוזיקליים שרדו מיצירתו. מבחינה סגנונית, ניכרת במהלך חייו נטייה ברורה להתגברות הכובד והחומרה בצלילו,
אבל בכל התקופות היה מוכשר לעבור מהלך נפש אחד לאחר במסגרת יצירה יחידה, לעיתים תוך פסקה יחידה; נדיר למצוא חוסר אחדות במוזיקה, משום שהוא עוקב בנאמנות אחר הטקסטים של השירים המבוצעים. במהלך העשור האחרון לחייו, לא רק כתב מוזיקה רצינית יותר, אפילו קודרת באופיה, אלא גם ערך ניסויים בכרומטיות נועזת, שרק קרלו ג'זואלדו התנסה בשכמותה ואף מעבר לכך. במדריגל אחד (O voi che sospirate a miglior note) הוא מתקדם במודולציות במעגל שלם של קווינטות במסגרת פסוק יחיד, תוך שימוש באנהרמוניה בתוך אקורדים יחידים (לדוגמה, דו דיאז ורה במול בו זמנית), בלתי ניתן לשירה אם אין משתמשים בכוונון מושווה במידה זו או אחרת של קירוב.
אופייני עוד יותר לסגנונו, ומאפיין מגדיר של המדריגל כסוגה, הוא השימוש שלו בציורי-מילים: הטכניקה של שיקוף מילה מסוימת, פסוק, רמז או מהתלה בחומר המושר. דוגמה מתבקשת לכך תהיה מוזיקה לפסוק "שוקעים בים", שתורכב מסדרת צלילים יורדים, או ליווי המילה "ייסורים" באקורד דיסוננטי, מלווה בפתרון בלתי מספק.

השפעה

למארנציו הייתה השפעה כבירה על מלחינים באיטליה ובשאר אירופה. כדוגמה לכך, כאשר ניקולאס יונג פרסם את "מוזיקה טראנסאלפינה" שלו באנגליה בשנת 1588, הקובץ הראשון של מדריגלים איטלקיים שיצא לאור בארץ זו, היה המספר השני בגודלו של מדריגלים בקובץ מפרי עטו של מארנציו (אחרי אלפונסו פראבוסקו האב); בקובץ השני של מדריגלים איטלקיים שיצא באנגליה, היו למארנציו יותר מדריגלים מלכל אחד אחר.
משפחה אחת

משפחה אחת (מוכר גם באנגלית: one family) היא עמותה ישראלית העוסקת בסיוע לנפגעי טרור. הוקמה בשנת 2001, לאחר הפיגוע במסעדת סבארו בירושלים שבו נרצחו 15 ישראלים.

רקע

הארגון הוקם ביוזמתה של מיכל בלזברג, אשר הייתה אמורה לחגוג את בת המצווה שלה ב-9 באוגוסט 2001, היום שבו אירע הפיגוע במסעדת סבארו. בלזברג החליטה לבטל את האירוע, ולתרום את כל ההוצאות שנחסכו עבור נפגעי הפיגוע. בנוסף, גייסה המשפחה מחברים וקרובי משפחה סכום נוסף של כ־100,000 $. פעילות זו הלכה והתרחבה לכדי עמותת "משפחה אחת" אשר מנוהלת כיום על ידי אמה של מיכל, שנטל בלזברג, ובראשה עומד אביה מרק בלזברג. מטה העמותה שוכן בשכונת קטמון בירושלים.

פעילות

העמותה מסייעת כיום לאלפי נפגעי טרור, הן פצועים והן משפחות שכולות, באמצעות פעילויות מגוונות: שיקום נפשי, תמיכה משפחתית, סדנאות, קבוצות תמיכה, נופשונים, סיוע כלכלי ותעסוקתי ועוד. העמותה גם מסייעת בייעוץ וייצוג משפטי וציבורי במידת הצורך. לעמותה מחלקות נוער, ילדים ומבוגרים והיא מפעילה מרכזי סיוע במקומות שונים בארץ.
סרטי טאצ'סטון

רקע

בסוף 1979, וולט דיסני הפקות שחררה את הסרט "החור השחור" ("The Black Hole"), סרט מדע בדיוני שהיה ההפקה הראשונה של האולפנים שקיבלה דירוג PG‏ (Parental Guidance), שממליץ לילדים לא לצפות ללא השגחת הוריהם (סרטי טאצ'סטון, לעומת זאת, כבר הפיקו סרט עם דירוג PG ללא התווית של דיסני עליו - "Take Down", כמעט שנה לפני שחרורו של החור השחור). במהלך השנים הבאות דיסני ניסתה להפיק ולהפיץ יותר סרטים שיכולים לקבל את דירוג ה-PG, ביניהם "קונדורמן" ("Condorman") ב-1981, "טרון" ("Tron") ו"טקס" ("Tex") ב-1982 (בו הוצגו סצנות של צעירים המעשנים מריחואנה, "Never Cry Wolf",‏"Running Brave" (שניהם כללו סצנות עם גברים עירומים), "משהו מרושע בדרך זו" ו"מעיל כבד" ב-1983. הסרט האחרון קיבל ביקורת שלילית עקב היותו כולל תכנים למבוגרים שאינם מתאימים לדיסני. באותו הזמן, השם "דיסני" היה סמל לסרטי ילדים ובכלל לתכנים הקשורים לילדים, והשימוש בשם של דיסני ייתכן והשפיע לרעה על ההכנסות מסרטים אחרים שהופנו לקהל מבוגר יותר, כגון "השטן ומקס דוולין" מ-1981 ו"טרון" מ-1982.
יורי יאקובלב

חייו

יורי יאקובלב נולד במוסקבה למשפחת משפטן. בשנת 1937 במהלך הטיהורים הגדולים חלק גדול מקרוביו אבדו. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה המשפחה נמלטה לאופה. בהיותו באופה יאקובלב החל לעזור לאימה בבית חולים צבאי. בשנת 1943 הם חזרו למוסקבה ויאקובלב החל לעבוד במוסך. בשנת 1948 הוא ניסה להתקבל ללימודים ב-VGIK אך ללא הצלחה והתקבל לבית הספר למשחק ליד תיאטרון וכטנגוב. את שנת הלימודים הראשונה הוא סיים בין הסטודנטים החלשים והיה על סף סילוקו מלימודים. בהמשך הוא השתפר ולאחר סיום לימודיו בשנת 1952, התקבל לתיאטרון ווכטנגוב. יאקובלב שיחק על במתו במשך כול חייו. במספר הצגות הוא שיחק לצד מיכאיל אוליינוב.
את התפקיד הראשון בקולנוע יאקובלב גילם כבר בשנת 1953 בהיותו סטודנט. בשנת 1958 הוא שיחק באחד התפקידים הראשיים בסרט של איוואן פירייב "אידיט" על פי ספרו של פיודור דוסטויבסקי. ההצלחה הגדולה הגיע ליאקובלב לאחר השתתפותו בסרטי של אלדר ריאזנוב הבלדה הגוסארית וצחוק הגורל (ואף הופיע בסרט ההמשך משנת 2007, צחוק הגורל 2) ובסרטיו של לאוניד גאידאי.
במקביל לקולנוע בו יאקובלב שיחק בכ-70 סרטים הוא המשיך בתיאטרון וכטנגוב והיה בין שחקניו המובילים. יאקובלב עסק גם בדיבוב סרטים מצוירים וקריינות.
בשנים האחרונות הוא כבר לא הצטלם בקולנוע ובתיאטרון השתתף רק בהצגה אחד. יאקובלב נפטר ממחלה ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'י במוסקבה.
יאובקלב היה נשוי 3 פעמים, כול ילדיו עוסקים במשחק.
אמפוריאי

אמפוריאי (בלטינית Emporiae, בספרדית Ampurias) היא עיר עתיקה בחוף הים התיכון, בחבל קטלוניה שבספרד, ממנה נותרו לימינו שרידים ארכאולוגיים בלבד. 
העיר נוסדה ב-575 לפנה"ס על ידי מתיישבים יוונים מפוקאיה (Φώκαια), שהעניקו לה את השם אמפוריון (Εμπόριον). בתחילת המלחמה הפונית השנייה עברה לידי הרומאים, אך בשלהי המאה השלישית לספירה ננטשה.
פולינזים

מקור

הפולינזים, כוללים את  אנשי סמואה, טונגה, ניואה, מאורי מאיי קוק, מאורי מטהיטי, אנשי הוואי, איי מרקיז ומאורי מניו זילנד. הם קבוצת משנה של עמים אוסטרונזיים. לפי התאוריה המקובלת מקור מוצאם דומה לזה של העמים הילידים מהעולם המלאי, מדגסקר וטייוואן. תאוריה זו נתמכת על ידי עדויות גנטיות, לשוניים, וארכאולוגיות.
מקורם של הפולינזים מוסבר בעזרת תיאורית הגירה לתוך האוקיינוס שקט שהתחילה בערך לפני 3000 שנה. תאוריה זו מתוארת היטב על ידי קייזר et al. (2000). התאוריה המודרנית שמקובלת כיום היא הפולינזים הם חלק מהאוסטרונזים שהחלו להגר מטייוואן בין 3000 ו-1000 לפנה"ס; הפולינזים כנראה נדדו דרך הפיליפינים, מזרח אינדונזיה, מצפון-מערב גינאה החדשה והגיעו למלנזיה בערך ב-1400 לפנה"ס. משם נדדו לאיים המערביים של פולינזיה ב-900 לפנה"ס. עם זאת, Soares et al. (2008) טענו בהתבסס על בדיקות דנ"א מיטוכונדריאלי שהתוצאות מצביעות על מקור קדום יותר, קדם ההולוקן, מאזור בדרום מזרח אסיה.
World Record

רשימת שירים

כל השירים נכתבו על ידי פיטר האמיל למעט איפה שמצוין
איטלקית יהודית

איטלקית יהודית היא שפה המבוססת על השפה האיטלקית, והייתה בשימוש על ידי קהילות יהודיות רבות ברחבי איטליה. היא התפתחה בין המאה העשירית למאה התשע עשרה, ונקראה גם "לעז", "לטינו", "איטליאנו" או "וולגאר". 
האיטלקית היהודית מתחלקת לניבים רבים ואינה אחידה. בכל עיר, חבל ארץ או קהילה יהודית השפה השתנתה בהתאם לחיי הקהילה. דוגמאות לשפות איטלקיות-יהודיות הן ונציאנית-יהודית בוונציה, פירנצית-יהודית בפירנצה, רומית-יהודית ברומא ועוד. גם בקורפו שביוון דיברו בשני ניבים של שפה זו. 
האיטלקית היהודית נכתבת בכתב העברי. השפה מתאפיינת בייחוד הפעלים, תופעה של הוספת סיומת איטלקית של שמות פעולה לשורשי פעלים עבריים (לדוגמה: Axalare - לאכול, Gannaviare - לגנוב). כיום השפה מדוברת על ידי כ-200 אנשים בלבד, בעיקר ברומא, בקורפו ובישראל, ומקורותיה נשמרים בעיקר בספריית הקונגרס בארצות הברית.
צ'סטר קרלסון

חייו

קרלסון נולד בסיאטל שבמדינת וושינגטון. שני הוריו סבלו משחפת, מה שאילץ אותו לעבוד החל מגיל צעיר על מנת לפרנס את משפחתו. אמו מתה כשהיה בן 17, ואביו נפטר כשהיה בן 26.
קרלסון למד פיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, ובשנת 1930 סיים שם לימודים לתואר ראשון. לאחר סיום לימודיו הוא מצא עבודה במעבדות בל, משם פוטר בשנת 1933, כתוצאה מהמשבר הכלכלי. הוא מצא עבודה כפקיד פטנטים - בתחילה במשרד עורכי דין, ואז בחברת "פ.ר. מאלורי" לייצור חלפים חשמליים. בשנת 1934 נישא קרלסון. בשנת 1936, מתוך מטרה לשפר את יכולותיו בתחום הפטנטים, החל קרלסון ללמוד משפטים בלימודי ערב. הוא סיים את לימודיו בשנת 1939, ובשנת 1940 הוסמך.

מכונת הצילום

עבודתו של קרלסון כפקיד פטנטים אילצה אותו ליצור העתקים רבים של שרטוטים מפורטים ומסמכים שונים, עבודה ידנית ומייגעת שדרשה זמן רב. דלקת המפרקים ממנה סבל הקשתה עליו עוד יותר, מה שגרם לו לשאוף למצוא דרך יעילה ופשוטה להעתקה מדויקת של מסמכים. תוך כדי עבודתו בחברת פ.ר. מאלורי הוא התחיל לעבוד על ההמצאה. בתחילה חשב קרלסון כי המפתח להמצאה נמצא בתהליך הדומה לפיתוח תמונות, אך הבין כי מדובר בתהליך איטי, יקר ומסורבל מדי. הוא פנה לתחום של פוטו-מוליכות - תכונה של חומרים מסוימים לשנות את תכונותיהם החשמליות על ידי חשיפה לאור. הוא הגה את תהליך הצילום החשמלי המבוסס על תכונה זו, ובשנת 1937 הוא רשם פטנט ראשון על התהליך. בשנה זו הוא גם שכר עוזר, פיזיקאי גרמני בשם אוטו קורניי, ועבר מהמטבח שבביתו, בו ביצע את הניסויים עד אז, לחדר אחורי של מכון יופי שהיה בבעלות חמותו באסטוריה שברובע קווינס. בשנת 1938 ביצע את הניסוי המוצלח הראשון - הוא הצליח לצלם את הכתובת Astoria-10-22-38 אותה רשם על לוחית מיקרוסקופ עשויה זכוכית.

הכישלון המסחרי

למרות הפוטנציאל המצוי בהמצאה נדחה קרלסון על ידי כ-20 חברות ביניהן IBM וג'נרל אלקטריק. אף חברה לא האמינה כי מכונת הצילום יכולה להצליח בצורה מסחרית. אוטו קורניי, עוזרו של קרלסון, התייאש ונטש. קרלסון עצמו, עקשן יותר, המשיך לנסות ואף בנה אב-טיפוס של המכונה, אך עדיין לא הצליח למצוא גוף שיסכים להשקיע בהמצאתו.
בשנת 1944 הצליח קרלסון לעניין בהמצאתו את מכון "בטל ממוריאל" (Battelle Memorial Institute), שהסכים להשקיע בה 3000 דולר וכן לשמש כסוכנו של קרלטון, זאת בתמורה ל-40% מהרווחים העתידיים. תחת חסותו של המכון המשיך קרלסון בפיתוח ההמצאה. עם זאת, קשייו של קרלסון לא באו לסיום. אשתו, שהתקשתה להיות משנית לעבודתו, התגרשה ממנו בשנת 1945.

הלואיד-זירוקס

בשנת 1947 קנתה חברת "הלואיד" מניו יורק זיכיון לשימוש בהמצאה. החברה החליטה להמשיך ולהשקיע בפיתוח הטכנולוגיה הצעירה, ובשנת 1948 נתנה לה את השם המסחרי "זירוגרפיה" (ביוונית - העתקה יבשה). הטכנולוגיה הוצגה לראשונה בשנת 1948, ובשנת 1949 יצאו מכונות הצילום המסחריות הראשונות. מכונות אלה, כבדות, מסורבלות, ובלתי נוחות לשימוש זכו לכישלון מוחץ, ולא הצליחו להתחרות בנייר הפחם הפשוט והנוח. בכל אותו זמן לא הועסק קרלסון כעובד הלואיד, אלא נשכר כיועץ חיצוני. הוא קיבל תמלוגים זעומים, שאת רובם השקיע בהמשך פיתוח המוצר.

הפריצה הגדולה

בשנת 1960 יצאה לשוק מכונת הצילום מדגם 914 - המכונה הראשונה שהייתה פשוטה לשימוש, השתמשה בנייר רגיל ופעלה בלחיצת כפתור (עם זאת - היא שקלה כ - 300 קילוגרם!). מכונה זו זכתה להצלחה מסחררת. הצלחת דגם זה והדגמים שבאו אחריו הביאה לקרלסון תמלוגים של כ - 150 מיליון דולר, מתוכם תרם מעל 100 מיליון דולר למטרות צדקה. גם מכון בטל, שהשקיע 3000 דולר בלבד, זכה לרווחים עצומים של כ - 250 מיליון דולר. בשנת 1968 נפטר קרלסון בניו יורק כתוצאה מהתקף לב.
אלגוריתם רו של פולרד ללוגריתם הדיסקרטי

בתורת המספרים ובקריפטוגרפיה, אלגוריתם רו של פולרד ללוגריתם הדיסקרטי (באנגלית: Pollard’s rho algorithm for discrete logarithms) הוא אלגוריתם הסתברותי לחישוב לוגריתם בדיד בחבורה ציקלית סופית מסדר ראשוני עם זמן ריצה דומה לשיטת כוח גס גנרית הנקראת אלגוריתם צעד-קטן צעד-גדול אך עם צריכת זיכרון שולית ביחס אליה. האלגוריתם פותר את בעיית הלוגריתם הבדיד בהסתברות גבוהה, בסיבוכיות בסדר גודל של  כאשר  הוא סדר החבורה. לצורך אלגוריתם פולרד ההנחה היא שסדר החבורה הוא מספר ראשוני, שאם לא כן, אפשר בשילוב עם אלגוריתם פוליג-הלמן לפתור את בעיית הלוגריתם הבדיד בזמן ריצה שהוא בסדר גודל  כאשר  הוא הגורם הראשוני הגדול ביותר של .

היסטוריה

אלגוריתם רו הומצא על ידי המתמטיקאי הבריטי ג'ון פולרד והתפרסם במאמר "שיטת מונטה קרלו לחישוב אינדקסים" בכתב העת המדעי "Mathematics of Computation" ביולי 1978. בדומה לאלגוריתם רו של פולרד לפירוק לגורמים הוא נקרא בשם זה בשל העובדה שבמיפוי אקראי (או הילוך מקרי) בקבוצה סופית, נוצר מעין "מעגל" אליו מחובר "שובל" קצר וצורתו דומה במקצת לאות היוונית  (כמתואר בתרשים משמאל), כלומר בהינתן פונקציה אקראית לאחר מספר מוגבל של ערכים מגיעים לנקודה בה הערכים מתחילים לחזור על עצמם במעגל אין סופי. הרעיון של פולרד ניתן להרחבה לכל סוג של חבורה ציקלית, כמו חבורה אבלית מעל עקום אליפטי הידועה בפופולריות שלה בהצפנה המודרנית ולמעשה לא ידוע על אלגוריתם שמציג סיבוכיות טובה יותר לפתרון בעיית הלוגריתם הבדיד בעקום אליפטי. בחבורה ציקלית מעל מספר ראשוני קיים אלגוריתם תחשיב אינדקסים עם זמן ריצה תת-מעריכי והוא נחשב ליעיל ביותר הידוע כיום למספרים גדולים אך אינו בר ביצוע בעקום אליפטי.
ב-1980 פיתח ריצ'רד ברנט גרסה משופרת יותר של אלגוריתם רו של פולרד לפירוק לגורמים שניתן ליישום גם לפתרון בעיית הלוגריתם הבדיד ומציע שיפור בפקטור של רבע ביעילותו לעומת הגרסה של פולרד. מאוחר יותר פולרד וברנט פיתחו ושיפרו את האלגוריתם אף יותר.
מונינג

מונינג (באנגלית: Mooning) היא פעולה של חשיפת הישבן בפומבי על ידי הסרת החלק האחורי של המכנסיים והתחתונים. במספר תרבויות חשיפת הישבן נעשה על מנת להביע מחאה או סתם לשם הנאה. זאת משום שהיא נחשבת כפעולה גסה ומעליבה וכן מכיוון שישנו טאבו בנוגע לישבן.
המילה Moon (ירח) הייתה מטפורה מקובלת לישבן מאז 1743, והפועל to moon התייחס לחשיפה לאור (הירח) מאז 1601, הרבה לפני גל חשיפת הישבנים בקרב סטודנטים בארצות הברית בסוף שנות השישים ואילך.
לפני שקיבלה מילת הסלנג "מונינג" את משמעותה הנוכחית, הייתה משמעותה "שוטטות בטלה" או "תשוקה רומנטית".
מחקרים שראו אור לאחרונה בנושא מנהגם של חיילי הלגיון הרומי לאחר ניצחונות חשובים בשדה הקרב טוענים כי חשיפת הישבן אל מול הקיסר הייתה אחת הפעולות הנעלות שהיה ניתן להפגין כלפי העריץ.
יוספוס פלביוס מתאר בספרו תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים אירוע מימי הנציב קומאנוס בו חייל רומי חשף ישבנו בפני הקהל בבית המקדש ואף השמיע קול נפיחה, הדבר גרם לשרשרת אירועים שהחלה בהתפרעות ההמונים, בעקבותיה הגיע צבא רב להיכל אשר הביא לבריחת היהודים מהר הבית ולרמיסתם ומותם של עשרות אלפי יהודים.
באוגוסט 2004 חשף השחקן עופר שכטר את ישבנו מול עשרות אלפי נערים וילדים באירועי אקזיט סיטי. בעקבות זאת זומן שכטר לחקירה משטרתית, לאחר שד"ר יצחק קדמן, מנכ"ל המועצה לשלום הילד דאז, הגיש תלונה בנושא.
באירוויזיון 2017 אזרח אוקראיני בשם ויטלי סדוויק, התפרץ לבמה עטוף בדגל אוסטרליה, וחשף את ישבנו מול המצלמה. סדוויק נתפס על ידי המאבטחים והועבר למעצר.
ייהרג ואל יעבור

ייהרג ובל יעבור הוא דין הנאמר בעניינן של מצוות העומדות על פי ההלכה מעל פיקוח נפש. ככלל, דין זה נאמר לגבי שלוש מצוות לא תעשה שהן: לא תרצח, איסור עריות ואיסור עבודה זרה. משמעות ההוראה היא שגם אם קיום מצווה ממצוות אלו מסכן את חייו של היהודי ועלול להביא למותו, עליו למסור עצמו להריגה ולא להפר אותן. במצבים מיוחדים כלל זה תקף גם בעבירות אחרות.

יחיד

כאשר אונסים יהודי לעבור עבירה משאר מצוות התורה שלא בפרהסיא, במטרה להכריח אותו לעבור על הדת, ולא להנאתו של המכריח, אזי הדין הוא שהוא רשאי להיהרג ורשאי לעבור.

ענישה

ישנה מחלוקת בין חכמי הראשונים לגבי אדם שנוהג בניגוד להלכה ועובר על אחת משלוש מצוות ייהרג ואל יעבור במקרה של פיקוח נפש. לדעת הרמב"ם, העובר אינו נענש בעונש הקבוע לעבירה, אך נחשב כמי שחילל שם שמים.
וכך הוא לשון הרמב"ם:
וכל מי שנאמר בו ייהרג ואל יעבור, ועבר ולא נהרג--הרי זה מחלל את השם, ואם היה בעשרה מישראל, הרי זה חילל את השם ברבים; וביטל מצות עשה שהיא קידוש השם, ועבר על מצות לא תעשה שהיא חילול השם. ואף על פי כן, מפני שעבר באונס, אין מלקין אותו ואין צריך לומר שאין ממיתין אותו בית דין, אפילו הרג באונס
— משנה תורה לרמב"ם, הלכות יסודי התורה, פרק ה'
לעומת זאת, רבנו דוד  פסק שהעובר על אחת מעבירות אלו ולא נהרג, חייב מיתה בעדים והתראה.

שמירת שבת

בהלכות יהדות ביתא ישראל מהווה מצוות שמירת השבת בבחינת ייהרג ואל יעבור].

פסיקת אחרונים

פסיקתם של האחרונים בימינו לגבי ציווי "יהרג ואל יעבור" התקיימה באירועים קריטיים בהם גדולי הרבנים ראו כהוראת שעה לצוות את הציבור החרדי להתנגד להוראות הממשלה בנושא.
ביניהם, בשנת תש"ח התפרסם פסק כזה של העדה החרדית בנוגע לגיוס נשים לצה"ל, ומאוחר יותר התפרסם פסק דומה מאת רבני ירושלים בנוגע לשירות לאומי לנשים. גם הרב צבי יהודה קוק פרסם כרוזים כאלו בנוגע למסירת שטחי ארץ ישראל לנכרים.