google/wiki40b huggingface dataset:
עורק מתלה המעי העליון

אנטומיה

ראשיתו של העורק בהיבט הקדמי של אבי העורקים בגובה גבולה התחתון של החוליה המותנית הראשונה. על פי רוב, נקודה זו נמוכה בכסנטימטר מנקודת יציאתו של גזע הבטן. לאחר צאתו העורק יורד לפנים, תוך שהוא עובר מאחורי ומתחת לצוואר הלבלב ווריד הטחול. מתחת לחלק זה של העורק נמצאים וריד הכליה השמאלי, החלק השלישי של התריסריון, והזיז האונקלי של הלבלב.
העורק מתקדם באופן טיפוסי לשמאלו של וריד מתלה המעי העליון. לאחר שהוא עובר את צוואר הלבלב, מתחיל העורק להתפצל לענפיו.

סעיפים

עורק הלבלב והתריסריון התחתון מספק דם לראש הלבלב ולחלקים העולה והתחתון של התריסריון. עורקי המעי הריק ועורקי המעי העקום מספקים דם לשני חלקים אלה של המעי הדק. עורק המעי העקום והמעי הגס מספק דם לחלקו האחרון של המעי העקום, למעי העיוור ולתוספתן. עורק המעי הגס הימני מספק דם למעי הגס העולה, ואילו עורק המעי הגס האמצעי מספק דם למעי הגס הרוחבי, למעט השליש המרוחק שלו.
עורק המעי העקום והמעי הגס, עורק המעי הגס הימני ועורק המעי הגס האמצעי משיקים אחד עם השני ויוצרים את עורק המעי הגס השולי (arteria marginalis coli) העובר לאורך הגבול הפנימי של המעי הגס ומתחבר לסעיפים של עורק המעי הגס השמאלי, אשר יוצא מעורק מצע המעי התחתון.

התפתחות עוברית

עורק מתלה המעי העליון מספק דם למבנים שמקורם במעי האמצעי (midgut).

היבטים קליניים

בהשוואה לכלי דם אחרים בגודל דומה, עורק מתלה המעי העליון נמצא מעורב פחות בטרשת עורקים, ככל הנראה בשל גורמים המודינמיים הקשורים בזרימה בו. חסימה חריפה של העורק מובילה לאיסכמיה של המעי, ולה השלכות קשות, עם תמותה של 80%. העורק יכול ללחוץ על וריד הכליה השמאלי, ובכך להביא לתסמונת מפצח האגוזים. הוא גם יכול ללחוץ על החלק השלישי האופקי של התריסריון, ובכך להביא לתסמונת עורק מתלה המעי העליון.
הונדה ג'אז

היסטוריה דגמי "הונדה ג'אז"

חברת הונדה פיתחה לראשונה את דגם ה- "הונדה ג'אז" בשנת 1981.
ביפן ובסין הדגם היה קרוי "הונדה פיט" ו-"הונדה סיטי".
באירופה ובמזרח התיכון הדגם היה קרוי "הונדה ג'אז".  הדגם יצר עד שנת 1986.
עוזי לוי

קורות חייו

לוי נולד וגדל בחבל התענכים, בן להורים חקלאים ומגדלי בקר. למד בבית ספר חקלאי מקיף "ויצו קנדה נהלל". עם גיוסו לצה"ל בשנת 1977, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, בנוסף עבר קורס מ"כים חי"ר ולחם במבצע ליטני. בדצמבר 1981 התגייס לימ"מ, ושירת ביחידה כלוחם. לאחר תקופה ביחידה, יצא לקורס קצינים חי"ר בבה"ד 1, בסיום הקורס חזר ליחידה ושירת בתפקידים שונים: מפקד צוות, מפקד פלגה, קצין מבצעים, קצין הדרכה, קצין אג"ם וסגן מפקד הימ"מ. במהלך שירותו בימ"מ, השתתף בעשרות מבצעים חסויים שעדיין אסורים בפרסום. ב-1999 יצא ללימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.  
באוגוסט 2000 מונה למפקד ימ"ס איו"ש. סמוך לכניסתו לתפקיד פרצה האינתיפאדה השנייה, לוי הוביל את היחידה עד אמצע 2007, תקופה של לחימה מתמדת במהלכה השתתפה בכ-1,200 מבצעים, חיסלה כ-130 מחבלים ועצרה עוד מאות אחרים. במהלך תקופת פיקודו על יחידת הימ"ס, עוטרה היחידה ולוחמיה בצל"שים רבים, בין היתר, צל"ש הרמטכ"ל, צל"ש אלוף פיקוד המרכז וצל"ש מפקד האוגדה והייתה היחידה המעוטרת ביותר בצה"ל ובמשטרה באותה תקופה. 
בתפקידו הבא שירת כסגן מפקד מג"ב איו"ש וב-2010 מונה למפקד מג"ב צפון. 
בפברואר 2012 הועלה לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מג"ב איו"ש. בספטמבר 2015 פרץ גל הטרור הפלסטיני, במהלכו התרחשו פיגועי טרור כמעט מדי יום, כאשר חלק גדול מהם התרחש בירושלים ובשטחי יהודה ושומרון. לוי הוביל את מג"ב איו"ש בתקופה מורכבת ומאתגרת של פיגועי טרור, החל מפיגועי דקירה, פיגועי דריסה והשלכת בקבוקי תבערה ועד לפיגועי ירי והשלכת מטענים.
ביולי 2016 מונה לסגן מפקד משמר הגבול.
לוי נשוי ואב לשניים. בעל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני במדעי היהדות.
אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל

אליפות 1913

אליפות האימפריה הרוסית השנייה בכדורגל נערכה בין ה-16 בספטמבר ל-23 באוקטובר 1913 ובדומה לעונה הקודמת נערכה בשיטת פלייאוף החל מרבע גמר וקיבצה את כל נבחרות הערים הטובות במדינה, שהורכבו ממיטב שחקני הכדורגל הרוסי של אותם ימים.
לקראת האליפות, נבחרת מוסקבה שהפסידה בגמר 1912 בפורמט המקוצר של העונה, ביקשה להעפיל שוב לגמר והפעם לזכות ולכן מינתה את גסקל האנגלי, שאימן את קבוצת אוניון סנקט פטרבורג, למאמן הנבחרת.
בתחילה הליגה חולקה לשתי חטיבות - חטיבת צפון וחטיבת דרום כשאלופת כל חטיבה מעפילה לגמר האליפות. בטורניר השתתפו אז בוגורודסק, מוסקבה, סנקט פטרבורג, לודז', יוזובקה, רוסטוב על הדון, חרקוב, קייב, חרסון, סבסטופול, אודסה ומיקולאייב.
באותה עונה איגוד הכדורגל הרוסי הטיל איסור על כל הנבחרות להעלות למגרש יותר משלושה שחקנים זרים.

ביקורת

הביקורת העיקרית שהופנתה כלפי האליפות הקיסרית היא כי זו הייתה אליפות בלתי ספורטיבית לחלוטין בשל החלטות שונות של איגוד הכדורגל הרוסי, שאפשרו לנבחרת הכדורגל מהבירה סנקט פטרבורג להעפיל לגמר 1912 חרף אי-משחקה בחצי הגמר ובמשחקי ההכרעה של חטיבת הצפון, כשהנבחרת זכתה באליפות הצפון אחרי שהעפילה לגמר, אף שסירבה לשחק מול לודז' והנבחרת הפולנית היא שהוכרזה כמפסידה.
גם ההכרזה בתום אליפות 1913, כשאיגוד הכדורגל הרוסי סירב להכיר באליפות של אודסה בשל שיתוף ארבעה זרים, בשל מחאת אנשי נבחרת סנקט פטרבורג, הובעה כהחלטה לא ספורטיבית בעליל שבאה להיטיב עם נבחרת הכדורגל מעיר הבירה, אף שלא הייתה מוצלחת במיוחד.
קינג גידורה

עיצוב

מראהו של קינג גידורה הוא כשל זוחל ענקי בעל שלושה ראשים, כנפיים ענקיות ושלושה ראשים כמו של מפלצת ההידרה. וכן בעל 2 זנבות. צבעו זהוב והוא מכוסה במעטה כבד של קשקשים. גידורה מבוסס על היצור אורוצ'י, נחש-רב ראשים מהמיתולוגיה היפנית. צובוריאה איג'י, אמן האפקטים עבור סרטי הגודזילה בשוהה, ביסס את גידורה רק על התיאור שהיה בתסריט שתיאר אותו כ "שלושה ראשים, שני זנבות, וקול כמו פעמון".
יחס אצבעות

יחס אצבעות (2D:4D) הוא היחס בין אורך האצבע השנייה (המורה) לבין אורך האצבע הרביעית (הקמיצה), והוא נמדד בדרך כלל ממקום החיבור של  האצבע לכף היד עד לקצה האצבע. קיימת טענה  כי היחס  מושפע מהחשיפה לאנדרוגנים, כגון טסטוסטרון, בעת ההתפתחות ברחם, כך שניתן להשתמש ביחס זה כאומדן גס לחשיפה לאנדרוגנים תוך רחמיים. יחס 2D:4D נמוך מורה על חשיפה גבוהה יותר לאנדרוגנים. 2D:4D מחושב על ידי מדידת אורך האצבע המורה והקמיצה ביד ימין וחלוקתם זה בזה. אם האצבע המורה היא הארוכה מבין השתיים היחס יוצא גדול מאחד ואם הקמיצה ארוכה יותר היחס יוצא קטן מאחד.
יחס 2D:4D הוא תכונה דו-צורתיות זוויגית: אצל גברים האצבע המורה בדרך כלל קצרה מן הקמיצה ואצל נשים היא בדרך כלל שווה לה או ארוכה ממנה. מגוון מחקרים הדגימו קשר בין יחס 2D:4D לבין תכונות פיזיות והתנהגויות מסוימות.
סוס פרא (סרט)

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בארצות הברית, בתקופת "המערב הפרוע", ומגלמת בה את היריבות בין הבוקרים האמריקאים לאינדיאניים המקומיים. סיפור הסרט סובב סביב סוס מוסטנג שנולד כסוס פרא, בשמורת טבע באזור "המערב הישן" של ארצות הברית, ובה חי עם העדר אליו משתייך. הסוס נהנה מחייו כסוס פרא, ומן היתרונות הגלומים בהם, בדמות החופש והחירות, המאפשרים לו לדהור להנאתו במרחבים הפתוחים. משבוגר הסוס, הוא נחטף בידי בוקרים אמריקאיים, אשר מביאים אותו למתקן צבאי, בו מנסים לאלף ולביית אותו, אך לשווא – הסוס עיקש וקנאי לחירותו, ולא ייכנע לניסיונות להפכו לסוס מבוית. במהלך שהותו של הסוס באותו מתקן צבאי, הוא פוגש באינדיאני צעיר בשם 'גל קטן', אשר מוחזק בידי הבוקרים כשבוי, כאשר הוא כפות לעמוד הממוקם לצד מכלאתו של הסוס. בשיתוף פעולה מצליחים האינדיאני הצעיר והסוס להשתחרר ולחמוק מיד הבוקרים. הסוס הקנאי לחירותו, ממהר לחשוב שהצליח לצאת סוף סוף לחופשי, ושכעת יוכל לשוב לעדרו. אך להפתעתו, מוביל אותו האינדיאני אל מחנה שבטו. במחנה פוגש הסוס בסוסה צעירה ויפה, והשניים מתאהבים. האינדיאני הצעיר מנסה אף הוא לביית את הסוס, ולהפכו לסוס רכיבה, אך במהרה מגלה שכל נסיונותיו מועדים לכישלון, והסוס הכמה לחירות לא ניתן לביות. האינדיאני הרחום מחליט לשחרר אות הסוס, ושוב, הוא נהנה מאשליית החופש החמקמק. הסוס מציע לסוסתו האהובה שתצטרף אליו ותבוא לחיות לצדו בעדרו החופשי, אך היא אינה יכולה לעזוב את בעליה. בדרכו אל החופש, הסוס שומע קולות קרב עולים מהכפר האינדיאני, שם תוקפים האמריקאים את התושבים. במהלך הקרב נפצעת הסוסה, וסוס המוסטנג נלקח בשבי. אחרי תלאות רבות שעוברים הוא והאינדיאני הצעיר אל מול הבוקרים, בסופו של דבר הוא מצליח להשתחרר ולחזור לעדר מולדתו, יחד עם אהובתו, צ'ר.
פרוסניום

תיאטרון פרוסניום הוא מונח מתחום התיאטרון שהמאפיין העיקרי בו הוא מסגרת קשתית גדולה (נקראת "קשת פרוסניום" למרות שאינה בהכרח קשתית), הממוקמת בקדמת הבמה. מקור המושג בתיאטרון הרומי. אטימולוגית, המילה פרוסניום (באנגלית proscenium, מלטינית proscaenium, מיוונית proskenion) מורכבת מ-pro במשמעות "לפני", ו-skene במשמעות "במה, אוהל, ביתן" (ו-ium סיומת לטינית).
בתיאטרון פרוסניום, הקהל משקיף ישירות על הבמה, אשר לרוב מורמת מטר או שניים מעל השורה הראשונה, וצופה בהופעה דרך "הקשת". החלל בו הצופים יושבים נקרא "בית". הבימה המרכזית היא החלל מאחורי קשת הפרוסניום, לרוב היא מופרדת במסך קדמי היכול לרדת או להיסגר מהצדדים ולאמצע. האזור מלפני המסך נקרא "אפרון" ("apron") או "קדמת-בימה". אזורים אחרים בבימה המופרדים בקשת פרוסניום או בכל מסך אחר, נקראים אגפים (wings), והחלל שמעל הבמה שמוחבא מאחורי הקצה העליון של הקשת נקרא "flyspace". כל חלל אחר המוסתר מהצופים נחשב "מאחורי הקלעים". גודל הבמות יכול לנוע בין חללים קטנים ועד לגובה של מספר קומות.
כיום, תיאטראות הנקראים "פרוסניום" הם אלו שבהם הצופים מביטים ישירות בבמה ואין קהל אשר נמצא מצדדיה האחרים של הבמה, גם אם אין קשת פרוסניום "רשמית" מעל הבמה.
מעבר לים (שיר)

מֵעֵבֶר לַיָּם הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק. חובר כנראה בראשית שנות העשרים של המאה ה-20 ונשלח לפרסום בשנת תרפ"ד 1924. 
מספר מנגינות חוברו לשיר, שנעשה אהוב ביישוב, על ידי אלמונים, גרשון אפרת, נחום נרדי, ניסן כהן מלמד ואפרים בן-חיים.
השיר, שנכתב בנימה הומוריסטית ואגדתית, מספר על געגועים לארצות רחוקות "אִיֵּי הַזָּהָב", שבהן חיו בני אדם בעלי יכולות וסגולות מופלאות, הן במוסר: "עַם יָשָׁר וָתָם" והן בממדי גופם ובכמותם: "עֲנָקִים, עַם גָּדוֹל וָרָם", וסביבם בעלי חיים דמיוניים כציפורי גן עדן; וייחודן ואו מופתיותן שלכאורה של חברות אנושיות בעתות קדומות, כמו ביצירותיו האחרות של המשורר, כגון אגדת שלושה וארבעה" ו"אלוף בצלות ואלוף שום".

ייצוג השיר בבול ישראלי

ב-27 בנובמבר 1984 הנפיק דואר ישראל סדרה בת שלושה בולים שהוקדשו לספרי ילדים. אחד הבולים הוקדש לשיר "מעבר לים" והוצג בו איור מאת נחום גוטמן. בשובל הבול צוטט הבית הראשון של השיר.
רואלד אמונדסן

נעוריו

אמונדסן נולד ב-16 ביולי 1872 בבורג' (דרומית לאוסלו) שבנורווגיה לבעל האוניות יינס אמונדסן. בנעוריו שירת אמונדסן בצי. אימו שאפה כי ייצא מעסקי הספנות המשפחתית ויהפוך לרופא, לכן התחיל בלימודי רפואה. בהיותו בן 21 נפטרה אימו. הוא עזב את הלימודים, מימש שאיפת ילדות ויצא לחיים של הרפתקאות ימיות, בהשפעת מסעו המפורסם של החוקר פריטיוף ננסן לחציית גרינלנד בשנת 1888. ננסן עצמו היה לאגדה לאומית בנורווגיה.

חקר הקוטב

בשנים 1897–1899 הצטרף למשלחת החקר הבלגית לאנטארקטיקה בהדרכתו של אדריאן דה ז'רלש במסעה הראשון. ספינת המשלחת, "בלגיקה", נתקעה בתוך שדה קרח ונאלצה להישאר במקום עד הפשרת הקרחון. כך הייתה המשלחת הבלגית הקבוצה האירופאית הראשונה שעברה חורף שלם באזור אנטארקטיקה על אף שלא תכננה לעשות זאת ולא הייתה מצוידת כראוי למטרה זו.
ב-1903, אחרי שהקדיש זמן ללימודים, אמונדסן הוביל בהצלחה משלחת חקר למעבר הצפון-מערבי, מעבר ימי בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט, דרך הארכיפלג הארקטי הקנדי. אמונדסן היה בכך לחוקר הראשון אשר עבר במעבר זה בין האוקיינוסים, וזאת לאחר מאות שנים של ניסיונות בלתי מוצלחים. במסעו זה ערך תצפיות שעל פיהן קבעו אנשי המדע את מקומו של הקוטב המגנטי הצפוני.
ב-1906 היה אמונדסן לאדם הראשון שעבר בספינה את ים הקרח הצפוני-מערבי לכל אורכו עד אלסקה.
בעקבות טענות האמריקאים רוברט פירי ופרדריק קוק כי הגיעו אל הקוטב הצפוני (שאינן מקובלות כנכונות היום) החליט אמונדסן לכבוש את הקוטב הדרומי.
ב-1910 הפליג מנורווגיה למסעו הגדול באונייה פֿראם ("קדימה"), שבה ניסה לפניו הגלאי פריטיוף ננסן להגיע לקוטב הצפוני, במשלחת הקוטב הדרומי. בינואר 1911 הגיע למפרץ הלוויתנים והקים מחנה. ב-20 באוקטובר 1911 יצא אמונדסן עם ארבעה מלווים בלבד, 4 מזחלות ו-52 כלבים, במסע לכיבוש הקוטב. אמונדסן תכנן בקפידה פרטים רבים בהכנות למסע. הוא לקח בחשבון את הנוחות הגופנית והנפשית של חברי המשלחת. אמונדסן עיצב את המגפיים, המעילים והבגדים של אנשי המשלחת, ובמקביל גם דאג למוראל גבוה עם מלאי של 3,000 ספרים, גרמופון ותקליטים. הכלבים שהוא בחר היו החזקים והמוצלחים ביותר מבין כלבי המזחלת. הוא ידע שבמקרה הצורך ניתן יהיה להאכיל את הכלבים בבשר כלבים ואף להאכיל בו את חברי המשלחת. אמונדסן היה במירוץ עם רוברט פלקון סקוט ומשלחת טרה נובה שיצא לאותה מטרה - לכבוש את הקוטב הדרומי. אמונדסן היה מצויד היטב והגיע אל המטרה ב-14 בדצמבר 1911, 33 ימים לפני סקוט. אמונדסן הקים שם אוהל קטן והניף את הדגל הנורווגי. זה הסימן אשר מצא סקוט כאשר הגיע אחריו לקוטב.
ב-1926 עבר בטיסה את הקוטב הצפוני כשטס מסבאלברד לאלסקה. הטיסה הייתה בספינת אוויר בשם "נורגה" (Norge; נורווגיה) שמומנה על ידי לינקולן אלזוורת' כשאחד הטייסים היה אומברטו נובילה. בכך היו האנשים הראשונים שטסו מעל הקוטב (ואולי אף הראשונים שהגיעו אליו אי פעם). שנתיים לאחר מכן, ב-1928, יצא נובילה למסע לקוטב הצפוני ועקבותיו נעלמו. אמונדסן יצא בראש אחת הקבוצות שיצאה לחפשו, אך עקבותיו ועקבות חמשת האנשים אשר השתתפו בקבוצה אבדו. אין מידע כיצד הם נספו. נובילה נמצא לאחר מכן חי.
ב-1928 העניק לו הקונגרס של ארצות הברית את מדליית הזהב של הקונגרס, העיטור האזרחי הגבוה ביותר של ארצות הברית באותה עת.
על שמו של אמונדסן קרויים ים אמונדסן שלחופי אנטארקטיקה, מכתש באנטארקטיקה והתחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט - תחנת מחקר אמריקאית הקרויה במשותף על שמם של אמונדסן וסקוט.
נאדיה מוראד

ביוגרפיה

מוראד נולדה בכפר קוצ'ו שבמחוז סינג'אר, עיראק. בגיל 19, כאשר הייתה סטודנטית, לוחמי האסלאם כינסו את הקהילה היזידית בכפר והרגו 600 בני אדם - בהם שישה מאחיה ומאחיה החורגים, ולקחו את הצעירות לעבדות. באותה שנה, מוראד הייתה אחת מ-6,700 הנשים שנלקחו בשבי על ידי המדינה האסלאמית בעיראק. מוראד נמלטה למשפחה שכנה, שהצליחה להבריח אותה מהאזור הנשלט על ידי המדינה האסלאמית, ואיפשרה לה להגיע למחנה פליטים בדוהוק שבצפון עיראק. היא הייתה מחוץ לתחום המדינה האסלאמית בתחילת ספטמבר 2014 או בנובמבר 2014.
בפברואר 2015 היא העבירה את עדותה הראשונה לכתבים של עיתון בלגי בזמן שהיא התארחה במחנה רואנגה. בשנת 2015 היא הייתה אחת מ-1,000 נשים וילדים שנהנו מתוכנית פליטים של ממשלת באדן-וירטמברג (גרמניה), שהפכה לביתה החדש.
ב-16 בדצמבר 2015, מוראד סקרה את נושא הסחר בבני אדם והסכסוך במועצת הביטחון של האו"ם. זו הייתה הפעם הראשונה שהמועצה קיבלה מידע על סחר בבני אדם. כחלק מתפקידה כשגרירה, השתתפה מוראד ביוזמות הסברה עולמיות ומקומיות על מנת להעלות את המודעות לסחר בבני אדם ולפליטים. מוראד עזרה לקהילות פליטים וניצולים, הקשיבה לעדויות של קורבנות סחר ורצח עם.
ב-3 במאי 2017 פגשה מוראד את האפיפיור פרנסיס והארכיבישוף גלאגהר בעיר הוותיקן. במהלך הפגישה היא "ביקשה לסייע ליאזידיס שעדיין בשבי ISIS, הודתה בתמיכת הוותיקן למיעוטים, דנה בהיקפה של אזור אוטונומי למיעוטים בעיראק, הדגישה את המצב הנוכחי ואתגרים העומדים בפני המיעוטים הדתיים בעיראק ובסוריה, קורבנות, עקורים ומהגרים".
ספרה של מוראד, "הנערה האחרונה: סיפור השבי שלי והמאבק שלי נגד המדינה האסלאמית" (The Last Girl: My Story of Captivity, and My Fight Against the Islamic State, באנגלית), פורסם ב-2017. בשנת 2018 הוציאה במאי אלכסנדריה בומבאך סרט דוקומנטרי בשם "על כתפיה", שבו הוצג סיפור חייה של מוראד.

פרסים

ב-5 בינואר 2016 הגישה ממשלת עיראק את מועמדותה של מוראד לפרס נובל לשלום לשנת 2016, עבור הפעילות הציבורית להעלאת המודעות לסוגיה היזידית ולסוגיית הנשים היזידיות החטופות שנותרו בשבי "המדינה האסלאמית". אודון ליסבאקן, חבר פרלמנט נורווגי, הגיש גם הוא באופן עצמאי את מועמדותה של מוראד לפרס.
בספטמבר 2016 נתמנתה מוראד לשגרירה של רצון טוב מטעם האו"ם למען כבודן של ניצולות סחר בבני אדם. מוראד פועלת יחד עם עורכת הדין אמל קלוני להבאתם של פשעי דאעש לדין בבית הדין הבינלאומי בהאג.
באוקטובר 2016 הוכרז כי מוראד ולמיה עג'י באשר הן הזוכות בפרס סחרוב לחופש המחשבה.
באוקטובר 2018 הוכרז על זכיתה של מוראד בפרס נובל לשלום ביחד עם דניס מקווגי "על מאמציהם להפסיק את השימוש באלימות מינית ככלי נשק במלחמות ובעימותים חמושים".
אנדרטת גדוד 55 גבעתי

רקע היסטורי

ב-15 במאי 1948 הטיל שמעון אבידן על רפאל ורדי שהיה מפקד הלה"ד (לשכת ההדרכה) החטיבתית, להקים תוך 24 שעות גדוד חמישי בחטיבה שייקרא גדוד 55 שתפקידו יהיה למלא את החלל בגזרה הצפונית של מרחב החטיבה (נפת "אפרים") נגד הצבא המצרי. הגדוד הורכב ממגויסי רחובות, נס ציונה, וראשון לציון וכן ממדריכי לה"ד. אבידן נפגש עם ראשי היישובים בנפה ושכנע אותם, לא בקלות, למסור את הנשק שברשותם לגדוד החדש.
הגדוד החדש החזיק וייצב את החזית בקו עיינות- נטעים, שלט על כך נמצא בכניסה לעיינות. ביחד עם גדוד 51 השתתף בכיבוש יבנא. השתתף במבצע יואב לפריצת הדרך לנגב. לוחמי הגדוד נכנסו ראשונים ליד מרדכי. כן השתתף הגדוד במצור על כיס פלוג'ה.
ב-12 בדצמבר 1948 פורק הגדוד ופלוגותיו פוזרו בחטיבה. פלוגה אחת השתתפה בכיבוש משלטי רמת הכובש והדפה את התקפות העיראקים, רוב חללי הגדוד הם מקרבות אלה.

אתר ההנצחה

בהתחלה היה האתר מורכב רק מסלע שחם אדום עליו חקוקות המילים גדוד 55 ופירוט הקרבות בהן השתתף הגדוד: זרנוגה, קוביבה, מע'אר, גזר, יבנה ברקה, בית דראס, איסדוד, חתה, כרתיה, כאוכבה פלוג'ה, עיראק אל מנשיה, עיראק סואידן, ברברה, יד מרדכי. 
לאחר מכן נוספו לוחות זיכרון עם פירוט הקרבות וכן שמות הנופלים.
ואן טורקי

ואן טורקי הוא גזע של חתול הבית.

היסטוריה של הגזע

מקורו של הגזע באזור ימת ואן שבדרום-מזרח טורקיה, והוא בוית לפני מאות שנים. בשנת 1955 רכשו שתי נשים אנגליות, שנפשו באזור האגם, זוג גורי חתולים לבנים עם כיתום ערמוני בראש ובזנב. השתיים ייבאו חתולים נוספים לאנגליה והחלו בתוכנית הרביה. הוואן הטורקי הוכר כגזע-תצוגה בשנת 1969. לארצות הברית הגיע מאוחר יחסית, בשנת 1982. כיום הוא נדיר בטורקיה.

תיאור כללי

משקלו של הוואן הטורקי נע בין 4.5-8 ק"ג.
בהיותו חתול בר שנאלץ להתמודד בארץ מוצאו עם תנאי אקלים קשים, מדובר בחתול חסון.
רוב הפרווה לבנה, עם סימני צבע בעיקר בראש ובזנב. סימני הצבע יכולים להיות: ערמוני, שנהב, שחור, כחול, טורטי, עשן, טאבי חום או כחול-שנהב עם סימני טאבי. אפשר שעל הזנב יופיעו טבעות בהירות. העיניים בצבע ענבר, כחול או עין אחת בכל צבע.
חתולים מגזע מיוחד זה מתאפיינים בפרווה דוחת-מים, ונהנים על פי רוב לשחות בנחלים או בבריכות רדודות. תכונה נדירה זו זיכתה אותם בכינוי "החתול השוחה".
בקיץ, החתול משיר חלק ניכר מפרוותו ונראה כמעט כחתול קצר-שיער (מלבד הזנב שנשאר מלא), אולם בחורף פרוותו שוב ארוכה.
הוא מגיע לבגרות מלאה בגיל 3-5 שנים. תוחלת חייו בין 12 ל-14 שנה.

אופי

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: לא אנציקלופדי.
הוואן הטורקי חברותי מאוד, עצמאי, שופע חיבה. נמרץ ואנרגטי, נהנה לשחק עם בני אדם או חתולים אחרים. בדרך כלל אוהב לשחות ולשחק במים. בחברת אנשים זרים עשוי להיות מעט חששן.
אסתר לבנון

אסתר לבנון (נולדה ב-1950) הייתה מנכ"לית הבורסה לניירות ערך בתל אביב החל מיוני 2006 ועד דצמבר 2013.

ביוגרפיה

למדה בשנת 1972 קיבלה תואר שני במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. החלה לעבוד בחברת המחשוב קונתהל.
בשנים 1973–1985 הקימה וניהלה את אגף המחשוב של השב"כ, אליו הצטרפה בהזמנת סגן ראש השב"כ, אברהם אחיטוב. 
בשנת 1986 מונתה לסמנכ"לית למחשוב בבורסה לניירות ערך בתל אביב, והתקדמה לתפקיד משנה למנכ"ל לטכנולוגיות מידע ותפעול וממלאת מקום מנכ"ל. בתפקיד זו הפכה את הבורסה לניירות ערך בתל אביב לבורסה ממוחשבת במלואה, אחת מהמעטות המאפשרות ביצוע מסחר ממוחשב מלא בכל השווקים: מניות, איגרות חוב, נגזרים ומק"מ לצד מערכת סליקה ממוחשבת לחלוטין.
בשנת 1998 השתתפה בקורס ניהול בכיר בבית הספר למינהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית.
ביוני 2006 מונתה למנכ"לית הבורסה. במהלך כהונתה חתמה הבורסה על הסכמי שיתוף פעולה עם הבורסה לניירות ערך בלונדון, נאסד"ק, הבורסה לניירות ערך בניו יורק, בורסת שנחאי, בורסת טורונטו והבורסה של קפריסין. החלה בהקמתו של בניין חדש לבורסה, ברחוב אחוזת בית בתל אביב. בינואר 2014 התפטרה מתפקידה, על רקע ביקורת על תפקודה. 
היא דירקטורית בגופים רבים כזאפ גרופ. בינואר 2016 מונתה לדירקטורית בחברת "מלם תים". בספטמבר 2016 מונתה לדירקטורית בבנק לאומי. 
נשואה לישי לבנון, שהיה ראש אגף רישוי ובטיחות בוועדה לאנרגיה אטומית.
אדגר אתלינג

חייו

אדגר נולד בהונגריה, בשנת 1052 לאדוארד אתלינג, בנו הגולה של אדמונד השני, מלך אנגליה (משמעות השם האנגלו-סקסוני אתלינג היא "בן-מלך"), ולאגתה, שמוצאה איננו ברור.
סבו של אדגר, המלך אדמונד השני, מת ב-1016 ובנו אדוארד, שטרם מלאה לו שנה, הוגלה באותה שנה על ידי המלך קאנוט הגדול, שהשתלט על אנגליה. קאנוט, שהעדיף שלא להיות מעורב בפועל בהרג אדוארד, תכנן לשלוח אותו לרוסיה, שם יהרגוהו הדוכסים הויקינגים של נובגורוד. במקום זאת, הועבר אדוארד להונגריה, לחסותו של המלך סטפן הראשון. מנישואיו של אדוארד לבתו של סטפן נולד אדגר, וכן אחיותיו מרגרט וכריסטינה. אדוארד שהה בהונגריה שנים רבות, עד שב-1054 נודע למלך אדוארד המודה על היותו בחיים, והוא הזמינו לשוב לאנגליה.
אדוארד שב לאנגליה עם משפחתו ב-1057, אך מת ימים ספורים לאחר מכן. דודו, המלך גידל במקומו את ילדי אחיינו, והכריז על אדגר הצעיר כיורשו. עם זאת, אדגר היה בן 14 בלבד עם מותו של אדוארד ב-1066, והויטנגמוט בחר בהרולד גודווינסון להיות למלך כדי שיוכל להדוף את פלישות הנורמנים.
לאחר קרב הייסטינגס, שבו נהרג הרולד השני, נבחר אדגר אתלינג בידי הוויטנגמוט להיות למלך אנגליה, אך מעולם לא הוכתר באופן רשמי. הוא שם את מבטחו באדווין רוזן מרסיה ובמורקאר רוזן נורת'מבריה שיסייעו לו להישאר בשלטון, אך מספר שבועות לאחר מכן נאלץ להיכנע לויליאם דוכס נורמנדיה, שהשתלט על אנגליה.
ויליאם התייחס לאדגר בכבוד, וביודעו על היתרון הפוליטי שבכך שמר עליו תחת פיקוח ולבסוף לקח אותו לנורמנדיה. עם זאת, הצטרף אדגר ב-1068 למרד שהנהיגו אדווין ומורקאר נגד ויליאם, וכשזה כשל, נמלט תחת חסותו של מלקולם השלישי מלך סקוטלנד. שנה לאחר מכן נשא מלקולם לאישה את מרגרט, אחותו של אדגר, והסכים לתמוך בטענתו לכתר האנגלי.
אדגר כרת ברית עם סוויין אסטרידסון מלך דנמרק, שהיה אחיינו של קאנוט הגדול, ורצה את הכתר האנגלי לעצמו. כוחותיהם פלשו לאנגליה ב-1069 וכבשו את יורק, אך ויליאם שילם לדנים תמורת עזיבתם, ואדגר נאלץ לברוח לסקוטלנד בשנית. ב-1072 כרת ויליאם עם המלך מלקולם ברית, שאחד מתנאיה היה הגלייתו של אדגר. שנתיים לאחר מכן כרת אדגר ברית עם ויליאם, אך מעולם לא ויתר לחלוטין על שאיפותיו להשיב לעצמו את הכתר האנגלי. ב-1091 תמך אדגר ברוברט קורת'וז דוכס נורמנדיה במלחמתו נגד ויליאם השני, ונאלץ להימלט לסקוטלנד פעם נוספת. בנוסף, תמך באחיינו אדגר במאבקו על הכתר הסקוטי כנגד דונלד השלישי.
ב-1098 היגר אדגר לקונסטנטינופול, שם הצטרף למשמר הואריאגים של האימפריה הביזנטית.
עמי-צדוקה

עַמִּי-צַדוּקָה (או עַמִּיצַדוּקָה, עַמִּי-זדוּגָה) היה מלך מהשושלת הבבלית הראשונה שמוצאה היה אמורי (בערך 1646–1626 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה, ובערך 1582–1562 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה הנמוכה). כמה משמות-השנים עבור עשרים ואחת שנותיו שרדו, ביניהם עבור השבעה עשר הראשונות. השמות מצביעים על כך שהשנים האלו היו שנים שלוות בממלכה בשיפוץ והרחבת המקדשים, ומפעלי בנייה נוספים כמו בניית חומה על שפת הפרת בשנת מלכותו האחד-עשר.
מתקופתו נשתמרה סדרה של תצפיות אסטרונומיות של כוכב נוגה, ועל פיה נקבעו האפשרויות השונות לתארוך הכרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק.
הפארק הלאומי וירונגה

גאוגרפיה ואקלים

הפארק משתרע על פני חמש ביומות: שולי אגם ביצתיים, יער שפלה, המסיבים המיוערים של רכס וירונגה, המסיבים המיוערים של רכס רוונזורי, וסוואנה. בשטחי הפארק יש שישה הרי געש: קאריסימבי (Karisimbi), מיקנו (Mikeno), ויסוקה, סאבייניו (Sabyinyo), ניאמוראגירה (Nyamuragira) וניאראגונגו (Nyiragongo). בשנת 2001 התפרץ ניאראגונגו וגרם להרס רב ביישובים אחדים באזור. רכס רוונזורי חוצץ בין הפארק לפארק הלאומי רוונזורי שבאוגנדה, ובו שוכנות הפסגות השלישית, הרביעית והחמישית בגובהן ברחבי היבשת. במרכז הפארק נמצא אגם רוטאנזיגה. כל מקורות המים שבפארק עוברים דרך אגם אלברט ומתנקזים אל הנילוס, למעט אגם קיוו המתנקז אל נהר קונגו.
הטמפרטורה הממוצעת באזורי השפלה שבפארק נעה בין 20 ל-23 מעלות צלזיוס. התקופות הגשומות ביותר הן בין מרץ למאי ובין אמצע ספטמבר לאמצע נובמבר, אך הגשם יורד גם בשאר חודשי השנה שבהם האקלים יבש יחסית. כמות המשקעים הממוצעת היא 500 מילימטרים באגם רוטאנזיגה, 900 עד 1,500 מ"מ במישורים המשתרעים מדרום להאגם, ונמוכה יותר באזורים הגבוהים של הרי הגעש. בהרים שבשטח הפארק יורד שלג רב יותר בהשוואה לזה היורד בהר קניה או בקילימנג'רו, והם מכוסים בקרח באופן קבוע.

המערכת האקולוגית

למרות שגורילות ההרים נתונות בסכנת הכחדה חמורה, עבודות השימור המאומצות הצליחו לסייע לאוכלוסייה שבפארק במידה רבה. במהלך שנות חוסר השקע הפוליטי במדינה (1994–2004), חל גידול במספרן, אך בשל העימותים הצבאיים שהפארק ניזוק מהם החל מאוקטובר 2008, הן נתונות בסכנה פעם נוספת. רוב הגורילות חיות במורדות רכס וירונגה. ב-1980 נמנו 140 פרטים, ובין 1989 ל-2001 גדל מספרן מ-320 ל-355. ב-2003 נמנו כ-380 פרטים. ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו פועלת בשיתוף פעולה עם הממשלות שבשטח מדינתן גובל הפארק, על מנת להגן ולפתח את אוכלוסיית הגורילות.
ההשערה היא כי בפארק יש עדיין אוכלוסיות של פיל יער אפריקני, אוקאפי, ג'ירף, תאו אפריקני ועופות אנדמיים רבים. המלחמות שפקדו את האזור בשנים האחרונות גרמו לעומס רב על רשויות הפארק. מאז 1994 נהרגו כ-157 סיירים במסגרת תפקידם להגן על הפארק מפני ציד לא חוקי והשתלטות לא חוקית על קרקעותיו.
ערבות הדשא שעל גדות הנהרות באזור זה היו בית גידול עבור אוכלוסיות גדולות של בעלי חיים בתקופה שקדמה למלחמות האזרחים. ב-1990 היו באזור 23 מינים מאוימים מתוך 218 בסך הכל. באזור תועדו גם 22 מינים של פרימטים, בהם אוכלוסייה של כ-40 שימפנזים מצויים.
פאונת העופות בפארק מונה למעלה מ-700 מינים, מתוכם 24 הם אנדמיים להרי וירונגה. באזור תועדו גם 109 מינים של זוחלים ו-78 מינים של דו-חיים. אגם רוטאנזיגה רדוד במידת מה, ואוכלוסיית הדגים שלו דלילה. בשל מותם של עשרות אלפי היפופוטמים בעשורים האחרונים איבד האגם את אספקת הנוטריינטים שהם ייצרו במהלך החיפוש אחר מזון.
במהלך המאה ה-20 התרחש באזור תהליך נרחב של בירוא יערות, אך למרות זאת הפארק נחשב לאחד מבית הגידול המגוונים ביותר מבחינת הפלורה שלו. הפארק נכלל בשטחם של מספר אזורים ביוגאוגרפיים, ומאופיין בסביבות הטבעיות הבאות: כרי דשא נרחבים, יערות ממוזגים, סוואנות, מישורי לבה, ביצות וצמחייה אפרו-אלפינית. בשטחי הפארק תועדו למעלה מ-2,000 מיני צמחים, ומתוכם כ-200 הם אנדמיים לאזור השבר הסורי-אפריקני.
השינויים בבתי הגידול הפותחים נובעים מכמות הגשמים, סוג הקרקע, רעיית צאן ושריפות. בתי הגידול המיוערים מאופיינים במעבר מיערות דחוסים וצפופים ליערות דלילים. בתי הגידול ההרריים משתרעים בין האזורים האלפיניים לבין מרגלות הגבעות.