google/wiki40b huggingface dataset:
פריפריה

בישראל, פריפריה (מיוונית - περιφέρεια, "היקף") היא מונח המשמש לציון אזורים מרוחקים גאוגרפית מהמטרופולינים, ובעיקר ממרכז ישראל. המילה "פריפריה" משמשת גם להגדרת פריפריה חברתית.

מאפיינים בישראל

הקמת היישובים היוותה ציר מרכזי בהגשמת רעיונות הציונות והחלוציות מראשית המאה, ולאחר קום המדינה נוצר צורך דחוף להגן על המרחב מפני פלישת צבאות ערב. לשם כך רבים מהעולים החדשים הופנו למעברות וליישובים המרוחקים מאזור המרכז וירושלים, על-מנת ליישב את שטחי המדינה המאוכלסים בדלילות, בעיקר בקרבת הגבולות בגליל ובנגב. כך נוצרו גם עיירות פיתוח רבות שהתאפיינו במדרג סוציו-אקונומי נמוך יחסית. ציון הדרך העיקרי בהתוויית מדיניות פיזור האוכלוסין הייתה 'תוכנית שרון' - 'תכנון פיזי לישראל' - משנת 1951. בתוכנית זו ניסח האדריכל אריה שרון את עקרונות פיזור האוכלוסין במדינה הצעירה, והגה את הקמת הערים הבינוניות בפריפריה, ואת היישובים הכפריים סביבן. תוכנית זו גובשה כאשר ישראל הייתה מדינה שעיקר אוכלוסייתה חייתה בערים הגדולות.
תושבי הפריפריה, שלעיתים קרובות זוהו או זיהו עצמם כ"שולי המדינה", לא התגאו במעמדם כאותם חלוצים שפנו אל הסְפר בטרם קום המדינה כדי ליישבו מבחירה אידאולוגית. הם חשו אי-צדק כלפי הניכור המתקיים, מעצם הגדרת הפריפריה, בינם ובין מה שנתפס כיום כ"מרכז" - הן מבחינת תשתית חומרית והן מבחינה כלכלית. הפניית האוכלוסייה העולה לפריפריה יצרה בידול מעמדות חריף כיוון שהאוכלוסייה החזקה נותרה במרכז בעוד האוכלוסייה החלשה נשלחה לאזורים עם תשתית מפגרת, תעסוקת דחק, ומערכת חינוך נחשלת. יתר על כן, התוכנית לפיה עיירות הפיתוח אמורות היו לשמש גרעין ליישובים החקלאיים סביבם כשלה בשל ההתארגנות המשותפת של יישובים אלו בינם לבין עצמם והן מכיוון שהיישובים החקלאיים העדיפו לקבל את כל השירותים האחרים להם נזקקו במרכז.
בעיות נוספות שנוצרו הן צמצום השטחים הפתוחים וחוסר היכולת לדאוג לתחבורה ציבורית יעילה ולתשתיות אחרות כניקוז, ביוב, ואפילו חשמל. התושבים מצאו עצמם לא פעם במרכז סכסוכים מדיניים על רקע אירועי גבול. מציאות שהרעה את מצבם. עד היום מתנהלים מאבקים רבים שמטרתם חיזוק היישובים בפריפריה, שרבים מהם סובלים מהיעדר תעסוקה איכותית, מוסדות תרבות ועוד.
החל משנות ה-70 נעשה מרכז הארץ צפוף מדי לאנשי המעמד הבינוני-גבוה, והתפתחה מגמה של יציאה ל"איכות החיים" בפריפריה, בבתים צמודי קרקע. מגמה זו נותבה על ידי הממשלות השונות לאזורים הפריפריאליים בהם לא נפתרו בעיות הביטחון והדמוגרפיה כדוגמת המצפים בגליל. בשנים האחרונות, ניתן דגש רב יותר על שיפור הכבישים, התחבורה הציבורית ובפרט מערכת הרכבות בין המרכז ליישובי הפריפריה. לדוגמה, מסילת העמק שנפתחה ב-2016 בין בית שאן, עפולה וחיפה. כיום, רבים מהיישובים בפריפריה מוגדרים כ"אזור עדיפות לאומית" וזכאים להטבות מיסוי.
הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מחשבת מדד פריפריאליות, המשקף את מידת הפריפריאליות של רשות מקומית בישראל מבחינת מיקומה הגאוגרפי ביחס למרכזי פעילות כלכלית. המדד משמש כלי עזר להקצאת משאבים והטבות לרשויות מקומיות בעלות דירוג נמוך במדד זה.

סרטי מעברות

שני הסרטים המפורסמים ביותר בנושא המעברות הם: "סאלח שבתי" ו"סוף העולם שמאלה".
קשב לשירה

קשב לשירה היא הוצאת ספרים ישראלית המיועדת להוצאת ספרי שירה וספרים על שירה ועל משוררים.

היסטוריה

ההוצאה נוסדה בשנת 1997 בתל אביב על ידי המשורר והמתרגם רפי וייכרט בשותפות עם המשוררים משה דור וגיורא לשם. ההוצאה הוציאה בתחילה בעיקר תרגומים משירת העולם, בהם תרגומים ראשונים לעברית משל המשוררים איוון לאליץ' , תומאס טראנסטרומר, תדאוש רוז'ביץ'  ואליזבת בישופ , וכן תרגומי משוררים צרפתיים (גיום אפולינר, ארתור רמבו ועוד) שהותקנו על ידי משה בן שאול, תרגומים מספרדית של טל ניצן, משוודית של גלית חזן-רוקם ומפולנית של רפי וייכרט ודוד וינפלד (ובמיוחד תרגומי המשוררת הפולנית כלת פרס נובל לספרות, ויסלבה שימבורסקה). וינפלד שימש גם זמן קצר כעורך בהוצאה. 
בהמשך הוציאו בהוצאה מספריהם גם משוררים ישראלים בולטים כטוביה ריבנר, אריה סיון, רחל חלפי, אורי ברנשטיין, צביקה שטרנפלד, קובי נסים ועוד. במשך הזמן הצטרפו למערכת ההוצאה ישראל הר, יעקב הולנדר, עודד פלד, רונן סוניס.
ההוצאה מארגנת אירועי קריאת שירה הן בתל אביב והן בפריפריה.
Erfreute Zeit im neuen Bunde, רי"ב 83

Erfreute Zeit im neuen Bunde (בעברית: זמנים עליזים בברית החדשה), רי"ב 83, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה בחג קנדלמאס, 2 בפברואר 1724.

היסטוריה

קנטטה זו הייתה השביעית שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 81. ככל הנראה זו הקנטטה הראשונה שכתב לחג הקנדלמאס. ב-1727 כנראה ביצע אותה שוב באותו מועד, אם כי ידוע שביצע אז גם את רי"ב 82. ב-1725 ביצע לכבוד יום זה את רי"ב 125.
ב-1872 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 20 של פרסומיה.

הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה 8 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1967), טון קופמן (ב-1998), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) ומסאקי סוזוקי (ב-2002).
תיכון שמעון בן צבי

היסטוריה

בית הספר נוסד על ידי פנינה בר-סבר (המנהלת הראשונה), גדעון שהרבני, נעים בן-חור ושלמה מירום.
בשנים 2010-11 פרצה מחאה בבית הספר עקב פיטוריו של מנהל המוסד, דוד חרותי, ששימש בתפקיד 21 שנה. חרף המחאה, חרותי פוטר, עקב הביקורת שמתח עליו משרד החינוך, לפיה בהתנהלותו של חירותי ישנם "כשלים ניהוליים ופדגוגיים". במקום חרותי, מונתה לעמוד בראש המוסד סגניתו של דוד פנינה שטיינר, ובהמשך אלה ספיר גונן, ששימשה בעבר סגנית המנהלת בתיכון אליאנס.
רוק אלקטרוני

מאפיינים

היות שהרוק האלקטרוני הוא פיוז׳ן של רוק ומוזיקה אלקטרונית, להקות רוק אלקטרוני משתמשות בכלים המצויים בשתי הסוגות, כגון סינתיסייזרים, מלוטרונים, גיטרות חשמליות, ותופים. לעומת זאת, חלק מלהקות הרוק האלקטרוני נמנעות בשימוש בגיטרה ומעדיפות להשתמש בטכנולוגיה כדי ליצור צלילים המחקים את צלילי הגיטרה. השירה נפוצה ולרוב גבוהה או שמחה ועליזה, אך קטעים אינסטרומנטליים גם נפוצים בז'אנר. בנוסף, להקות רוק אלקטרוני רבות מעדיפות תופים אלקטרוניים על תופים מסורתיים.

תת-סוגות ומונחים אחרים

בשנות השישים, המונח "רוק מתקדם" (או פרוג רוק) נטבע תחילה כמתייחס אל הרוק האלקטרוני, אך ההגדרה של פרוג אחר כך הצטמצמה למספר מאפיינים מוזיקליים ולא רק מוזיקה ששואפת להתקדם או מוזיקה ניסיונית.
לרוק אלקטרוני מיוחס גם קשר אל אינדסטריאל רוק, סינת'פופ, דאנס-פאנק, אינדיטרוניקה, וניו וייב, ואיתם האלקטרוקלאש, ניו רייב, תחיית הגראז׳ רוק, פוסט-רוק, דאנס-פאנק ואינדיטרוניקה שנחשבים תת-סוגות. לעיתים ז׳אנרים אלקטרוניים אחרים כגון טכנו וטראנס, שגרמו להטבעת טראנס-רוק וטכנו-רוק.
הבי מטאל גם לעיתים משולב עם ז׳אנרים אלקטרוניים, מה שגרם להטבעת המונחים מטאל אלקטרוני, דאנס-מטאל אלקטרוני, טראנס-מטאל וטכנו-מטאל. בנוסף, מטאלקור, תת-סוגה של הבית מטאל משולבת לפעמים עם מוזיקה אלקטרונית, מה שיצר תת-סוגה נוספת שהיום מכנים אותה אלקטרוניקור. נינטנדוקור, סוגה קשורה, משלבת הבי מטאל והארדקור פאנק עם צ'יפ מיוזיק ומוזיקה ממשחקי מחשב.
בדומה להבי מטאל, הפאנק רוק משולב לפעמים עם מוזיקה אלקטרונית, מה שיצר סוגות כמו סינת'פאנק ודאנס-פאנק.
הית' לדג'ר

ביוגרפיה

לדג'ר נולד בפרת' שבאוסטרליה למשפחה נוצרית בעיקרה ממוצא בריטי, אם כי הסבתא רבתא של אמו הייתה יהודייה ממוצא אשכנזי וספרדי. הוריו הם סאלי לדג'ר (לבית רמשואו), מורה לצרפתית, וקים לדג'ר, נהג מרוצים ומהנדס מכרות. לדג'ר למד בבית הספר היסודי מריס מאונט שבגוסברי היל, ולאחר מכן בבית הספר התיכון גילדפורד.
בגיל 17 עזב לדג'ר את לימודי התיכון כדי להפוך לשחקן.

קריירה

לדג'ר עבר לסידני אולם שב לפרת' על מנת לשחק בסדרת הטלוויזיה "Sweat" בה גילם תפקיד של רוכב אופניים הומוסקסואל. בשנת 1997 הופיע בסרט האוסטרלי "Blackrock" ובסדרת הפנטזיה הטלוויזיונית "Roar". בשנת 1999 השתתף בקומדיה "10 דברים שאני שונאת אצלך" ובסרט הדרמה "Two Hands".
בשנים 2000–2001 שיחק בסרטים "הפטריוט", "מונסטר בול" ו"סיפורו של אביר". בשנת 2001 זכה בפרס ShoWest על תפקידו בסרטים "הפטריוט" ו"סיפורו של אביר".
בשנת 2005 זכה לדג'ר בפרס גלובוס הזהב, בפרס מעגל המבקרים של ניו יורק ובפרס מעגל המבקרים של סן פרנסיסקו על משחקו בסרט "הר ברוקבק", שבו שיחק את דמותו של אניס דל מאר - בוקר הומוסקסואל, כמו כן היה מועמד לפרס האוסקר על תפקיד זה. בנוסף על כך, בשנה זו שיחק גם בתפקידים ראשיים בסרטים "קזנובה" ו"האחים גרים". בהמשך אותה שנה שיחק בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק.
ב-2007 שיחק בסרט "אני לא שם" לצד כריסטיאן בייל ושארלוט גינסבורג.
בנוסף ב-2007, לוהק לדג'ר לתפקיד הנבל הג'וקר בסרט "האביר האפל" (סרט ההמשך של "באטמן מתחיל"). עם ליהוקו עלו ביקורות כנגד הליהוק שבאותה עת נחשב לחריג, אך עם זאת ב-2008 השתתף לדג'ר בצילומי הסרט. לאחר מותו ייחשב תפקיד זה לאחד הזכורים לטובה.

חיים אישיים

בשנים 2004–2007 היה בזוגיות עם השחקנית האמריקאית מישל ויליאמס, שאותה פגש בצילומי "הר ברוקבק". הם אף התארסו, וב-2005 נולדה להם בת משותפת בשם מטילדה רוז. הם נפרדו בספטמבר 2007.
לאחר מותו, צצו טענות שלדג'ר הותיר אחריו גם בת סודית מקשר רומנטי שהיה לו בגיל 17. אולם טענות אלו הופרכו בכתבי העת על ידי דודיו של לדג'ר ועל ידי הוריה של הנערה.

מותו

ב-22 בינואר 2008, סמוך לסיום צילומי הסרט "האביר האפל", נמצא לדג'ר בדירתו בסוהו ללא רוח חיים, עקב הרעלה משילוב של תרופות מרשם וכדורי שינה.
לאחר מותו זכה משחקו של לדג'ר לתשבחות ביקורתיות עבור גילום "הג'וקר" ב"האביר האפל", וב-11 בינואר 2009 זכה לדג'ר על תפקידו זה בפרס גלובוס הזהב. במאי הסרט, כריסטופר נולאן, קיבל את הפרס בשמו. ב-22 בפברואר 2009 לדג'ר זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקיד הג'וקר. אמו, אביו ואחותו עלו לבמה לקבל את הפרס בשמו. הג'וקר של לדג'ר נרשם ברשימת הנבלים הקולנועיים הגדולים ביותר בכל הזמנים. התשבחות שקיבל על תפקיד זה היו הודות למשחקו ועל הפיכת הדמות לכל כך מרושעת.
מספר שבועות לפני מותו החל לדג'ר להצטלם לסרטו של טרי גיליאם, "מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס". מאחר שהסרט מתרחש בעולם פנטזיה, לאחר מותו הפתאומי הוחלט ללהק מספר שחקנים נוספים לתפקיד שגילם (ג'וני דפ, ג'וד לאו וקולין פארל), ולהוסיף לדמותו את היכולת לשנות את צורתה. הסרט יצא לאקרנים במהלך שנת 2009.
הית' לדג'ר נקבר בבית העלמין קראקאטה שבמערב אוסטרליה.
אלכסנדר פון לינסינגן

תחילת הקריירה

פון לינסינגן נולד בהילדסהיים שהשתייכה לממלכת הנובר ב-10 בפברואר 1850 במשפחת אצולה, אביו וילהלם פרידריך קלאוס פון לינסינגן היה פקיד בכיר בממשל, אמו מריה קרולינה דורותיאה הייתה מבית פון ברלפש, וסבו היה גנרל פרשים בצבא הנובר. ב-1868 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמת פרוסיה צרפת. לאחר מכן מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1905 מונה למפקד הדיוויזיה ה-27 (דיוויזיית וירטמברג ה-2), ובשנת 1909 מונה למפקד הקורפוס ה-2.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון לינסינגן מפקד הקורפוס ה-2 שהיה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. ב-8 בינואר 1915 הועבר פון לינסינגן לחזית המזרחית והקורפוס ה-2 שבפיקודו הפך לארמיית הדרום, עימה השתתף במתקפת גורליצה-טרנוב. על הצלחתו בקרב סטריי שבו לקח בשבי 60,000 שבויים, קיבל פון לינסינגן ב-14 במאי את העיטור פור לה מריט, וב-3 ביולי קיבל על הצלחתו בקרבות תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. ב-8 ביולי 1915 במהלך כיבוש פולין הרוסית הפכה ארמיית הדרום לארמיית הבוג, ובמקביל פיקד פון לינסינגן החל מה-9 בספטמבר גם על קבוצת הארמיות לינסינגן.
ב-24 ביולי 1916 פיקד פון לינסינגן על כוחותיו בקרב קובל, שבו נבלמה מתקפת ברוסילוב. בתחילת 1918 פיקד פון לינסינגן על כיבוש אוקראינה בידי מעצמות המרכז.
לאחר חתימת הסכם ברסט ליטובסק וסיום המלחמה עם הרוסים, מונה פון לינסינגן למושל ברלין. במהלך מהפכת נובמבר אסר על חייליו להשתמש בנשק כנגד המפגינים, וב-17 בנובמבר 1918 פרש לביתו.
פון לינסינגן נפטר בהנובר ב-5 ביוני 1935 והוא בן 85 שנים.
אורנג' (קליפורניה)

דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-136,416 איש בכ-43,367 משקי בית כאשר צפיפות היא כ-2,139 נפש לקמ"ר. 11.8% מהאוכלוסייה חיה מתחת לקו העוני הפדרלי. מבחינה גזעית, החלוקה היא: 67.1% לבנים, 11.3% אסייתים, 1.6% אפרו-אמריקאים, 0.7% אינדיאנים, 15.4% מגזעים אחרים וכ-4% משני גזעים או יותר.
רחל ליאל

ביוגרפיה

ליאל בעלת תואר שני בסוציולוגיה, אנתרופולוגיה ועבודה סוציאלית. שימשה סגנית מנהלת האגף לשירותי שיקום במשרד העבודה והרווחה ועבדה בניתוח מדיניות במחלקה למדיניות חברתית של משרד ראש הממשלה. ב-1998 החליפה את שרי ריבקין בתפקיד מנכ"ל שתי"ל מיסודה של "הקרן החדשה לישראל" המספקת שירותי תמיכה וייעוץ לעמותות הנתמכות על ידי הקרן. ביום העצמאות 2006 נטלה ליאל חלק בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי של תנועת "יש גבול". ב-2009 נבחרה למנכ"ל הקרן החדשה לישראל במקומו של אליעזר יערי. כיהנה כחברת הנהלת אג'נדה - מרכז ישראלי לאסטרטגיה תקשורתית. היום משמשת כיושבת ראש האגודה לזכויות האזרח וחברת הנהלת הקרן החדשה לישראל. ליאל הופיעה ברשימת 40 הנשים המשפיעות בישראל של עיתון "הארץ" בשנת 2007, וכן ברשימות דומות של TheMarker וגלובס.
ליאל שכלה את בעלה הראשון, זיו שורר, במלחמת יום הכיפורים. ב-1977 נישאה לאלון ליאל. בתה היא אשת התקשורת דפנה ליאל, ובנה, אורי ליאל, הוא מהנדס תוכנה בחברת היי-טק וסטודנט לפסיכולוגיה, מחבר הספר "להבת הפלדה".
פרויקט מצר-מסר

"פרויקט מצר-מסר" הוא פרויקט אמנותי שכלל סדרה של פעולות אמנותיות, שכללו בעיקר מיצגים ומיצבים, התקיימו בחודשים יוני עד אוקטובר 1972 באזור קיבוץ מצר והכפר הערבי מייסר. הפרויקט נחשב לאחד מן הביטויים החשובים של האמנות המושגית בישראל והיו שותפים בו אמנים כגון אביטל גבע, מיכה אולמן, משה גרשוני ואחרים.
בעקבות הפסל יצחק דנציגר, ששימש כמעין אב רוחני לאמנים צעירים רבים, התאספה בראשית שנות ה-70, קבוצה של אמנים מושגיים שהושפעה מרעיונותיו אודות אמנות מושגית ו"תיקון הטבע". קבוצת האמנים קיימה פגישות סדירות עם דנציגר בחיפה ובתל אביב והשתתפה בסיורים שארגן. "היינו נעריו של דנציגר, אפשר לומר", סיפר משה גרשוני גרשוני בטקסט מאוחר, "בתחילת שנות השבעים, בתקופה שהוא עבד על מחצבת נשר ועשה את כל הניסיונות שלו ... זו הייתה התקופה שהוא תלה את החיטה במוזיאון, כל הכיוון הנסיוני הזה שהיה ברוח אחת עם הדברים שאנחנו חיפשנו". 
בשונה מעבודותיו של דנציגר, הפעולות שביצעו חברי הקבוצה, נשאו אופי פוליטי וחברתי מובהק יותר. הממד הארס פואטי שברבות מן הפעולות ביטא את הרעיון תפיסת האמנות כאלמנט לקידום חברתי. על חברי הקבוצה נמנו גבע, אולמן, גרשוני, דב אור-נר, אפרת נתן, נחום טבת ויחזקאל ירדני.
חלק מן האמנים ביצעו פעולות שהיו קשורות להשפעת "אמנות האדמה". האמן דב אור-נר, לדוגמה, שלח מכתבים לאנשי הקיבוץ והכפר וביקש מהם לשלוח לו את האשפה שלהם. השקיות הוטמנו בבור בעומק 20 מ' שכוסה בהדרגה. גם מיכה אולמן עסק בפעולת חפירה ובמסגרתה יצר בסוף אוקטובר פעולה של "החלפת אדמות" בין שני בורות שנחפרו בשני היישובים. השפעתה של פעולה זו הייתה בהעלאת מודעות בקרב תושבי היישובים לסיטואציה הפוליטית. 
משה גרשוני ביצע עבודה בעלת משמעויות ארס-פואטיות ופוליטיות. בפעולה שלו יצר גרשוני תצלומי נוף בקיבוץ מצר, כינס אספת קיבוץ ובה "חילק" את אדמות הקיבוץ לחברים. אביטל גבע יצר עבודה בעלת משמעויות אקולוגיות, ובה מיין ספרים שנשלחו למיחזור במפעל אמניר והקים ספרייה מאולתרת בתוך אבוסי בקר. בעבודה נוספת רתם גבע בני נוער למחרשה ובפעולה משותפת שנמשכה שבועים חרש את האדמה החקלאית באזור. בין העבודות נוספות שנוצרו בפרויקט הייתה מכלאה עשויה ענפים, שנבנתה על ידי נחום טבת.
פלוטו (דיסני)

יחודה של הדמות

פלוטו יוצא דופן מכל דמויות דיסני בכך שאינו מואנש, הוא אינו מדבר ומביע רגשות של אדם, ולמעשה הוא מייצג כלב.

חברים, אויבים ובני משפחה

לפלוטו מספר חברים, ובהם הכלבים פיפי הפקינזי, דינה ההולנדית ורוני הסנט ברנרד. אויביו כוללים את בוטץ' הבולדוג, פיגרו החתלתול, צ'יפ ודייל והדבורה באז.
בסרט ההנפשה "פלוטו הבן" משנת 1942 מוצג כלבלב בשם "פלוטו הבן" כבנו של פלוטו.

מקור השם

פלוטו קרוי על שם כוכב לכת ננסי פלוטו שהתגלה בשנת 1930 - השנה בה צוייר פלוטו לראשונה.

זכויות יוצרים

בשל המחלוקת על השם, אולפני דיסני הכריחו את אולפני פרמאונט אשר יצרו את סדרת ההנפשה פופאי לשנות את שמו של אויבו של פופאי - "בלוטו" ל-"ברוטוס", על מנת שלא יהיה בלבול בינו לבין פלוטו.
אלגברת לי

במתמטיקה, אלגברת לי (נקראת על שם סופוס לי) היא מבנה אלגברי אשר בין שימושיו העיקריים חקירת עצמים גאומטריים כגון חבורות לי ויריעות גזירות, כמו גם חבורות-p. זוהי הדוגמה החשובה ביותר לאלגברה לא אסוציאטיבית.

ההצגה המצורפת

על האלגברה L מגדירים את הפעולה המצורפת של איבר x, לפי . זוהי פונקציה , המהווה (לפי זהות יעקובי) הומומורפיזם של אלגברות לי.

אלגברת לי של חבורת לי


אלגברת לי של חבורת לי מתקבלת על ידי לקיחת המרחב המשיק של איבר היחידה: . לכל חבורת לי מתאימה אלגברת לי יחידה אך ההפך איננו נכון. כך למשל, לאלגברת לי  מתאימות חבורות לי ,  ו-. עם זאת, לכל אלגברת לי מתאימה חבורת לי יחידה שהיא פשוטת קשר.

הקשר לאלגברות אסוציאטיביות

אם  אלגברה אסוציאטיבית, אפשר להגדיר בה פעולה חדשה על ידי , והאלגברה המתקבלת, בעלת המבנה החיבורי של A והמבנה הכפלי שמגדירה הפעולה החדשה, היא תמיד אלגברת לי, שאותה מסמנים ב-. כל אלגברת לי L ניתנת לשיכון באלגברת מהצורה  (משפט פואנקרה-בירקהוף-וויט). אם L מממד סופי, אפשר להניח שגם A מממד סופי (Ado במאפיין אפס, Iwasawa במאפיין חיובי).
לכל אלגברה לא אסוציאטיבית A אפשר להגדיר את פעולת סוגרי לי באותו אופן. אלגברה A שהאלגברה המתקבלת ממנה היא אלגברת לי, נקראת Lie admissible. מחלקה זו מוגדרת על ידי זהות חלשה ביותר של האסוציאטור: . במאפיין שונה מ-2, משפחת האלגברות שהן גם Lie admissible וגם מקיימות את הזהות הגמישה מאופיינת על ידי הזהות , שממנה נובע .
פיליפ וויאנוביץ'

פיליפ וויאנוביץ' (במונטנגרית: Филип Вујановић; נולד ב-1 בספטמבר 1954, בבלגרד, סרביה) הוא הוא פוליטיקאי מונטנגרי שכיהן כנשיא מונטנגרו העצמאית בשנים 2006–2018, ולפני כן שימש כנשיא מונטנגרו האחרון במסגרת יוגוסלביה (2002-2006) וכראש ממשלת מונטנגרו במסגרת יוגוסלביה (1998-2002).
וויאנוביץ' למד משפטים באוניברסיטת בלגרד.
כיהן כראש ממשלת מונטנגרו מ-5 בפברואר 1998 עד ל-8 בינואר 2003, כאשר המדינה הייתה חלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. הפך ליושב ראש הפרלמנט ב-5 בנובמבר. ב-25 בנובמבר 2002 התפטר נשיא מונטנגרו דאז מילו ג'וקאנוביץ' כדי שיוכל להתמודד בבחירות ולהיבחר לראש הממשלה (התמודדות בה ניצח), ווויאנוביץ' הפך לנשיא-בפועל של מונטנגרו.
לאחר מכן התמודד וויאנוביץ' על תפקיד הנשיא בבחירות. בסיבוב הראשונה זכה וויאנוביץ' ל-86% מהקולות, אך הבחירות לא עמדו בדרישות החוק שכן השתתפו בהן פחות מ-50% מבעלי זכות ההצבעה. בסיבוב השני שהתקיים במאי 2003 זכה וויאנוביץ' ל-63% מהקולות, וכך הפך לנשיא מונטנגרו האחרון במסגרת האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו.
וויאנוביץ' תמך בפרישת מונטנגרו מן האיחוד המדיני עם סרביה לשם השגת עצמאות מלאה, תוך הימנעות מזעזועים פוליטיים ושמירה על היחסים הדיפלומטיים עמהּ, והעצמאות הושגה במשאל עם שנערך בתחילת שנת 2006.
בשנת 2008 נבחר וויאנוביץ' לכהונה שנייה בתפקיד נשיא מונטנגרו וב-2013 נבחר לכהונה שלישית שהסתיימה ב-2018. הוא הוחלף על ידי מילו ג'וקאנוביץ'.
וויאנוביץ' נהג להסתובב ברחבי פודגוריצה ללא אבטחה.
סופוניסבה

סופוניסבה (לטינית: Sophonisba; פיניקית: צָפַנְבַּעַל, מתה ב-203 לפנה"ס) הייתה אצילה מקרתגו אשר חיה בתקופת המלחמה הפונית השנייה. סופוניסבה הייתה בתו של עזרובעל (בן גיסקו). סופוניסבה נודעה בכך שהעדיפה להתאבד לאחר הניצחון של רומא על קרתגו, מאשר לחיות עם הבושה שבהפסד.

קורות חיים

על פי ספריהם של ההיסטוריונים פוליביוס, טיטוס ליוויוס, דיודורוס סיקולוס, אפיאנוס ודיו קסיוס, סופוניסבה, שנודעה ביופיה, הייתה מאורסת למלך מסיניסה עד שנת 206 לפנה"ס. אירוסים אלה בוטלו מסיבות פוליטיות (מסיניסה כרת ברית עם רומא), וסופוניסבה שודכה לסיפאקס, מלך הנומידים המערביים, במסגרת ברית צבאית שנכרתה איתו. סיפאקס ועזרובעל הובסו בשנת 203 לפנה"ס על ידי מסיניסה וסקיפיו אפריקנוס, ומסיניסה המנצח נשא את סופוניסבה לאישה. סקיפיו אפריקנוס התעקש על ביטול הנישואים, מאחר שרצה להוביל את הנסיכה במצעד ניצחון ברחובות רומא, ומסיניסה הסכים לכך. סופוניסבה העדיפה להתאבד בשתיית רעל במקום להיות מוצגת במצעד משפיל ברחובות רומא.

אזכורים תרבותיים

סופוניסבה אוזכרה ביצירות ספרותיות רבות (כגון שירו האפי של פרנצ'סקו פטרארקה "אפריקה" וכן במחזות (ובהם מחזותיהם של מלין דה סנט-גליי (1556), אנטואן דה מונטשרסטיין (1696), ניקלה דה מונטרו (1601), ז'אן מיירה (1634) ופייר קורניי (1663)),  ואופרות רבות. 
סיפורה של סופוניסבה אוזכר בסרטו האפי כביריה של ג'ובני פסטרונה משנת 1914. את דמותה גילמה השחקנית האיטלקיה איטליה אמירנטה מנציני.
גבורתה של סופוניסבה שימשה ככל הנראה השראה למשורר הבריטי ג'יימס תומסון בפואמה שכתב,
Rule, Britannia! ואשר הפכה לשיר פטריוטי בריטי מפורסם.
בנוסף, יצירות אמנות רבות מתארות את מותה:
מארני (סרט)

עלילה

מרגרט "מארני" אדגר (טיפי הדרן) היא אישה אשר יש לה פחד וחוסר אמון בגברים, נרתעת ממגעם (פריג'ידית), מהצבע אדום ומסערות וברקים. בנוסף, היא סובלת מקלפטומניה. בתחילת הסרט אנו נחשפים ליחסים המורכבים בין אמה של מארני, ברניס לבינה. באחד ממקרי הגניבה שלה, אמה של מארני שואלת אותה מדוע יש לה כל כך הרבה כסף, והיא עדיין לבד. מארני עונה לה כשהיא שואלת למה היא לא אוהבת אותה.
מארק רוטלנד (שון קונרי), אלמן שבבעלותו חברת פרסום בפילדלפיה, קורבן הגניבה האחרונה של מארני מצליח לעלות על עקבותיה. וסוחט אותה להינשא לו כדי שלא ילשין עליה למשטרה (החוק בארצות הברית אוסר על בעל להעיד על אשתו, או על אישה להעיד על בעלה).  טרם החתונה מארק נפגש עם ספק, שהוא אחד מלקוחותיו העיקריים ואשר בעצמו נפל קורבן לגניבה של מארני. מארק מספר לו שהוא מתחתן עם האישה שגנבה מהחברה שלו כסף. אומר לו שבכוונתו להביא לשיקומה ומזהיר אותו, שאם יסגיר אותה למשטרה, הוא יאבד אותו כלקוח. הספק עונה לו : "אני מביין שזה מה שנקרא "הגישה המודרנית", אבל מה יהיה כשאתה תיפול קורבן להתנהלות שלה?" הזוג יוצא לירח דבש על ספינה, שבהלכו מארני מנסה להתאבד בבריכת השחייה של הספינה, אך מארק מציל אותה.
כשהם חוזרים לביתם, מארק מציג למארני לביאת מחמד שהוא מגדל ומספר לה, שהיא הייתה חיה טורפת בעבר, אולם הוא לימד אותה לאהוב ולבטוח בו. מארני מנסה לגנוב במהלך הלילה כסף מהכספת, אולם מארק ממתין לה שם ואומר לה שהיא רשאית לקחת את הכסף, שכן בתור אשתו, הכסף שלו שייך גם לה. אחייניתו של מארק שמתגוררת עמו, חשה שמשהו אינו כשורה בנישואיו החדשים. בין השאר היא מגלה אצלו ספר שעוסק במיניות של עבריינים . בפעם אחרת היא יוצאת לרכיבה עם מארני והסוס עליו היא רוכבת נפצע. האחיינית קוראת למישהו מהעובדים שיהרוג את הסוס ומבחינה בתגובתה המאוד קשה של מארני לסיטואציה. בלילה של סערת גשמים מארני סובלת מהתקף חרדה, מארק מנחם אותה והשניים מבלים לראשונה את הלילה יחדיו.
למרות התנגדותה של מארני, הזוג הולך לבולטימור, מרילנד, לבקר את אמה. שם מארק מעמת אותה עם עברה, עוד כשעסקה בזנות (מה שעומד בניגוד לחזותה הסולידית). הוא מאלץ אותה לספר למארני את האמת והאם אומרת למארני שכאשר הייתה בת שש, אחד מלקוחותיה (מלח שיכור בגילומו של ברוס דרן) ניסה להרגיע אותה כשהיא נבהלה מרעמים, כשהוא מנשק ומלטף אותה. ברניס חשבה שהמלח מבצע בבתה מעשה מגונה, ולכן היא תקפה והרגה אותו באמצעות הטחת כד גדול במפרקת שלו. האם נאסרה בגין זאת וכשהתחררה מהכלא ושבה לביתה גילתה שזו אינה זוכרת כלום מאותו לילה . עם זאת שפיכות הדמים הובילה לחוסר האמון של הילדה בגברים והפחד מהצבע האדום.
ברגע שמקור פחדיה מתגלה לה, מארני עוברת תיקון.
עופרי מרום

עופרי מרום (נולדה ב-1966) היא ציירת ישראלית.

ביוגרפיה

עופרי מרום נולדה בקיבוץ חצור. למדה אמנות במכון אבני בשנים 1992–1994 והשתלמה בסטודיו של ציבי גבע בתל אביב בשנים 1997–1998. ציוריה הוצגו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות החל מ-1998. צילומי עבודותיה מתפרסמים לעיתים קרובות בגיליונות כתב העת "ביטאון שירה". ציוריה נמצאים באוספים ציבורים ופרטיים בישראל ומחוצה לה, בהם אוסף אורי ברנדס, אוסף אורן שץ, אוסף בנק לאומי, אוסף חיים שטנגר, אוסף יפעת גוריון, אוסף לוטן טייטלר, אוסף משפחת רוזנהיימר, אוסף עדה כרמי, אוסף עמי וגבי בראון, אוסף רלי ונורית לשם, אוסף מלון קרלטון ת"א.
מרום מתגוררת בכפר סבא ומציירת נופים מסביבתה העירונית. היא מרבה לצייר מבנים הנמצאים בשלבי בנייה, ומציירת שדות ועצים המופיעים בשולי דרכים או כחלק מן הנוף, זאת תוך שימוש בצבעי שמן על מצע קנבס או מזוניט. בנוסף לכך היא מציירת פריטים הלקוחים מעולם הטבע (ציפורים, דרדרים, וכדומה), בטכניקות שונות, ביניהן צבעי מים על נייר.
מתגוררת בכפר סבא.
יונתן מור

קריירת משחק

מור החל את דרכו בכדורסל במחלקת הנוער של מכבי שוהם. בקיץ 2013 שיחק מור בנבחרת הנוער של ישראל באליפות אירופה לדרג ב' שנערכה במקדוניה, בה זכתה ישראל במקום החמישי.
לקראת עונת 2013/14 חתם מור בהפועל תל אביב ומיד הושאל לקבוצת האקדמיה של איגוד הכדורסל במכון וינגייט במדיה שיחק בליגה הארצית.
בקיץ 2014 שיחק מור בנבחרת העתודה באליפות אירופה שנערכה ביוון בה זכתה הנבחרת במקום השביעי.
בעונת 2014/15 שיחק מור בהפועל תל אביב בליגת העל אך שותף לדקות מועטות בחמישה משחקים בלבד. בקיץ 2015 שיחק מור שוב במדי נבחרת העתודה באליפות אירופה שנערכה באיטליה בה זכתה ישראל במקום העשירי.
בעונת 2015/16 שיחק מור במדי הפועל כפר סבא בליגה הלאומית וקלע בממוצע כ-9 נקודות בכ-18 דקות בממוצע למשחק. בעונת 2016/17 עבר מור להפועל חולון שם שותף ב-22 משחקים בהם קלע בממוצע 3 נקודות בכ-7 דקות. בדצמבר 2017 ביקש מור להשתחרר מהפועל חולון לאחר שזכה לדקות משחק מועטות וחתם בבני הרצליה. עד תום עונת 2017/18 שיחק מור 15 משחקים במדי הרצליה וקלע כ-2 נקודות בכ-9 דקות בממוצע למשחק.
בעונת 2018/19 עבר מור לעירוני קריית אתא בליגה הלאומית במדיה קלע כ-14 נקודות בכ-27 דקות בממוצע למשחק. באוגוסט 2019 חתם מור במכבי חיפה.
ביג מאמא ת'ורנטון

ביוגרפיה

ת'ורנטון נולדה באלבמה, אביה היה כומר בכנסייה הבפטיסטית, שם גם נחשפה לשירת גוספל והיא וששת אחיה שרו במקהלת הכנסייה מגיל צעיר. ב-1948 השתקעה ביוסטון, טקסס והתמחתה בנגינה על מפוחית פה.
ב-1951 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "פיקוק רקורדס" (Peacock Records), בה הייתה חתומה עד 1957 ועמה ראתה את הצלחתה הראשונה והגדולה ביותר עם Hound Dog.
בראשית שנות השישים עברה לאזור מפרץ סן פרנסיסקו, שם הופיעה במועדוני בלוז. ב-1966 שיתפה פעולה עם אמן הבלוז מאדי ווטרס והפיקה את התקליט Big Mama Thornton With The Muddy Waters Blues Band. ב-1968 הקליטה את התקליט Ball 'n' Chain, ששיר הנושא מתוכו (אותו שרה מתחילת שנות ה-60) התפרסם ב-1967 וב-1968 על ידי ג'ניס ג'ופלין. בתקליט השתתפו גם לייטנינג הופקינס ולארי ויליאמס. ב-1965 הופיעה באירופה, סדרת הופעות שתועדה בתקליט Big Mama Thornton in Europe. ב-1966 ו-1968 הופיעה בפסטיבל הג'אז במונטרה.
ב-1975 הקליטה הופעות שקיימה בבתי כלא, שראו אור בתקליט  Jail.
ב-1984 נבחרה להיכל התהילה של הבלוז.
ת'ורנטון נפטרה בלוס אנג'לס מהתקף לב בגיל 57.