google/wiki40b huggingface dataset:
גלקסיית קשת האליפסואידית הננסית

מאפיינים

קוטרה של הגלקסיה כ-12,500 שנות אור ומסתה מוערכת בכ-‎2.5×10⁸‎ מסות שמש, כאלפית ממסת שביל החלב. על פי כיוון התנועה של הגלקסיה ביחס לשביל החלב, נראה שהיא מקיפה את מרכז שביל החלב במרחק שנע בין 40,000 שנות אור ל-130,000 שנות אור, כך שכשהיא קרובה היא למעשה עוברת דרך שביל החלב. זמן ההקפה הוא פחות ממיליארד שנים, כך שמעברים כאלה כבר אירעו בעבר כ-10 פעמים, מה שהיה צפוי להביא להתפרקותה ולבליעתה על ידי שביל החלב. העובדה שהיא עדיין קיימת ניתנת להסבר באמצעות כמות גדולה של חומר אפל שכבידתו מצליחה להחזיק את כוכבי הגלקסיה ביחד ומונעת את התפרקותה. בסביבת הגלקסיה זוהו ארבעה צבירים כדוריים כאשר הבהיר שביניהם הוא M54 שהתגלה על ידי שארל מסיה כבר בשנת 1778. M54 בהיר ומסיבי בהרבה מכל שאר הצבירים הכדוריים שסביב הגלקסיה וייתכן שמדובר למעשה בשרידי ליבת הגלקסיה.
קו לעובד

קו לעובד היא עמותה הפועלת בישראל מאז שנת 1991 ואשר מטרתה להגן על זכויות עובדים בעלי מעמד נמוך, זרים ואזרחים, בישראל ובשטחים הנתונים לשליטתה. העמותה הוקמה על מנת לסייע לעובדים הפלסטינים הרבים שהועסקו באותן שנים בישראל. העמותה הוקמה ביוזמת חנה זוהר שפנתה לקומץ מתנדבים, ומנהלת מאז את העמותה. עם גלי העלייה ממדינות חבר העמים החלו להגיע עולים חדשים שעבדו יחד עם העובדים הפלסטינים והופנו על ידם לעמותה. מאז הורחבה הפעילות לכל העובדים בעלי מעמד נמוך באשר הם. 
העמותה מספקת מידע, ייעוץ וייצוג משפטי לעובדים זרים, לפועלים פלסטינים ולישראלים בעלי הכנסה נמוכה.
ליפא יהלום

ליפא יהלום (1913 - 16 בספטמבר 2006) היה אדריכל נוף ישראלי, חתן פרס ישראל לאדריכלות (1998).

קורות חייו

יהלום נולד באנטופול שברוסיה הלבנה. בגיל 20 עלה לארץ ישראל במסגרת תנועת השומר הצעיר. עם עלייתו נמנה עם מייסדי קיבוץ כפר מנחם, ולאחר מכן יצא להכשרה מקצועית במשרדו של אדריכל הנוף יחיאל סגל. יהלום היה שותפו של סגל עד לפתיחת משרדו הפרטי בשנת 1942, ובשנת 1953 חבר לדן צור וניהל עמו במשותף את המשרד, עד צאתו לגמלאות בשנת 1993.
במשך 60 שנות עבודתו היה יהלום ממייסדי אדריכלות הנוף המודרנית בישראל ויצק בעבודתו סממנים לאומיים וציוניים. עבודתו נעשתה בעיקר במגזר הציבורי וכללה קיבוצים, מבני ציבור, אתרי עתיקות ופארקים לאומיים: גן השלושה, אתרי העתיקות בקיסריה ובבית שאן, מכון ויצמן למדע, אוניברסיטת תל אביב, אחוזת הקבר של פולה ודוד בן-גוריון במדרשת בן-גוריון, בקעת הקהילות ביד ושם, גן העצמאות בפתח תקווה בראשית שנות ה-50, פארק צה"ל בשכונת קיראון שבקריית אונו ורבים אחרים. כעבור שנים הביע יהלום את הסתייגותו מהמאפיינים המוכרים שבעבודתו ומהתמסרותו לפולחן האתוס וההנצחה.
בשנת 1998 זכה יהלום, במשותף עם דן צור, בפרס ישראל לאדריכלות.
בן אחותו היה האדריכל אברהם אלואיל.
ראלף אלן

ראלף אלן (אנגלית: Ralph Allen‏; 1693 - 29 ביוני 1764) היה יזם ופילנתרופ אנגלי, שנודע בזכות הרפורמות שלו במערכת הדואר של הממלכה המאוחדת.

חייו

אלן הוטבל בכנסיית סנט קולומב מייג'ור שבקורנוול ב-24 ביולי 1693. בהיותו נער עבד במשרד דואר. ב-1708 עבר לאקסטר, וב-1710 עבר להתגורר בעיר באת' שבסומרסט, שם החל לעבוד כפקיד דואר, כאשר בגיל 19 התמנה למנהל הדואר העירוני.
בגיל 27 קיבל את השליטה על חברת Cross and Bye Posts בדרום-מערב אנגליה למשך שבע שנים, לפי הסכם עם משרד הדואר הכללי של המדינה, בו התחייב לשלם למשרד הדואר סכום שנתי של 6,000 לירות שטרלינג. הוא לא הצליח להרוויח סכום כסף כלשהו בתקופה זו, אך למרות זאת החליט להמשיך בתחום וזכה להצלחה רבה. בשנים שלאחר מכן ערך רפורמה מקיפה בשירות הדואר. הוא הגיע למסקנה שנערי הדואר היו מעבירים פריטי דואר לאורך נתיב החלוקה שלהם מבלי להכריז על כך, דבר אותו ראה כגורם לאיבוד רווחים והורה להימנע ממנו. הוא תרם ליעילות השירות בכך שקבע כי אין צורך שדברי הדואר יעברו דרך לונדון. המוניטין שלו בתחום עלה, והוא החל לנהל חלקים נרחבים יותר במערכת הדואר של אנגליה, וחתם על חוזים אחת לשבע שנים עד מותו בגיל 71. ההערכה היא כי בזכות הרפורמות שלו הוא חסך למשרד הדואר הבריטי סכום של מיליון וחצי לירות שטרלינג במשך ארבעים שנים. הוא זכה לחסותו של פילדמרשל ג'ורג' וייד ב-1715, לאחר שחשף מידע אודות התקוממות יעקוביטית בקורנוול. בזכות תמיכתו הכספית של הפילדמרשל הוא היה יכול להקים את תחנות הדואר שבסופו של דבר הניבו לו הון ניכר.
לאחר הגעתו לבאת' של ג'ון ווד האב ניצל אלן את העושר שצבר בזכות רפורמות הדואר לרכישת המחצבות במכרות קומב דאון ובאת'המפטון דאון ב-1726. לאחר הרכישה החלו המכרות לספק אבנים לבנייה בגדלים רבים. השוני ברמת הסיתות של האבנים היה ידוע כ"פסולת בנייה", והבניינים שנבנו מאבנים אלה - בעיקר בתקופת בית סטיוארט - נמצאים ברחבי החלקים העתיקים של באת'. מחצבי האבן באת' בעלת צבע הדבש הייחודי, ששימשו לבניית העיר הג'ורג'יאנית, הניבו לאלן הון נוסף, בזכות הצלחתו בשיווק תכונותיה של האבן. הבניין בבאת' ששימש אותו כסניף דואר הפך לבית מגורים עירוני ב-1727, לאחר שחזית ואגף צפוני הוקמו לפי תכנונו של ג'ון ווד האב. 
ב-1735 בקירוב הורה אלן להקים את האחוזה הפלדיאנית בפארק פריור. אלן היה בתקופה זו אדם עשיר מאוד, ונהג לארח באחוזתו משוררים, פוליטיקאים, אמנים ואישים שעמם התכתב באותה תקופה, בהם אלכסנדר פופ, תומאס גיינסבורו, ויליאם פיט האב, והנרי פילדינג. ב-1738 תרם את חומרי הבנייה ואת המימון להקמת בית החולים מינרל ווטר, ובנוסף לכך הוא הרבה לתרום צדקה לעניים ובנה קוטג'ים לפועלים שלו. ב-1742 נבחר אלן לראשות עיריית באת', ובין 1757 ל-1764 כיהן כחבר הפרלמנט הבריטי מטעם העיר.]
אלן נקבר בחצר הכנסייה של הכפר קלברטון, השוכן בשולי באת'. הוא הונצח בבאת' באמצעות דרך ראלף אלן ובית הספר על שם ראלף אלן, אחד מבתי הספר התיכונים של באת'. במכללת פארק פריור, שהיא בית ספר תיכון הנמצא בבניין ששימש כמקום מגוריו, יש פנימייה הקרויה על שמו. הנרי פילדינג ביסס על אלן את דמותו של אדון אלוורת'י בספרו קורות טום ג'ונס.
יפתח קצור

תחילת דרכו

קצור נולד בישראל בשנת 1958. בשנת 1976 התפרסם לראשונה כאשר הופיע בתיאטרון הקאמרי בתפקיד הראשי במחזה "אקווס" מאת פיטר שייפר בתפקיד הנער אלן סטראנג. הופעת הבכורה שלו הייתה קודם לכן במותחן הפוליטי "קשר הדבש", בבימויו של יעוד לבנון. קצור שירת בתיאטרון צה"ל ובגלי צה"ל.

קריירה

בשנת 1976 היה מועמד לפרס "כינור דוד" כשחקן השנה בתיאטרון, ובשנת 1978 זכה בפרס "כינור דוד"] כשחקן השנה בקולנוע על משחקו בתפקיד "בנצי" בסרט "אסקימו לימון" של הבמאי בועז דוידזון, לצדם של ענת עצמון, יהונתן סגל וצחי נוי. התפקיד הביא לו פרסום בינלאומי בעיקר באירופה ובמזרח הרחוק. קצור הופיע בתפקיד זה גם בסרטי ההמשך. בשנת 1984 הופיע בתפקיד ראשי בסרט "עתליה", לצדה של מיכל בת אדם. כן הופיע בסרטי קולנוע אחרים, בהפקות ישראליות ובינלאומיות, ובמקביל המשיך להופיע בתיאטרון הרפרטוארי.
במקביל לפעילותו כשחקן השתלם כתסריטאי, מחזאי ובמאי. בשנת 1984 סיים את בית הספר לקולנוע "בית צבי" במגמת בימוי קולנוע. בשנת 1990 השתלם בלימודי מחזאות באוניברסיטת תל אביב, ובאותה שנה נבחר מבין מספר רב של מועמדים להשתתף בסדנת אומן לתסריטאות (FEMI) בהנחיית התסריטאי האמריקאי הנודע פרנק דניאל, שנערכה בשווייץ, בלגיה וגרמניה.
כתב טורים אישיים בעיתונים "ידיעות אחרונות", "העיר" ו"חדשות", טור כלכלי ב"כלכליסט", וכן שימש כמבקר הקולנוע ב"קול ישראל" והגיש תוכנית קולנוע במסגרת התוכנית "תחנה מרכזית" בחדשות הטלוויזיה בכבלים "תבל".
בשנת 1990 ייסד את חברת המדיה והפרסום אקטמדיה ישראל בע"מ בשיתוף עם התאגיד הבינלאומי ניוז קורפ ופיתח בישראל את תחום הפרסום בנקודות מכירה.
בשנת 2002 ייסד בשיתוף עם קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב את קרן הון סיכון "קולנוע השקעות" להשקעה בסרטי קולנוע ישראליים והיה מנכ"ל הקרן במשך 6 שנים.
קצור הוא אף פרסומאי, איש תוכן ויזם בתחום המדיה, וניו מדיה 
פועל כיום כאסטרטג עסקי וכיזם, מומחה לפיתוח מודלים עסקיים חדשניים

חיים אישיים

גרוש ואב לבת ולבן. מתגורר בישראל.
מהו העושה את הבתים בימינו כה שונים, כה מושכים?

היסטוריה

היצירה נעשתה בשנת 1956 עבור התערוכת "זהו המחר" (This Is Tomorrow) שהתקיימה בלונדון, אנגליה.
הקולאז' מורכב בעיקר מתמונות שנלקחו ממגזינים אמריקאים. התמונה העיקרית של החדר נלקחה מפרסומת במגזין Ladies' Home Journal, שתיארה את "אופנת הרצפה המודרנית". גם שם היצירה נלקחה מאותה פרסומת, שבה נכתב: "מהו העושה את הבתים בימינו כה שונים, כה מושכים? תכנון פתוח כמובן - ושימוש נועז בצבע". השרירן בתמונה הוא ארוין קוז'ובסקי, זוכה תחרויות פיתוח גוף, ותמונתו נלקחה ממגזין Tomorrow's Man. האמנית ג'ו בר, שדיגמנה לצילומים אירוטים בעברה, טענה שהיא האישה המופיעה ביצירה, אם כי המגזין ממנו נלקחה התמונה לא זוהה. שאר הפריטים בתמונה נלקחו גם הם ממגזינים ופרסומות שונות.
בהמשך יצר המילטון גרסאות שונות לקולאז' המקורי, כולל גרסה ב-1992 שבה החליף את השרירן הגבר באישה.

בעלות

בשנת 2006, טען בנו של האמן ג'ון מקהייל (McHale), ג'ון מקהייל ג'וניור, כי אביו הוא היוצר של התמונה, וסיפק את הסקיצה ומדידות המקוריות ואת החומרים לקולאז', כולל המגזינים ממנו רוב הקולאז' הורכב. מקהייל אמר כי אביו הוא זה שהיה מקור, ושלח אותו מאוניברסיטת ייל, בה מקהייל למד, להמילטון, ושהתפקיד של המילטון היה "מכני" - גזירה והדבקה על פי העיצוב של מקהייל.
המילטון הגיב באומרו ש"זה מגוחך, הקולאז' שוחזר ויוצר מחדש באופן נרחב ב-50 השנים האחרונות, והבעלות שלי עליו עליו, למיטב ידיעתי, מעולם לא הייתה במחלקות עם ג'ון מקהייל האב כשהיה בחיים". המילטון אמר כי מקהייל סיפק לו שישה עמודים עבור הקטלוג לתערוכת זהו המחר, אך המילטון השתמש רק בשניים עבור הקטלוג ואת הקולאז' ושאר הקטלוג יצר בעצמו; המגזינים האמריקאים שסיפקו את התמונות היו מהאוסף של מגדה ופרנק קורדל, והתמונות נגזרו על ידי אשתו של המילטון, טרי ריילי, ומגדה קורדל.
פורט סמנר

היסטוריה

ב-31 באוקטובר 1862 אישר הקונגרס של ארצות הברית את בניית פורט סמנר. הגנרל ג'יימס הנרי קרלטון (James Henry Carleton‏; 1873-1814) הצדיק תחילה את הקמת המבצר לשם הגנה על המתיישבים בעמק הנהר פקוס מפני האפאצ'י מסקלרו, קאיווה וקומאנצ'י. הוא גם הקים את שמורת האינדיאנים בוסקה רדונדו (בספרדית: "חורשה עגולה"), שטח של 4,100 קילומטרים רבועים שבו אולצו מעל ל-9,000 בני נאוואחו ואפאצ'י מסקלרו להתגורר בשל ההאשמות שהם פשטו על התיישבויות של לבנים בסמוך למקומות מגוריהם הקודמים. המבצר נקרא על שם הגנרל אדווין ווס סמנר (Edwin Vose Sumner) מצבא האיחוד שמת ב-1863.
המטרה המוצהרת של השמורה הייתה שהיא תהיה בלתי תלויה בתמיכה מבחוץ, בעזרת לימוד הנאוואחו והמסקלרו כיצד להיות איכרים מודרניים. הגנרל אדוארד קנבי (Edward Canby), אותו החליף קרלטון, הציע לראשונה שבני הנאוואחו יועברו לסדרה של שמורות ושילמדו כישורים חדשים.
כשבוסקה רדונדו הוקמה לראשונה הורה גנרל קרלטון לקולונל קיט קרסון לעשות את כל הנדרש על מנת להביא תחילה את המסקלרו ואחר-כך את הנאוואחו לשם. כל בני האפאצ'י מסקלרו הועברו לשמורה עד סוף 1862, אבל הנאוואחו לא יושבו מחדש במספרים גדולים עד תחילת 1864. הנאוואחו מכנים את המסע הרגלי מהטריטוריה שלהם לבוסקה רדונדו בשם "הצעדה הארוכה". יותר מ-300 נאוואחו מתו במהלך המסע. המסע היה זיכרון עגום לנאוואחו רבים.
באפריל 1865 היו כלואים בשמורת בוסקה רדונדו כ-8,500 נאוואחו ו-500 מסקלרו. הצבא האמריקני תיכנן שיתגוררו בשמורה לא יותר מ-5,000 תושבים, ולכן המחסור במזון היה בעיה כבר מהתחלה. כיוון שהנאוואחו והמסקלרו היו אויבים ותיקים, הקרבה הכפויה הובילה לעיתים קרובות לעימותים. המצב הסניטרי הלך והחמיר. לא הייתה גישה למים נקיים ולא היו מספיק עצים להסקה לבשל. המים מנהר פקוס הסמוך גרמו למחלות מעיים, והמחלות התפשטו במחנה. המזון היה בצמצום בשל הכישלון ביבולים, הוויכוחים בין הצבא לפקידי הלשכה לענייני אינדיאנים ומעשי פשע. ב-1865 המסקלרו, או לפחות אלו שהיו חזקים מספיק, הצליחו להימלט. הנאוואחו הורשו לעזוב רק במאי 1868, כאשר צבא ארצות הברית הודה שפורט סמנר ושמורת האינדיאנים בוסקה רדונדו הם כישלון.
נחתם הסכם עם הנאוואחו והם הורשו לשוב למולדתם ל"שמורה חדשה". אליהם הצטרפו אלפי נאוואחו שהסתתרו בעומק אריזונה. החוויה חישלה את הנאוואחו ובשנים שאחר-כך הם הרחיבו את גבולות "השמורה החדשה" לשטח של 65,000 קילומטרים רבועים.
פורט סמנר ננטשה ב-1869 ונקנתה על ידי לוסיאן מקסוול (Lucien Maxwell), חוואי בעל עדרי בקר גדולים. מקסוול בנה מחדש את אחד ממבני המגורים של הקצינים לבית מגורים בן 20 חדרים. ב-14 ביולי 1881 ירה השריף פט גארט בבילי הנער והרג אותו בבית זה, שקרוי כיום בית מקסוול.

האתר ההיסטורי פורט סמנר

ב-1968, מאה שנים אחרי חתימת ההסכם שהרשה לנאוואחו לשוב לביתם המקורי באזור ארבע הפינות הוכרז פורט סמנר מונומנט לאומי של ניו מקסיקו.
האתר מנוהל על ידי חטיבת האתרים ההיסטוריים של מחלקת ענייני התרבות של ניו מקסיקו. ב-4 ביוני 2005 נפתח באתר מוזיאון חדש "יד זיכרון לבוסקה רדונדו" (Bosque Redondo Memorial) שתוכנן על ידי האדריכל דייוויד סלואן (David N. Sloan), בן אומת הנאוואחו.
המוזיאון והאתר ההיסטורי פורט סמנר שוכנים כ-10.5 קילומטרים דרומית-מזרחית מהעיירה פורט סמנר.
American Life (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי מדונה עצמה ומירוואיס אחמדזי. מבחינה לירית השיר מדבר על התפיסה הפוליטית והדתית של מדונה. היא מעבירה ביקורת על הרדידות של החיים המודרניים ועל החלום האמריקאי במהלך נשיאותו של גורג' בוש.
כלפי השיר הופנו ביקורות שליליות ממבקרי המוזיקה, אשר ביקרו את הראפ של מדונה בשיר, ואף מגזין בלנדר דירג את השיר במקום ה-9 ברשימת השירים הגרועים ביותר אי פעם.

הצלחה

השיר זכה להצלחה רבה בעולם כאשר הגיע למקום הראשון בקנדה, בדנמרק, באיטליה ובשווייץ, למקום השני בבריטניה, ולעשירייה הראשונה באוסטרליה, שם השיר הגיע למעמד זהב. בארצות הברית השיר זכה להצלחה פחותה כאשר הגיע למקום ה-37 בלבד במצעד האמריקאי.

וידאו קליפ

לשיר יצאו שני קליפים בבימויו של הבמאי השוודי יונאס אקרלונד. בקליפ הראשון מדונה מנחה תצוגת אופנה צבאית אשר בסופה מושלך רימון יד על גורג' בוש. לפני השחרור, הקליפ עורר מחלוקת בנוגע להשלכותיו הפוליטיות, הגזעיות והדתיות, והוביל את מדונה לשחרר הודעה המסבירה את תפיסתה.
לאחר הפלישה לעיראק ביטלה מדונה את הוצאתו של הקליפ המקורי, בגלל האקלים הפוליטי של המדינה באותה תקופה, והוציאה גרסה חלופית, שמציגה אותה על רקע דגלים מרחבי העולם. השיר בוצע במהלך סיבוב ההופעות "Re-Invention World Tour", ובמיני סיבוב ההופעות "Madonna: Tears of a Clown".
הנס יורדן

קריירה מוקדמת

יורדן נולד ב-27 בדצמבר 1892 בשויירן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1912 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-93 (אנהלט). במלחמת העולם הראשונה לחם במסגרת הרגימנט בחזית המערבית, ובאוגוסט 1914 נפצע בקרב. באביב 1915 חזר יורדן לחזית ולחם במסגרת רגימנט המילואים ה-264, ובמרץ 1916 נפצע שוב. לאחר החלמתו חזר יורדן לרגימנט המילואים ה-264, וב-18 באוגוסט 1916 קודם לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף יורדן לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1926 מונה יורדן למפקד פלוגה 4 (מקלעים) ברגימנט הרגלים ה-6, וב-1 באוקטובר 1930 מונה למפקד פלוגה ברגימנט הפרשים ה-5 (הפרוסי). ב-1 באוקטובר 1931 מונה למדריך בבית הספר לחי"ר בדרזדן, וב-1 ביולי 1933 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-45, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט ההוא. ב-1 במרץ 1936 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד חטיבת ההדרכה C בבית הספר הצבאי במינכן. ב-1 באוגוסט 1938 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד חטיבת ההדרכה B בבית הספר הצבאי וינר נוישטט.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה יורדן מפקד חטיבת ההדרכה B בבית הספר הצבאי וינר נוישטט, ובשל כך לא השתתף במהלך המערכה בפולין. ב-1 בנובמבר 1939 מונה יורדן למפקד רגימנט הרגלים ה-49, והשתתף עמו במהלך המערכה על צרפת כחלק מהדיוויזיה ה-28 במסגרת הקורפוס ה-8, ועל פעולותיו קיבל ב-5 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם יורדן עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-28 במסגרת הקורפוס ה-8, וב-1 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-13 בדצמבר 1941 מונה יורדן למפקד הדיוויזיה ה-7 שהייתה חלק מהקורפוס ה-7 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחם עמה בבלימת מתקפת הנגד הרוסית. ב-16 בינואר 1942 קיבל יורדן על פעולותיו בקרבות תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-20 באפריל 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-9 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית.
ב-1 בנובמבר 1942 הועלה יורדן לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הקורפוס ה-6, שהיה חלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-1 בינואר 1943 הועלה יורדן לדרגת גנרל חיל הרגלים, והוביל את הקורפוס שבפיקודו בקרבות הקשים ברז'ב ובויטבסק, ועל כך קיבל ב-23 בדצמבר 1943 את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-20 באפריל 1944 קיבל יורדן על פעולותיו בקרבות תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-20 במאי 1944 מונה למפקד הארמייה התשיעית. ב-22 ביוני 1944 הותקפה הארמייה על ידי הרוסים במסגרת מבצע בגרטיון וכמעט הושמדה, ובשל כך הודח יורדן ב-26 ביוני מתפקידו. במרץ 1945 מונה יורדן לתפקיד פיקודי בקבוצת ארמיות C, ובאפריל מונה למפקד הכוחות בטירול. בתחילת מאי 1945 נכנע יורדן לכוחות האמריקניים, ונלקח בשבי.

לאחר המלחמה

יורדן שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר יורדן במינכן עד למותו ב-20 באפריל 1975.
ראש השנה האזרחית

לקוראים:

כל מה שאתם קוראים כאן הוא תוכן מקורי ומומחים רבים כותבים את מידע זה
 
ראש השנה האזרחית או יום השנה החדשה הוא היום הראשון של השנה בלוח הגרגוריאני ובלוח היוליאני אשר מתקיים ב-1 בינואר. ראש השנה האזרחית נחוג בחגיגות, שתחילתן ב-31 בדצמבר והמשכן ב-1 בינואר. בלילה זה נהוגות חגיגות במדינות רבות בעולם.
בישראל, כמו במספר מדינות נוספות, השתרש הכינוי "ליל סילבסטר" לציון ראש השנה האזרחית. כינוי זה הוא על שמו של סילבסטר הראשון, הקדוש הנוצרי שיום ה-31 בדצמבר מוקדש לו (האפיפיור ה-31) - מצב אירוני, שכן בימיו של סילבסטר הראשון עדיין התנגדה הכנסייה מאד לחגיגות לציון השנה הגרגוריאנית/יוליאנית.
למרות היותו ציון קלנדרי אזרחי ולא-דתי, שקדם לנצרות ושאין לו בבסיסו כל קשר אליה, חלק מהעולם הנוצרי אימץ את ראש השנה האזרחית וכיום יש הקושרים אליו את הפולחן לציון סעודת השם והמילה של ישו, מועד שנחוג בקרב הכנסיות האנגליקנית והלותרנית. 
ברומא שלפני-הנצרות, היום היה מוקדש לאל המיתולוגי יאנוס שאחראי על השערים וההתחלות, שעל שמו גם נקרא החודש ינואר.
במרבית מדינות העולם ראש השנה האזרחית הוא יום חג. בישראל זהו יום מנוחה לתושבי המדינה הנוצרים, ויום בחירה (כהגדרתו בסעיף 6(ב) לחוק חופשה שנתית) לכל תושבי המדינה.

שיעור היסטוריה

1 בינואר הונהג לראשונה כתחילתה הרשמית של השנה עם הנהגת לוח השנה היוליאני ברפובליקה הרומית ב-45 לפנה"ס, ונותר ככזה עד לקריסת האימפריה. הכנסייה התנגדה לחגיגות בתקופה זו, לרוב הקלנדה של ינואר שנערך על ידי פגאנים והוקדש בעיקר לאל יאנוס, והוסיפה לנסות להכחיד את המנהג ששרד גם אל תוך ימי הביניים. אוגוסטינוס הקדוש אמר בדרשה בקרתגו ב-404: "שייתנו הם מתנות לשנה החדשה; עליכם לתת צדקה. שישירו שירי הוללות; עליכם לפתוח לבבכם לדבר האל. שימהרו אל התיאטראות; עליכם למהר אל הכנסייה. שישתכרו; עליכם לצום." מועצת טולדו הרביעית ב-633 הכריזה על שלושת ימיה הראשונים של השנה כימי צום. במאמץ דיכוי נוסף הונהג חג נוצרי מקביל ב-1 בינואר: בתחילה היה זה "חג מרים, אם האלוהים", ובהדרגה אומץ "חג המילה של המושיע", שהרי זהו היום השמיני להולדת ישו. הוא עודנו נפוץ, אם כי הכנסייה הקתולית השיבה את חג מרים ב-1960.
כל הנוצרים המאמינים מחויבים להשתתף ביום זה במיסה. מאחר שאת מיסות החגים ניתן לקיים גם בערב שלפני החג, נהגו בקהילות נוצריות רבות לקיים את המיסה בערב 31 בדצמבר, כשבחלקן היא נמשכת עד לאחר חצות, וכוללת תפילות הודיה על השנה היוצאת ובקשות לשנה החדשה. תפילות בליל הסילבסטר נהוגות בכנסיות נוצריות מזרמי הנצרות הקתולית, הפרוטסטנטית, האנגליקנית, המתודיסטית, הבפטיסטית, הלותרנית ועוד.
במהלך המאה ה-16 הוכרז 1 בינואר ברוב מדינות אירופה המערבית כתחילתה הרשמית של השנה החדשה, וזאת עוד לפני המעבר ללוח השנה הגרגוריאני. רוסיה, שחגגה את תחילת השנה ב-1 בספטמבר, עברה לתאריך זה על פי הוראתו הישירה של פטר הגדול בשנת 1700, 218 שנה לפני אימוץ הלוח הגרגוריאני.
רשת אלחוטית קהילתית

רשת קהילתית אלחוטית היא רשת של נקודות גישה אלחוטיות אשר מחוברות כרשת מחשבים אחת ומופעלות על ידי קהילה. דוגמאות לרשתות כאלו אפשר למצוא ברשת אלחוטית קהילתית שמפיין-אורבנה, רשת פרייפונק בגרמניה ורשת AWMN שבאזור אתונה וכן ברשת הישראלית אריג.
לונדון התת-קרקעית

בספרות ובטלוויזיה

בין הספרים שעלילתם מתרחשת בלונדון התת-קרקעית ניתן למנות כמה מסיפורי "שרלוק הולמס", שנכתבו על ידי סר ארתור קונאן דויל; וכן הספר "לעולם לא עולם" של הסופר ניל גיימן, המתרחש כולו ב"לונדון תחתית".
Watershed

היסטוריה

השיר הראשון שנשמע מהאלבום היה Heir Apparent - ואחרי שבוצע בהופעה מעריצים העלו חלקים ממנו ליוטיוב. לאחר מכן, שירים נוספים דלפו ליוטיוב, שבועות מספר לפני השקת האלבום. הסינגל הראשון מן האלבום הוא "Porcelain Heart", שמכיל את השירים "Porcelain Heart" ו-"The Lotus Eater" ויצא ב-19 באפריל 2008. הסינגל השני לצאת מן האלבום היה Burden ב-4 בנובמבר 2008.

הגרסה המיוחדת

הגרסה המיוחדת כוללת שתי גרסאות כיסוי ורצועה נוספת שלא הוכנסה לאלבום.
צפע מזרחי

תיאור המין

זהו הצפע הגדול ביותר באירופה המגיע לאורך מקסימלי של 160 ס"מ, ולמשקל מקסימלי של 2.7 ק"ג, אם כי האורך הממוצע נע בין 80–100 ס"מ. קיימים קצת הבדלים באורך הנחשים בין תת-המינים השונים, הנקבה לרוב גדולה מן הזכר. 
הראש רחב ובצורת משולש ונפרד מהצוואר והחוטם מעוגל ופחוס. הגוף עבה וצבעו אפור בהיר, אך גם קיימים פרטים בצבע אפור-ירוק, בז', אפור-צהבהב, חאקי או חום-אדמדם.

תפוצה ואזור מחיה

הצפע המזרחי נפוץ באלג'יריה, תוניסיה, קפריסין, טורקיה, סוריה, עיראק, איראן, בקווקז, ארמניה, גאורגיה, דאגסטן, אזרבייג'ן, טורקמניסטן, אוזבקיסטן, קזחסטן, טג'יקיסטן, אפגניסטן, פקיסטן וחבל קשמיר.
בעבר היה נפוץ גם בצפון הארץ, אך הוא נכחד בתחילת המאה ה-20.
הצפע המזרחי מעדיף אזורים חמים ויבשים עם מעט צמחייה, כמו מורדות הרים ומישורי כורכר. לרוב הם נמצאים במורדות הרים שמשתפלים למקורות מים. הוא שכיח גם באזורי כרמים ושדות חקלאיים. 
הוא מצוי באזורים הרריים עד לגובה של 1,500 מטר, כאשר השיא היה פרט שנמצא בגובה מעל 2,000 מטר.

התנהגות ותזונה

הנחש חי לרוב על הקרקע, אך מסוגל לטפס על שיחים ועצים נמוכים. בפרטים החיים באזורי הרים נצפתה הגירה, בקיץ הנחשים היו נפוצים באזורי נקיקים ובחורף באזורים סלעיים חשופים. בחורף הנחש בתרדמת למשך 2 עד 6 חודשים. 
הצפע המזרחי ניזון בעיקר מיונקים קטנים כמו עכברים, עכברושים וארנבות קטנות, אך גם מציפורים, צפרדעים, לטאות ונחשים קטנים יותר. 
אויביו העיקריים הם בעיקר הנמיה, גירית הדבש (נדירה ביותר בישראל אך קיימת), אפעה קריני, קוברה כספית, הדיה מצויה, כוח אפור, עקב עיטי ולעיתים אף שועלים.
הנקבות מטילות כ-14–20 ביצים בין אמצע מאי עד סוף יוני ואף עד לאוגוסט, תלוי בתת-מין. לאחר כחודש עד חודשיים הביצים בוקעות מהן יוצאים נחשים צעירים בעלי אורך של 15 עד 20 ס"מ.
הפתעת אוקטובר

"הפתעת אוקטובר" (אנגלית: October surprise) הוא מונח בז'רגון הפוליטי האמריקאי המתאר אירוע חדשותי נוצר במכוון או מתוזמן כדי להשפיע על תוצאות של בחירות, בעיקר הבחירות לנשיאות. החודש אוקטובר מוזכר משום שיום הבחירות בארצות הברית (כמו גם רבים מימי הבחירות המדינתיים) נערך בתחילת נובמבר. לכן, אירועים שיתקיימו בסוף אוקטובר יש פוטנציאל גדול להשפיע על החלטות של מצביעים פוטנציאליים.
מאז הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1972 (כאשר נכנס המונח לשימוש), המונח "הפתעת אוקטובר" שימש כאמצעי-מנע במהלך עונת הקמפיין על ידי מועמדים ותומכים מצד אחד כדי לערער את אמינותן של ידיעות חדשותיות הפוגעות בסיכויו.
סולם ליידו

סולם לֶיידוּ או סולם CSIS הוא סולם סייסמי המודד את עצימותה של רעידת אדמה. הסולם אושר בסין בשנת 1980 והוא מבוסס על דרגות לֶיידוּ – מסינית: 烈度 ובפין-יין: lièdù – דרגות אלימוּת. סולם ליידו מורכב מתחושה סובייקטיבית של בני אדם, מדרגות נזק שונות למבנים ולסביבה ומתאוצת קרקע מרבית (Peak Ground Acceleration – PGA).‏

רקע היסטורי

שטחה של סין פעיל מאוד מבחינה סייסמית – עובדה שהביאה לחיפוש רמזים שיאפשרו לחזות רעידות אדמה. הניסיון הראשון למצוא קשר כלשהו בין רעידות אדמה לדפוסים מוכרים היה בשינז'י – מסינית: 史記 ובפין-יין: Shǐjì – "רשומות ההיסטוריון" מאת ההיסטוריון סה-מה צ'יאן, שם נכתב כי "רעידת אדמה מתרחשת כאשר כוכב השחר מופיע בתוך העקרב".
המדען ואיש האשכולות ג'אנג חֶנְג (סינית: 張衡, פין-יין: Zhāng Héng, 78–139) – שפעל בתקופת שושלת האן – המציא בשנת 132 את הסייסמוסקופ הראשון, שזכה לכינוי "קנקן הדרקון". מכשיר זה הוגדר בפיו "Houfeng Didong Yi" – מכשיר למדידת רוחות עונתיות ותנועת כדור הארץ, והוא ציין את קיומה של רעידת אדמה, את כיוונה ובמידה מוגבלת מאוד גם את גודלה. מסופר כי הסייסמוסקופ ציין רעידת אדמה שהתרחשה במרחק של 600 ק"מ – שלא הורגשה במקום הימצאו.

תיאור עוצמה סייסמית

ב-23 בינואר 1556 התרחשה רעידת האדמה בשאאנשי, שמוקדה בקרבת הר הואר בשאאנשי – מחוז במרכז סין. ברעידת אדמה זו נהרגו כ-830,000 בני אדם, והיא נחשבת לקטלנית ביותר בהיסטוריה. אומדנים מודרניים המבוססים על מידע גאולוגי מעריכים את גודלה במגניטודה 8.0 ואת עצימותה כדרגה XI בסולם מרקאלי.
תיאור מפורט של עצימות הרעש המופיע ברשומות מספר:
הרים ונהרות שינו את מקומם ודרכים נהרסו. במקומות אחדים התרוממה הקרקע בפתאומיות ויצרה הרים חדשים, או ששקעה בחדות ונוצרו עמקים חדשים. במקומות אחרים, התפרץ נחל ברגע, או שהקרקע נסדקה ונוצרו ערוצים חדשים. בקתות, מבנים ציבוריים, מקדשים וחומות העיר התמוטטו לפתע.
המלומד צ'ין קדה, ששרד את רעידת האדמה ותיעד אותה בפירוט, מסיק כי "בתחילת רעידת האדמה, אנשים המצויים בבניינים לא צריכים לנסות לצאת מיד. רק להשתופף ולהמתין לשעת כושר. אפילו אם הקן מתמוטט, ביצים אחדות בתוכו עשויות להישאר שלמות".

מפת עצימות סייסמית

באפריל 1950 נוסד מכון גאופיזי ב"אקדמיה סיניקה" (האקדמיה הסינית למדעים). תוכנית החומש הראשונה שהותוותה במכון הגאופיזי ב-1953 כללה הערכת עצימות סייסמית לאזורי סין השונים, בטרם יוחל בבנייתם של מפעלים או מכרות. בשנת 1956 – לאחר סקירה של עשרות אלפי מסמכים, ספרים, כתבי עת וסרטים – הוכנה מפת עצימות סייסמית של סין.
המפה, בקנה מדה של 1:10,000,000, מתארת את מוקדי רעידות האדמה שהתרחשו בסין מאז 1900, וכן את תאוצת הקרקע המרבית.

פיתוח סולם עצימות

במסגרת משימה שהוגדרה כ"סייסמיות ומניעת אסונות מרעידות אדמה בסין" – שכללה גם הרכבת רשתות מודרניות של תחנות סייסמיות – הוקמו בשנים 1971–1975 צוותים להערכת עצימות סייסמית. צוותים אלה פעלו תחילה בדרום-מערב סין, במחוזות סצ'ואן ויונאן – מחוזות שבהם התרחשו רעידות אדמה תדירות. סקירה זו הניחה את היסוד למפה חדשה לאזורים הסייסמיים בסין שפורסמה ב-1977 ולהרכבתו של "הסולם הסיני החדש לעצימות סייסמית".
אחד השימושים הראשונים בסולם זה נעשה בשנת 1976, בעקבות רעידת האדמה בטאנגשאן. ב-1980 אישר מנהל רעידות האדמה של סין את השימוש בסולם העצימות המקומי, המוכר כ-CSIS‏ (China Seismic Intensity Scale). בשנת 1999 הוגדר הסולם כתקן סטנדרטי – שעודכן זמן קצר לפני רעידת האדמה בסצ'ואן.
סולם העצימות משמש בסין – להוציא טאיוואן והונג קונג, בהן נהוגים סולמות עצימות אחרים.