google/wiki40b huggingface dataset:
מזנון (חנות)

מזנון הוא סוג של קיוסק המתמקד במכירת ארוחות מוכנות, לרוב קלות, בניגוד לקיוסק שמוקד המלאי שלו הם ממתקים, חטיפים, עיתונים וסיגריות. במזנונים רבים הארוחות הנמכרות הן מזון מהיר.

במקומות עבודה ובמוסדות להשכלה

מזנונים במקומות עבודה ובמוסדות להשכלה {אוניברסיטאות ומכללות} מופעלים פעמים רבות על ידי זכיין חיצוני. הם מוכרים ארוחות בוקר וארוחות צהריים במגוון מועט ולרוב בסגנון בסיסי. למזנונים אלו נלווה פעמים רבות חדר אוכל קטן, בו העובדים יכולים לאכול את ארוחתם. שיטת המכירה היא לרוב שירות עצמי - הלקוח אוסף את הפריטים שבחר, או שיטת המזנון - הלקוח הולך לאורך פס הגשה ובוחר מנות שיוגשו לו מהמבחר המוצג, או שילוב של השתיים (למשל, הלקוח בוחר לבדו בקבוק משקה ממקרר המשקאות אך מקבל את המנות מצוות המזנון). אין שירות של מלצרים והלקוח נושא את ארוחתו אל השולחן. לעיתים מזנונים אלו מסובסדים על ידי הנהלת החברה בה הם פועלים.
מזנונים במקומות עבודה מכונים לעיתים קפיטריה (לועזית: Cafeteria). שם זה, ולעיתים מֶנזָה (לטינית: Mensa, שולחן) משמש גם מזנוני קמפוסים. מזנונים במחנות צבא בצה"ל כונו בעבר קַנטינה (מאיטלקית: Cantina. בהמשך הוסב שמם לשִקמית (על שם השק"ם) ולשִקלית (על שם השק"ל שהחליף את השק"ם).
מזנונים דומים לאלו של מקומות העבודה קיימים בבתי ספר  במדינות שבהן מתקיים יום לימודים ארוך.

מזנונים ניידים

מזנונים ניידים הם כלי רכב המותאמים למכירת מזון (מכילים מקרר ומכשירי חימום כגון תנור מיקרוגל, מצנם וכדומה), החונים באתרים שאינם בקרבת אזור מסחרי (למשל, בסיסי צבא, חופי רחצה או אתרי טיולים), ונהגיהם מוכרים כריכים, חטיפים, גלידות וכדומה, דרך חלון בחזיתם. בסלנג ישראלי מכונים "גזלן" (במלעיל) בשל יוקר מחיריהם. אלו מביניהם המתמחים במכירת גלידה מכונים אוטו גלידה. הם נוסעים ברחובות הערים כשהם משמיעים נעימה אופיינית, כדי לזמן את לקוחותיהם (ילדים בדרך כלל). 
ישנן מדינות בהן מזנון נייד מופעל על אופני משא - תלת אופן עם תיבה למכירת מזון בחלק הקדמי.
ג'יימס בליש

קריירה

משנות ה-1930 המאוחרות עד שנות ה-1940 המוקדמות, בליש היה חבר של Futurians. שני סיפוריו הראשונים פורסמו במגזין "Super Science Stories" של פרדריק פול, "Emergency Refueling" בחודש מרץ ו"Bequest of the Angel" במאי 1940. הוא פרסם עשרה סיפורים נוספים שפורסמו במהלך השנים 1941 ו-1942, אך רק שניים בחמש השנים שלאחר מכן.
בליש הוכשר כביולוג באוניברסיטת ראטגרס ובאוניברסיטת קולומביה, ובילה את 1942-1944 כטכנאי רפואי בצבא ארצות הברית. אחרי המלחמה הוא הפך לעורך מדעי בחברת התרופות פייזר. קריירת הכתיבה שלו התקדמה עד שהוא ויתר על עבודתו כדי להיות סופר מקצועי.
המונח "ענק גזים" (gas giant) מיוחס לבליש, בסיפור "מקלעת שמש" (Solar Plexus), כפי שהופיע באנתולוגיה Beyond Human Ken, בעריכתה של ג'ודית מריל. (הסיפור פורסם לראשונה בשנת 1941, אבל בגרסה זו לא נכלל המונח; בליש כנראה הוסיף אותו בשכתוב הסיפור עבור האנתולוגיה, בשנת 1952.)
מ-1962 עד 1968, עבד בליש עבור חברת טבק.
בין השנים 1967 ועד מותו בשנת 1975, בליש כתב אסופות של סיפורים קצרים המבוססות על סדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית. הוא כתב 11 כרכים של סיפורים המעובדים מפרקים של הסדרה. הוא נפטר באמצע כתיבת Star Trek 12; אשתו השנייה, ג'ודית אן לורנס, השלימה את הספר, ולאחר מכן השלים את העיבודים בכרך Mudd's Angels. בשנת 1970 הוא כתב את ספוק חייב למות! (Spock Must Die!), הרומן המקורי הראשון המבוסס על הסדרה.

חיים אישיים

בליש היה נשוי לסוכנת הספרותית וירג'יניה קיד בין 1947 ל-1963. אשתו השנייה הייתה ג'ודית אן לורנס.
בליש חי במילפורד, פנסילבניה עד אמצע שנות ה-1960. בשנת 1968, בליש היגר לאנגליה, והתגורר באוקספורד ועד מותו מסרטן הריאה בהנלי-על-התמזה, בשנת 1975. הוא נקבר בבית הקברות הוליוול (Holywell), אוקספורד, ליד קברו של קנת גרהם.

לא בדיוני

בליש כתב ביקורת על מדע בדיוני - לעיתים די בחריפות - לרוב בשם העט ויליאם אתלינג, ג'וניור (בכך חיקה את עזרא פאונד שהשתמש בשם עט לביקורת שירה), אך גם כתב ביקורות תחת שמו שלו. מאמרי אתלינג הודפסו מחדש בשני אוספים, The Issue at Hand‏(1964) ו"More Issues at Hand"‏(1970), ולאחר מותו The Tale That Wags The God‏ 1987 אוסף מאמרים בשם בליש.
הוא אהד של עבודותיו של James Branch Cabell, ובמשך זמן ערך את Kalki, כתב העת של אגודת Cabell.
Blish wrote criticism of science fiction — some quite scathing — under the name of William Atheling, Jr. (derived from a pseudonym Ezra Pound used for music criticism), as well as reviewing under his own name. The Atheling articles were reprinted in two collections, The Issue at Hand (1964) and More Issues at Hand (1970), and the posthumous The Tale That Wags The God 1987 collects Blish essays.
He was a fan of the works of James Branch Cabell, and for a time edited Kalki, the journal of the Cabell Society.
Reviewing The Issue at Hand, Algis Budrys described "Atheling" as "aciduous, assertive, categorical, conscientious and occasionally idiosyncratic."
הגדת שיק

הגדת שיק (Szyk) היא הגדה של פסח שאוירה על ידי האמן הפולני-יהודי ארתור שיק בפולין בשנים תרצ"ד–תרצ"ו (1934–1936) בשיטת כתב יד מאויר . בהגדה 48 דפים עם עיטורים צבועים בצבעי מים וגואש. בצד מופיע תרגום לאנגלית וכן ביאור ותוספות פרי עטו, זאת בנוסף לעיטורים המייצגים קטעים מסיפור ההגדה.
באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 החל שיק בחיפוש אחר מוציא לאור עבור ההגדה שלו, אבל נתקל בספקנות כלפי נוסח סיפור ההגדה בהגדתו. לדוגמה: מוציאים לאור בפולין סירבו לפרסם ספר שקישר באופן ישיר בין המדיניות הנאצית של גרמניה דאז לבין טקטיקת רצח העם שבה נקט פרעה המתוארת בחומש שמות. בשל כך מחק שיק חלק מן הסממנים הנאציים הברורים שבהגדה, כגון צלבי הקרס שעיטרו את זרועותיהם של המצרים שהשגיחו על העבדים העבריים, אולם השאיר אחרים, לדוגמה, שפמו של היטלר מעל שפתיו של "הבן הרשע" מארבעת הבנים. לבסוף הוקמה הוצאת "Beaconsfield Press" בלונדון ב-1937 שמטרתה הייתה ההוצאה לאור של הגדת שיק. שיק עבר מלודז' ללונדון כדי לפקח על ההוצאה לאור וההדפסה. עם היציאה לאור של מהדורת 1940 של ההגדה, שהודפסה ב-250 עותקים מקלף ונמכרה ב-500$ כל אחת, יצא עיתון הטיימס הלונדוני באמירה שההגדה של שיק "ראויה להימנות בין הספרים היפים ביותר שיוצרו בידי אדם". ההגדה הוקדשה לג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת והוענק לו אחד מהעותקים הראשונים שלה.
החל מ-1956 ההגדה יצאה במגוון מהדורות שונות, בירושלים ובמקומות אחרים. מהדורה יוקרתית חדשה שיצאה בהוצאה מוגבלת בשנת 2008, הודפסה בהדפסה דיגיטלית, הוסף לה תרגום וביאור חדש מאת ביירון שרווין (Byron L. Sherwin), ופורסמה בדפוס Historicana in Burlingame בקליפורניה. על ההגדה יצא סרט דוקומנטרי שנקרא "In Every Generation: Understanding The Szyk Haggadah" בבימוי ג'יימס רוקסין, המתעד את היסטוריית ההגדה ועיצובה מחדש.
ולדימיר ארנולד

קורות חיים

נולד ב-12 ביוני 1937 באודסה, אז בברית המועצות. אימו הייתה יהודיה.
כבר בגיל 20, כתלמידו של אנדריי קולמוגורוב באוניברסיטת מוסקבה הצליח להוכיח שכל פונקציה רציפה בעלת מספר משתנים, ניתן להציג כהרכבה של מספר סופי של פונקציות בשני משתנים ובכך לפתור את הבעיה ה-13 של הילברט.
את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה הוא השלים בשנת 1959, ובין 1965 ו-1986 שימש שם כפרופסור. עבר לעבוד במכון סטקלוב למתמטיקה והתקבל כחבר באקדמיה הרוסית למדעים בשנת 1990.
זוקפים לזכותו של ארנולד את הפיכת הטופולוגיה הסימפלקטית לענף נפרד. השערת ארנולד על מספר נקודות השבת של סימפלקטומורפיזמים המילטוניים דחפה לפיתוח הומולוגיית פלור.
ארנולד ידוע בסגנון כתיבה בהיר. הוא הצליח לשלב הסברים אינטואיטיביים בנושאים מתמטיים, ובכך יצר סגנון הוראה מיוחד. בהרבה מהספרים שהוא כתב, הוא הצליח להסביר נושאים מתמטיים בעזרת גישה גאומטרית, לדוגמה למשוואות דיפרנציאליות רגילות. יש הטוענים כי השיטה של ארנולד מסבירה את העקרונות של התאוריה, אבל לא מספקת הוכחה של ממש.
ארנולד היה מבקר חריף של המגמה להפשטה במתמטיקה, זו המיוצגת בעיקר על ידי אסכולת בורבאקי. עבד עד יום מותו ב-(2010), כמרצה במכון סטקלוב במוסקבה, ובאוניברסיטת דופין פריז. 
נכון ל-2006, היה לארנולד את מדד הציטוטים הגבוה ביותר בין המדענים הרוסיים וה-h-index שלו עומד על 40. בין תלמידיו הבולטים ניתן לציין את אלכסנדר גיבנטל וויקטור ואסילייב.
ארנולד נפטר ב-3 ביוני 2010 בפריז, ממחלת דלקת הצפק (peritonitis), ימים ספורים לפני יום הולדתו ה-73.
יחסי אוסטרליה–לסוטו

סקירה כללית

אוסטרליה העלתה אזהרת מסע ללסוטו עקב: "רמות פשע גבוהות במיוחד, נגיפים ומחלות רבות."
שיקוי (כישוף)

שיקוי (לטינית: Potio; משקה) הוא מעין תרופה, סם או רעל הנצרך כנוזל.
במיתולוגיה ובספרות, שיקוי לרוב נרקח על ידי קוסם, מכשף, פיה או מכשפה והוא בעל תכונות קסם. ניתן להשתמש בו על-מנת לרפא, לכשף או להרעיל אנשים. לדוגמה, שיקויי אהבה גורמים לאדם להתאהב (לעיתים אף גם אהבה עיוורת) באחר. (שיקוי האהבה תואם לרוב הגרסאות של טריסטן ואיזולדה, ובפרט לגירסת האופרה של ריכרד וגנר); שיקויי שינה גורמים לאדם לשקוע בשינה (בפולקלור, אופן השינה משתנה משינה רגילה ועד טרנס עמוק); ושיקויי סם החיים מרפאים כל פצע או חולי (כמו בהאריה, המכשפה וארון הבגדים מאת ק.ס. לואיס). בסדרת ספרי הקומיקס מאת רנה גוסיני ואלבר אודרזו, אסטריקס משיג כוחות על-אנושיים משיקוי קסם שנרקח על ידי אשפיקס הדרואיד.
רקיחת שיקויים מסוגים שונים היה מנהג נפוץ בקרב האלכימיה, ולרוב יוחס לכישוף, כמו במחזה מקבת' מאת ויליאם שייקספיר.
במהלך המאה ה-19, היה זה נפוץ לראות שרלטנים תועים במדינות מסוימות המציעים שיקויים בעלי תכונות מרפא. שיקויים אלה קיבלו מוניטין של תרופות שקר. במרוצת השנים, אלה הפכו בסופו של דבר לתרופת פטנט.
בפנטזיה המודרנית, שיקויים לרוב מתוארים ככישוף בצורת נוזל, בעלי יכולת השפעה רחבה, הכוללים ריפוי, שכחה, התאהבות עיוורת, שינוי צורה, אי נראות ואי פגיעות. בנוסף, השיקויים צברו פופולריות במשחקי תפקידים ממוחשבים, כפריט נפוץ המסוגל לרפא את השחקן. זמינות שיקויי הריפוי בסדרת המשחקים הפופולרית פיינל פנטזי הביאה בסופו של דבר ליצירת משקה ביפן הנקרא "שיקוי" על ידי Square Enix, יצרנית המשחק.
ג'יימס ב. קנינגהם

חייו

קנינגהם נולד בעיר אלנטאון בפנסילבניה. הוא למד מדע המדינה ופסיכולוגיה באוניברסיטת סירקיוז וסיים, בשנת 1974, תואר ראשון בהצטיינות.
הוא שימש כסגן ראש המשלחת הדיפלומטית בשגרירות ארצות הברית ברומא בטרם מוּנה לתפקיד השגריר לאו"ם. במשך רוב שנותיו במשרד החוץ עסק בנושאי מדיניות וביטחון באירופה. בשנים 1989–1990 שימש ראש המטה של המזכיר הכללי של נאט"ו, מנפרד ורנר. בין השאר יעץ למזכיר נאט"ו במגוון נושאים הקשורים לפירוק ברית ורשה וברית המועצות.
קנינגהם התמנה לסגן היועץ לעניינים מדיניים של משלחת ארצות הברית לאומות המאוחדות בחודש אוגוסט 1990, מיד לאחר פלישת עיראק לכוויית. בשנת 1992 הוא שב לוושינגטון ושימש סגן מנהל המשרד לעניינים מדיניים וביטחון אירופי במחלקת המדינה, ובשנת 1993 התמנה למנהל משרד זה. כמנהל היה מעורב בהיבטים שונים של מדיניות ארצות הברית כלפי אירופה, כולל נאט"ו, מרוץ החימוש, והסכסוך בבוסניה. לאחר שסיים שנה של השתלמות לפקידים בכירים במשרד, הוא קיבל את שליחותו הדיפלומטית ברומא, בחודש אוגוסט 1996.
קנינגהם דובר אנגלית, איטלקית, צרפתית וספרדית. הוא עוטר באות השירות המצטיין של נשיא ארצות הברית. נשוי ללסלי גניאר ולזוג שתי בנות בוגרות.
אברהם רפופורט

חייו

נולד באוקראינה למאיר זאב ולאה רפופורט. סבו מצד אביו היה הרב בצלאל אלתר רפופורט שהיה רב באורזיטשוב. למד אצל סבו זה ובישיבת נובהרדוק בקייב, אוקראינה ואחר כך נמלט עם שאר תלמידי הישיבה למזריץ, פולין, בקיץ 1922.
בשנת תרצ"א (1931) השתקע בלונדון והתמנה לרב קהילת חב"ד. בשנת תש"ו (1946) התמנה לר"מ בישיבת עץ חיים שבראשה עמד הרב אליהו לופיאן ובשנת תשי"ג (1953) התמנה לדיין בבית הדין הרבני. נפטר בלונדון ב-1973, ונקבר בישראל, הר הזיתים.

משנתו ההלכתית

בזמן כהונתו בבית הדין הרבני פסק בנושאים הלכתיים סבוכים כעגינות וממזרות. חלק מהשאלות מופיעות בספרו שו"ת באר אברהם. הוא דאג לשמירת שבת בקרב יהודי לונדון, והיה מסתובב בין החנויות בערבי שבתות כדי לבקש אישית מבעלי החנויות לסגור את החנויות לשבת.
פנחס שפירא מקוריץ

רבי פנחס שפירא מקוריץ (תפ"ו, 1726 - י' באלול תקנ"א, 1791) היה מתלמידיו הקרובים של הבעל שם טוב, מגדולי צדיקי החסידות במאה ה-18.

קורות חייו

נולד בעיר שקלוב בשנת 1726, לרבי אברהם אבא. אביו, אברהם אבא, היה בנו של פנחס בן משה, בן רבי שלמה אב בית הדין של סטאנוב, בנו של רבי נתן נטע שפירא בעל ה"מגלה עמוקות". אמו הייתה מצאצאי הראב"ן. נקרא על שם סבו רבי פנחס שפירא, מגיד מישרים בשקלוב. גדל והתחנך בעיר הולדתו, וכבן למשפחת ליטאית למדנית למד והעמיק בתלמוד ובפוסקים, וכבר בצעירותו רשם לעצמו חידושים ופלפולים שנדפסו מאוחר יותר בספר גבעת פנחס. בנוסף רכש ידיעות בדקדוק ובספרי הפילוסופיה של ימי הביניים. נישא לטריינא בת הרב יונה וייל מסלאוויטא (אחיינו של הקרבן נתנאל).
בעקבות עלילה שהעלילו על אביו בשקלוב נאלצה משפחתו לעזוב את העיר ולעבור למירופול שבאזור ווהלין, שם החל אביו שהיה מתנגד לחסידות להכיר את הבעל שם טוב, עד שהפך לתלמידו. הבן, רבי פנחס, הלך בעקבות אביו ודבק בתנועה החסידית ובתורתה, ועם זאת, הוא נותר ייחודי בהשקפותיו ובדרכו החסידית. בהיררכיה החסידית, נמנה רבי פנחס מקוריץ עם תלמידיו הבכירים של הבעל שם טוב, יחד עם המגיד ממעזריטש, רבי יעקב יוסף מפולנאה ורבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
רבי פנחס ישב בעיר קוריץ, ולאחריה בעיר אוסטרהא. בשנת תקנ"א עזב רבי פנחס את אוסטרהא על מנת ללכת לארץ ישראל, אולם בדרכו התעכב בעיר שיפיטובקה, בה חלה ונפטר בי' באלול אותה שנה. נקבר בבית הקברות הישן בעיר. תחת השלטון הקומוניסטי הוחרב בית הקברות, והרב יצחק גדליה ליברזון בנה מצבה חדשה בבית הקברות החדש לזכרו של רבי פנחס אך קברו לא הועבר. המצבה שהועברה נשאה את השם פנחס בן מרדכי והייתה שונה מהנוסח המקורי של המצבה, והעולים לקברו טעו בציון וניגשו למצבה החדשה. בעקבות השתדלותו של ד"ר גדליה מזל מירושלים שנמנה עם צאצאיו ופנייתו לגוף האחראי הוקם אוהל תפילה, חודשה מצבתו על מקום קברו, והמשתטחים התוודעו למקום קברו ושבו לפקוד את המקום. 
רבים מגדולי החסידות בדור השני והשלישי הגיעו לבית מדרשו, בהם כאלו שעוד הספיקו לפגוש את הבעל שם טוב. תלמידיו המפורסמים היו רבי רפאל מברשיד ורבי בנימין זאב מבלטא, עוד מתלמידיו: רבי יעקב שמשון משיפיטובקה, רבי יוסף מרשקוב. לרבי פנחס מקוריץ היו חמישה בנים ובת. שני נכדיו היו בעלי דפוס עברי בעיר סלאוויטא בשם "דפוס סלאוויטא".

כתביו

אין ספר שחיבר הרבי מקוריץ. קיימת מסורת על ספר שנכתב בכתב ידו המקורי, אך בקרב צאצאי רבי פנחס, המדפיסים מסלאוויטא, הייתה מסורת שאין להדפיס את הספר.
עיקרי תורתו וסיפורי צדיקים הקשורים בו מכונסים בספר ליקוטי שושנים (רוסיה, ללא שנת דפוס), ובספר מדרש פנחס (ח"א - וורשה תרל"ו, ח"ב - לובלין תר"ס), שנכתב על ידי תלמידיו; ובספר "מדרש פנחס החדש" (וורשה תר"ע). בסוף הספר מדרש פנחס נרשם שהוא עצמו ביקש מצאצאיו ותלמידיו שילמדו את ספרו מדי יום. הספר כולל גם סיפורים והדרכות של תלמידיו, בחלקים נפרדים. קטעים מתורתו, הודפסו כנספחים בספרים שונים. 
כמו כן, נערך מתורתו החלק השני נופת צופים שבספר קודש הילולים. 
בשנת תשס"ג (2003) הודפסו בבני ברק שני כרכים הכוללים מתורתו ותולדותיו בצירוף מפתחות ונספחים, בשם "אמרי פנחס השלם".
אורקוס

מקור השם

תחת הקווים המנחים של ועדת השמות האסטרונומיים הפועלת תחת האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU), גופים בעלי מסלול דומה לפלוטו יקבלו שמות של אלי השאול. אחת ההצעות כללה את שמו של אורקוס אל המתים במיתולוגיה הרומית. השם אושר ופורסם ברבים ב-22 בנובמבר 2004.

מסלול

אורקוס הוא פלוטינו טיפוסי. מסלולו של אורקוס דומה למסלולו של פלוטו מלבד העובדה שהאפהליון מעל מישור המילקה ובכיוון מנוגד.
למרות שבנקודה מסוימת מסלולו חוצה את מסלול נפטון, התהודה בין שני הגופים מראה כי אורקוס תמיד נמצא במרחק רב ממנו היכן שהמרחק הזוויתי ביניהם תמיד 60 מעלות.
תת-מין

קריטריונים

פרטים המסוגלים להתרבות זה עם זה ולהעמיד צאצאים פוריים נחשבים בדרך כלל כבני אותו המין, אך אם יש ביניהם שוני גנטי ופנוטיפי מהותי ביניהם והם משתייכים לאוכלוסיות שבדרך כלל נפרדות זו מזו, הם עשויים להיות מוגדרים כתת-מין. לדוגמה, כלב הבית והזאב הערבי יכולים להזדווג ולהוליד צאצאים פוריים, עם זאת בדרך כלל האוכלוסיות נפרדות זו מזו, והשוני הגנטי ביניהם משמעותי מאוד מבחינה מורפולוגית ומבחינת דפוסי ההתנהגות, ולכן הם מוגדרים כשייכים לתת-מין שונה של הזאב המצוי.
רק שוני מהותי מגדיר תת-מין, ולכן הגדרת אוכלוסייה כתת-מין תלויה גם בהגדרת שוני מהותי, ולפיכך היא תלויה גם בחוקר המגדיר.

גלריה

לטיגריס ישנם 6 תת-מינים חיים:
פסיפס הציפורים (קיסריה)

פסיפס הציפורים הוא רצפת פסיפס הנמצאת על גבעת כורכר ליד שכונה 2 בקיסריה, בפינת שדרות רוטשילד והכביש המוביל אל אמות המים ואל חוף הים.

גילוי ושחזור

הפסיפס התגלה ב-1950, במהלך אימון צבאי, ולאחר חמש שנים כוסה בחול בשל התפוררותו. הארכאולוג שמואל ייבין פרסם את ההודעה הראשונה אודות התגלית, והגדיר את המבנה ככנסייה בשל האפסיס שנמצא בחלקו המזרחי של המבנה והפונה מזרחה. מאחר שלא מצא במקום עמודים, הציע לראות במבנה כנסייה בלתי מקורה. אשר עובדיה הכליל את המבנה בקורפוס הכנסיות שלו. בשנת 1985 התייחס רוני רייך לממצאים, והסיק שאין מדובר כלל בכנסייה אלא בחלק מרכזי של וילה.
רק באוגוסט 2004, חשף המשמר אמיר ג'נאח את רצפת הפסיפס יחד עם מתנדבים מקסריה אור עקיבא ושדות ים, המטרה הייתה לבדק את מצבו השימורי ולכסותו על פי ההסכם מול החברה לפיתוח קיסריה שהתנגדה להשאירו חשוף היות שהאתר נימצא מחוץ לגן הלאומי, לאחר חשיפת הפסיפס אמיר פגש את נציגי החברה לפיתוח קיסריה באתר ושיכנע אותם להשאירו חשוף] והם נענו והשקיעו 600,000 ש"ח אשר מומנה על ידי החברה לפיתוח קיסריה, העבודות הסתיימו באוקטובר 2005 והאתר נפתח לקהל הרחב. הכניסה לאתר אינה כרוכה בתשלום, וניתן לצעוד גם על הפסיפס עצמו.

האתר

רצפת הפסיפס השתייכה לארמון ביזנטי שהוקם בסוף המאה ה-6 או בתחילת המאה ה-7 ואשר שכן מחוץ לחומותיה של קיסריה העתיקה. הרצפה כסתה את החצר המרכזית של הארמון, אליה הוביל פורטיקו בצידה המערבי, וסביבה שכנו אכסדרה, חדרים וחצרות נוספות שגם בהם היו רצפות פסיפס. שטחו הבנוי של הארמון השתרע על פני כ-1,500 מ"ר ושטחה של האחוזה כולה היה כשלושה דונמים. הוא השתייך למשפחה נוצרית אמידה, אך לא נמצאו עדות או כתובת המעידות על זהותה. במבנה הייתה קומה נוספת אשר גם היא הייתה מרוצפת בפסיפסים, ואשר חלקים ממנה קרסו על בעת שהארמון נהרס בשריפה, כנראה בעת הכיבוש הערבי בשנת 640. קורות העץ של הקומה השנייה נשרפו, וחלקי הפסיפס שלה נמצאו מונחים על רצפת הקומה הראשונה.

לוח השולחן

ממצא נוסף ויחידאי שנחשף במקום הוא לוח שולחן בצורת האות D, משובץ בצורת ריבועים ומשולשים. הלוח עשוי בטכניקת "זכוכית-זהב" - שתי שכבות זכוכית שביניהן שכבת זהב, ובו דוגמאות של צלבים ופרחים. בעת שריפת הארמון, נפל שולחן העץ על פניו ונשרף, והלוח השתמר על הרצפה. לדברי מומחי רשות העתיקות:
"לא מוכר בעולם ציפוי לשולחן שנעשה בטכניקה כזאת ונחשף בצורה מסודרת בחפירות ארכאולוגיות של מבנה משלהי התקופה הביזאנטית."
לוח השולחן הועבר לשימור ואינו מוצג באתרו.
אלי פפושדו

ביוגרפיה

פפושדו נולד בקהיר שבמצרים, עלה לישראל ב-1949 בגיל 12 ונקלט בקיבוץ שלוחות. הוא נכנס לענף המלונאות ב-1966 לאחר שירות בצבא הקבע, כשרכש עם קבוצת חברים קרקע באילת לבניית מלון הסלע האדום. ב-1974 יסד את חברת 'מלונות ים סוף' אותה הנפיק ב-1987 בבורסה בתל אביב. ב-1982 הקימה החברה את מלון 'אביה סונסטה' (על שם אשתו השנייה אביה, שנרצחה) בטאבה, שהוחזר למצרים במסגרת הסכם הבוררות בין ישראל למצרים ושינה את שמו להילטון טאבה. בשנת 2002 נמחקה החברה מן המסחר בבורסה.
בשנים שלאחר מכן, המשיך פפושדו להשקיע, דרך "מלונות ים סוף" וחברות הבת שלה בתחום המלונות ודיור היוקרה בארץ, באירופה ובארצות הברית.
בשנת 2007 הנפיק בבורסה לניירות ערך בלונדון את חברת "פארק פלאזה הוטלס" (PPHE Hotel Group)  שבשליטו וגייס 85 מיליון ליש"ט. החברה בנתה תוך מספר שנים, באמצעות מימון של כ-2.5 מיליארד שקל מבנק הפועלים, 7 בתי מלון בלונדון. נכון לשנת 2017, "פארק פלאזה הוטלס" מחזיקה או מתפעלת 39 בתי-מלון ברחבי העולם.
בשנת 2010 חנך פפושדו את מלון "וסטמינסטר ברידג"  בלונדון, אחד הגדולים והמפוארים בעיר ובו כ-1,000 חדרים.
בעשור השני של המאה ה-21 החלה "קבוצת ים סוף" גם ליזם פרויקטים של פינוי בינוי בישראל. בפרויקט הדגל של החברה, "הייליין" ברמת גן, היא בונה 2 מגדלי מגורים בני 29 קומות, בהשקעה של כחצי מיליארד שקל, במקום 4 בנייני מגורים ישנים בני 3 קומות שנהרסו.
פפושדו מחזיק גם בחברת "Server Farm Realty" מארצות הברית, העוסקת בניהול, אחזקה והשבחה של חוות שרתים.

חייו האישיים

פפושדו היה נשוי ארבע פעמים; מאשתו הראשונה, דליה, יש לו שני בנים, ששותפים לעסקיו, ומאשתו הרביעית, סיגל, בת אחת. הוא מתגורר בכפר שמריהו.
בשנת 2007, פרסם את ספרו "לעצור את הזמן", בו הוא נותן עצות לאכילה נכונה ולשמירה על הכושר, הבריאות והמראה הצעיר.
בחודש יוני 2014 זכה לתואר CBE "מפקד מסדר האימפריה הבריטית" (Commander of the Most Excellent Order of the British Empire) ברשימת המכובדים של יום הולדתה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, לשנת 2014, לאור תרומתו למסחר בין ישראל ובריטניה ולכלכלת בריטניה.
האל לינדן

ביוגרפיה

לינדן נולד בשם הרלוד ליפשיץ בניו יורק סיטי. בנם של פרנסס וצ'ארלס ליפשיץ, מהגרים יהודים ליטאים שהיו בעלי חנות מדפסות. גדל ברובע ברונקס ולמד מוזיקה ב"מכללת קווינס". הוא בעל תואר אקדמאי בעסקים מ"הסיטי קולג' של ניו יורק". החליף את שמו ל"לינדן" על שם העיר לינדן שבניו ג'רזי.
בצעירותו ניגן על סקסופון, קלרינט ואף שר לצידו של המוזיקאי המפורסם סמי קאיי.
הוא התגייס לצבא ארצות הברית, שם שירת ב"להקת צבא ארצות הברית" והחליט לפנות לתחום המשחק.

קריירת משחק

לינדן החל את דרכו כשחקן בטלוויזיה ובברודוויי בשנות ה-60. הוא זכה להכרה הראשונה שלו בשנת 1971 לאחר שזכה בפרס טוני על משחקו בתור מאיר אנשל רוטשילד במחזמר "הרוטשילדים".
לינדן זכה להצלחה רבה בתחום הטלוויזיה בזכות משחקו בקומדיית המצבים המשטרתית של רשת ABC "ברני מילר". לינדן מילא במשך 8 עונות הסדרה את תפקיד קפטן ברני מילר ממשטרת ניו יורק, הוא הועמד ארבע פעמים על משחקו לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית ושבע פעמים לפרס אמי.
לאחר ירידת הסדרה השתתף לינדן בקומדיות הקולנועיות "מחוץ לים" של מרתה קולידג' ו"חיים חדשים" של אלן אלדה. בין שנת 1976 לשנת 1981 הנחה את התוכנית כאן חיות.

חיים אישיים

במסגרת פעילותיו בקרב ארגונים יהודיים מכהן לינדן כדובר "קרן קיימת לישראל" משנת 1997.
ללינדן ארבעה ילדים מאשתו המנוחה פרן מרטין.
היסטוריה של נבחרת ישראל בכדורסל

ההיסטוריה של נבחרת ישראל בכדורסל החלה לאחר הקמת מדינת ישראל. תחילה באמצעות נבחרות צה"ל, נבחרות מכבי והפועל והנבחרת למכביה. נבחרת ישראל בתוצרתה הנוכחית הופיעה בטורניר בראשון ב-1952 במשחקים האולימפיים בהלסינקי. נבחרת ישראל משתתפת כמעט בקביעות באליפויות אירופה והשתתפה פעמיים באליפות העולם. במסגרת המשחקים האולימפיים, השתתפה הנבחרת פעם אחת. הישג השיא של הנבחרת הוא הזכייה במדליית הכסף באליפות אירופה (1979). במסגרת משחקי אסיה זכתה הנבחרת בשתי מדליות זהב ומדליית כסף.

היסטוריה מוקדמת

לאחר הקמת מדינת ישראל, המשחק הבינלאומי הידידותי הראשון ששוחק היה ביום 24.2.1949 בין חיל האוויר הישראלי לבין נבחרת מלחים אמריקנים ונגמר בתוצאה 41:28 לישראלים.
לקראת סוף שנת 1949, יצאה קבוצת מכבי ישראל לסדרה של 13 משחקים בינלאומיים, בין היתר ביוון, איטליה, שווייץ וצרפת. המשחק הראשון היה באתונה, נגד אולימפיאקוס ונגמר בניצחון 28:34 של ישראל.
ב-1950 ייצגה לראשונה נבחרת ישראל בכדורסל במכביה השלישית, שסיימה במקום הרביעי. בשנת 1951 נבחרת הפועל הוכרתה כאלופת ספורט הפועלים הבינלאומית הרביעית בליאז, לאחר שניצחה 11 משחקים מתוך ה-12 בטורניר.
בתחילת שנת 1952 הוקמה נבחרת צה"ל בכדורסל, לקראת יציאתה למשחק נגד הצבא הצרפתי. שלד נבחרת צה"ל היווה את סגל הנבחרת הראשון שיצא לאחר מכן לאולימפיאדת הלסינקי.

אולימפיאדת הלסינקי 1952

ביולי 1952 נערך הטורניר המשמעותי הראשון בו השתתפה נבחרת ישראל בכדורסל היו המשחקים האולימפיים בהלסינקי. בנבחרת הזו היו 13 שחקנים, ולא 12 כמקובל, וזאת בגלל הסכם ה"פיפטי־פיפטי" בין מכבי והפועל. פיפטי־פיפטי, כלומר אותו מספר של נציגים לשני האיגודים (כולל העסקנים) והיות שבמכבי היו 13 ובהפועל רק 12, הוסיפו עוד כדורסלן - את אליהו עמיאל.
בטורניר עצמו, הפסידה ישראל לנבחרת הפיליפינים 57:47 וליוון 54:52 וסיימה במקום ה-20 מבין 23 משתתפות.
הכדורסלנים שייצגו את ישראל בטורניר: דני ארז, משה דניאל, יהודה וינר, מרסל חפץ, פרדי כהן, עמוס לין, זכריה עופרי, אליהו עמיאל, ראובן פכר, מנחם קורמן, רלף קליין, שמעון שלח, אברהם שניאור. ומאמן הנבחרת היה האמריקני מוריס (טאבי) רסקין.
במהלך הטורניר המאמן רסקין הסתכסך עם שחקני הנבחרת, ובמקומו ניהלו את המשחקים אברהם שניאור ואליהו עמיאל. בתום הטורניר התפטר המאמן באופן רשמי.
הקורפוס השלישי (האימפריה הגרמנית)

מלחמת שלזוויג השנייה

הקורפוס הוקם באפריל 1813 כ"המפקדה הכללית בברלין" (Generalkommando in Berlin) תחת פיקוד פרידריך וילהלם פון בילוב. ב-3 באפריל 1820 הוא הפך להיות הקורפוס השלישי והיה אחראי על הגנת פרובינציית ברנדנבורג. ב-1864 השתתף הקורפוס במלחמת שלזוויג השנייה כחלק מחיל המשלוח של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה וזכה בניצחון מוחץ על הצבא המלכותי הדני בקרב דיבל.

מלחמת אוסטריה-פרוסיה

ב-1866 לחם הקורפוס במלחמת אוסטריה-פרוסיה כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. במהלך מלחמה זו, כמו גם במהלך מלחמת שלזוויג השנייה, לא היה לקורפוס מפקד ישיר, והנסיך פרידריך קרל פיקד בעצמו על מפקדי הדיוויזיות (מצב דומה שרר בקורפוס הרביעי). הקורפוס השתתף בין היתר בקרב קניגרץ.

מלחמת צרפת-פרוסיה

בין השנים 1870-1871 השתתף הקורפוס במלחמת צרפת-פרוסיה כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. באותה עת כבר מונה קונסטנטין פון אלבנסלבן כמפקדו. הקורפוס לחם בקרב מארס-לה-טור, קרב גרבלוט המצור על מץ. עם סיום המלחמה אוחד הצבא הפרוסי עם צבאותיהן של שאר מדינות גרמניה ליצירת צבא הקיסרות הגרמנית, אולם הקורפוס השלישי שמר על זהותו הפרוסית. בסיסו היה בברלין.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד אוואלד פון לוכו. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה הראשונה של אלכסנדר פון קלוק. הקורפוס נטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. לאחר מכן השתתף בהדיפת המתקפות הצרפתיות בסואסון יומיים קודם לכן. לאחר מכן השתתף בבלימת המתקפות הצרפתיות באראס ובלה באסה.
באוקטובר 1915 הועבר הקורפוס לסרביה, שם השתתף במערכה המוצלחת לכיבוש הארץ. ב-25 בנובמבר 1916 מונה ולטר פון ליטוויץ למפקד הקורפוס במקום לוכו. תחת פיקודו של ליטוויץ הוחזר הקורפוס לחזית המערבית והשתתף בקרב ורדן, הקרב השני על האן, מתקפת האביב וקרב אמיין. הקורפוס פורק לאחר סיום המלחמה.
מקיף שש-שנתי אורט רמת יוסף

מבנה

בית הספר מכיל שני בניינים מרכזיים: בניין חטיבת הביניים ובניין החטיבה העליונה. בין הביניים ממוקמת רחבה גדולה עם ספסלים מודרניים ומרגש כדורסל וכדורגל לרווחת התלמידים. שטח בית הספר מוקף בגדר חיצונית, בין החטיבה העליונה ולביניים ישנו גשר המפריד בין שני המבנים. במרכז הגשר עומד מבנה ההנהלה. בשטח בית הספר קיימים 2 אולמות ספורט גדולים ומרווחים ובאחד מהם קיים אולם כושר עם מתקנים.
מבנה חטיבת הביניים שימש בעבר את תיכון "רמות" וגדר הפרידה בין התיכונים. כחלק מתהליך חיטוב התיכונים בעיר, עבר תיכון "רמות" למבנה אחר בעיר, והמבנה ששימש אותו עד אז הפך למבנה החטיבה של "אורט רמת יוסף".