google/wiki40b huggingface dataset:
ישועה אזולאי

ביוגרפיה

נולד במרקש שבמרוקו למסעודה זריהן וליהודה אזולאי בשנת 1931, בן למשפחת מוזיקאים ונגנים. בילדותו למד מוזיקה מאביו, ומגיל 8 ניגן בהרכבים שונים. בהמשך ניגן על טאר בתזמורת שליוותה את הזמרת זוהרה אלפסיה, ואף הופיע איתה אצל מוחמד החמישי מוחמד החמישי.
בגיל 17 החל לנגן על עוד, ובגיל 20 החל לנגן על כינור.
נישא לרבקה בוזגלו, בת למשפחת מוזיקאים שאביה ניגן עמו בהרכב מקומי במרקש.
במרוקו הקים יחד עם בני משפחתו תזמורת שהופיעה ברחבי המדינה בפני יהודיי ושאינם. בזמנו הפנוי לימד גם תלמידים לנגן על כלי נגינה שונים.
בשנת 1956 עלה לישראל והשתכן בנתיבות, שם הטביע את חותמו בהפצת השירה הפולקלוריסטית, שימור מסורת הפיוטים ושירת הבקשות, בין היתר באמצעות יוזמה של מופעי שירת הבקשות בליווי נגינה. בנתיבות הקים גם מקהלת פייטנים, ואיתה הופיע בין היתר מספר פעמים בצרפת.
מאז שעלה ארצה הרבה להופיע עם זמרים שונים מהארץ ומחו"ל, בהם ג'ו עמר, אלברט סוויסה, חיים לוק, וועיש כהן ועוד. בישראל גם ייסד הרכב נגנים שהתמחה במוזיקת ה"מאלוף" התוניסאית, והרכב שהתמחה במוזיקה אנדלוסית והופיע ברחבי הארץ והעולם.
כמומחה למוזיקה האנדלוסית הקלאסית והעממית, שיחרו לפתחו חוקרים מתחום הפיוט והמוזיקה. כן עסק בהפצה ובהוראת נגינה, פיוט ומוזיקה אנדלוסית במסגרת קונסרבטוריונים, ורבים מתלמידיו הפכו למוזיקאים, נגנים ופייטנים.
בשנת 1995 סבב באירופה (בין היתר בגרמניה) וערך סבב קונצרטים עם פסנתרנית הג'אז ליז מגנס, בשילוב סגנונות מזרח ומערב.
בשנת 1993 נמנה עם מייסדי התזמורת האנדלוסית הישראלית, ועמד בשנותיה הראשונות בראש האנסמבל האנדלוסי של התזמורת, כנגן ומנהלה המוזיקלי. באותה שנה זכה בפרס הצילינדר הנודד של אמנות לעם, ונערך לכבודו ערב הצדעה בהיכל התרבות בתל אביב, שבו הופיעה התזמורת האנלוסית הישראלית ותיאטרון ענבל.
בשנת 2001 זכה בתואר יקיר העיר נתיבות.
בשנותיו האחרונות הופיע וניגן יחד עם בניו.
הלך לעולמו ב-19 באוקטובר 2006 (כ"ז בתשרי ה'תשס"ז) ונקבר בנתיבות.
על שמו נוסדה תחרות הקמנג'ה, המתקיימת באשדוד. בנו הוא יורם אזולאי, יועץ מוזיקלי והנגן הראשי של התזמורת האנדלוסית הישראלית.
יפתח רון-טל

ביוגרפיה

יפתח רון-טל נולד בשם יפתח רוזנטל בקיבוץ נתיב הל"ה ב-15 באפריל 1956. הוא התגייס ב-1974 לחיל השריון, שירת כקצין בחטיבה 460. במבצע ליטני שירת כמפקד פלוגה בגדוד 77 של חטיבה 7 ואחר כך כמ"פ בגדוד 198 של חטיבה 460. במלחמת לבנון הראשונה שירת כקצין אג"ם בחטיבה 211 (עוצבת יש"י) וכמפקד גדוד 9 של החטיבה. לאחר מכן שירת כסגן מפקד החטיבה במשך כשנתיים. באינתיפאדה הראשונה, בין השנים 1989–1990, שירת כמפקד חטיבת בנימין באזור יהודה ושומרון ובמקביל כמפקד חטיבה 27. בהמשך שירת כמפקד חטיבה 500, כמפקד חטיבה 460 וכמפקד אוגדה 370, במקביל לפיקוד על קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים וקורס מפקדי חטיבות.
ב-1998 מונה למפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה, והוביל את המעבר התפיסתי מבסיס אימון ליחידות שדה (באלי"ש), למרכז לאומי לאימונים ביבשה (מל"י). השינוי בוצע כדי להתאים את כוחות היבשה בסדיר ובמילואים ללחימה בשדה הקרב המשולב ולהטמיע את ערכי צה"ל כ"צבא העם", חברה המתגייסת על-מנת להגן על עצמה. ב-2000 מונה לראש מטה מפקדת זרוע היבשה (מז"י). 
ב-2001 מונה למפקד זרוע היבשה והועלה לדרגת אלוף. במסגרת תפקיד זה יזם את פרויקט צבא יבשה דיגיטלי (צי"ד), והוביל את הצטיידות מערך היבשה ביכולת חיונית זו.
בחלק מתקופת שירותו כקצין בכיר התגורר רון-טל ביישוב עפרה, על כן נחשב לאלוף המתנחל הראשון בצה"ל.
בשנת 2004 פתחה המשטרה הצבאית החוקרת (מצ"ח) בחקירה נגד רון-טל, ששירת אז כמפקד זרוע היבשה. על פי החשד, שלושה אלופים, בהם רון-טל, היו מעורבים בקבלת טובות הנאה וסכומי כסף גדולים, בניגוד לפקודות. בעקבות החקירה קבע הפרקליט הצבאי הראשי, תא"ל אביחי מנדלבליט, כי "התנהגותו של האלוף רון-טל לא עומדת באמות המידה הנורמטיביות הראויות והמצופות מקצין בצה"ל". רון-טל דרש מיוזמתו לעמוד לדין או לקיים הליך משמעתי כלשהו כדי להוכיח את חפותו אך הפצ"ר סירב. הרמטכ"ל, רא"ל דן חלוץ, מינה באוקטובר 2005 את רא"ל (מיל') אמנון ליפקין-שחק כדי לבדוק את השתלשלות הפרשה. ליפקין-שחק פרסם חוות דעת בנושא, ובה קבע כי "לא מצאתי פגם ערכי בהתנהגותו של האלוף רון-טל... לא מצאתי מקום לנקיטת צעדים משפטיים מכל סוג שהוא כולל לא בדין משמעתי". ליפקין-שחק קבע כי אין כל מניעה להמשך שירותו של האלוף רון-טל בצה"ל. 
בחודש מרץ 2006 יצא רון-טל לחופשת פרישה מצה"ל. באוקטובר 2006 התראיין לשבועון "כפר חב"ד" וטען שצה"ל לא התכונן למלחמת לבנון השנייה בגלל תוכנית ההתנתקות (שבמהלכה פונה גם בנו של רון-טל), ושהצבא היה שמח ולהוט מדי לביצוע התוכנית. הוא מתח ביקורת על תוכנית ההתנתקות וטען שצה"ל לא היה צריך לקחת בה חלק ושהיא עוול למתיישבים, ומהווה כישלון מדיני ערכי ואידאולוגי חמור. עוד אמר רון-טל שהמלחמה בלבנון הסתיימה בכישלון ועל מפקדיה להתפטר. בתגובה הנחה הרמטכ"ל דן חלוץ לקצר את חופשת השחרור של רון-טל במספר ימים ולשחררו משירות פעיל. 
בשנת 2007 מונה רון-טל לתפקיד יו"ר הדירקטוריון של חברת נמלי ישראל. בתקופה זו הוביל את יישום הרפורמה בנמלים, שבמסגרתה הועברו לבעלות החברה שטחי נמל חיפה, נמל אשדוד ונמל אילת וכן האחריות לפיתוח נמלי העתיד. תחת ניהולו הרחיבה החברה את פעילותה לעבר שווקים בינלאומיים, בהם בין היתר בחינה של הקמת נמל בהודו. רון טל קרא להקמתו של קו הרכבת לאילת כדי להביא לפיתוח משמעותי של נמל אילת, קבע את חזון נמל התעלה במפרץ אילת, וכן את פיתוחה של חזית הים העירונית בחיפה.
בספטמבר 2010 מונה ליו"ר דירקטוריון חברת החשמל.
רון-טל הוא בוגר הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים וחבר לשכת עורכי הדין. הוא מוסמך במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן, לאחר שהשתתף בתוכנית ה-Executive MBA של בית הספר למנהל עסקים. נשוי לוורד ואב לשבעה. מתגורר במודיעין.
TWAS

TWAS, THE WORLD ACADEMY OF SCIENCES הוא מוסד אקדמי לקידום המדעים בעולם המתפתח, אשר הוקם בשנת 1983 על ידי הפיזיקאי הפקיסטני זוכה פרס נובל עבדוס סלאם ומושבה במרכז עבדוס סלאם לפיזיקה תאורטית בטריאסטה שבאיטליה.
הארגון מורכב מכ-1,000 מדענים מיותר מ-70 מדינות ומטרתו העיקרית היא לקדם את המדע ופיתוח בר-קיימא בעולם המתפתח. עד לשנת 2004 שמו של הארגון היה Third World Academy of Sciences. הארגון ממומן בעיקר על ידי אונסק"ו.
הארגון מקיים כנסים בינלאומיים, מעניק מלגות מחקר ופרסים שונים. נשיא הארגון משנת 2018 הוא מתמטיקאי נציג סודאן Mohamed H.A. Hassan.
החל משנת 1985 הארגון מעניק פרסים שנתיים של 15 אלף $ למדענים ממדינות המתפתחות. בשנת 2003 פרס הוענק למעיינה זץ, מדענית ברזילאית ילידת ישראל.
סם הינדס

פעילות

הינדס היה ראש ממשלה תחת שלטונו של צ'די ג'אגאן, שנהרג בשנת 1997. אז הוא נהפך יורשו ולנשיא בעצמו. הוא התפטר מהתפקיד בדצמבר, לטובתה של ג'נט ג'אגאן, אלמנתו של צ'די ג'אגאן, שנהפכה לנשיאה ואשר במהלך כהונתה מינתה את הינדס לראש הממשלה. לפני כן עבד הינדס באלקן (חברת תעשייה מאלסקה), כראש מחלקת הנדסה כימית. הינדס הוא מהנדס כימי מורשה.
באוגוסט 1999 החליטה ג'אגאן להתפטר ואת הינדס החליף באופן זמני באותה העת בהרט ג'גדאו. לאחר התפטרותה של ג'אגאן, ג'גדאו לקח אוטומטית את תפקיד הנשיאות ומינה מחדש את הינדס להיות ראש הממשלה.
אחרי היבחרותה מחדש של הממשלה ב-28 באוגוסט 2006, הושבע הינדס כראש ממשלה שוב פעם בתחילת ספטמבר. הוא זכה בבחירות פעם נוספת בשנת 2006 אך הפסיד בבחירות בשנת 2011.
לובה חרל"פ

ביוגרפיה

נולדה בישראל וגדלה בקריית שמואל, בתם של הרב עקיבא הכרמי, שכיהן כרבה של קריית שמואל, ורבקה לבית בלוך, בת הרב שמואל זלמן בלוך, מנהל רוחני בישיבת טלז בליטא. בוגרת אולפנת כפר פינס. למדה בחוגים תנ"ך ולשון עברית במכללה ירושלים, שם הייתה תלמידתו של פרופ' משה בר-אשר. בשנות ה-70 למדה לתואר ראשון (סיימה בתשל"ג) ושני (סיימה בתש"ם) בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית, ובשנת תשנ"ו (1996) קיבלה תואר דוקטור באוניברסיטת בר-אילן. כותרת הדיסרטציה: "חידוש ומסורת בדקדוקו של רבי אברהם אבן-עזרא על-פי חיבוריו ועל-פי פירושיו לתנ"ך". בתשנ"ט (1999) יצא ספרה "תורת הלשון של רבי אברהם אבן-עזרא - מסורת וחידוש" בהוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
חרל"פ שימשה מרצה במחלקה ללשון העברית וללשונות שמיות וביחידה להבעה עברית באוניברסיטת בר-אילן, ובשנים תשנ"ו-תשנ"ט (1996–1999) עמדה בראש היחידה להבעה עברית. בפברואר 2011 הוענקה לה דרגת "פרופסור חבר" מהמועצה להשכלה גבוהה (מל"ג).
פרופ' חרל"פ פרסמה שני ספרים ועשרות מאמרים בכתבי עת מדעיים בישראל ובחו"ל, בייחוד בתחומי הפרשנות הפילולוגית ותורת הלשון בימי הביניים, וכן בנושאים שבתחום בלשנות הטקסט, חקר השיח ותורת הסגנון. כמו כן היא עורכת את ביטאון מכללת ליפשיץ מים מדליו" ואת כתב העת "העברית" באקדמיה ללשון העברית.
בשנת תשס"ז (2007) פרסמה בעיתון "הצופה" מדור שבועי על פרשת השבוע. בשנת תשס"ח (2008) פרסמה את הספר "סובב תורה", המרכז את המאמרים ממדורה ב"הצופה" וכן מאמרים שפרסמה ב"דף השבועי" של אוניברסיטת בר-אילן ובכתבי עת למיניהם.
נשואה לרב ד"ר יעקב חיים חרל"פ, ראש כולל מדר"ש ומרצה במרכז ללימודי היהדות באוניברסיטת בר-אילן, אם לחמישה ילדים. מתגוררת בירושלים.
מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה

תיאור

חזית המדליה מורכבת מסמל משרד ההגנה של ארצות הברית מוזהב: עיטם לבן-ראש האוחז בטפריו שלושה חצים ולצדיו 13 כוכבים המסמלים את 13 המושבות. העיטם נמצא על רקע מחומש (פנטגון) כחול המסמל את חמש זרועות הכוחות המזוינים וכן את הפנטגון, מטה משרד ההגנה.
בגב העיטור חרותות המילים: "For Distinguished Service", ובמרכז המדליה "From The Secretary of Defense To".
העשור הראשון של המאה ה-4

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
גאמבס

פיתוח

גאמבס עובד ב-GUI וב-QT, וכדי להריץ תוכניות נדרשת החבילה GAMBAS-RUNTIME.
לעת עתה אין גרסה ל-Windows אבל ניתן להריץ אותו ב-Cygwin מלבד תכונות גרפיות.
סקובוי

גאוגרפיה

שטחו של האי הוא 10 קמ"ר, והוא ממוקם דרומית לאי סאנדוי. באי קיים יישוב אחד בשם "סקובוי", בחופו המזרחי של האי.
באי שני הרים: "קנוטור" אשר גובהו 392 מטרים, ו"הייגג'ורין מיקלי" אשר גובהו 391 מטרים מעל פני הים.
חופו הדרומי של האי הוא צוק שגובהו בין 300 - 400 מטרים, והוא מהווה משכן לציפורי ים רבות.

היסטוריה

עד המאה ה-14 היה האי מיושב. במאה ה-14 המגפה השחורה הרגה את כל תושבי האי, למעט אישה אחת בשם ראנווה, שביקתתה עומדת על תילה עד היום. 
במיתולוגיה הפארואנית - הפארינגה סאגה האי הוא מקום מגוריו של סיגמונד ברסטרסון.
הומל (כדורגל)

היסטוריה

ב-1959 נוסד המועדון תחת השם לוקומוטיב הומל. כעבור עשור הוחלף שמו ל"ספרטק", והשם הנוכחי ניתן למועדון בשנת 1995. לאחר קבלת העצמאות של בלארוס, נמנה הומל בין מייסדי ליגת העל הבלארוסית בכדורגל ב-1992. 
בשנותיה הראשונות של הליגה דשדשה הקבוצה ולא זכתה להצלחה רבה. ב-2002 ניצחה הקבוצה בגמר הגביע הבלארוסי את באטה בוריסוב ובכך העפילה לגביע אופ"א. הקבוצה ניצחה בסיבוב המוקדמות את ה.י.ק. הלסינקי. בסיבוב הראשון הקבוצה הפסידה לשאלקה 04 בתוצאה 4:1 בסיכום שני המשחקים והודחה מהטורניר.
ב-2003 זכתה הקבוצה באליפות בלארוס הראשונה והיחידה שלה. הקבוצה הוכנסה למוקדמות ליגת האלופות אך הודחה על ידי אס קיי טירנה.
שען

שען הוא אומן מומחה לתיקון ובניית שעונים מכניים. כיום, כאשר רוב השעונים מיוצרים ביצור תעשייתי מדובר במקצוע הולך ונעלם, במיוחד בתחום הייצור.
השעון המכני מורכב מעשרות גלגלי שיניים וקפיצים זעירים. על מנת שהשעון יתפקד בדיוק לאורך זמן על הגלגלים לנוע בתיאום מושלם. לפיכך, כדי לטפל בגלגלי השיניים, עונד השען על עינו זכוכית מגדלת ייחודית, ומטפל בגלגלי השיניים באמצעות מלקטת (פינצטה) ומברגים זעירים ייחודיים. עבודתו דורשת ריכוז, סדר והקפדה רבה על הפרטים.
השענות נחשבה מתקופת הרנסאנס (המאה ה-15) ועד ראשית המאה ה-20 למקצוע מתוחכם, הדורש תשומת לב רבה לפרטים, יצירתיות ויכולת טכנית ברמה הגבוהה ביותר. ניתן להשוות את תדמית המקצוע דאז לתכנות מחשבים במחצית השנייה של המאה ה-20. שענים ידועים נדדו בין ערי העולם, בנו שעונים על מגדלים מרכזיים וזכו לכבוד ולתהילה. למשל השען שבנה את השעון האסטרונומי בפראג, הצרפתי אברהם לואי בראגה, האחים רושט השווייצרים או ר' משה שפירא, שהתקין את השעונים בבית הכנסת זהרי חמה בירושלים. שענים אלה התחרו זה בזה ביצירתיות ובתחכום על ידי הוספת בובות מכניות או הוספת חוגות מדידה (למשל - תצוגה אסטרונומית של מצב כוכבים שונים וכדומה). בתי-מלוכה הזמינו שעונים מיוחדים משובצי יהלומים או בנויים באופן מיוחד, במאה ה-19 נפוצה אופנה החושפת את מנגנון השעון ומפארת את עבודתו של השען. מאידך טרחו שענים על המצאת שעונים קלים ונוחים לאדם הפשוט. כך הומצאו שעון הכיס ושעון היד.
נוסף על השימוש בשעונים למדידת הזמן, נעשה שימוש בכרונומטר (שעון בעל דיוק רב) לצורכי ניווט ימי, לאחר שכרונומטר מדויק מספיק פותח על ידי בונה השעונים האנגלי ג'ון הריסון.
לאחר שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר ייצור שעונים עבר לייצור תעשייתי ובמיוחד לאחר שנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר עלות הייצור של שעונים הוזלה מאוד ונכנסו שעונים דיגיטליים זולים יחסית, הפכו ייצור שעונים מכניים באופן ידני ותיקון שעונים לבלתי כדאיים כלכלית. כתוצאה מכך שענים רבים הפסיקו לייצר שעונים מחוסר ביקוש ומגמות ללימוד שענות נסגרו.
פעילות תיקון שעונים נעשית בימינו במעבדות משוכללות של מותגי השעונים המובילים. מעבדות אלה מצוידות בציוד ייעודי לשעוני המותג.
רפאל ואגו

חייו ופועלו

רפאל ואגו נולד בקלוז' שברומניה ללידיה ובלה ואגו, שהיה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת חיפה. עלה לישראל בשנת 1958. התחנך מספר שנים בגיל התיכון במוסד החינוכי של קיבוץ נגבה עד גיוסו לצה"ל. עשה תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בהיסטוריה ובמדע המדינה ותואר שני ושלישי בבית הספר להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב. קיבל את הדוקטורט בשנת 1980, נושא הדוקטורט שלו היה יחסי הונגריה-רומניה בתקופה הקומוניסטית.

מחקרו

רפאל ואגו מתמחה בתולדות מרכז-מזרח אירופה בעת החדשה, עם הדגש מיוחד על בעיות לאומיות, תנועות קיצוניות, תולדות המשטר הקומוניסטי, שואה ואנטישמיות.
במחקריו, בעיקר במסגרת המכון לחקר האנטישמיות באוניברסיטת תל אביב, הוא הצביע על תהליכי החזרה להיסטוריה במדינות הקומוניסטיות לשעבר, מתוך כוונה לעמוד על דפוסי התחייה הלאומנית והאנטישמיות במזרח אירופה. הוא הצביע על הניסיון לטהר את שמות המנהיגים והאידיאלוגיות הקיצוניות שהם הובילו בין שתי מלחמות העולם ובתקופת המלחמה, ועל השימוש הפוליטי בזיכרון ההיסטורי הסלקטיבי במרחב המזרח-אירופי. 
במחקריו הוא חוקר גם את מידת ההשפעה של המודעות לשואה על המערכת הפוליטית ועל העולם האינטלקטואלי שם, והוא אף העביר נושא זה תוך כדי שיחות עם אנשי חינוך ואקדמיה רבים, במוסדות שונים, במדינות מזרח אירופה.
רפאל ואגו ניסה לבדוק במחקריו כיצד הכניסה לאיחוד האירופי השפיעה על הזהות הלאומית במדינות הללו, וכן על הסכסוכים האתניים בין המדינות באזור. במספר כנסים הוא העלה את ההשערה כי בעוד ההצטרפות לאירופה תפחית על פני השטח את הוויכוחים הלאומיים ואת הסכסוכים הטריטוריאליים, הרי שתהליך זה לא יעלים את שאלת הזהות הלאומית הנפרדת, שרבים בציבור במזרח אירופה דוגלים בה בקנאות.
במסגרת המכון לחקר הציונות ואגו כתב את רוב המחקרים על מדינות מזרח אירופה. פרסומים אלה מטעם אוניברסיטת תל אביב, מ-1993 ואילך, יוצרים רצף של מעקב וניתוח אחר האנטישמיות במדינות הפוסט-קומוניסטיות. ואגו מדגיש בכתביו את מאפייני השיח האנטישמי במדינות השונות, וכן את צורות המאבק שם כנגד ביטויי האנטישמיות והגזענות. 
ב-2006 ערך רפאל ואגו מאמר בצוותא עם דוקטור רוני שטאובר על בני הרומה (הכינוי הרווח במחקר בימינו למיעוט הצועני באירופה). זאת, בעקבות כנס שנערך באוניברסיטת תל אביב על ההיבטים ההיסטוריים, הפוליטיים והחברתיים של שבטי הצוענים באירופה. המאמר פורסם בספר, גם בעברית, בכתב העת זמנים תחת השם: "יהודים וצוענים זוכרים ומנציחים". המאמר עוסק בזיכרון ההיסטורי בהקשר של השואה אצל הצוענים, ובדק את המגמה של בני הרומה להבליט את הזיכרון ההיסטורי שלהם ואת תולדות קורותיהם במלחמת העולם השנייה, על פי הדגם של זיכרון השואה בעם היהודי. הוא הדגיש את חשיבות רצח העם שעברו הצוענים במלחמת העולם השנייה, כמרכיב בבניית הזהות המודרנית שלהם - לרבות ימי זיכרון, אתרי הנצחה, ואף הכללת הנושא בספרי לימוד במדינות השונות.
רפאל ואגו חקר ולימד על התנועות הפשיסטיות בין שתי מלחמות העולם; הוא כתב מחקר על הבסיס החברתי של התנועות הפשיסטיות במזרח אירופה, כשעיקר מגמת מחקרו היה להוכיח שהפשיזם קסם לשכבות חברתיות שונות, כולל מעמד הפועלים. בניגוד לתפישות המרקסיסטיות שדיברו על הבורגנות הזעירה כמשענת לתנועות הפשיסטיות, טען ואגו שבמזרח אירופה "כל אחד יכול היה להיות פשיסט" ואכן רבים היו בני מעמד הפועלים, בני המעמד הבינוני וגם מהאליטה החברתית.
בסתר רעם

שער ראשון: השואה בראייה היסטורית

הספר מתחיל בסיפורם של שלושה בורחים ממחנה ההשמדה חלמנו, שהיה הראשון שבו ביצעו הנאצים השמדה של יהודים באמצעות גז. בורחים אלה הביאו לראשונה את הידיעה על ההשמדה השיטתית. למרות שהבורחים מסרו עדויות על תהליך הרצח, לפרטי פרטיו, התקשו לעורר אמון. העדים סברו שרק התיאור המפורט יצליח לשכנע את השומעים. המידע הראשוני מהנמלטים מההשמדה הגיע לרב המקומי, תועד והועבר הלאה בדרכים שונות מתוך מודעות לחשיבותו. בחלקו אף הגיע - בקיץ 1942 -  ללונדון ולניו יורק. המסרים  הדגישו ללא הרף: "אין זו גלות סתם, הגרמנים מוציאים להורג בדרך שלא נשמעה כמותה בדברי הימים". הרבנים ניסו להעביר מידע זה לקהילות באזורם, לראשי היודנראט שיפעלו אצל ראשי האס אס ולהנהגת יהדות פולין בעיר הבירה ורשה. 
הפרק הבא עוסק בהתנהגות המנהיגים החסידיים, נושא שהיה מוקד לוויכוח: האם הם נטשו את עדתם בימי השואה? בספר מפורט סיפורם של שלושת האדמו"רים שניצלו: אברהם מרדכי אלתר - האדמו"ר של חסידות גור, אהרן רוקח האדמו"ר מחסידות בלז ויואל טייטלבוים האדמו"ר של חסידות סאטמר. הספר מציג את הרקע הנותן הסבר  ל"הצלתם" או "בריחתם" - הכול לפי דעתו של הכותב. החסידים רחשו להם הערכה, אמון ואהבה והיו מוכנים שיצילו עצמם על-מנת לשמור על רציפות החסידות. בנוסף לכך, הם היו ב"מוקדי העדשה הגרמנית" שבאה לידי ביטוי בתאוות ההתעללות והרצח כלפיהם. היא מציינת כי רוב הניסיונות להציל את האדמו"רים לא יצאו לפועל משום שהמנהיגים סירבו לעזוב את קהלם.

שער חמישי: הגות

אם הרוגי השואה כונו בספרות המסורתית "הקדושים", "מקדשי השם" הרי בתום מלחמת העולם השנייה נקראו "כצאן לטבח" - ביטוי לחוסר הערכה, מוות חסר משמעות, פסיביות ותמימות. בשנות ה-60 של המאה העשרים הוחל ליחס את המושג "גבורה" לא רק ללוחמים מזוינים. נכנס לשימוש המושג "קדושת החיים" בתור מאפיין לתגובה היהודית לשואה. היה מקום לקידוש המשך הקיום של היהודי במקום המוות על קידוש השם. הרבנים הצביעו על כך כי הרצון להישאר בחיים היה מניע חזק. אם מטרת הגרמנים הייתה השמדה הרי היהודים דווקא יילחמו על זכות קיומם.
נכון כי היהודים כאשר עמדו על שפת ההשמדה, התכוונותם הייתה למות על קידוש השם. היו לכך ביטויים בפומבי על ידי הכרזת "שמע ישראל" ושירת "אני מאמין" - עד למותם. הדוגמה של רבי עקיבא שימשה למופת באומרו: "ואהבת ... אפילו נוטל את נפשך". החוקרת שמה לב לתופעה כי, לעיתים, ההליכה אל תאי הגזים ובורות המוות של המוני ישראל לוותה ב"שתיקה גדולה". הם לא נתנו ביטוי חיצוני למצוקה. הרבנים ראו בזה אקט של קידוש השם ללא התרסה.
פרק שלם מוקדש לספר "אש קודש" שמחברו  קרא לו חידושי תורה משנות הזעם ת"ש - תש"א - תש"ב. הספר כולל את  דרשותיו של האדמו"ר מפיאסצנה, הרב קלונימוס קלמיש שפירא, בפני חסידיו בגטו ורשה, בעת השואה.

שער שישי: שארית הפליטה

המושג שארית הפליטה כלל את היהודים שנותרו בחיים לאחר מלחמת העולם השנייה בגטאות ובמחנות ריכוז. לקבוצה הייתה זהות, אשר נבעה מחוויות ותנאי החיים שהתהוו לאחר שחרורם על ידי צבאות בעלות הברית. מספרם נאמד עד 200,000. הספר בוחן באיזה מידה עולם האמונה סייע בשיקום הרוחני של שארית הפליטה.

שער שביעי: תיעוד

השער האחרון בספר עוסק בסוגי התיעוד הקיימים בחקר השואה: יומנים, ספרות זכרונות ותעודות שנמצאו.
דובי זכאי

דובי זכאי (נולד ב-20 באוגוסט 1948, בחיפה) הוא עיתונאי, עורך גרפי, מאייר וצלם ישראלי.

תערוכות איורים

ואף על פי חן (שנת 1990) - תערוכה איורים בנושא אף (אפים) - בית סוקלוב תל אביב.
צוייר בעיתון (שנת 1992) - תערוכת איורים שהתפרסמו בעיתונות - בית סוקלוב תל אביב.
תערוכה קבוצתית (שנת 2002) - אגודת הקריקטוריסטים.
70x70 (שנת 2018) - תערוכות ציורים ואיורים - גלריה קיבוץ משמר העמק, עמק יזרעאל.
מודל תורים

הגדרה וניתוח

מודל תורים בדרך כלל מוגדר כך שייצג את מצבה הממוצע של המערכת לאחר הרצה ארוכה כך שהוא אינו משתנה יותר ונמצא במצב סטציונרי. הגדרת מודל תורים מתחילה בזיהוי ששת הפרמטרים של המערכת כפי שהוגדרו לעיל והגדרת מצבי המערכת, כלומר ייצוג חד-חד-ערכי ועל ממשתני המצב של המערכת למצבים שבהם המערכת יכולה להיות.
לאחר זיהוי המצבים נהוג לשרטט דיאגרמת שינויים שמייצגת את המעברים האפשריים בין המצבים השונים של המערכת. אם ההתפלגויות A ו-B הן מעריכיות, אזי מתקבלת שרשרת מרקוב למצב שיווי המשקל. את התפלגות ההסתברות לכל אחד ממצבי המערכת ניתן לחשב באמצעות פתרון שרשרת מרקוב שנבנתה קודם לכן, באמצעות משוואות שיווי משקל בין הקצב הנכנס לקצב היוצא ומשוואת נורמליזציה לסכום כל ההסתברויות.
פתרון אנליטי למודל תורים הוא נדיר למדי, ועל פי רוב רק תורים בסיסיים זוכים לפתרון שכזה, למשל התור הפשוט ביותר, תור M/M/1. תורים אחרים מצריכים קירוב, אנליזה נומרית או סימולציה כדי לקבל תוצאות כמותיות. קירוב נפוץ לדוגמה הוא נוסחת קינגמן, נוסחה לתורים כלליים מסוג G/G/1, המספקת קירוב למשך ההמתנה בתור על בסיס פרמטרים מדידים לחלוטין ולבדוק את השפעת שינויים על ביצועי התור.

רשת תורים

רשת תורים היא מערכת המכילה מספר סופי של תורים כאשר בתום קבלת שירות משרת אחד לקוח עובר לתור אחר. רשת תורים פתוחה היא רשת בה לקוחות חדשים מצטרפים למערכת וגם רשאים לעזוב אותה ורשת תורים סגורה היא רשת שלקוחות לעולם לא עוזבים וממשיכים לעבור משרת לשרת כך שמספר הלקוחות נותר קבוע. רשתות מורכבות יותר אף מאפשרות מחלקות שונות של לקוחות המצריכות טיפול שונה בכל אחד מהשרתים. מצבה של רשת בעלת m תורים מתואר על פי רוב באמצעות וקטור , כאשר kᵢ מציין את מספר הלקוחות הממתינים בתור ה-i. לדוגמה, ניתן לחשוב על פארק שעשועים כעל רשת תורים סגורה, שבה הלקוחות הם המבקרים והשרתים הם המתקנים השונים. המבקרים עוברים מתור לתור ומקבלים שירות בכל אחד מהמתקנים, אך בזמן השיא של הפרק תנועת המבקרים החדשים והעוזבים היא דלילה ביותר ועל כן זניחה. התוצאה המשמעותית הראשונה שהתקבלה בתחום רשתות התורים מכונה משפט ג'קסון שחל על רשתות המכונות רשתות ג'קסון, עבורן ניתן לחשב בקלות יחסית את התפלגות המצבים של הרשת ומשם את שאר המדדים הנפוצים לאפיון מודל תורים.
פייר לה דונה

פייר לה דונה (בצרפתית: Pierre Le Donné; ‏1906, דומפרון (Domfront) שבצפון-מערב צרפת - 1970, סן-מם (Saint-Masmes) שבצפון-מזרח צרפת) היה לוחם הרזיסטנס הצרפתי וחסיד אומות העולם מצרפת.

פעילותו בתקופת מלחמת העולם השנייה

לאחר שהמוסך שלו הוחרם על ידי הגרמנים, היה לה דונה אחד ממייסדיה ומנהיגיה של רשת המחתרת ארנה (Groupe de Résistance d'Ernée), שהייתה אחת מרשתות המחתרת הצרפתית בצפון צרפת הכבושה בידי הנאצים. לה דונה פעל בעיר לאוואל שבצפון-מערב צרפת. בשנת 1943 גדל מאגר המגויסים של הרשת מכיוון שהגרמנים גייסו צרפתים רבים לעבודת כפייה בגרמניה (צר'), וצעירים צרפתים רבים ביקשו להתחמק מגיוס זה, שהיה במסגרת עבודת כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. אחד משותפיו הבכירים במחתרת היה מישל רוסו (Michel Rousseau) שפעל בכפר סנט-פייר-דה-לנד (Saint-Pierre-des-Landes).
באוקטובר 1943 הציל לה דונה שלוש משפחות יהודיות, אותן שיכן בקרב שתי משפחות נוצריות. בני משפחות אלה שרדו עד שחרור האזור על ידי הארמייה השלישית של ארצות הברית באוגוסט 1944. בתקופה זו נתפסו רבים מחברי קבוצת המחתרת של לה דונה ועונו, אך הם לא הסגירו את יתר חברי הרשת, וקבוצת המחתרת שרדה.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה עזב לה דונה עם בני משפחתו לקזבלנקה שבמרוקו ופתח מוסך. משם עבר לקונאקרי שבגינאה. שם הקים מטע בננה. בשנת 1960 גירש נשיא גינאה, אחמד סקו טורה , את הצרפתים, ולה דונה שב לצרפת.

הנצחה

בשנת 1997 הוכר לה דונה, לאחר מותו, על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
נחל עין גב I

נחל עין גב I הוא אתר ארכאולוגי פרהיסטורי. האתר מתוארך לתקופה הפלאוליתית העליונה, לפני יותר מ-23,000 שנים. האתר מצוי בגובה 140 מטר מתחת פני הים, ונחשף בתוך תעלה שנחשפה על ידי טרקטור. האתר נחפר על ידי עופר בר יוסף, והתגלו בו מאות ממצאים מהתרבות העתליתית, בהם כלי אבן רבים כגון כלי קיצוץ, נקרים, מגרדים, שקערוריות ומיקרוליתים. ממצא ייחודי שהתגלה באתר הוא שלד אדם שנקבר בתנוחה מקובצת. בקבר התגלו קרני צבאים שכנראה שימשו ככלי חפירה או מנחה.
נטייה רומנטית

נטייה רומנטית (או אוריינטציה רומנטית), מצביעה על המגדר או המין איתו אדם לרוב יפתח מערכת יחסים רומנטית או יתאהב בו. במושג זה משתמשים גם כאלטרנטיבה למונח נטייה מינית וגם כשני מושגים הקשורים זה לזה, והוא מבוסס על ההשקפה שמשיכה מינית היא מרכיב בודד במערכת גדולה יותר. לדוגמה, למרות שאדם פאנסקסואלי עשוי להרגיש משיכה מינית לאנשים בלי קשר למגדר שלהם, הם עשויים לחוות קרבה רומנטית רק לאחד המגדרים. לאנשים א-מיניים מדידה על פי נטייה רומנטית היא אפקטיבית יותר מעל סמך נטייה מינית.

נטייה רומנטית במערכות יחסים

הסיבות להפרדה בין משיכה רומנטית למינית לא זוהו או נחקרו באופן נרחב. במקורות רבים המשיכה המינית מתוארת ככוללת בתוכה גם משיכה מינית וגם רומנטית, ללא הפרדה בין השניים. בנוסף, אהבה רומנטית הוגדרה גם כ-"אהבה המורכבת ממשיכה מינית חזקה ואהבה עיורת", ישנם מקורות הסותרים הגדרה זו וטוענים כי אין בהכרח קשר בין משיכה מינית ומשיכה רומנטית. א-מיניים שבדרך לא חווים משיכה מינית, עשויים עדיין לחוות משיכה רומנטית.
אלכסנדרה פחמוטובה

חייה

אלכסנדרה פחמוטובה נולדה בפרוורי וולגוגרד. מגיל צעיר הצטיינה במוזיקה ובגיל חמש כבר הלחינה יצירה לפסנתר. בשנת 1943 עברה למוסקבה והתחילה ללמוד בבית הספר ליד הקונסרבטוריון של מוסקבה. בשנת 1948 התקבלה לקונסרבטוריון וסיימה אותו במסלול הלחנה בשנת 1953.
פחמוטובה נשואה למשורר ניקולאי דוברונרבוב שכותב מילים לרוב שיריה. למעשה כל הזמרים הסובייטים החל משנות ה-70 ביצעו שירי פחמוטובה. פחמוטובה הלחינה יותר מ-400 שירים. בנוסף לכך כתבה מוזיקה למספר סרטים. במהלך הקריירה שלה פחמוטובה כתבה גם כמה יצירות קלסיות ובשנת 1974 בלט שלה הועלה על במת תיאטרון בולשוי. בשנת 1980 ביצוע על ידי לב לשצ'נקו של שיר שכתבה פחמוטובה היה בין רגעי השיא של טקס סיום אולימפיאדת מוסקבה. בנוסף להלחנה, פחמוטובה הייתה פעילה בעשייה ציבורית ובמשך עשרות שנים כיהנה בתפקיד רשמי באיגוד המלחינים הסובייטי.