google/wiki40b huggingface dataset:
שוליים (טיפוגרפיה)

בטיפוגרפיה השוליים הם החלק הריק שנהוג להשאיר בין גוף הטקסט לבין קצה גיליון הנייר.
השוליים מקיפים את הטקסט מארבעת צדדיו (וכשהטקסט מחולק לטורים גם בין הטורים) והם ריקים בדרך כלל. לעיתים מופעים בשוליים העליונים כותרות קבועות, מספור עמודים או הערות שוליים. בעבר היה נהוג לעטר שולי כתבי יד באיורים.
הטקסט בדרך כלל מיושר לצד ימין או שמאל, ולצידו שוליים. דבר זה נועד להקל על מציאת תחילתה של שורה. שימוש נוסף של השוליים הנהוג אצל אנשים רבים הוא רישום הערות בכתב יד לצידו של הטקסט.
השוליים נועדו גם לצורכי אסתטיקה, ולכן שטחם גדל בפרופורציה לגודל הדף, למרות שהצרכים הפונקציונליים כמו מקום לרישום הערות לא גדלים בהתאם.
ברירת המחדל של שוליים במעבד התמלילים הנפוץ Microsoft Word, הייתה עד גירסת (Word 11.0 (Office 2003, אינץ' אחד (2.54 ס"מ) לשוליים העליונים והתחתונים, ו-1.25 אינץ' (3.17 ס"מ) לשוליים הימניים והשמאליים. החל משנת 2007 בגירסת (Word 12.0 (Office 2007, ברירת המחדל של כל שולי הדף עומדת על אינץ' אחד (2.54 ס"מ),
ג'ון פול ג'ונס

חייו

נולד בסקוטלנד בשנת 1747, לאב שהיה גנן ראשי באחוזה. בגיל 13 סיים את לימודיו, והחל לעבוד בצי הסוחר הבריטי, כנער סיפון. שירת בעיקר על ספינות שהובילו עבדים. הוא הצטיין בתפקידיו וקודם במהירות: בשנת 1766 (בגיל 19) מונה לחובל ראשון (סגן מפקד הספינה) בספינת עבדים, ובשנת 1769 (בגיל 22) מונה לקפטן (מפקד ספינה). 
בשנת 1773 (בגיל 26), בעת ששירת כמפקד ספינת סוחר, נקלע לוויכוח אלים עם איש צוות מרדן, באי טובגו (מאיי הודו המערבית). איש הצוות שהרג היה מקומי, וג'ונס - שהתייעץ עם שופט מקומי שהיה חברו - החליט להימלט מאימת הדין, לאחר שהתברר לו שכנראה יעמוד למשפט על רצח. הוא ערק מהצי הבריטי, וברח לארצות הברית, שם התגורר אחיו. הבריטים הכריזו עליו "עריק ושודד-ים". 
עם פרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית נגד בריטניה, בשנת 1775, התנדב לשרת בצי האמריקני. הוא שירת כקפטן (מפקד) של כמה ספינות, ובזכות היכרותו המעולה עם חופי אנגליה וסקוטלנד (שם גדל, הפליג ועבד) הצליח לערוך פשיטות מוצלחות מחופי צרפת, בת בריתה של ארצות הברית במלחמה. בהמשך המלחמה מונה למפקד כוח ימי משולב, שכלל ספינות אמריקניות וצרפתיות. ב-23 בספטמבר 1779 נערך הקרב הימי המפורסם ביותר שבו השתתף: הוא נתקל בשיירת ספינות סוחר בריטיות, אותן ליוו שתי ספינות מלחמה גדולות, שהידועה שבהן הייתה ה-Serapis. ג'ונס החליט להצמיד את ספינתו, שהייתה קטנה יותר, במקביל לספינה האנגלית. בשיאו של הקרב, שתי הספינות הצמודות ירו בתותחים אחת על השנייה, מטווח אפס. במהלך הקרב הקשה, שנמשך שלוש שעות, בערה וטבעה ספינתו של ג'ונס. בתשובה לדרישת הבריטים שייכנע, מיוחסת לג'ונס האמירה הידועה: "עדיין לא התחלתי להילחם" (I have not yet begun to fight). אולם בסופו של הקרב הבריטים נכנעו, וג'ונס השתלט על ספינתם. 
ב-1787 העניק לג'ונס הקונגרס הקונטיננטלי את מדליית הזהב של הקונגרס, העיטור האזרחי הגבוה ביותר באותה עת. 
למרות שזכה להערכה רבה בארצות הברית ובצרפת, שיקולים פוליטיים ואחרים מנעו ממנו לקבל פיקוד בכיר בצי. בשנת 1788 הוא מונה לאדמירל בצי הרוסי של הקיסרית קתרינה השנייה, והוביל את המערכה נגד הטורקים העות'מאנים בים השחור. בשנת 1790 פרש, לאחר שלא זכה לקידום משמעותי בצי הרוסי. הוא בחר להתגורר בפריז, בירת צרפת. 
בשנת 1792 מת ג'ונס ונקבר בפריז. בשנת 1905 הועברו עצמותיו לארצות הברית, ובשנת 1913 נקבר מחדש, באקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס שבמדינת מרילנד. ב-1912 נחנכה אנדרטה לזכרו במול בוושינגטון.
על שמו נקראו שתי משחתות בצי ארצות הברית.
מליטופול

היסטוריה

ב-1783 השטח עליה ממוקמת מליטופול עבר לידיה של האימפריה הרוסית, שנה מאוחר יותר הוקמה מליטופול. בסוף המאה ה-19 החלה להתפתח בעיר תעשייה בקצב מהיר, בעיר פעלו 14 מפעלים ותחנת כוח.
עם תחילתה של מלחמת האזרחים ברוסיה ב-1917 עברה השליטה על העיר מיד ליד עד שב-1920 השתלטו הסובייטים עליה סופית.
ב-6 באוקטובר 1941 נכבשה העיר על ידי הגרמנים ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-23 באוקטובר 1943.

תחבורה

בסביבות העיר עוברים שני כבישים בינעירוניים חשובים. האחד מחבר את חרקוב עם חצי האי קרים, ואילו השני מחברת את אודסה עם נובואזובסק.
בעיר ממוקמת תחנת רכבת ודרכה עוברות רכבות הנעות ממוסקבה וחרקוב לכיוון חצי האי קרים ולהפך. כמו כן בעיר ממוקמת תחנת אוטובוס המחברת את מליטופול עם רוב אזוריה של אוקראינה וגם עם מולדובה ורוסטוב-על-הדון.

קהילה יהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
שיר השבע

שיר השבע (בסינית מפושטת: 七子之歌; בפין-יין: Qī zǐ zhī gē) הוא שיר שנכתב במרץ 1925 בארצות הברית על ידי המשורר הסיני וון יי-דוו, השיר מספר על שבע הטריטריות שנלקחו מסין על ידי מעצמות זרות: מקאו, הונג-קונג, טאיוואן, מפרץ גואנגג'ואו, פורט ארתור, קאולון ו-ווי-האי.
בשנת 1999 כשמקאו עברה חזרה לסין מפורטוגל השתמשו השלטונות הסינים בשיר כשיר הנושא לחזרת מקאו.
ציטוט מתוך השיר: שיר השבע - אוו-מן
בבקשה תקראו לי בשם המקורי שלי: תקראו לי בטון ראשון - אוו-מן

אמא, אמא, אני רוצה לחזור, אמא אימא
אורתוניקיים

מאפיינים

למינים אלה ישנו ראש שחור או אפור, חזה צהוב או כתום גדול, פסים כהים ולבנים סביב הכנפיים וזנב ארוך היכול להיפרש מעט כמו אצל הנבליים. הם חיים בעיקר על הקרקע ובעלי רגליים חזקות. המקור חזק וצבעו לבן. הנקבות לעומתם דהויות צבע ומוסוות. ציפורים אלה חיים בעיקר ביערות צפון מזרח אוסטרליה, אך גם בדרומה ובאי גינאה החדשה.
הם ניזונים מטרף של חרקים אך המינים הגדולים יכולים לצוד גם לטאות קטנות. הם תופסים את הטרף מהאדמה ונתמכים בזנבם הגדול כמשענת. ציפורים אלה הם מונוגמיים אך צעירים זכרים שבגרו נשארים לעיתים יחד עם הוריהם עד הבגרות ועוזרים להם לשמור על השטח מיריבים.
ברייס דאלאס הווארד

ביוגרפיה

הווארד נולדה במרץ 1981 לוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית לשחקנית שריל הווארד ולשחקן והבמאי רון הווארד. להווארד יש שתי אחיות תאומות ואח, הם גדלו מחוץ לתעשיית הסרטים ואף לא הורשו לצפות בטלוויזיה. הוריהם דווקא עודדו אותם לקרוא ספרים, לשחק בחוץ ולפתח תחביבים.
הווארד גדלה בעיירה גריניץ', קונטיקט שם סיימה בהצלחה את לימודיה בבית הספר ב-1996, לאחר מכן עברה לתיכון בוורלי הילס
בעיירה אמרוק, ניו יורק שם הופיעה בכמה הצגות, הווארד סיימה בהצלחה את לימודיה בתיכון ב-1999.
הווארד השתתפה במופע אמנות הבמה באחוזת דלת הבמה, מחנה קיץ בצפון ניו יורק לצד חברתה הטובה נטלי פורטמן.
לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון החלה ללמוד הווארד בבית ספר דיסטץ' לאומנות אשר בבעלות אוניברסיטת ניו יורק, הווארד למדה במוסד במשך 3 שנים.

קריירה

בשנת 1989, כשהייתה בת 8 שיחקה לראשונה בתפקיד קטן בסרטו של אביה "הורים במשרה מלאה". הווארד הופיעה בעוד כמה מסרטיו של אביה כשחקנית רקע, וכמו כן בתפקיד קטן בסרט "הגרינץ'" לפני שקיבלה את התפקיד הגדול הראשון שלה בסרט הדרמה "ספר האהבה" ב-2004, כמו כן הווארד הופיעה באותה תקופה על בימות ניו יורק בכמה הצגות.
את תפקיד הפריצה שלה קיבלה הווארד בסרטו של הבמאי מ. נייט שאמלאן "הכפר", בסרט היא שיחקה לצד חואקין פיניקס, אדריאן ברודי וויליאם הרט, את התפקיד קיבלה הווארד ללא אודישן לאחר ששאמלאן ראה אותה מופיעה בברודוויי והתרשם מיכולות המשחק שלה. בעקבות הופעתה בסרט נבחרה הווארד על ידי הבמאי לארס פון טרייר להחליף את ניקול קידמן בתפקיד הראשי בסרט "מנדרליי". הווארד שיתפה פעולה בשנית עם מ. נייט שאמלאן ב-2006 הפעם בסרט המתח "נערה במים", לצד פול ג'יאמטי.
באותה שנה קיבלה הווארד מועמדות לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרטו של קנת בראנה "כטוב בעיניכם".
ב-2007 הופיעה הווארד בתפקיד גוון סטייסי בשובר הקופות "ספיידרמן 3" של הבמאי סם ריימי, לצד טובי מגוויר וקירסטן דאנסט. למען התפקיד הווארד האדמונית הטבעית נאלצה לצבוע לבלונד. בין השאר, הווארד גברה על אלישה קאת'ברט וסיינה מילר שהתמודדו גם הן על התפקיד.
ב-2009 שיחקה הווארד בסרט הרביעי בסדרת הסרטים שליחות קטלנית, "שליחות קטלנית: התעוררות", בסרט גילמה הווארד את אשתו של ג'ון קונור לצידם של כריסטיאן בייל וסאם וורת'ינגטון.
גילמה ב-2010 את הערפדית ויקטוריה בסרט "דמדומים 3: ליקוי חמה" אשר רוצה במותה של בלה (קריסטין סטיוארט) כדי לנקום את מותו של אהובה ג'יימס בסרט הראשון.
ב-2011 שיחקה בדרמות המצליחות "העזרה" בתפקיד הילי הולברוק, הגזענית הראשית של ג'קסון בירת מיסיסיפי; ובסרט "50/50" בתפקיד רייצ'ל, חברתו של אדם לרנר (ג'וזף גורדון-לוויט) החולה במחלת סרטן נדירה.
ב-2015 השתתפה בסרט "עולם היורה" בתור מנהלת הפארק עולם היורה קלייר דירינג לצידו של כריס פראט המשחק בתור אוון גריידי, מאלף ולוצירפטורים.
ב-2016 כיכבה בפרק Nosedive מתוך הסדרה "מראה שחורה".
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה "מכורים לזהב", לצד מתיו מקונוהיי, טובי קבל ואדגר רמירס.
ב-2018 שבה לגלם את דמותה של קלייר דירינג בסרט ההמשך "עולם היורה: נפילת הממלכה".
ב-2019 ביימה מספר פרקים בסדרה המנדלוריאן.

חיים אישיים

ביוני 2006 התחתנה הווארד עם השחקן היהודי סת גאבל, אותו הכירה באוניברסיטת ניו יורק והיה חברה במשך 5 שנים, ב-2007 נולד בנם הראשון, וב-2012 נולדה להם גם בת.
הווארד הייתה טבעונית.
רואנדאייר

פעילות החברה בישראל

בנובמבר 2018 סיכמו ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ונשיא רואנדה פול קגאמה על הפעלת קו טיסות ישיר בין המדינות באמצעות חברת התעופה, הקו החל לפעול ב-25 ביוני 2019 בשלוש טיסות שבועיות, ומופעל במטוסי בואינג 737-800.
יונה בנדמן

יונה בנדמן (6 ביוני 1933 - 1 בספטמבר 2007) היה ראש ענף 6 (ענף מצרים) בחטיבת המחקר של אגף המודיעין של צה"ל בתקופה שקדמה למלחמת יום הכיפורים, גורם מרכזי בכישלון של אגף המודיעין לתת התרעה על המלחמה הקרבה.

ביוגרפיה

יונה בנדמן נולד בברלין, ועלה ב-1934 עם הוריו לארץ ישראל. למד בבית הספר "תיכון חדש", היה חבר בנוער העובד ויצא במסגרת זו להכשרת הנח"ל במעגן מיכאל. התגייס לנח"ל, עבר קורס סיירים והצטרף ליחידה 101 בה שירת עד פירוקה. ב-1954 סיים קורס קצינים והוצב במודיעין פיקוד הדרום. במלחמת סיני היה קצין מודיעין באוגדה 38. למד מדע המדינה ולימודי המזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים. בתום לימודיו, עבר קורס קציני מודיעין והוצב באגף המחקר, שם התמחה בתחום מצרים. לאחר מלחמת ששת הימים עסק בחקירת שבויים מצריים.
בשנת 1972 מונה לראש ענף מצרים בחטיבת המחקר ("ענף 6"), בדרגת סגן-אלוף, ונמנה עם מטפחיה של התפיסה שזכתה לכינוי "הקונספציה", לפיה מצרים לא תפתח במלחמה נגד ישראל לפני שתשיג מערכות נשק מסוימות לצורך השגת איזון אסטרטגי עם ישראל, ואילו סוריה לא תצא למערכה ללא מצרים. חרף סימנים רבים שהעידו על כוונתה  של מצרים לצאת למלחמה דבק באמונה כי אין פניה למלחמה. בדעה זו החזיקו גם מפקדיו, רמ"ח מחקר, תא"ל אריה שלו, וראש אמ"ן, האלוף אלי זעירא. ביום השני למלחמה הגיש בנדמן את התפטרותו לזעירא, אך זה דחה אותה. למחרת, ה-9 באוקטובר, הוחלף על ידי זיזי קניאזר, שהיה ראש ענף 2, ירדן.
בנדמן העיד בפני ועדת אגרנט, ובין השאר סיפר על לקט המודיעין שכתב ב-5 באוקטובר, ובו הסימנים המעידים על מלחמה. ללקט זה הוסיף בנדמן את סעיף 40, שבו קבע כי למלחמה סבירות נמוכה. בעניין זה ציין: "את הגרסה הראשונה של הלקט הזה אני כתבתי בלא סעיף 40, ואני הרגשתי לפני כתיבתו שאני צריך ללכת להוסיף את זה... הרגשתי שאם אני לא אומר את סעיף 40, אני לא ממלא את חובתי". הוועדה קבעה שאין להעסיק את בנדמן בתפקיד הקשור בהערכה מודיעינית. הוא עבר למחלקת היסטוריה, שם כתב מאמרים תחת שם העט "אבי שי" (שם זה פורסם רק בשנת 2000). החל משנות השמונים פרסם מאמרים תחת שמו.
השתחרר מצה"ל בדרגת סא"ל.
כתב ספר בשם "מתי מפנים את ירושלים? - העימות בין הדרג הצבאי לנציב העליון בסוגיית הפינוי מירושלים", שיצא לאור בשנת 2004 בהוצאת משרד הביטחון - ההוצאה לאור. הספר מתאר את המחלוקת שהייתה בשנת 1948 בצמרת הבריטית בשאלה מתי לפנות את ירושלים.
סן דייגו פאדרס

היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-1969 והצטרפה לליגה יחד עם שלוש קבוצות נוספות. כינוי הקבוצה, פאדרס (אבות בספרדית), אומץ משמה של קבוצת בייסבול מליגת המשנה שפעלה בעיר ונקראה על שם הכינוי בספרדית למיסיונרים. לאורך השנים הקבוצה העפילה פעמיים לוורלד סיריס ב-1984 וב-1998 אך לא הצליחה לזכות באליפות ה-MLB.
ג'וני סרוג'י

ג'וני סרוג'י (בערבית: جوني سروجي) הוא מדען מחשב ערבי-ישראלי המכהן כסגן נשיא בכיר לטכנולוגיית חומרה של חברת אפל האמריקאית.

קורות חיים

סרוג'י נולד וגדל סמוך לוואדי ניסנאס שבחיפה למשפחה ערבית נוצרית ישראלית. למד יחד עם אחיו בבית ספר נזירות נצרת. ב-1987 סיים תואר ראשון במדעי המחשב מהטכניון וב-1991 סיים תואר שני במדעי המחשב בטכניון תחת הנחייתו של פרופסור דניאל ברי בנושא Adaptation of the Unix Ditroff for Formatting Arabic Text. הוא עבד במעבדות הפיתוח של IBM בחיפה במשך שלוש שנים.
ב-1992 הצטרף לאינטל ישראל שם עבד כמנהל בכיר בתחום טכנולוגיות אימות ומערכות הפצה מבוזרות בחטיבת השבבים. ב-1999 עבר לארצות הברית לעבוד במרכז הפיתוח של אינטל באוסטין, טקסס, שם עסק בפיתוח שבב הפנטיום. ב-2003 חזר למרכז הפיתוח של אינטל בישראל. ב-2005 חזר שנית לעבוד ב-IBM כמנהל פיתוח יחידת המעבד המרכזי בשבבי power7.
ב-2008 הצטרף לאפל כמנהל ביחידת השבבים למכשירי הטאץ' של אפל. ב-2011 מונה לסגן נשיא בחטיבת השבבים של אפל, והוביל את פיתוח שבב a4 ששימש בדגמים הישנים יותר של האייפון והאייפד, וגם עבד על חיישן הזיהוי באייפון 5s. ב-2014 מונה לתפקיד סגן נשיא לתחום החומרה בחברה וב-2015 לסגן נשיא בכיר לטכנולוגיית חומרה בחברה.
ז'וסה בלטראמה

ביוגרפיה

בלטראמה נולד במשפחה ממוצא איטלקי.
הוא סיים משפטים באוניברסיטה הפדרלית בסנטה מריה וכן במנהל עסקים ומינהל ציבורי מהאוניברסיטה הפדרלית בריו גרנדה דו סול. הוא התמחה במודיעין אסטרטגי באוניברסיטת סלגאדו דה אוליביירה ובמכללת המלחמה. הוא השתתף בקורס המודיעין של המזכירות הלאומית לביטחון פנים ועסק בניתוח נתונים של מודיעין משטרתי.

חיים ציבוריים

הוא הצטרף כסוכן במשטרה הפדרלית בשנת 1981, בעיקר בתחום דיכוי סחר לא חוקי בסמים. הוא שירת במגזר המודיעין, נלחם בפשע מאורגן בכמה מדינות. לימד והרצה בקורס לתואר שני במודיעין וביטחון פנים באוניברסיטה הפדרלית של מטו גרוסו. במשטרה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו הוא שימש כמפקח פיקוד והיה רכז תמיכה, ראש שירות המודיעין ולשכת האינטרפול  .

פרויקטים

הוא היה אחד מיוצרי היחידה המשטרתית לשמירת השלום, ה-UPP, שהוחל במדינת ריו דה ז'ניירו ובהרחבה אפשרית למדינת פרנמבוקו ומדינות אחרות, זאת כחלק ממבצע להחזרת השליטה הממשלתית על הפאבלות. בנובמבר 2010 הוא היה אחד מיוזמי המבצע לכיבוש הפאבלות והפלישה לקומפלקסו דו אלמאו, בשנת 2007. במבצע זה, למעלה מ-42 טונות קנאביס, 330 ק"ג קוקאין, קראק, נשק כבד, כמויות גדולות של תחמושת, מכוניות ואופנועים הוחרמו, כמו גם ביצוע מעצרם של כמה מראשי הסחר בסמים בפאבלות.
מיכאל דיין

ביוגרפיה

דיין נולד וגדל ברומניה. עלה עם משפחתו ארצה בשנת 1961 לעיר אשקלון. בנעוריו למד בתיכון הריאלי בעיר מגוריו. למד במסגרת העתודה האקדמית וסיים תואר ראשון בהנדסת מכונות בטכניון. התגייס לצה"ל ב-1971 ועשה את שירותו בחיל החימוש. ב-1982 מונה למפקד מפעל הייצור במרכז שיקום ואחזקה, בהמשך שירת כראש ענף מערכות כלליות וציוד ייעודי במפקדת קצין חימוש ראשי, ב-1988 מונה למפקד יחידת הניסויים בדרגת אלוף-משנה ולאחר מכן מונה למפקד מרכז שיקום ואחזקה. בפברואר 1995 מונה לקצין חימוש ראשי ושירת בתפקיד עד 1998.
לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל חברת התכוף ("כארמור" של היום), מנכ"ל חברת הייעוץ ארגו וסגן תפעול עולמי בחברת נור מקרופרינטרס. הוא שימש מנכ"ל צח שרפון, חברת בת של טמבור במשך ארבע שנים ובינואר 2008 מונה למנכ"ל טמבור. במקביל מכהן משנת 2012 כיו"ר התאחדות התעשיינים בצפון. בינואר 2017 מונה למנכ"ל עשות אשקלון.
דיין בעל תואר שני בהנדסת מערכות ומכונות מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
איתמר מרזל

ביוגרפיה

מרזל נולד בחיפה. שיחק כרכז בנבחרת ישראל ובקבוצות הפועל גבת/יגור, הפועל עפולה, הפועל תל אביב ובהפועל חיפה. מרזל, המתנשא לגובה של 1.85 מטרים, זכה במדי הפועל גבת יגור בגביע המדינה בשנת 1976. מרזל שימש מספר שנים כקפטן נבחרת ישראל והופיע במדיה ב-140 משחקים בהם קלע 594 נקודות. מרזל הוביל את הנבחרת בחמש אליפויות אירופה וזכה עמה במדלית זהב במשחקי אסיה שהתקיימו באיראן בשנת 1974. בהיותו נער נפצע מרזל מהתפוצצות חבית דלק אך התגבר על פציעתו הקשה. מרזל נהג לשחק עם חולצת טריקו מתחת לגופיית הכדורסל כדי להסתיר כוויות שנצלקו על עורו בתאונה זו.
שמשון תל אביב

היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשכונת כרם התימנים בתל אביב בשנת 1949, ונקראה על שם בן השכונה שמשון רוזי, ששיחק במכבי תל אביב כקשר שמאלי ונהרג בתאונת דרכים ב-23 במאי 1948 בעת מלחמת העצמאות.
בשנת 1960 עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה ושיחקה בה עד שנת 1990, למעט עונת 1974 בה שיחקה בליגה השנייה. הקבוצה שיחקה 29 עונות בליגה הבכירה, והמקום הגבוה ביותר שבו סיימה היה המקום השני, אליו הגיעה פעמיים, בשנים 1971 ו-1983. בשני המקרים סיימה הקבוצה כסגניתה של האלופה מכבי נתניה.
שמשון תל אביב זכתה פעמיים רצופות בגביע הטוטו, בשנים 1987 ו-1988, תחת שרביטו של המאמן יעקב גרונדמן. בנוסף לכך העפילה שמשון תל אביב שלוש פעמים לגמר גביע המדינה, אך בכל הפעמים נוצחה ולא הצליחה לזכות בגביע. בשנת 1966 העפילה שמשון למשחק הגמר לאחר שניצחה את הכח מכבי רמת גן משער לא חוקי, לאחר שהכדור נבעט מחוץ למגרש. פנייתה של הכח לבית המשפט המחוזי בתל אביב כדי למנוע את קיום משחק הגמר לא הועילה, ובגמר הפסידה שמשון 1–2 להפועל חיפה. בשנת 1986 הפסידה שמשון לבית"ר ירושלים 2-1 אחרי הארכה, ובשנת 1990 הפסידה 0–1 להפועל כפר סבא. באותה עונה ירדה הקבוצה לליגת המשנה, ומאז לא חזרה יותר לליגה הבכירה.
בשנת 1996 נשרה הקבוצה לליגה השלישית. בשנת 2000 התאחדה הקבוצה עם בית"ר תל אביב לקבוצה אחת שנקראה בית"ר שמשון תל אביב. בשנת 2011 התאחדה הקבוצה עם עירוני רמלה ושינתה את שמה לבית"ר תל אביב רמלה. כתוצאה מהצטרפות רמלה, פרשה שמשון מהאיחוד וחדלה להתקיים כקבוצה בוגרת. מחלקת הנוער של המועדון המשיכה לפעול, ובספטמבר 2014 הוקמה הקבוצה הבוגרת מחדש ונרשמה למחוז מרכז של ליגה ג'. באפריל 2016 הבטיחה את עלייתה לליגה ב' לאחר ניצחון 6–1 על עוצמה חולון.
במהלך ההיסטוריה הופיעו עשרה שחקנים של שמשון תל אביב בנבחרת ישראל, כשהבולט ביניהם הוא גדעון דמתי עם 69 הופעות ו-21 שערים.
אמור (מחוז)

היסטוריה

מתיישבים רוסים הראשונים הגיעו לאזור במהלך המאה ה-17. השטח סופח לרוסיה בשנת 1858 בעקבות מלחמת האופיום השנייה.

כלכלה

הרכבת הטרנס-סיבירית שנבנתה במאה ה-19 מהווה עורק תחבורתי ראשי של המחוז.
החל משנת 2011 הולך ונבנה נמל החלל האזרחי הראשון של רוסיה, קוסמודרום ווסטוצ'ני שמתוכנן להחליף את בייקונור, וצפוי לסייע לפיתוחו הכלכלי של המחוז כחלק בלתי אינטגרלי מתאגיד רוסקוסמוס ותוכנית החלל הרוסית.

דמוגרפיה

הרוסים מהווים כ-92% מאוכלוסיית המחוז. קבוצות אוכלוסין נוספות המתגוררות במחוז הן אוקראינים (3.5%), בלארוסים (8%), וטטרים (5%). כ-65% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים.
אל-פארוק אמינו

תיכון ומכללות

אמינו נולד בעיר אטלנטה שבג'ורג'יה, ובנעוריו למד בעיר נורקרוס הסמוכה. ב-2008, שנתו האחרונה בתיכון, העמיד ממוצעים של 23.1 נקודות ו-11.2 ריבאונדים למשחק עבור קבוצת "תיכון נורקרוס", ונבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן. בסיום לימודיו התיכוניים עבר לאוניברסיטת וייק פורסט שבקרוליינה הצפונית, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה בין השנים 2008–2010, לצד שחקני ה-NBA לעתיד ג'ף טיג, איש סמית' וג'יימס ג'ונסון. בעונת הפרשמן שלו קלע אמינו 13.0 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית הפרשמנים המצטיינים של מחוז ה-ACC‏ (ACC All-Freshman team). בעונה הבאה שיפר את ממוצעיו ל-15.8 נקודות ו-10.7 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה במחוז (Second-team All-ACC).

לוס אנג'לס קליפרס

אמינו נבחר בבחירה השמינית של דראפט ה-NBA לשנת 2010, על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס. בעונתו היחידה בקבוצה קלע 5.6 נקודות בממוצע למשחק, לרוב כמחליפו של ראיין גומס בעמדת הסמול פורוורד.

ניו אורלינס הורנטס/פליקנס

בסיום עונת הרוקי שלו נשלח אמינו בטרייד לניו אורלינס הורנטס, יחד עם אריק גורדון, כריס קיימן ובחירת דראפט עתידית, בתמורה לרכז כריס פול. בשלוש העונות הבאות הפך אמינו לשחקן קבוע ברוטציית הקבוצה, בעיקר הודות ליכולותיו ההגנתיות, אך ניו אורלינס לא העפילה לפלייאוף ה-NBA בתקופה זו ורשמה מאזן כולל של 82 ניצחונות לעומת 148 הפסדים (36%).

דאלאס מאבריקס

לקראת עונת 2014/2015 חתם אמינו על חוזה לעונה אחת בדאלאס מאבריקס, עבור כמיליון דולר. לאורך אותה עונה שימש כמחליפו של הסמול פורוורד הפותח צ'נדלר פארסונס, ובסיומה העפיל עם קבוצתו לפלייאוף ה-NBA מהמקום השביעי באזור המערבי. בפלייאוף עצמו הודחו המאבריקס כבר בסיבוב הראשון, כשהפסידו ליוסטון רוקטס בתוצאה 4–1.

פורטלנד טרייל בלייזרס

בסיום עונת 2014/2015 חתם אמינו על חוזה ל-4 עונות בפורטלנד טרייל בלייזרס, עבור כ-30 מיליון דולר. ב-31 במרץ 2016 קלע שיא קריירה של 28 נקודות, כולל שיא נוסף של 6 שלשות, בניצחון קבוצתו על בוסטון סלטיקס. את עונת 2015/2016 סיימו הטרייל בלייזרס עם מאזן ניצחונות חיובי 44–38, שהציב אותם במקום החמישי במערב וזימן להם מפגש עם הקליפרס בסיבוב הפלייאוף הראשון. במשחק הרביעי מול הקליפרס התעלה אמינו כשקלע 30 נקודות, הוריד 10 ריבאונדים ועזר לקבוצתו לנצח במשחק ולהשוות את תוצאת הסדרה ל-2–2. פורטלנד ניצחה גם בשני המשחקים הבאים והעפילה לשלב הפלייאוף השני, בו הפסידה לגולדן סטייט ווריורס בתוצאה 4–1.
בפלייאוף 2019 העפיל עם הטרייל בלייזרס לגמר האזור המערבי, אך קבוצתו הפסידה מול גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 0–4. אמינו פתח בכל 16 משחקי קבוצתו בפלייאוף, וקלע 7.4 נקודות בממוצע למשחק.

אורלנדו מג'יק

ב-6 ביולי 2019 חתם אמינו על חוזה באורלנדו מג'יק לתקופה של שלוש שנים עבור 39 מיליון דולר.

נבחרת לאומית

בשנת 2012 השתתף אמינו באולימפיאדת לונדון כשחקן נבחרת ניגריה, ובאליפות אפריקה בכדורסל לשנת 2015 הוביל את נבחרתו לזכייה במדליית הזהב. בשבעת המשחקים של נבחרתו רשם ממוצעים של 12.0 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק, ובסיום האליפות נבחר לאחד מחמשת מצטייני הטורניר. בטורניר גביע העולם בכדורסל 2019 קלע אמינו 8.2 נקודות בממוצע למשחק, ונבחרתו סיימה במקום ה-17.
אפרים דקל

אפרים דקל (קרסנר) (1903 - 22 באוגוסט 1982) היה ממפקדי ארגון ההגנה. מפקד הש"י במחוז תל אביב וממארגני הבריחה וההעפלה.

תולדות חייו

אפרים דקל (במקור: קרסנר) נולד בשנת 1903 בעיירה ליטין באוקראינה. במאי 1921, בהיותו בן 18, עלה לארץ ישראל. לראשונה הגיע עם חבריו העולים לנמל יפו, אך עקב המצב ששרר ביפו בעת מאורעות תרפ"א לא ניתן להם לעלות לחוף והם נאלצו לרדת לחוף באיסטנבול וזכו לעלות לארץ ישראל רק בחודש אוגוסט של אותה שנה. בשנת 1923 התגייס למשטרת תל אביב. בשנת 1925 הצטרף דקל לשורות הכבאים והיה ליו"ר מרכז מכבי האש הכל ארצי מ - 1928 עד קום המדינה. פעילות מכבי האש שימשה לעיתים תכופות כהסוואה לפעילותו בהגנה. פעל רבות בענייני הביטחון של היישוב, בהעפלה וברכש. במאורעות תרפ"ט העביר עם אחרים משלוח של נשק לירושלים. דקל היה מייסדו ומפקדו של הש"י בתל אביב ומחוז הדרום ובין השאר היה ממונה על קצין המשטרה שטיינברג. לקראת סוף המרד הערבי הגדול נשלח על ידי ההגנה ליצור קשרים עם אורד וינגייט. בשנת 1940 נאסר בידי הבריטים וישב בכלא עכו מספר חודשים.
בשבת השחורה ביוני 1946 היה דקל ברשימת המבוקשים של המשטרה הבריטית, אך הצליח לחמוק מידה והגיע לאירופה והיה לאחד ממנהיגי תנועת הבריחה ביחד עם אשר בן נתן ואחרים. החל מסתיו 1946 נתמנה דקל למפקד הבריחה באירופה.
בימי מלחמת העצמאות היה דקל לראש אגף חיל הים במשרד הביטחון. במסגרת תפקידו זה ערך דקל סקירה השוואתית מקפת בין הצי המצרי לחיל הים הישראלי, אשר שימשה יסוד להתארגנות ולתכנון פעילותו של חיל הים בתקופה שלאחר סיום מלחמת השחרור. 
באפריל 1960 מונה למפקח על שירות הכבאות במשרד הפנים.
תפקידו האחרון של דקל היה מנהל נמל יפו עד לסגירתו והפיכתו מנמל ספנות לנמל דיג בשנת 1965. 
אפרים דקל נפטר בשנת 1982.
רודולף ברנדט

רודולף הרמן ברנדט (גרמנית: Rudolf Hermann Brandt;‏ 2 ביוני 1909 - 2 ביוני 1948) היה קצין אס אס גרמני ועובד מדינה בשירות גרמניה הנאצית בשנים 1933-1945.
בהשכלתו היה עורך דין. הוא שימש כשלישו האישי של רייכספיהרר היינריך הימלר, והיה אחד הנאשמים במשפט הרופאים בנירנברג בגין חלקו בהשגת חלקי גופות של 86 נרצחים ממחנה השמדה. בגופות נעשה שימוש ב"מיצג השלד היהודי", ניסיון ליצור ראיה אנתרופולוגית לנחיתותו של הגזע היהודי והצגתו כ"תת-אדם" (Untermensch) לעומת הגזע הארי העליון.

ביוגרפיה

רודולף ברנדט, בנו של עובד ברכבת, נולד ב-2 ביוני 1909, וגדל בצנע בפרנקפורט על האודר. ברנדט היה חבר במועדון קצרנות, ובשנת 1927, בהיותו בן 18, זכה בתחרות של המועדון שבמהלכה כתב 360 סמלי מילים בדקה. 
הוא למד באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת פרידריך שילר (1928-1932), במקביל לעבודתו בין השנים 1928 עד 1930 כרשם בבית המשפט המחוזי. בערבים המשיך להתאמן בקצרנות יחד עם חברו לספסל הלימודים מפרנקפורט.
ברנדט קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת שילר ביולי 1933. הוא הצטרף למפלגה הנאצית בינואר 1932 ולשורות האס אס באוקטובר 1933. בפברואר 1934 הבחין היינריך הימלר בברנדט ובכישורי התמלול שלו, והעסיק אותו בצוותו.
ולטר שלנברג, ראש שירותי הביון המאוחדים של גרמניה הנאצית, שהיה כפוף להימלר, אמר על ברנדט:
"בשל יכולתו כקצרן מושלם, דייקנותו, חריצותו שאינה יודעת לאות, הוא הפך למכשיר הכתיבה והתזכורות הנוח של הימלר, המתלונן על ניצולו, אך מצד שני, הצהיר בגאווה שהיה עליו לייצר בין 3,000 ל-4,000 מכתבים יוצאים בשנה".
"ברנדט היה מתחיל את עבודתו בשבע בבוקר, לא משנה מה הייתה השעה בה הלך לישון בלילה שלפני כן. שלוש או ארבע שעות שינה היו מספיקות לו. ברגע שהימלר קם בבוקר והתקלח, ברנדט ניגש אליו עמוס בתיקים ובניירת, ובעוד הימלר מתגלח היה מקריא לו את מכתבי הבוקר החשובים ביותר. כל זה היה נעשה ברצינות נעלה. אם היו בשורות רעות, ברנדט היה מוסיף "סליחה, הר רייכספיהרר", וכך היה מזהיר את הימלר, שהפסיק את פעולת הגילוח מחשש שייחתך. ברנדט ללא ספק היה חשוב מאוד. הוא היה העיניים והאוזניים של אדונו, והאופן שבו מסר עניין כלשהו להימלר היה בעל חשיבות נמרצת".
משנת 1938 שימש ברנדט כיועץ השר ומנהל לשכת שר הפנים של הרייך. 
רודולף ברנדט היה חבר בפמליה שהתלוותה להימלר בניסיון ההסתתרות שלו. הם עזבו את פלנסבורג ב-10 במאי 1945 וניסו להגיע לבוואריה. הוא הופרד מהימלר ונכנע יחד עם רוב חברי הקבוצה לכוחות בריטיים ב-21 במאי. הימלר נתפס, אם כי לא הזדהה, ב-22 במאי יחד עם שלישיו בוואפן אס אס, ורנר גרוטמן והיינץ מאכר.
ברנדט הציץ מעבר לגדרות התיל במחנה המעצר וסטרטימקה (Westertimke), וראה את הימלר מוכנס למחנה יחד עם עוזריו ב-23 במאי 1945. ברגע זה זיהה הימלר את עצמו בפני מפקד המחנה. הימלר התאבד מאוחר יותר באותו ערב, באמצעות קפסולת ציאניד שהייתה ברשותו.