google/wiki40b huggingface dataset:
המוות נאה לה

עלילת הסרט

מדלן אשטון (סטריפ), שחקנית הוליוודית מתבגרת, גוזלת את הארוס של חברת ילדותה, הלן שארפ (הון), מנתח פלסטי בשם ארנסט מנוויל (ויליס) לאחר שהשלושה נפגשו בערב הפתיחה של הצגה כושלת של מדלן. כתוצאה מכך, הלן עוברת התמוטטות עצבים ובמשך שבע שנים מזניחה את עצמה, עולה במשקל ומוכנסת למוסד פסיכיאטרי, שם היא מחליטה להוציא לפועל את נקמתה במדלן. 
לאחר שבע שנים נוספות מדלן וארנסט נשואים יחדיו. מדלן מתמודדת עם הזדקנותה והקריירה הכושלת שלה בעוד ארנסט עובד כמאפר גופות ומתמודד עם אלכוהוליזם. השניים מקבלים במפתיע הזמנה מהלן לכבוד הוצאת הספר החדש שלה, "צעירה לנצח". לכבוד האירוע מתכננת מדלן לעבור טיפול קוסמטי מסיבי בספא הפרטי שלה ונדחית, אך מקבלת הפניה לאישה בשם ליסל וון- רומן (רוסליני). בערב הפתיחה פוגשים מדלן וארנסט את הלן, שמסתברת להיות יפהפייה מאי פעם. הדבר מדכא את מדלן עוד יותר, והיא פונה בצעד נואש אל ליסל. על אף מראה הנערי, ליסל היא בת שבעים ואחת, וההצעה שלה למדלן היא שיקוי נעורים נצחיים, שעוצר את הזקנה ואף מביא למראה צעיר יותר. מדלן מקבלת את ההצעה וקונה את השיקוי במחיר גבוה במיוחד. לאחר שהיא שותה אותו נעוריה חוזרים אליה, וכן גם ביטחונה העצמי.
בינתיים הלן יוצרת קשר עם ארנסט בביתו ומשכנעת אותו לברוח איתה, לאחר שירצחו את מדלן והדבר ייראה כהתאבדות. ארנסט מסכים והלן עוזבת את המקום.
בהגעתה הביתה מדלן מתריסה את ארנסט ומשפילה אותו, ובזעם רב, הוא דוחף אותה במדרגות והיא שוברת את המפרקת. ארנסט הנרגש מדווח על כך להלן וקורא לה לבוא, אולם מדלן קמה במהרה ומתפקדת לחלוטין, וארנסט המופתע מסיע אותה לבית חולים, שם מסתבר שפיזית היא מתה. 
בבית עושה ארנסט טיפול קוסמטי מקיף למדלן, בזכות יכולותיו כקברן, אך הלן במפתיע מגיעה, מתעמתת עם מדלן, שהורגת אותה ביריית רובה אחת. מהר מאוד גם הלן קמה לתחייה (ועם חור עצום בבטן) ומסתבר כי גם היא שתתה את השיקוי של ליסל. השתיים מתעמתות זו עם זו אך מגיעות לפשרה, וארנסט מטפל בשתיהן. 
אולם, הטיפול של ארנסט הוא זמני, והן מחליטות להביא אותו לליסל במטרה שישתה את השיקוי ויטפל בהן לנצח. הן מעלפות אותו ומביאות אותו אליה, אך זה מסרב להצעה של השיקוי ובורח. 
37 שנים אחר כך, ארנסט מת ומדלן והלן נותרות לבדן, והן נאלצות לטפל ולשמר זו את זו לנצח.
החבובות - מבוקשות

העלילה

לאחר הקאמבק המוצלח שלהם בסרט הקודם, יוצאות החבובות למסע בינלאומי ברחבי אירופה מברלין ועד לונדון, אולם הנסיעה תסתבך כאשר הם יאלצו להתמודד מול פושע מסוכן בשם קונסטנטין (אשר דומה מאוד לקרמיט במראה שלו) ועוזרו הנבזה דומיניק (ריקי ג'רוויס).

מוזיקה

הזמרת הקנדית סלין דיון הקליטה שיר מיוחד בשם "Something So Right" (בתרגום חופשי: "משהו כל כך נכון") אשר משולב בפסקול הסרט וגם בסרט עצמו.
שער תאים

שער תאים הוא שער עירוני, הבנוי משתי מזוזות וביניהן קירות, שיוצאים משתי המזוזות מנקודה מקבילה, ולא נפגשים, על מנת ליצור מעין תאים, ובהם מעברים. בין הקירות הוצבו דלתות, היו כאלו שעשויות מעץ בלבד, ואחרות מצופות ברזל. לשערי התאים לעיתים צורפו חומות הסוגרים, או שצורפו להם גם יחד מספר שערים, כדי ליצור מערכת הגנה מתוחכמת. בסוף השערים עמדו מגדלי שמירה.
שער התאים אופייני לכנען בתקופת הברזל. קיימים שלושה סוגים של שערי תאים: שערים דו-תאיים, ארבע-תאיים ושש-תאיים. לא נמצא קשר מובהק בין מספר התאים, עד לסוף המאה ה-11 לפנה"ס, בה החלו להופיע מספר שערים ארבע-תאיים, לפי דפוס. במאה העשירית נבנו שערים שש-תאיים בערים חשובות בממלכת ישראל המאוחדת, כנראה בידי שלמה המלך, כפי שגרס יגאל ידין.
ידין הסתמך על פסוק במלכים א' ("...לִבְנוֹת...וְאֶת-חָצֹר וְאֶת-מְגִדּוֹ, וְאֶת-גָּזֶר") המספר על בניין המלך שלמה בשלוש ערים מלכותיות, אשר בתליהן נתגלו שערים וחומות בעלי תכונות דומות רבות. שערים דומים נתגלו באזורים אחרים, שספק אם היו בשליטת שלמה, ולא אוזכרו בתנ"ך. כמו כן, החפירות האחרונות במגידו העלו כי ניתן לתארך את השער למאה התשיעית לפנה"ס, ובכך לדחוק את סברת ידין לגבי היותם שלֹמִיִם.
באופן הדרגתי הוחלפו השערים השש-תאיים בשערים ארבע-תאיים, לרוב אחר חורבן כלשהו. שערים אלו שרדו עד המאה השישית לפנה"ס. ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי הגורם לשינויים נוספים היה המצב הגאוגרפי של הערים, ולאו דווקא שינויים בטקטיקות המצור של צבא מצרים וצבא אשור.
חלק ניכר מחיי היום-יום של ערי כנען התרחש סביב לשערים אלו. השער לא היה שטוח, והבניינים שנוצרו בו היוו את המרכז האדמיניסטרטיבי של העיר, כפי שהתגלה פעמים רבות על ידי מציאת ארכיונים, צווים מלכותיים ומיני מסמכים חוקתיים באזור השער.
נהוג לשייך לשער גם את מקום בית המשפט של העיר. שימוש זה מופגן בתנ"ך, בין השאר, בספר עמוס : "שָׂנְאוּ בַשַּׁעַר, מוֹכִיחַ; וְדֹבֵר תָּמִים, יְתָעֵבוּ... צֹרְרֵי צַדִּיק לֹקְחֵי כֹפֶר, וְאֶבְיוֹנִים בַּשַּׁעַר הִטּוּ" המדבר על שחיתות השופטים, או בספר דברים בו מתואר השער כמקום שיכון הזקנים ששפטו בין האנשים "וְאִם-לֹא יַחְפֹּץ הָאִישׁ, לָקַחַת אֶת-יְבִמְתּוֹ; וְעָלְתָה יְבִמְתּוֹ הַשַּׁעְרָה אֶל-הַזְּקֵנִים". בסביבת השער לרוב הוקם השוק העירוני, ושכנה באר המים של העיר. דברי המלכים נישאו בשער, והנביאים לרוב פנו לקהלם בשער. כמו כן, בשער ישבו המחוסרי העבודה כ'לויים אשר בשערים'.
בן דייוויס

קריירת מועדונים

דייוויס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סוונסי סיטי. ב-25 באוגוסט 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 0-3 נגד וסטהאם יונייטד. כבר בעונתו הראשונה דייוויס הפך לשחקן הרכב חשוב במועדון, וב-23 בנובמבר 2012 הוא חתם על חוזה ל-3 וחצי שנים במועדון. בסיום עונתו הראשונה זכה עם המועדון בגביע הפוטבול ליג. ב-19 בינואר 2013, דייוויס הבקיע את השער הראשון שלו במועדון בניצחון 1-3 נגד סטוק סיטי ובכך הפך לכובש הצעיר בתולדות המועדון. ב-24 בדצמבר 2013, דייוויס האריך את חוזהו במועדון עד יוני 2017.
ב-23 ביולי 2014, דייוויס חתם בטוטנהאם הוטספר לחמש שנים. דייוויס ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 3-0 לליברפול.

קריירה בינלאומית

בספטמבר 2012 דייוויס זומן לסגל נבחרת ויילס. דייוויס ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בניצחון 1-2 נגד סקוטלנד ב-12 באוקטובר 2012.
בילי שפירא

בילי (בִּלְהָה) שפירא (נולדה ב-1953) הייתה סגנית נשיא ומנכ"ל האוניברסיטה העברית בירושלים.

חייה

שפירא נולדה וגדלה בבאר שבע. הוריה הם ברונסילבה וחיים הלפרין, שעלו לישראל מפולין ורוסיה אחרי מלחמת העולם השנייה. היא הייתה אלופת הנגב בקפיצה לגובה בשנת 1969, ויצגה את ישראל בתחרויות באירופה. 
שפירא השלימה תואר ראשון בלימודים רוסיים וביחסים בינלאומיים, ותואר שני במינהל ומדיניות ציבורית. היא החלה את עבודתה באוניברסיטה העברית ב-1976.
ב-2002 מונתה לראש המחלקה (לימים אגף) למינהל תלמידים, אחרי שקודמתה בתפקיד, גיסתה לוינה שפירא, נרצחה בפיגוע בקמפוס הר הצופים.
מ-2009 ועד 2017 שימשה כסגן נשיא ומנכ"ל האוניברסיטה.
מינואר 2016 ועד ספטמבר 2017 כיהנה שפירא כיו"ר פורום המנכ"לים של ועד ראשי האוניברסיטאות.
במסגרת תפקידה קידמה שפירא פרויקטים שונים כמו מיזם המוזיאון לזכר אלברט איינשטיין, הקמת בניין סוזן וצ'ארלס גודמן למדעי המוח (ELSC) ועוד.

חיים פרטיים

בעלה של שפירא הוא חגי שפירא, מנכ"ל חברת הביטוח שירביט. היא אם לארבעה וסבתא לנכדות.
הנאום הפיליפי הראשון

הנאום הפיליפי הראשון הוא נאום שנשא דמוסתנס בשנת 351 לפנה"ס, באוזני האזרחים באתונה. הנאום פותח את שורת נאומיו נגד פיליפוס השני מלך מוקדון, בהם קנה לו שם עולם כנואם, כמדינאי וכלוחם למען הדמוקרטיה. הרקע לנאום הוא ניסיונו של פיליפוס לחדור ליוון דרך מעברות התרמופילי, כשנה לפני כן, ניסיון שנעצר על ידי הצבא האתונאי. הדבר גרם למבוכה רבה ופחד גדול בקרב האתונאים, אך אלה האחרונים לא נקטו בשום צעד ממשי כדי למנוע את הישנות התופעה. בו-בזמן המשיך פיליפוס להלך אימים על המושבות בצפון יוון, לפגוע באוניות סוחר, לכבוש שטחים ולצרף אליו בני ברית שבעבר היו בברית עם אתונה.

תוכן הנאום

דמוסתנס פותח את נאומו בהכרזה שנאומו עומד לחזור על דברים שנאמרו בעבר - האתונאים כבר שמעו עצות טובות מנואמים קודמים אך לא יישמו את עצותיהם. בהמשך הפתיחה, מתוארת סקירה של מעללי פיליפוס האחרונים שהתרחשו, וזאת, לטענתו, בעקבות התרשלותם ואדישותם של האתונאים. דמוסתנס קורא לקהל האתונאים לגלות אחריות, מעודד אותם ומשיב להם את רוח הקרב. 
בהמשך הנאום מציין דמוסתנס שינויים נדרשים והכנות פרקטיות, עד כדי פירוט הרכש הרצוי לאתונה, דוגמת חמישים אוניות מלחמה, אוניות נושאות סוסים, חיל פרשים, חיל רגלים ועוד. הוא קורא לשינוי בשורות הצבא - הכנסת יותר נציגים אתונאים לכל חיל, שינוי בצורת הדיווחים השוטפים משדה הקרב ושינוי באופי האנשים הנבחרים למשרות פיקודיות. 
דמוסתנס מדמה את שיקול דעת העם לפָּסַלים, המשקיעים מאמצים רבים בחיצוניות, ללא מתן משקל מתאים לפנימיות המנהיג. את התנהגות העם הרפסנית הוא משווה למתאגרף ברברי, היודע לכסות על פציעה שקיבל ולבצע פעולות הגנה, אך לא יוזם שום תקיפה מחושבת.
קלוד אברבנאל

קלוד אברבנאל (באנגלית: Claude Abravanel;‏ 16 ביולי 1924 - 14 בדצמבר 2012) היה מלחין ישראלי ומוזיקולוג.

קורות חייו

קלוד אברבנאל, נולד ב-16 ביולי 1924 במונטרו, שווייץ. אביו היה רוקח ואמו זמרת. מגיל צעיר ליווה בפסנתר את אמו במיטב רפרטואר הלידר.
בין השנים 1944-‏1948 למד תאוריה של המוזיקה ונגינה בפסנתר אצל דינו ליפאטי (Dinu Lipatti) בקונסרבטוריון למוזיקה בז'נבה.
בשנים 1948-‏1951 למד הלחנה ופסנתר ב-École Normale de Musique בפריס אצל ארתור הונגר (Arthur Honegger) ואיבון לפבור (Yvonne Lefebure).
בשנת 1951 עלה אברבנאל לארץ ומשנת 1952 לימד תאוריה של המוזיקה, הרמוניה וקונטרפונקט באקדמיה למוסיקה ולמחול ע"ש רובין בירושלים.
בשנת 1958 ייסד אברבנאל את ספריית המוזיקה של האקדמיה, וניהל אותה עד לפרישתו ב-1992.
ב-1965 התמנה למנהל מוזיאון כלי הנגינה של האקדמיה וב-1988 ייסד בתוך ספריית האקדמיה את הארכיון למוזיקה ישראלית, וניהל אותו עד 2004.
משנת 1993 שימש אברבנאל ארכיונאי במרכז המוזיקה, הספרייה הלאומית, ירושלים. אברבנאל הלחין מוזיקה תזמורתית, מוזיקה קאמרית, מוזיקה לכלי סולו ושירים.
קלוד אברבנאל נפטר בירושלים ב-14 בדצמבר 2012.
יין ממסך

יֵין מִמְסָךְ (מכונה גם בְּלֵנְדּ) הוא יין המבוסס על שילוב של מספר זני ענבים - וזאת בניגוד ליין זַנִּי המבוסס בעיקר על זן ענבים אחד (שמרכיב לרוב מעל 85% מהיין). השימוש במספר זני ענבים ליצירת יין נפוץ מאוד בעולם, והוא מאפשר ליינן חופש פעולה נוסף ביצירת היין. בממסך ניתן להשתמש בזנים שונים בצורה סינרגטית כך שיחפו על נקודות חולשה זה של רעהו, וכמו כן לשלב בין אופי של זנים שונים.

דוגמאות לממסכים

אחת הדוגמאות הנפוצות לממסך היא 'בלנד בורדו', אשר מרכיביו העיקריים הם קברנה סוביניון ומרלו, אליהם יכולים להתווסף קברנה פרנק, פטיט ורדו ומלבק. מקורו של ממסך זה הוא בורדו, אולם הוא נפוץ במדינות רבות.
ממסך נפוץ נוסף הוא GSM - הקרוי על שם שלושת הזנים המרכיבים אותו: גרנאש, סירה ומורבדר. מקורו של ממסך זה הוא בעמק הרון שבצרפת וכיום הוא נפוץ גם באוסטרליה.
ממסך מוכר נוסף הוא שמפניה. יינות שמפניה עשויים לפי חוק מהזנים שרדונה, פינו נואר ופינו מונייה - כאשר חלקן הגדול הוא ממסך של שני זנים או יותר.
ממסך המזוהה עם יינות העולם החדש, ועם אוסטרליה בפרט, הוא שילוב של הזנים קברנה סוביניון ושיראז.

דוגמאות לממסכים בישראל

נראה כי 'בלנד בורדו' הוא הממסך הפופולרי ביותר בישראל, ובקטלוג של רוב היקבים הבינוניים והגדולים ניתן למצוא יינות כאלה. דוגמאות מוכרות הן 'הר חרמון אדום' הבסיסי ולצדו יין העל 'קצרין אדום' של יקבי רמת הגולן, יינות הלימיטד אדישן של יקבי כרמל, יינות בסדרה 'Tipsy' יקבי תבור ויינות רבים נוספים.
ממסך בסגנון GSM אינו נפוץ עדיין בישראל עקב כמות כרמי איכות נמוכה יחסית של ענבי גרנאש ומורבדר, אולם ניתן לציין את הממסך 'גשם אדום' של יקב שאטו גולן, 'אנטואן' של יקב סוסון ים ו'רון' של יקב גשם. שלושת יינות אלו מיוצרים במספרים זעומים של מאות בקבוקים.
בלנדים לא שגרתיים - קיימים יקבים רבים בישראל המתנסים בממסכים שאינם שגרתיים בארץ, בהם ניתן לציין את הפטיט סירה-זינפנדל של יקבי רקנאטי, סוביניון בלאן-שרדונה של יקב פלם, ממסך של גווירצטרמינר, פרנץ' קולומברד וויונייה המכונה 'מסע לבן' של יקב ויתקין, ויונייה-ריזלינג המכונה 'בלנקה' של יקב עגור, גרנאש, פטי ורדו וסירה המכונה 'מדיטראנו' של יקב בן חנה ה'טוליפ הלבן' סוביניון בלאן-גוורצטרמינר של יקב טוליפ ודוגמאות רבות נוספות.
מוסך דן

רקע

בשנת 1923 החל לפעול בעיר קו האוטובוס הראשון של גלי אביב, שמסלולו החל ברחוב יהודה הלוי והסתיים במרכז בעלי מלאכה. בשנת 1928 התאחד ארגון גלי אביב עם קואופרטיב "המעביר" והשירות החדש נקרא "גלי המעביר". שכונת הפועלים י"א (שכונת "המעביר") הוקמה באמצע שנות השלושים עבור חברי הקואופרטיב על מגרש חולי בשטח של 43 דונם, ונבנתה סביב המקום בו פעל מוסך דן ברחובות פראג, וילנה ופרנקפורט בבתים פרטיים בני קומה אחת. בנוסף לחברי קואופרטיב התחבורה, השתכנו במקום גם עובדי נמל תל אביב.

המוסך

בלב השכונה הוקם בשנת 1933 מוסך לחברת גלי אביב שהשתרע על שטח של שמונה דונם. קודם לכן, פעל מוסך החברה ברחוב הגדוד העברי בשכונת צ'לנוב ליד התחנה המרכזית הישנה בבניין שנשרף בשנת 1931 (ושומר לאחר מכן). בשנת 1945 התאחדה חברת "גלי המעביר" עם חברת "שירות רגב" והחברה החדשה קיבלה את השם "דן".
מוסך דן תוכנן על ידי האדריכלים בנימין אנקשטיין ומאיר רובין בסגנון הבינלאומי שבלט בשנות ה-30 ושנות ה-40. למבנה היו 2 קומות כאשר קומת הקרקע שימשה לחניון ובקומה השנייה, שהעלייה אליה הייתה דרך שתי רמפות, היו בתי מלאכה שונים לטיפול באוטובוסים וכן פעלו במקום משרדי דן, קופות נהגים, ספריה, מרכזיה, חדר אוכל, ובית הספר לנהיגה של חברת דן.

מגדל המים

במרכזו של שטח המוסך עמד מגדל מים קטן ועליו שעונים. לאחר הקמת המדינה נהרס המגדל כדי למנוע הפרעה לתנועה.

סגירת המוסך

המוסך ברחוב ארלוזורוב נסגר ב-1990, אחרי שנים רבות שהיה מטרד של רעש לתושבי המקום ונהרס בשנת 2008. השטח נרכש על ידי ארקדי גאידמק, ונמכר לאחר מכן. לאורך השנים התנהלו מאבקים ציבוריים נגד התוכנית לבנות שם מגדלים בשל חשש של התושבים מהשלכות בניית המגדלים וכן בשל חשש שהקרקע במקום מזוהמת. בשנת 2012 החלה במקום הקמת מרכז מסחרי, ומעליו מגדלי מגורים.
מנגינת הלב 2

רקע והפקה

אלבום האוסף מכיל בתוכו שירים בסגנון הפופ, הזמר העברי, רוק קל, מוזיקת עולם, וכולי. להבדיל מחלקו הראשון של "מנגינת הלב", החלק השני מתמקד יותר בחומרים גנוזים, הקלטות מהופעות שונות וכן להיטים נוספים של חזה שלא יכלו להיכנס לחלקו הראשון של האוסף שיצא עם פטירתה מסיבות שונות.
בסך הכל מכילים כל אלבומי סדרת "מנגינת הלב", למעלה מ-40 שירים שאותם חזה הקליטה ושרה במהלך כל הקריירה שלה.
קוויט

מקור השם

משמעות השם בשפת הטגלוג היא "וו" או "אנקול", והיא רומזת על צורת הוו של חוף המפרץ מנילה בין מנילה לסאנגלי פוינט, בקוויט סיטי.
האגדה נותנת הסבר אחר למקור השם "קוויט". יום אחד מבקר ספרדי שאל נפח מקומי איך נקרא המקום. באותו רגע היה הנפח עסוק בלהלום בחתיכת מתכת חמה על גבי הסדן, מתכת שהייתה בצורת אנקול. הוא לא הבין טוב את השאלה, היסס לענות, אך כשהשני לחץ, חשב שנשאל מה מתכוון לייצר, אז הוא ענה "אנקול".
הספרדים יצאו בעודם ממלמלים לעצמם את המילה "קוויט" כדי לזכור. במהלך הזמן היא הפכה ל"קוויטה", קודם עם v‏ (Cavite), ומאוחר יותר עם w‏ (Cawite).

גאוגרפיה

קוויט שוכנת בצפון נפת קביט במערב האי לוזון. היא גובלת בצפון עם קביטה סיטי ומפרץ בקור' במזרח עם העיר בקור, בדרום-מזרח עם העיר אימוס, עם חנרל טריאס בדרום ועם נובלטה במערב. קוויט נמצאת 25 קילומטר דרומית-מערבית ממנילה ו-4 קילומטר דרומית מקביטה סיטי, הנמצאת מעבר למפרץ בקור.

היסטוריה

בימי הביניים הגיעו לקוויט סירות מסין שהביאו סחורות למכירה או להחלפה. עד לבואם של הספרדים קוויט היה היישוב המשגשג ביותר באזור.
קוויט הוקמה כמוניקיפיום על ידי הספרדים בשנת 1587. היא הייתה המקום הראשון שבו עגנו הכובשים הספרדים באזור. הספרדים הפיצו בעיר את הנצרות ומשם היא התפשטה לכל קצות המחוז. זמן רב קראו הספרדים למקום "קוויטה אל וייחו", כלומר "קוויטה הישנה", כדי להבחין אותה מ"קוויטה לה פונטה" או "קוויטה אל פוארטו", עיר הנמל המסחרית ובסיס הצי (בימינו קוויטה סיטי), שהקימו על החוף צפונית משם. עם הזמן הפכה "קוויטה לה וייחה" למעין רובע חלונות אדומים אותו פקדו מלחים רבים. השם הרע של היישוב נעלם עם הגעת הישועים שהשליטו בה את מנהיגותם הרוחנית, כשבראשם עמד הארכיבישוף של מנילה, מיגל גרסיה סראנו (1629-1618). מרים המגדלית הקדושה הוכרזה לפטרונית העיירה.
קוויטה אל וייחו הפכה לעיר גדולה, שכללה את שטחיהן של מספר ערים נפרדות בימינו. בשלב מסוים קוויטה לה פונטה (כיום קוויטה סיטי) הופרדה מקוויטה אל וייחו והפכה לעיר נפרדת. באוקטובר 1795 תושבי השכונה שנקראה אימוס ביקשו מהשלטונות להיפרד מקוויט ולהפוך גם כן לעיר נפרדת, וכיום אימוס היא בירת נפת קביטה. בקרבת הנמל מצאו הספרדים אתר יותר גבוה, עם מקורות מים, אקלים נוח וצמחייה עשירה, לו קראו "טיירה אלטה" (אדמה גבוהה). המקום הפך במרוצת השנים אתר נופש ולציד. הוא נקרא בימינו נובלטה ומהווה החל משנת 1908 עיר נפרדת מקוויט.
בימי המהפכה הפיליפינית בשנת 1896 והמלחמה בין פיליפינים לארצות הברית, מורדים פיליפינים בהנהגת קפטן העיר, אמיליו אגינלדו, לקח בשבי יחידה ספרדית שנדרשה לעצור אותו בחשד שהוא חבר מחתרת ה"קטיפונרוס". אחרי עוד מספר ניצחונות על הספרדים, ב-12 ביוני 1898 ממרפסת ביתו בימינו "אתר הזיכרון על שם אגינלדו", הכריז אמיליו אגינלדו את רפובליקת הפיליפינים.
בנוסף לגנרל אגינלדו נולדו בקוויט עוד חמשה גנרלים של המהפכה הפיליפינים, קנדידו טריה טירונה, קריספולו אגינלדו (אח גדול של אמיליו), דניאל טריה טריונה, בלדומרו אגינלדו (בן דוד של אמיליו) ותומאס מסקרדו.

כלכלה

4/5 משטח העיר מוקדש לחקלאות, בעיקר אורז ומנגו, וכמו כן בנגוס וסוגפו. בנוסף עוסקים בה בגידול דגים, כולל בנגוס, פירות ים- בעיקר הסרטנאים מסוג סוגפו, ובייצור מלח. בשנים האחרונות התחיל להתפתח גם ענף הטקסטיל ועיבוד העורות.
קליפות

קליפות (או לעיתים בלשון יחיד: קליפה) הוא מונח בקבלה המתאר את כוחות הרוע, או פסולת רוחנית. הפירוש המצוי של המילה קליפה בעברית הוא מעטפת הפרי שבדרך כלל אינה ראויה לאכילה ומושלכת כפסולת. על פי שפת השורשים קליפה היא מסך המכסה את הטוב מכל צדדיו ויש לו שתי מטרות, האחת הסתרה של הטוב והשנייה הגנה עליו. הקליפה היא לכאורה גורם שלילי, אבל למעשה, בלעדיה האור האלוהי היה גלוי ובריאת העולם לא הייתה מתאפשרת.

היווצרות הקליפות

המונח קליפות עבר הרבה גילגולים והתפתחויות. בכתבים קבליים מסוימים הוא מתאר בעיקר שדים וכוחות שטניים, אבל במופעים היותר חדשניים של הקבלה, המונח מייצג השפעות טכניות יותר מאשר ישויות מודעות. הסבר קבלי שכיח מניח שהקליפות נוצרו בשני שלבים.
השלב הראשון הוא הצמצום, שהוא בקירוב המקביל הקבלי לבריאת העולם. אז נוצרו הקליפות הראשונות בכוונה לברוא את הטהירו, אותו חלל ממנו נסוג לכאורה האור האינסופי, כדי לאפשר את בריאת עולם הספירות. הקליפות שנוצרו בשלב הזה, הן חבויות וכמעט נצחיות, כיוון שכל שינוי או פגיעה בהן, יגרום למצב בו היקום הפיזי יחדל מלהתקיים. לקליפות האלו, ישנה חשיבות תאורטית מסוימת כיוון שהן מסבירות את קיומן של סתירות בסיסיות כמו הסתירה בין ידיעה לבחירה.

השלב השני בהיווצרות הקליפות היה שבירת הכלים. בשלב הזה נהרסו שבע הספירות התחתונות מתוך עשר הספירות ומשבריהן נוצרו הקליפות הרגילות. קליפות אלו מכילות ניצוצות מהקדושה, כלומר מהאור הנצחי ולכן יש להן קיום בעולם.
בזרמים השונים בקבלה ובחסידות ישנן הגדרות מגוונות לסוגי הקליפות, למהותן ולדרך פעולתן.

קליפות בקבלת הרמ"ק

רבי משה קורדוברו כתב בספרו פרדס רימונים על הקליפות; ובו מתוארים סוגים שונים של קליפות לצד אופי ההתנהגות הכללית של הקליפות.
פרק רביעי: הנרצה עתה לבאר על ענין הקליפות שלהם ע"ס וז' היכלות כענין הקדושה כי הם נגד הקדושה כקוף בפני אדם וכמו שצד הקדושה מושך שפע ומזון לכל נבראיו הטהורים, כן הקליפה היא מושכת ומשפעת מזון ושפע לנבראים רבים אשר בצדה.
הרמ"ק מתייחס לקליפות, כאל ישויות תבוניות ומאורגנות, שמטרתן הכשלת האדם, או אפילו הכשלת מעשה הבריאה של האל.

קליפות בקבלת האר"י

האר"י ייחס לקליפות חשיבות רבה, אבל לא עסק בהן באותה אינטנסיביות של מורהו ורבו הרמ"ק. מבחינתו היו הקליפות מונח טכני, שנועד להסביר את המכניזם המיסטי של היקום. על פי קבלת האר"י, יורד האור הישר, אל תוך העולמות התחתונים ואז הוא מקיף את אותם ניצוצות נופלים. חלק מהאור הזה מגשים את עצמו והופך לאור חוזר ולמעשה חוזר למקורו. חלק אחר, נשאר בעולמות התחתונים והופך לקליפות.
ההבדל בין האר"י לרמ"ק בנושא הקליפות הוא מהותי. בעוד שהרמ"ק רואה בקליפות ישויות נבונות ומרושעות, האר"י מתייחס אליהן כאל תוצרי לוואי טכניים של תהליך בריאת העולמות.
לפי שיטת האר"י אין ניצוץ יכול להתקיים בתוך החלל הפנוי, לפיכך ברגע שניצוץ מגיע מאור האינסוף, אל החלל הפנוי, נוצרת סביבו קליפה, שמאפשרת לו להתקיים.

הקליפות בחסידות חב"ד[דרושה הבהרה]

בספר התניא, המרכזי בחסידות חב"ד, מוגדרים ארבעה סוגי קליפות. שלוש מהן נקראות 'קליפות הטמאות', והרביעית היא קליפה מסוג שונה המעורב טוב ורע ומכונה קליפת נוגה.
ישויות או חפצים שעל פי התורה אסור ליהודי לעשות בהם שימוש מתהווים ומקבלים חיות משלוש קליפות הטמאות, כלומר כל דבר שאסור בשימוש, לדוגמה מאכלות אסורים. לעומת זאת דברים שעל פי תורה יהודי מותר לעשות בהם שימוש חיובי, מתהווים מקליפת נוגה. קליפה זו, מהווה ממוצע בין הקליפות המייצגות את הטומאה, לבין הקדושה. זאת בשל היכולת של האדם להעלות את החפצים השייכים לנוגה, לקדושה.
תל סחר

תֵּל סחר הידוע גם בשם תֵּל מְגָדִים (בערבית: תַל קַרְעַה) הוא תל עתיק הנמצא בין חיפה לעתלית, בסמוך למושב מגדים בפינתו הדרומית-מערבית של המושב, כ-2 ק"מ צפונית לעתלית. במקום נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות בשנים 1969 ובשנת 1994 כאשר סללו את מסילת הרכבת הקיימת על גבי התל. 
השערת החוקרים היא שתל סחר היא העיר הפניקית קֵרְתָּה ולפי אחת הסברות היא גם אותה קרתה, עיר הלויים שהייתה ממוקמת בנחלת שבט זבולון, כפי שכתוב: "...אֶת קֵרְתָּה וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ (ספר יהושע כ"א,ל"ד)". קרתה מוזכרת גם בכתביו של הנוסע מבורדו משנת 333, שם הוא מכנה אותה בשם "מוטציו קרתה".
היישוב הקדום ביותר הוקם ככל הנראה במקום עוד בתקופה הכלכוליתית, על כך מלמדים מספר ממצאים ארכאולוגיים שנחשפו, אולם מרבית הממצאים תוארכו לתקופת הברונזה הקדומה ממנה נתגלו מספר שכבות ארכאולוגיות  של היישוב. בנוסף, נחשפו מספר ממצאים התומכים בקיומו של יישוב פיניקי במקום: מערכת ביצורים הכוללת חומה וכלי חרס האופייניים לתרבות הפיניקית. 
היישוב במקום התקיים ברצף מהתקופה הכלכוליתית ועד לתקופה הרומית והביזנטית, שכן נחשפו מספר שכבות של יישוב מהתקופה הפרסית ומבנה בודד המתוארך לתקופה הביזנטית בארץ ישראל ששימש לדעת החוקרים בתור פונדק דרכים.
בין הממצאים הרבים באתר נמצאו עדויות לכלי יבוא רבים אשר הובאו לאתר הן בתקופת הברונזה והן בתקופה הפרסית, נמצאו מספר רב של כלי חרס אשר יובאו מקפריסין בתקופת תל חרס הפיניקית. בשל קרבתו של האתר לחוף הים, נראה כי יושביו עסקו בין השאר במסחר ימי.
מדרום לתל יש שרידי מבנה וחציבות ברכס הכורכר. נמצאו במקום אבני צור מהתקופה האפיפלאוליתית (צייד ולקט) עד לתקופה הכנענית, וחרסים מן התקופות הפרסית והביזנטית.
מצפון לתל קיים אתר ובו תלוליות עפר בהן נחשפו שרידי בנייה וספלולים חצובים בסלע. נמצאו כלי צור וחרסים מן התקופות הכלכוליתית, תקופת הברונזה הקדומה והתקופה הפרסית.
מאיר תאומי

ביוגרפיה

תאומי נולד למשפחת טימן בניקולייב, רוסיה (סמוך לחרסון), לאביו שלמה שהיה סוחר ואימו רוזה בת דב סקלובסקי. בילדותו קיבל חינוך כללי בגימנסיה הרוסית בעיר הולדתו. תאומי נשלח בשנת 1913 על ידי הוריו ללימודים בגימנסיה העברית הרצליה בארץ ישראל. בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורש ב-1915 מארץ ישראל על ידי השלטון הטורקי, בשל נתינותו הרוסית.
הוא הצליח לשוב לעיר הולדתו. בניקולייב לקח חלק בייסוד הסתדרות "המכבי" והיה פעיל ב"צעירי ציון", שם גם למד חוג לדרמה שהדריך שחקן הבימה יהודה רובינשטיין, ולקח חלק בלהקת חובבי הבמה העברית.
לאחר מכן עבר לקייב, שם למד במשך שנה משפטים ובמקביל למד דרמה. 
בשנת 1919, עלה בשנית לישראל, על גבי האניה רוסלאן, התיישב בתל אביב עם אשתו הראשונה פרידה (בשם הבמה "כרמלית") ושם נמנה עם מייסדי "להקת בר-כוכבא". בשנת 1920 הצטרף לייסוד "תיאטרון עברי" של דוד דוידוב, תחילה כשחקן, ובמחזוריו האחרונים כמנהל אמנותי, במאי ושחקן. תאומי ביים בלהקות חובבים, כדוגמת "הקבוצה הדרמטית של גדוד מגיני השפה העברית", וייסד באמצע שנות העשרים את התיאטרון "אל בכי".
בשנת 1927 הופיע בגרמניה, פולין, ליטא ולטביה כקריין ובשנת 1933 נישא בשנית ליפה בת משה פרלו.
בשנת 1935 יסד כשותף את משרד האמרגנות התיאטרוני "ארמון" יחד עם משה ולין. וכן ייסד את תיאטרון "הקומדיה הארצישראלית" יחד עם מרים ברנשטיין-כהן ומיכאל גור. 
תאומי השתתף בכ-150 הצגות בעברית, והצטיין בדיבור שוטף בעברית. וכן ביצע עבודות ארגוניות עבור התיאטרון כדוגמת השגת רפרטואר, ציוד ואולם ופרסום לתיאטרון. מדי פעם כתב בעיתון דאר היום, ושיחק בסרטים "צבר" (1933), "זאת היא הארץ" (1935).
במסגרת פעילותו כאמרגן קיים מופעים בקפה גן הוואי ששכן בשטח לא בנוי בסמוך לגדה הצפונית של הירקון באזור פרדסים שלפני הכפר הערבי שייח' מוניס. וב-10 באוגוסט 1947 נרצח בבית הקפה, כשהוא עומד על הבמה, על ידי כנופיה של שודדים ערבים משייח' מוניס. 
תאומי, שהיה בן 49 במותו, נקבר ב-12 באוגוסט בבית הקברות נחלת יצחק. השאיר אחריו את בתו תמר, מאשתו הראשונה ואת רעייתו יפה ושני בנים: מתן ושחקן התיאטרון עודד, ואת אחיו, שחקן הקומקום והמטאטא יעקב טימן, ואחיינו, השופט שלי טימן. 
שנתיים לאחר מותו הוציא איגוד האמנים קובץ לזכרו.
שאנון מילר

ביוגרפיה

מילר נולדה ברולה שבמיזורי. בגיל 6 חודשים משפחתה עברה לאדמונד אוקלהומה ובגיל 5 שנים החלה להתאמן בהתעמלות. כעבור 4 שנים היא נסעה למחנה ברוסיה עם אמה ושם המאמנים הסובייטים צפו לה עתיד מזהיר ברמה העולמית. שם היא גם החלה להתאמן עם סטיב נונו מאוקלהומה.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה באינדיאנפוליס, ארצות הברית בשנת 1991 זכתה מילר בשתי מדליות כסף בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על המקבילים המדורגים.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה מילר ב-5 מדליות, מהן 2 כסף ו-3 ארד. מדליות כסף בתחרות הקרב רב, אחרי טטיאנה גוצו מרוסיה ולפני לוויניה מילושוביץ' מרומניה ובתרגיל על הקורה. מדליות ארד בתחרות הקבוצתית, בתרגיל על המקבילים המדורגים ובתרגיל הקרקע.

אלופת עולם

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בבירמינגהם, בריטניה בשנת 1993 זכתה מילר ב-3 מדליות זהב, בתחרות הקרב רב (39.062 נקודות) לפני ג'ינה גוג'ן מרומניה (39.055 נקודות) וטטיאנה ליסנקו מאוקראינה (39.011 נקודות), בתרגיל על המקבילים המדורגים ובתרגיל הקרקע. 
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בבריזביין, אוסטרליה באפריל 1994 זכתה מילר ב-2 מדליות זהב, בתחרות הקרב רב (39.274 נקודות) לפני מילוסוביץ' (39.236 נקודות) ודינה קוצ'טקובה מרוסיה (39.125 נקודות) ובכך הגנה על תוארה ובתרגיל על הקורה. בהמשך אותה שנה באליפות העולם בהתעמלות לקבוצות שנערכה בדורטמונד, גרמניה בנובמבר, היא זכתה במדליית כסף אחרי רומניה ולפני רוסיה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה בשנת 1995 זכתה מילר ב-5 מדליות מהן 4 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בתחרות הקרב רב, בתחרות הקבוצתית ובתרגילים על המקבילים המדורגים והקרקע ומדליית כסף בתרגיל על סוס הקפיצות.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה מילר בשתי מדליות זהב היחידיות שנבחרת ארצות הברית זכתה בהן, בתחרות הקבוצתית (389.225 נקודות), לפני רוסיה (388.404 נקודות) ורומניה (388.246 נקודות) ובתרגיל על הקורה (9.862 נקודות), לפני ליליה פודקופייבה מאוקראינה (9.825 נקודות) וגוגן (9.787 נקודות).

חייה האישיים

בשנת 1999 נישאה מילר לכריסטופר פיליפס ממנו התגרשה בשנת 2006. לאחר מכן, היא נישאה לג'ון פלקונטי בשנת 2008 ולזוג נולד בן, רוקו בשנת 2009.
מילר בוגרת תואר ראשון משנת 2003 מאוניברסיטת יוסטון בשיווק ויזמות עסקית, בעלת תואר במשפטים מבוסטון קולג' משנת 2007 וכיום היא אשת עסקים.

תארים והישגים

בשנת 2006 נבחרה מילר להיכל התהילה הבינלאומי של ההתעמלות.