ק.ו.ן

היסטוריה

בשנות החמישים, על רקע הדה-סטליניזציה שערך אז ניקיטה חרושצ'וב, עלה הרעיון בקרב אנשי טלוויזיה סובייטים ליצור תוכנית טלוויזיה המוקדשת לבני נוער ולצעירים. העיתונאי סרגיי מוראטוב יצר תוכנית בשם "ערב השאלות ההיתוליות" (ברוסית: "Вечер весёлых вопросов") שהתבססה על פורמט של תוכנית שהייתה אז פופולרית בטלוויזיה הצ'כוסלובקית. בתוכנית הזו המנחים ניקיטה בוגוסלובסקי ומרגריטה ליפנובה שאלו את הנוכחים בקהל שאלות והנוכחים היו צריכים לענות, רצוי בהומור. בסופה של כל תוכנית הבטיחו המנחים פרס למי שיגיע לתוכנית הבאה כשהוא מצויד בכמה אביזרים לא רגילים. בתוכנית השלישית הובטח פרס לכל צופה שיגיע לאולפן כשהוא מצויד בבגדי חורף (התוכנית צולמה בקיץ) ובעיתון מה-31 בדצמבר 1956, אך המנחה ניקיטה בוגוסלובסקי שכח להזכיר את העיתון. כתוצאה מכך, הגיעו לאולפן עשרות רבות של אנשים בבגדי חורף שדרשו לקבל את הפרס שהובטח להם. המשטרה לא הצליחה להסתדר עם ההמון ושידור התוכנית נפסק, כשבמקומה שודר הכיתוב "הפסקה בשידור עקב תקלה טכנית". זו הייתה הפעם האחרונה שהתוכנית הזו שודרה.
לאחר הפסקה של כמה שנים מאז כישלון ה-VVV ב-1957, פנתה אשת הטלוויזיה ילנה הלפרינה למוראטוב בבקשה ליצור תוכנית חדשה. לאחר שכנועים, והבטחתה של הלפרינה שהיא תיקח את האחריות על עצמה, מוראטוב הסכים. יחד עם ידידיו, הרופא אלברט אקסלרוד והמהנדס מיכאיל יעקבלב, המציא מוראטוב את הפורמט החדש שזכה לכינוי KVN, על שם טלוויזיות ה-KVN שהיו נפוצות אז בברית המועצות. לשלוש האותיות המציאו "האבות המייסדים" ראשי תיבות חדשים, וכך הומצא השם: "קְלוּב וֶסְיוֹלִיך אי נַאחוֹדְצִ'יבִיך" - "מועדון המצחיקים והשנונים". התוכנית הראשונה הוקרנה בטלוויזיה הסובייטית ב-8 בנובמבר 1961. בשנים הראשונות השתתפו בה רק קבוצות ממוסדות להשכלה גבוהה ממוסקבה, אך המשחק הפך פופולרי במהרה ושוחק גם מחוץ למסגרת הטלוויזיונית כמו בתחרויות עירוניות ובתחרויות בין בתי ספר, פקולטות ואף מפעלים. אקסלרוד היה המנחה הראשון של התוכנית יחד עם המגישה סבטלנה ז'ילצובה, אך בשנת 1964 הוחלט להחליף אותו בקפטן של אחת הקבוצות (ככל הנראה, כי לא רצו מנחה יהודי). אקסלרוד נשלח חזרה לאקדמיה לכתוב דיסרטציה, ויוצרי התוכנית ערכו אודישנים לקפטנים על מנת לבחור מהם את השותף החדש של ז'ילצובה. אחד הקפטנים העדיף לשלוח את ידידו אלכסנדר מסליאקוב במקומו, ומסליאקוב הרשים כל כך את הוועדה שנבחר למנחה החדש. במהרה, מסליאקוב זכה לפופולריות עצומה בקרב צופי הטלוויזיה, ונבחר בהמשך על ידי הנהלת רשות השידור הסובייטית להנחות עוד כמה תוכניות, חוץ מ-KVN. בעונות הראשונות של תוכנית ה-KVN לא היו רוב התחרויות ידועות מראש לקבוצות המשתתפות והכול היה מבוסס על אלתורים או על הכנות של מספר דקות תוך כדי השידור עצמו. עם הזמן צומצם מספרן של תחרויות האלתור והמשחק הפך תאטרלי יותר. במהלך התחרות התייחסו הקבוצות לבעיות שונות של חיי היום-יום של האזרחים הסובייטים ולכן לאחר מספר שנים הוחלט להפסיק את שידורה של התוכנית בשידור חי (אז בדיוק גם הופיעה האפשרות הטכנולוגית לעשות זאת). הדבר איפשר לחתוך בעריכה קטעים בעייתיים, לדעת עורכי הטלוויזיה. על הקבוצות גם הוטלו הגבלות שונות. למשל: אסור היה שלקבוצה יהיה קפטן יהודי, אסור שיהיו יותר מדי קבוצות סטודנטים ומעט מדי קבוצות של פועלים ושל איכרים, אסור שלקפטן הקבוצה יהיה זקן (זה נחשב כאילו הקבוצה עושה צחוק מקארל מרקס). בשנת 1972 התוכנית נסגרה סופית לאחר 11 שנות קיומה על ידי יושב-ראש הוועדה לשידורי רדיו וטלוויזיה סרגיי לאפין, שהיה ידוע בשנאתו לתוכנית. על אף סגירת התוכנית המשיכו צעירים בכל רחבי ברית המועצות לארגן משחקי KVN.
רבים משחקני ה-KVN של שנות השישים הפכו לאמנים מפורסמים ולאנשי בידור כשהבולטים שבהם הם השחקן והבדרן גנאדי חזנוב, הסאטיריקן מיכאיל זדורנוב, מגיש הטלוויזיה לאוניד יעקובוביץ', במאי הקולנוע יולי גוסמן, הסופר ארכדי אינין ואחרים.
בשנת 1986, עם בוא הפרסטרויקה, החליטו ותיקי ה-KVN משנות השישים אנדריי מנשיקוב ובוריס סליבוב לנסות ולהחיות את התוכנית. הם פנו ל"אבות המייסדים", שנתנו לשניים את ברכת הדרך, ולמסליאקוב, שהסכים שוב להנחות את התוכנית (ז'ילצובה סירבה). ב-13 במאי 1986 התקיים משחק ה-KVN הטלוויזיוני הראשון מאז סגירת התוכנית. לאחר מספר שידורים הפך המשחק שוב לפופולרי ואף לאחד מסמלי תקופת הגלאסנוסט. שחקני שנות השמונים היו הראשונים לצחוק בשידור על המפלגה הקומוניסטית, על הסובייט העליון, על גורבצ'וב, ואף על המהפכה. לאחר נפילת ברית המועצות הביא גל ההגירה ממנה את משחק ה-KVN למדינות חדשות, ובמיוחד לישראל, לארצות הברית ולגרמניה. בשנת 1992 התקיימה במוסקבה תחרות בינלאומית ראשונה בהשתתפות נבחרות חבר המדינות וישראל. בשנת 1994 אורגן בישראל פסטיבל KVN בינלאומי בהשתתפות נבחרות ארצות הברית, חבר המדינות, גרמניה וישראל.
כיום התוכנית משודרת בטלוויזיה הרוסית והיא אחת התוכניות הפופולריות של הערוץ הראשון. רבים מ"בוגרי" התוכנית הופכים לשחקנים ולתסריטאים מפורסמים (כדוגמת סרגיי סבטלקוב, אלכסנדר רבה, גאריק חרלאמוב, גאריק מרטירוסיאן, מיכאיל גלוסטיאן ואחרים). כמעט כל הסיטקומים ותוכניות ההומור ברוסיה מיוצרות על ידי שחקני KVN או בשיתופם.

ארגון המועדון

את משחקי ה-KVN הרשמיים מארגנת חברת "AMiK" (אלכסנדר מסליאקוב ושות') שנוצרה בשנת 1990. באותה שנה הציעה אחת הקבוצות בצחוק לבחור במסליאקוב לנשיא המועדון. לאחר כמה שנים התואר "נשיא" דבק במסליאקוב, והפך לתוארו הרשמי. חברת "AMiK" מארגנת מדי שנה כמות גדולה של משחקים במסגרות שונות, וליגות רבות פועלות תחת חסותה. רק הליגות הנמצאות תחת חסותה של החברה נחשבות לליגות רשמיות. רובן המוחלט של הליגות נמצא ברוסיה, אך קיימות ליגות גם במדינות אחרות שהיו חברות בברית המועצות, אם כי עקב המשבר בין רוסיה לאוקראינה ניתק הקשר בין "AMiK" לליגות הרשמיות במדינה זו, והן, נכון לרגע זה, אינן נמצאות תחת חסות החברה.
הליגות של "AMiK" מתחלקות לכמה סוגים ודרגות. הדרג הבכיר ביותר הוא הליגות הטלוויזיוניות שבו כלולות ארבע הליגות הראשיות של המועדון שמיוצרות בראש ובראשונה כתוכנית טלוויזיה. בראש הדרג עומדת ליגת העל, שהיא הליגה הבכירה, המשודרת בערוץ הראשון, ושאותה מנחה מסליאקוב. אלופת הליגה נחשבת לאלופת המועדון. תחת הליגה הזו נמצאת הפרמייר-ליגה, המשודרת גם היא בערוץ הראשון, ושאותה מנחה אלכסנדר מסליאקוב הבן (המכונה סאן סאניץ' - קיצור עממי של אלכסנדר אלכסנדרוביץ'). הפרמייר-ליגה נחשבת ליגה צעירה יותר, ומשחקות בה קבוצות בעלות פוטנציאל להגיע לליגת העל, או קבוצות ללא פוטנציאל להגיע לליגת העל, אך כאלה שהעורכים ומשפחת מסליאקוב רוצים לתת להם הזדמנות להופיע בערוץ הראשון. אלופת הפרמייר-ליגה מבטיחה את עלייתה לליגת העל בעונה שלאחר מכן. משחקי ליגת העל והפרמייר-ליגה נערכים במוסקבה. במקום השלישי נמצאת הליגה הראשונה. זוהי ליגה "נודדת" המשנה את מיקומה אחת לכמה שנים. נכון לעכשיו, הליגה מקיימת את משחקיה בעיר קאזאן. בליגה הראשונה משחקות קבוצות צעירות שהגיעו להצלחות בליגות בדרגים הנמוכים יותר, ושיש להן פוטנציאל להיות קבוצות ברמת הליגות הבכירות ביותר. אלופת הליגה הראשונה מבטיחה את מקומה בפרמייר-ליגה בעונה שלאחר מכן, אך במקרים רבים יכולה אף "לדלג" מעליה ולהגיע ישר לליגת העל. משחקי הליגה הראשונה משודרים בטלוויזיה המקומית של טטרסטן, אך ניתנים לצפייה גם בערוץ KVN ביו-טיוב. הליגה הטלוויזיונית הרביעית היא הליגה הבינלאומית שנוצרה בשנת 2014 משתי סיבות. הסיבה הראשונה הייתה ליצור ליגה בכירה בעיר מינסק, בירת בלארוס לאחר שהליגה הראשונה עזבה אותה לטובת טוליאטי. הסיבה השנייה הייתה הצורך בליגה טלוויזיונית רביעית לאחר סגירת ליגת העל האוקראינית בצל המשבר בין רוסיה לאוקראינה, ובצל משבר מתמשך בין "AMiK" לטלוויזיה האוקראינית, שבמשך כמה שנים לא הצליחו להגיע להסכמי שידור. בתחילת 2014 עוד הוכרז שליגת העל האוקראינית תמשיך לפעול כסדרה, אם או בלי שידורים בטלוויזיה המקומית, אך לאחר פרוץ מלחמת האזרחים במדינה, הוחלט שלא לפתוח את הליגה, ובמקום זאת לקדם את הליגה הבינלאומית במינסק למעמד של ליגה טלוויזיונית. משחקי הליגה הבינלאומית משודרים בטלוויזיה הבלארוסית, אך ניתנים לצפייה גם ביו-טיוב. אלופת הליגה לא מבטיחה לעצמה מקום באחת הליגות של מוסקבה, אך יכולה לכוון למקום בליגה הראשונה.
מתחת לליגות הטלוויזיוניות, נמצאות הליגות המרכזיות, הבין-אזוריות והאזוריות. קיימות גם כמה ליגות בעלות מעמד מיוחד, כמו הליגה לילדים.
המיון לליגות השונות נערך מדי ינואר בפסטיבל ה-KVN בעיר סוצ'י. כל קבוצה המגיעה לפסטיבל זוכה מהעורכים לרייטינג. קבוצות שלא מרשימות את העורכים לא זוכות לרייטינג כלל, ומומלץ להן להירשם לליגות האזוריות, קבוצות המצליחות להרשים את העורכים זוכות לרייטינג, ומומלץ להן להירשם לליגות הבין-אזוריות, הקבוצות המרשימות ביותר זוכות לרייטינג גבוה, ומומלץ להן להירשם לליגות המרכזיות. אלופות הליגות המרכזיות זוכות למקום באחת מארבע הליגות הטלוויזיוניות בעונה לאחר מכן.
חוץ מהפסטיבל בעיר סוצ'י, מארגנת ליגת העל עוד כמה אירועים במהלך עונת המשחקים, כשהבולטים שבהם הם אירועי הקיץ: פסטיבל "הקיוין המזמר" שבו קבוצות מופיעות בקטעי הומור מוזיקליים, וגביע הקיץ - משחק בין אלופות המועדון. מאז 2001 (שנת הארבעים של המשחק), בסביבות ה-8 בנובמבר, או ב-8 בנובמבר עצמו, נחגג יום ההולדת של המועדון במשחק מיוחד.

אלופי KVN

לאלופי המועדון נחשבים אלופי התחרות הטלוויזיונית משנות השישים והשבעים ואלופי ליגת העל.