google/wiki40b huggingface dataset:
מנחם רוטשילד

ביוגרפיה

רוטשילד נולד בשטרסבורג שבצרפת, לשלמה רוטשילד ופני בת אליוט טראב. הוא קיבל חינוך מסורתי ב"חדר" ובגיל צעיר הצטרף לתנועה הציונית. עם סיום התיכון החל ללמוד כימיה באוניברסיטת שטרסבורג, אך הפסיק את לימודיו ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל. הוא הצטרף לגרעין של הקיבוץ הדתי חפץ חיים, עבד בפרדס, ולאחר מכן נתמנה למזכיר המשק. עם הקמת הלשכה המשותפת לעבודה בשנת 1935 נתמנה למזכירה הכללי.
בתחילת שנות הארבעים התיישב בבת-ים וניהל את מרפאת קופת החולים היחידה ביישוב. הוא היה חבר בארגון ההגנה ופעיל במפלגת מפא"י.
בשנת 1950 חבר לדוד בן ארי להתמודדות על ניהול בת ים ובמשך קרוב ל-15 שנה פעלו במשותף, כאשר בן ארי מכהן כראש המועצה, ולאחר הפיכת בת ים לעיר ב-1958 כראש העיר, ורוטשילד מכהן כסגנו וממלא מקומו תוך התמקדות בענייני הנדסה, קליטת עלייה וחינוך. לאחר שבן ארי החליט להתפטר מטעמי בריאות, מונה רוטשילד לראש העיר, ב-3 במאי 1964. רוטשילד כיהן ברציפות עד 1973, כשבקואליציה שלו נמצאים מלבד אנשי מפלגת העבודה ומפ"ם, גם נציגי המפד"ל. רוטשילד השקיע מאמצים רבים בהרחבת העיר, דבר שהביא אותו לעימות רב שנים עם ראשון לציון על 900 דונם בחולות ראשון לציון באזור הצמוד לבת ים. 
לאחר הבחירות בסוף 1973 זכה המערך בראשותו ל-10 מנדטים, הליכוד ל-9 מנדטים והמפד"ל ל-2 מנדטים, המפד"ל חברה לליכוד כדי להחליפו בנציג הליכוד, יצחק וולקר, בראשות העיר. רוטשילד כיהן כמנהיג האופוזיציה העירונית, וניסה להשיב לעצמו את ראשות העיר, תוך ניצול סכסוכים פנימיים בסיעת הליכוד. לראשונה היה נראה שיצליח לשוב לראשות העיר בספטמבר 1974, לאחר ששני חברי ליכוד פרשו מסיעתם וחתמו עמו על הסכם קואליציוני. אולם ראש העיר וולקר הצליח לקנות חזרה את תמיכת השניים על ידי מינויים לסגני ראש העיר. בתחילת 1977 נעשה ניסיון שני להשיב את ראשות העירייה לידי רוטשילד, הפעם בהסכם רוטציה עם דוד מסיקה שייצג שלושה פורשים מהליכוד. לאחר שנה, בתחילת 1978 שב רוטשילד לראשות העירייה ומעמדה זאת זכה בסיבוב שני לכהונה נוספת בראשות העיר בבחירות של 1978, והוא המשיך לכהן בתפקיד עד סוף הקדנציה בשנת 1983.
רוטשילד עסק בעיקר בפיתוח העיר בת ים, בתשתיות ובבניית מוסדות חינוך. הוא תרם לכינון קשרי החוץ של בת ים עם ערים בעולם.
בתקופתו הורחבה רשת התחבורה, נבנה שובר הגלים בחוף הסלע וקודם ענף התיירות בעיר.
במשך השנים שימש כיו"ר אגודת איל"ן בבת ים וכיו"ר האגודה למלחמה בסרטן. בנוסף היה יושב ראש הוועד הציבורי להנצחת אלי כהן.
עם פטירתו בגיל 80 בשנת 1994, קיבל רוטשילד אזרחות כבוד של בת ים, ועל שמו נקרא האודיטוריום העירוני.
ג'וליה בולט

ביוגרפיה

ג'וליה בולט, או ג'ול, נולדה בשנת 1832 במיסיסיפי. ב-1852 או 1853 היא עברה לניו אורלינס, שם החלה את הקריירה בזנות, ומשם נסעה לקליפורניה, שם עבדה במחנות כורים ברחבי המדינה, עד הגעתה ב-1863 לוירג'יניה סיטי, נבדה, עיר כורים שצמחה עם גילוי עורק הכסף קומסטוק ב-1859. היא הייתה מבוקשת מאוד על ידי הכורים, והייתה ידועה כבעלת חוש הומור וקסם אישי רב. היה לה בית במקום מבוקש, והיא יכלה לבחור מבין לקוחותיה, וגם לגבות כסף רב עבור שירותיה. היא הייתה פופולרית בין ה"פועלים" וה"מכובדים" כאחד.
הכבאים הפכו אותה לחברה של כבוד בתחנה, ועל פי עיתונות התקופה, היא גם יצאה איתם לכבות שריפות, הפעילה את משאבת המים, וסייעה בדרכים אחרות. היא הובילה עמם את צעדת יום העצמאות, כשהיא חובשת לראשה כובע כבאים, והכבאים צועדים אחריה. סופר עליה שהיא גם עמדה לצד הכורים במהלך אסונות אחרים, כמו במהלך מגפת שפעת, שעבדה בתחנת האוכל וטיפלה בחולים. בולט גם גייסה כספים עבור צבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית.
אם בתחילת הדרך מעמד הזונות בעיירה היה של כבוד, ככל שהעיירה התפתחה והגיעו נשותיהן של כורים ואנשי עסקים אחרים, מעמדן החברתי התערער. אך בולט פיתחה יחסים קרובים גם עם בעלי ההשפעה בווירג'יניה סיטי, וייתכן שזו הסיבה שרציחתה הכתה גלים יותר מאשר רציחותיהן של נשים רבות בזנות אשר לא עשו כותרות.

הרצח

בבוקר 20 בינואר 1867 גילתה המשרתת של ג'וליה את גופתה, בלבוש חלקי, בחדר השינה שלה. היא נחנקה והוכתה למוות, ואולי אף נורתה.
וירג'יניה סיטי נכנסה לאבל, ואפילו סגרו את המכרות ואת המסבאות לאות כבוד. ביום הלוויה שלה, ב-21 בינואר, נוצרה תהלוכה של אלפים מאחורי הכרכרה שנשאה את ארון קבורתה; קודם הכבאים, ואחריהם חברי המיליציה שניגנו שירי לוויה. ג'וליה נקברה בבית הקברות בפלאוור היל.
כעבור כשנה, נעצר ג'ון מילאן, נווד צרפתי שנמצא עם מספר חפצים של ג'וליה בחזקתו. הוא הורשע, וב-24 באפריל 1868 הוא הלך אל הגרדום, כשהוא נשבע שהוא אינו אשם ברציחתה, ורק היה שותף לגניבת חפציה הדלים. הסופר מארק טוויין היה בין העדים לתלייתו.

מורשת

האגדה של ג'וליה המשיכה לאחר מותה. חברת הרכבת "וירג'ינה וטראקי" קראו לקרון פאר על שמה, והדיוקן שלה היה תלוי בהרבה מסבאות בווירג'יניה סיטי. הסופר רקס ביץ' הנציח אותה בדמות "צ'רי מאלוט" ברומן שלו, The Spoilers. אוסקר לואיס כתב בספרו Silver Kings שג'וליה בולט היא האישה שנכתב אודותיה יותר מאשר מכל אישה אחרת מתקופת עורק קומסטוק.
באוקטובר 1959, פרק בסדרת הטלוויזיה "בוננזה" שכותרתו "הסיפור של ג'וליה בולט" תיאר את ליטל ג'ו מתאהב בג'וליה, למורת רוחו של אביו. את ג'וליה גילמה השחקנית ג'יין גריר.
האגודה ההיסטורית E Clampus Vitus היא אחוות גברים אשר מקורה בחברת הכורים של המאות ה-18 וה-19, ואשר כיום פועלת לשימור היסטוריית הכרייה של מערב ארצות הברית. הלשכה של וירג'יניה סיטי נקראת לשכת ג'וליה כ. בולט, וממוקמת בבניין שאף הוא נקרא על שמה.
מוזיאון האורות האדומים על שם ג'וליה בולט בווירג'יניה סיטי משמר את ההיסטוריה של המחוז בו עבדו הזונות, שהיו קבוצה מרכזית בהיסטוריה של המערב הישן.
מועדון הסזארק היה מועדון מפורסם בווירג'יניה סיטי, אשר נקרא על שם קוקטייל אלכוהולי שהמציאה ג'וליה בולט.
הלן טרנר

ביוגרפיה

טרנר למדה ארכיטקטורה באוניברסיטת סידני, אך מסיימה את לימודיה ב-1930 לא הצליחה למצוא עבודה בתחום. היא מצאה עבודה כמזכירה במעבדת המחקר לבריאות חיות של המכון למחקר מדעי ותעשייתי. ראש המעבדה, איאן רוס, הבין כי טרנר מוכשרת מדי לתפקידה, והציע לה לנסוע לאנגליה כדי ללמוד סטטיסטיקה יישומית בחקלאות אצל פרנק ייטס ורונלד פישר.
כאשר חזרה לאוסטרליה ב-1939, עבדה כסטטיסטיקאית במכון למחקר מדעי ותעשייתי, בחטיבה לבריאות חיות, ולאחר מכן במשרד לביטחון פנים ובמשרד העבודה.
ב-1956 חזרה למכון למחקר מדעי ותעשייתי שם הייתה לחוקרת בכירה במחלקה לגנטיקה של חיות, והובילה את המחקר אודות רביית כבשים, ענף חקלאי וכלכלי חשוב באוסטרליה. מחקריה זיכו אותה בתואר דוקטור למדעים מטעם אוניברסיטת סידני. טרנר הפכה לחוקרת בעלת שם עולמי התחום, כאשר פיתחה ויישמה שיטות של גנטיקה כמותית שהובילו להשבחת איכות הצמר. החל מסוף שנות השישים ועד סוף שנות השמונים נסעה ברחבי העולם ושימשה כיועצת לתוכניות פיתוח חקלאי בתחום גידול הכבשים במדינות רבות.

פרסים

טרנר זכתה בפרסים רבים עבור עבודתה, כולל שלושה תוארי אצולה. החל מ-1993, האגודה לקידום המחקר ברבייה וגנטיקה של בעלי חיים מעניקה פרס על שמה לחוקרים מצטיינים בתחום.
הרמאפרודיטוס

הרמאפרודיטוס (מיוונית: ʽἙρμάφρόδιτός) הוא דמות מן המיתולוגיה היוונית, בנם של אפרודיטה והרמס (ומכאן שמו, שהוא הלחם של שמות הוריו). בשיטוטיו נתקל הרמאפרודיטוס בבריכתה של הניאדה סלמקיס, שניסתה לפתותו. לאחר שסירב, הערימה עליו סלמקיס וקפצה עליו בזמן שהתרחץ בבריכה, תוך שהיא נצמדת אליו בחוזקה ומתפללת לאלים כי גופיהם לא יפרדו לעולם והם יהפכו לאחד. משאלתה התגשמה, וגופה הוטמע בתוך גופו, והם הפכו לאדם אחד דו-זוויגי – חציו גבר חציו אישה; גופו גוף נערה ואיבר המין זכרי. בצערו, הטיל הרמאפרודיטוס קללה על מי הברכה, כך שכל מי שיתרחץ בהם מעתה יעבור את השינוי שעבר עליו.

גרסה זו לסיפור מופיעה ביצירתו של אובידיוס מטמורפוזות: 
כבר זרועותיה תפשוהו, דבקה, נצמדה אל חזהו-
הוא נאבק - אך היא מתרפקת עליו מכל עבר
עוד ילחם המסכן, ינסה לחמוק- עטרתו
ותתעכן כנחש שאדון העופות חטפהו
וירימנו אל על ; הוא כופת את ראשו וכרעיהו
ובזנבו יאסור את כנפיו הטופחות עוד באתר
ככה ידבק הקיסוס אל גזע עבות בצל יער
...
לא תמלט! הוי, אלים! אל יבוא נא היום ינתקנו!
בל ניפרד לעולם! חברונו, קישרונו לנצח!'
ותשמע תפילתה, כי חוברו גופיהם של השניים
...
כך התמזגו אבריהם לאחדות מוצקה, לא היו עוד
שני יצורים - אך כפול תארם, לא אישה ולא גבר,
אין הוא כזה וכזאת - ואולם גם כזה וכזאת הוא
— אובידיוס, מטמורפוזות, ספר רביעי. תרגום שלמה דיקמן
לפי גרסה אחרת, הרמאפרודיטוס נולד עם איברי מין זכריים ונקביים, ולכן אימו (אפרודיטה) השליכה אותו מהאולימפוס.

דמות הרמאפרודיטית

במחקר של יצירות ספרותיות משתמשים במושג "דמות הרמאפרודיטית" על מנת לתאר דמות בעלת מאפיינים גבריים ונשיים כאחד, בדרך כלל נער צעיר המהוה מוקד למשיכה הומוארוטית. דוגמה לכך היא דמותו של טאדז'ו בנובלה המפורסמת של תומאס מאן "מוות בוונציה".
בביולוגיה משמש המונח "הרמאפרודיט" לציון בעל חיים המייצר הן תאי זרע והן תאי ביצית, כדוגמת חלזונות.

הרמאפרודיטוס בתרבות הפופולרית

סיפורו של הרמאפרודיטוס הוא הבסיס לשיר "The Fountain of Salmacis" של להקת ג'נסיס, באלבומם Nursery Cryme משנת 1971.
מפרץ וייטווטר

מפרץ וייטווטר (באנגלית: Whitewater Bay) הוא מפרץ בחופה המערבי של מדינת פלורידה שבארצות הברית, בתחומי מחוז מונרו' בשטח הפארק הלאומי אוורגליידס, צפונית לכף סייבל. המפרץ הוא אחד מאתרי שיט הקיאקים והקאנואים המפורסמים ביותר בעולם.
המפרץ מוקף כמעט לגמרי ביבשה, אך מחובר בחיבור צר למפרץ אויסטר (Oyster Bay) הממוקם מערבית לו אשר בתורו מחובר למפרץ פונסה דה לאון אשר מחובר למפרץ מקסיקו. בעקבות זאת, המים במפרץ נמצאים בתוכו למשך זמן ארוך יחסית ויש להם רמה נמוכה מאוד של זרחן (P), ורמה יחסית גבוהה של פחמן אורגני מומס (DON).
במי המפרץ גדלים מנגרובים אשר הטאנין שלהם נותנים למים צבע של שוקו. כאשר הרוח נושבת על מימי המפרץ וגורמת לגלים הבועות הלבנות של הגלים, אשר לרוב כמעט אינן נראות על רקע של מים ירוקים או כחולים, גורמות לכך שהמפרץ נראה לבן, ובהתאם לכך קיבל המפרץ את שמו. רצפת המפרץ עשויה ממשקע כבול. החל מספטמבר 1992 מתבצע ניטור חודשי של איכות המים ב-22 נקודות באזור מפרץ וייטווטר, שמונה מהם במפרץ עצמו, אולם החל מאוקטובר 2007 הניטור בוטל בארבע נקודות, שלושה מהם במפרץ עצמו.
לפני כ-5000 שנה היה המפרץ חלק מביצות האוורגליידס שהכילו מים מתוקים. עם עליית גובה פני הים בעקבות המסת הקרחונים, חדרו מי הים לתוך המפרץ שהכיל תערובת של מים מלוחים ומתוקים. עד סביבות שנות ה-30 של המאה ה-20 עוד גדלו בגדה הצפונית של המפרץ צמחים הזקוקים למים מתוקים. אולם עם הטית נחלי המים המתוקים הזורמים אל המפרץ לצורך שימוש האדם, עלתה מליחות המים במפרץ וצמחי מים מתוקים חדלו לצמוח לחופי המפרץ. רמת המליחות במפרץ עלתה עוד יותר משנת 1957, כאשר תעלה חדשה הובילה מים ממפרץ פלורידה למפרץ קוט ומזרח מפרץ וייטווטר. ביולי 1982 התעלה נחסמה במטרה להוריד את רמת המליחות של מי המפרץ.
נורמן רוס

ביוגרפיה

רוס נולד בפורטלנד, אורגון. הוא התאמן תחת הדרכתו של ויליאם "ביל" באכרך יחד עם ג'וני וייסמילר, רוברט סקלטון, סיביל באואר, אתל לאקי ואלופים אולימפיים נוספים. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא זכה באיתור מגנרל ג'ון פרשינג. הוא למד ושחה באוניברסיטת סטנפורד. לאחר מכן סיים תואר במשפטים מאוניברסיטת נורת'ווסטרן. במהלך תחרות בהונולולו, האוואי הוא הכיר נסיכה מקומית, שאיתה התחתן.

שיאן עולם

בתחרות שחייה שנערכה בסן פרנסיסקו, קליפורניה ב-24 בנובמבר 1916 קבע רוס במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:21.6 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-5 שנים של צ'ארלס דניאלס מארצות הברית (2:25.4 דקות).
במשחקי בנות הברית  שנערכו בפריז ביוני 1919 זכה רוס ב-5 מדליות זהב.
בתחרות שחייה שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-9 באוקטובר אותה שנה קבע רוס במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 5:14.6 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-7 שנים של ג'ק האטפילד מבריטניה (5:21.6 דקות).
בתחרות שחייה שנערכה בסידני, אוסטרליה ב-10 בינואר 1920 קבע רוס במשחה ל-800 מטר חופשי שיא עולם חדש של 11:24.2 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן 14 שנים של הנרי טיילור מבריטניה (11:25.4 דקות).

אלוף אולימפי

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה רוס ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:26.8 דקות, לפני חברו לנבחרת לודי לנג'ר (5:29.0 דקות) וג'ורג' ורנו מקנדה (5:29.6 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 22:23.2 דקות, לפני ורנו (22:36.4 דקות) ופרנק בוריפר מאוסטרליה (23:04.0 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 10:04.4 דקות, לפני אוסטרליה (10:25.4 דקות) ובריטניה (10:37.2 דקות). בנוסף, במשחה ל-100 מטר חופשי הוא סיים רביעי בתוצאה של 1:03.8 דקות, אך לבסוף נפסל. כמו כן, הוא סיים עם נבחרת ארצות הברית במקום שישי בכדורמים.
לאחר שפרש משחייה תחרותית פתח רוס בקריירה מוזיקלית כדי ג'יי קלאסי הראשון ונודע כ"דוד נורמי". במלחמת העולם השנייה שימש רוס כעוזרו של גנרל ג'יימס דוליטל.
בשנת 1953 נפטר רוס באוונסטון, אילינוי.
נתן שיפריס

נתן שיפריס (1882 – 1 באפריל 1950) היה איש העלייה השנייה, ממייסדי מפלגת הפועל הצעיר, ממתיישבי עין גנים, מכונאי ובלשן עברית.

ביוגרפיה

נולד ב-1882 בעיירה הקטנה פודול שברוסיה (קרוב לפרוסקורוב וקמניץ-פודולסקי) לשמעון ורצה שיפריס. היה החמישי בין שישה ילדים. בצעירותו למד בחדר וניבאו לו עתיד רבני גדול אך נתן החליט ללמוד מלאכת כפיים הקשורה לחקלאות ולכן הלך ללמוד מכונאות ומסגרות ב"אורט" שבפרוסקורוב.
בשנת תרס"ד (1904) עלה לארץ ישראל. תחילה עבד במפעל של וואגנר הטמפלרי. בהמשך עבד בפרדסי פתח תקווה. בשנת 1905 היה בין מקימי בית החרושת לשמן חדיד באזור בן שמן ולאחר אי הצלחת המפעל עבר לחיפה והקים שם את בית החרושת לשמן "עתיד" ממנו צמח מפעל שמן תעשיות. 
באותה שנה (1905) היה ממייסדי "הפועל הצעיר" וחבר הוועד המרכזי שלו. לאחר שעלתה התנגדות לקרוא לארגון החדש בשם "פועלי ציון", בנימוק שאין לקרוא לארגון בארץ ישראל בשם מפלגה הקיימת בחוץ לארץ, הציע שיפריס לקרוא לארגון "הסתדרות הפועלים הצעירים בא"י", והצעתו התקבלה בקיצורו של השם ל"הפועל הצעיר". 
שיפריס התיישב בעין גנים ונטע פרדס, ולפרנסתו עבד כמכונאי במפעל "פלשתינה" לשאיבת מים מהירקון, שייסד בצלאל יפה. בשנת תרע"ב (1912) נשלח לגרמניה על ידי בצלאל יפה להביא למפעל מנוע דיזל, שהיה מנוע הדיזל הראשון בארץ ישראל, וכמו כן הביא עמו משאבות צנטריפוגליות. הציוד הותקן בתוך מבנה מיוחד ("בית הבטון") שעל גדות הירקון. המשאבות שאבו את מי הירקון במשך כל שעות היממה והמים הוזרמו להשקיית פרדסי פתח תקווה. כעבור זמן חוברו המשאבות לבריכת ההשקיה שנבנתה על הגבעה בעין גנים, ושיפריס היה אחראי לטיפול בהן והשגיח על פעילותן התקינה.
בביקורו בגרמניה הביא עמו שיפריס גם מנוע קטן עבור הבאר של תל אביב, שנוסדה שלוש שנים קודם לכן. באפריל 1917, בעקבות הוראת השלטונות העות'מאניים על יציאת היהודים מיפו ומתל אביב, הוטל עליו (יחד עם אהרן סברדלוב) לפרק את המנוע ששימש את מפעל המים של תל אביב ולהסתיר את חלקיו בבור, כדי שהטורקים לא יחרימוהו.
במשך שנים עבד בחברת "הירקון" (שבבעלות "חברת החשמל א"י"), שרכשה את מבנה "בית הבטון" מידי בצלאל יפה. כמו כן המשיך בעסקנותו בתנועת הפועלים בארץ ישראל, וכן היה פעיל בארגון בעלי המלאכה בארץ ישראל.
לצד פעילותו המקצועית ועסקנותו הציבורית, התמסר שיפריס לבלשנות בתחום מדעי הטבע, החקלאות, המכונאות והטכניקה. לימים צירפו חיים נחמן ביאליק לוועד הלשון העברית. הוא חיבר ביחד עם יחיאל גרינפלד את הכותר "מונחים לחקלאות ומלאכה", שיצא לראשונה בשנת 1929 ולאחר מכן יצא בשנית בשנת 1947.
שיפריס היה בידידות קרובה עם אישים ידועים בני התקופה ההיא, ובהם חיים נחמן ביאליק ולוי אשכול. לאשכול, בהיותו צעיר כבן עשרים, היה קשר מכתבים עם רעייתו של שיפריס, שהייתה מבוגרת מאשכול בלמעלה מעשור. לימים היא אושפזה בבית חולים פסיכיאטרי בווינה, ואשכול ביקר אותה מספר פעמים. לאחר פטירתה נישא בשנית לפסיה גרינברג.
נהרג בתאונת דרכים בליל פסח תש"י (1 באפריל 1950). לאחר מותו נקרא על שמו רחוב בשכונת עין גנים בפתח תקווה. האקדמיה ללשון העברית הנציחה את זכרו בקריאת מחלקת המילונים הטכניים על שמו.

משפחתו

שיפריס נישא לרבקה צדיקוב, בתו של המגיד בצלאל צדיקוב וממנה נולדו שלושה ילדים: הבוטנאי פרופסור עובד שיפריס ושתי בנות, כרמליה ויהודית. רבקה נפטרה ב-1921 ולאחר מספר שנים נישא לפסיה גרינברג ומנישואין אלו נולדו שני בנים: ראובן, והבוטנאי פרופ' חן שיפריס. פסיה נפטרה ב-1954

הנצחתו

על שמו רחוב בפתח תקווה בסמוך אל נחל הירקון
תאופניס גקאס

קריירת מועדונים

גקאס התחיל את הקריירה המקצועית שלו בלאריסה, ששיחקה אז בליגה השנייה ביוון. בקיץ 2001, עבר לקליתאה. בינואר 2005 חתם בפנאתינייקוס, כבר בעונתו הראשונה הוא הפך למלך השערים של הקבוצה עם 18 שערים.
באביב 2006 בוכום הגרמנית הביעה עניין בשחקן, אבל פנאתינייקוס דרשה 2 מיליון אירו תמורתו ובוכום ירדה מהפרק. בקיץ של אותה שנה פנאתינייקוס החתימה את דימיטריס סלפינגידיס מפאוק סלוניקי, והעסקה כללה סעיף בו גקאס יעשה את הדרך ההפוכה לפאוק. גקאס סירב לעבור לפאוק, והושאל לבוכום תמורת 300 אלף אירו אם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו בסיום העונה תמורת 700 אלף אירו נוספים במידה ובוכום תישאר בבונדסליגה בסיום העונה. בבוכום הפך גקאס לשחקן המרכזי בקבוצה וסיים עם הקבוצה במקום ה-7 ועם 20 שערים סיים כמלך השערים של הבונדסליגה.
באפריל 2007, חתם בבאייר לברקוזן. עסקת ההעברה כללה מספר סעיפים:לברקוזן תשלם 700,000 אירו לפנאתינייקוס. במידה ובוכום תירד ליגה בסיום העונה לברקוזן תשלם עליו 1.5 מיליון אירו, ואם היא תישאר בוכום תקבל 4 מיליון אירו מלברקוזן. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו משחק ידידות בו ניצחה לברקוזן 1-15, גקאס הבקיע 7 שערים מתוכם. למרות שסיים את העונה כמלך השערים של הקבוצה, הוא מיעט לשחק ועלה בעיקר כמחליף.
ב-2 בפברואר 2009 הושאל לפורטסמות' עד לסיום העונה. אחרי שהמנהל המקצועי אשר רצה הביא את גקאס למועדון פוטר, גקאס לא קיבל הרבה הזדמנויות וחזר ללברקוזן בסיום העונה. כשחזר ללברקוזן מיעט לשחק בגלל שהמאמן העדיף את ארן דרדיוק, פטריק הלמס ושטפן קיסלינג שתפסו מקום בהרכב.
ב-17 בדצמבר 2009, הושאל להרטה ברלין עד לסיום העונה. ב-16 בינואר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו, בסיום המשחק ניצחה הרטה 0-3. ב-21 במרץ 2010 הבקיע שלושער בניצחון 1-5 נגד וולפסבורג. בסיום העונה ירד עם המועדון לבונדסליגה השנייה.
ב-19 במאי 2010 חתם ל-3 שנים באיינטרכט פרנקפורט. הוא כבש 16 שערים ב-34 הופעות, אך ירד עם הקבוצה לליגה השנייה בסיום העונה.
ב-7 בינואר 2012, חתם בסאמסונספור הטורקית עד לסיום העונה.
באוגוסט 2012 חתם בלבאנטה הספרדית לשנתיים, אך ב-27 בנובמבר שוחרר מהמועדון.
ב-25 בינואר 2013 חתם באחאיסר בלדייספור עד לסיום העונה. ב-1 בפברואר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו נגד קייסריספור, ועזר לקבוצתו להישאר בליגה הראשונה.
ב-5 בספטמבר 2013 חתם לשנתיים בקוניאספור לשנה אחת. לאחר מכן שיחק במספר מועדונים בטורקיה וגם בסיון השווייצרית.
בחורף 2017 חתם גקאס בסיבאספור הטורקית.

קריירה בינלאומית

גקאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בשנת 2005, הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע הקונפדרציות 2005. הוא היה שותף פעיל בהעפלה של הנבחרת ליורו 2008 ואף זומן לסגל הנבחרת לקראת האליפות. גקאס הפך למלך השערים של מוקדמות מונדיאל 2010 באירופה עם 10 שערים. ב-9 בספטמבר 2010 החליט לפרוש מהנבחרת, אך שנה לאחר מכן חזר בו מהחלטתו לפרוש.
עם 24 שערים בנבחרת, גקאס נמצא במקום החמישי ברשימת מלכי השערים של הנבחרת בכל הזמנים.
אריה אורגד

ביוגרפיה

אריה אורגד נולד בישראל בשם "אריה וסטפריד", לבטי והוגו וסטפריד. אביו היה פקיד באוצר ואמו מורה לתפירה. הזוג וסטפריד עלה לארץ ישראל בשנת 1936, לאחר שבברלין היו השניים פעילים בתנועה הציונית "החלוץ". לאחר העלייה, השתלב אביו של אריה כמנהל מס רכוש וקרן פיצויים במשרד האוצר בירושלים, והאם מצאה את מקומה בתחום ההוראה למקצועות האופנה בבתי ספר מקצועיים לנערות. במסגרת זו בין היתר לימדה אותן תפירה.
את הקריירה הרדיופונית החל אריה בהיותו בן ארבע-עשרה, עת נבחן והתקבל לאולפן הילדים החלוצי של קול ישראל, בהדרכת הבמאי אלף-ארי וולף. את שירותו הצבאי עשה בחיל הקשר ובגלי צה"ל. בסיום השרות הצבאי, בחודש מאי 1960, התקבל אורגד לעבודה ב"קול ישראל" כקריין, כתב וכמגיש תוכניות.
בין השנים 1962–1964 עבר אורגד השתלמויות שונות מטעם ראשות השידור, לקראת הקמתה של הטלוויזיה הישראלית. בשנת 1965 זכה אריה מטעם ממשלות ישראל וצרפת במלגת השתלמות ללימודי מקצוע הטלוויזיה, שאפשרה לו לצאת להשתלמות בת שמונה חודשים בטלוויזיה הצרפתית, במטרה לצבור ניסיון מעשי ולהמשיך ולהתפתח בתחום. בשובו ארצה, הקים יחד עם פרופסור אליהוא כ"ץ, עם חיים יבין, עם טוביה סער ועם אחרים את הערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית. עם הקמתו של ערוץ פורץ דרך זה, תפקד אורגד במקביל לעבודתו כבמאי גם כמנהל מחלקת ההגשה וההכשרה של מגישים חדשים:.
הופעתו הראשונה של אריה אורגד מול מצלמה נערכה ב-12 בינואר 1969 במסגרת עבודתו כמגיש מהדורת "מבט לחדשות". באותו הערב, יום ראשון, מגיש המהדורה חיים יבין איחר להגיע לאולפנים עקב תאונת דרכים ולא נותר מגיש פנוי להגיש את המהדורה. מנהל מחלקת החדשות שכיהן באותה תקופה, יורם רונן, הזעיק את אורגד ממיטת חוליו בביתו והאחרון ביצע כל מאמץ אפשרי על מנת להגיע בזמן מועד הגשת המהדורה, שנותרה יתומה ממגיש בהיעדרו של יבין.
ב-1 בדצמבר 1970 הממונה על הטלוויזיה נקדימון רוגל הוציא מכתב שבו נאמר שאין לשבץ את אורגד ברשימת מגישי מהדורת "מבט לחדשות, בנימוק שלא זכה בתפקיד במכרז. 
במהלך שביתת עובדי רשות השידור באוקטובר–נובמבר 1987 נרשמו שיחות יוצאות רק מהטלפון בחדרו של אורגד, הוא הואשם על ידי המנכ"ל אורי פורת בגניבת שיחות טלפון ונאלץ לשלם כסף לרשות השידור. תגובת אורגד: "התקשרתי למערכות עיתונים והצעתי מאמרים התומכים בהנהלה".
עד לשנת 1992, תפקד כמגיש בכיר במחלקת החדשות. במהלך השנים, עסק אורגד גם בבימוי תוכניות אולפן, ולצד זאת בסרטי תעודה שצולמו מחוץ לאולפנים. אורגד אף הפיק וביים סדרת סרטי דרמות שחזור פשעים לתוכנית "בשידור חוקר". מעת לעת מילא את מקומם של עורכי ומגישי תוכנית "כלבוטק". כמו כן, הפיק אורגד, ואף ביים ויצר סדרת תוכניות מצלמה נסתרת בערוץ הראשון בשנות ה-70, ה-80 ואף שימש כקריין חדשות בקול ישראל.
לאחר לימודי פסיכולוגיה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית, לצד כל פעילותו, מצא אורגד את מקומו כבמאי בכיר בערוץ הראשון, ולצד זאת הוא מתפקד כקריין בטקסים ממלכתיים. בזמנו החופשי מתנדב אריה ב- משמר האזרחי וזאת לאחר שסיים בהצטיינות קורס קציני משטרה מתנדבים. בנוסף לכך, הנ"ל בעל רישיון הפעלה לתחנת חובבי רדיו בדרגה ב', עד היום. לבסוף, בשנת 1993 חדל אורגד מהגשת מהדורות חדשות ועבודתו התמקדה בבימוי. כבר בשנות ה-70 וגם במהלך שנות ה-80 וה-90 יזם, הפיק וביים סרטי מתיחות במצלמה נסתרת.
אריה אורגד נשוי למטי, עורכת סרטים, ואב לשלושה.
שמואל שוחט

יצירות מקוריות

ביצירותיו המקוריות שוחט משלב תפיסה פוסטמודרנית ככר לשילוב בין עניינו בהצגת דרמה ובאמנות פלסטית.

"המשתה"

כתיבה, עיצוב ובימוי של "המשתה" מופע תיאטרון תנכי אינטראקטיבי על פי סיפור שאול ודוד.
עם: גיל קופטש, סנצו ירון גושן, ברוך ברנר, יהודה לזרוביץ, ערן עמיחי, נועה ברקאי, איתי בן נון אוריאל סוורדין, נעם מאירי, ניצן פרי.  
מופע זה שכלל קטעי משחק מוזיקה חיה יין ואוכל, סיפר את סיפור עלייתו ונפילתו של שאול המלך, במהלך המופע נטל הקהל חלק בהתרחשויות, וגילם למעשה את "עם ישראל". אנשים מהקהל גויסו לצבא שאול במלחמתו בעמונים, הוזמנו לחתונת דוד ומיכל בת שאול, ואף שתו יין ואכלו אוכל תנכ"י. הכל כחלק מהנסיון לשבור את המחיצה שבין ההצגה והקהל, בין הסיפור התנ"כי והמציאות המודרנית.

"קין והבל"

בימוי ועיצוב ההצגה "קין והבל", קומדיה רצחנית מאת גיל קופטש עם 
עמי סמולרצ'יק ותומר שרון בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.

"בין שני עולמות"

עיבוד, בימוי ועיצוב "בין שני עולמות", הצגה מקורית על פי המחזה "הדיבוק" מאת ש. אנ-סקי, עבור תיאטרון "הבימה" במסגרת פסטיבל "דיבוקים" בפסטיבל ישראל. בעיבוד זה של סיפור האהבה הטראגי, מגלמים שלושה שחקנים (ירון גושן, נמרוד איזנברג, אילת שדמון) את הכוחות הפועלים על הסיפור, זוג האוהבים והכוח המפריד ביניהם. שאר הדמויות במחזה מגולמות על ידי בובות. יחודה של הפקה זו הוא בדרך בה משמשת מערכת היחסים בין המפעילים והבובות, כמשל לכניסת הדיבוק לגוף ובהומור הרב המובא בה. הצגה זו מוצגת בתיאטרון הסימטה.

"הרפתקאות יאן טיכי בכוכב הרובוטים"

ב-2012 כתב, עיצב וביים שמואל שוחט יחד עם אחותו דורית שוחט את הצגת המדע בדיוני "הרפתקאות יאן טיכי בכוכב הרובוטים" המבוססת על ספרו של הסופר הפולני הנודע, סטניסלב לם.                                                                                                        ההצגה הופקה באמצעות אי"ב והועלתה במסגרת פסטיבל אוטופיה למדע בדיוני ופנטזיה. 
הסיפור עוסק ביאן טיכי, חוקר החלל וההרפתקן ללא חת, הנשלח במצוות שרותי הביטחון והביון של כדור הארץ למשימת ריגול בכוכב הרובוטים העוין. שם, מחופש לרובוט, הוא מתערה בחברה ומגלה תרבות רובוטית המבוססת על שנאת האנושות בכלל וכדור הארץ בפרט. 
ההצגה מעבירה, במסווה של סיפור הרפתקאות בדיוני, ביקורת חברתית נוקבת על הקונפורמיזם האנושי ועל הסכנות הטמונות בחיים ובכניעה לשלטון עריץ ומדכא.
ההצגה מופיעה בתיאטרון תמונע.
יצירות נוספות פרי עטו של שוחט הינן עיבוד למגילת אסתר והצגות ילדים "הענק וגנו" (2002) ו"אני הנסיכה הלנה" (2001 עם יהודה לזרוביץ וענבל לוריא).

עיצוב

עבודותיו של שוחט כמעצב כוללות, עיצוב ויצור בובות ומסכות להצגת הילדים "נסיך צפרדע" בתיאטרון המדיטק בחולון, עיצוב ובימוי צלליות להצגת הילדים "דברים שאני לא מגלה" על פי ספרו של גדי טאוב בתיאטרון חיפה, ובאופרה "לעוף מכאן" ע"פ ספרה של נאוה סמל, בבימויה של יעלי רונן, תיאטרון הקאמרי; עיצוב ויצור בובות ל"אין כמו משפחה" בפסטיבל תיאטרון קצר צוותא; תפאורה וקונספט ל"מקס ומוריץ" בתיאטרון תמונע; אביזרים לתיאטרון יידישפיל ותיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ולהצגות רבות נוספות.