google/wiki40b huggingface dataset:
גיבון שחור מצויץ

תפוצה ואזור מגורים

גיבון שחור מצויץ שוכן ביערות הטרופיים וביערות העד ביבשת דרום מזרח אסיה, מזרחה מנהר המקונג בסין ובלאוס, בווייטנאם צפונה מהנהר האדום. כמו כן באי היינן שבסין.

תיאור פיזי

משקלו נע בין 5-8 ק"ג, אורך הגוף כולל הראש 45 - 64 ס"מ.
המין נולד כשצבע פרוותו זהוב, אך עד גיל חצי שנה היא מתכהת ונעשית שחורה. פרוות הזכרים נשארת שחורה, בנוסף להופעת כסות לבנה באזור הלחיים ובכיפת הראש. הנקבות חוזרות לפרווה זהובה עם הבגרות המינית, כשלעיתים מתווספים כתמים שחורים. 
הזכר והנקבה זהים בגודל ובצורה. למין שק גרון חיצוני קטן (לא כמו הסיאמנג) המשמש כתיבת תהודה להגברת קולו.

רבייה

המין מונוגמי. הזוג וצאצאיו שומרים על הטריטוריה. הגיבונים מגיע לבגרות מינית בגיל 8 שנים. תקופת הייחום אורכת כ-28 יום בדומה לאדם, אין שינויי צורה אך איבר המין משנה צבעו. אין קשר עונתי לבחירת העיתוי לילודה. הזכרים יוזמים את ההזדווגות יותר מהנקבות, אך ההזדווגות מותנית בהסכמת הנקבה, ובסמנה לזכר על ידי "השתחוות" לעברו שהיא מוכנה. צאצא יחיד נולד כל 2-3 לאחר תקופת הריון של 7-8 חודשים. הנקבה מניקה את הצאצא הנולד במשך שנתיים, הזכר וצאצא בוגר מסייעים בהגנה עליו ובחינוכו.

התנהגות

המין עדין ביותר ותנועותיו אציליות. עיקר תנועתו היא ברכיאלית - התקדמות על ידי התנדנדות בין ענפי העצים. בנדנוד אחד הוא עובר מרחק של 3 מטרים וכ-850 מטרים ביום אחד. בשעת הליכתם על הקרקע, הם מרימים את ידיהם מעל הראש, כדי לאזן את הגוף, אולם הליכתם על הקרקע נעשית לעיתים רחוקות ולמרחקים קצרים. בשעת אכילה, המין נצפה מטפס. המין אינו שוחה ונמנע מהתקרבות למקווי מים.
המין מתארגן במשפחות של זכר ונקבה המקיימים אורח חיים מונוגמי בעיקרו, ולהם 1-4 צאצאים. במקרים נדירים נצפו קבוצות עד 8 פריטים, להם אורח חיים פוליגמי (מה שלא קיים במינים אחרים של הגיבון המצויץ), בעקבות תוספת של נקבה מבוגרת וצאצאים של שתי הנקבות. הם מגינים על נחלתם בחריפות, על ידי השמעת קולות עזים וכן ברדיפה אחר פולשים. קולותיהם משמשים אף לתקשורת בין בני הזוג ולמטרת חיזוק הקשר, ונעשים על ידי הזכר והנקבה גם יחד. לעיתים נאספות משפחות יחדיו כדי ללקט מזון יחדיו, לנוח בצוותא ולהשתתף במלאכת ניקוי הגוף.

תזונה

עיקר התזונה של המין היא פירות הנמצאים בצמרות העצים הטרופיים, בעיקר פרות עשירים בסוכר כתאנים. המין נצפה אוכל גם עלים ופרחים. תזונה המתבססת כמעט רק על פירות היא בעייתית, בשל עונתיות הפירות וכן תפוצתם הנמוכה בתוך היער. על כן צורת התניידות הגיבונים עוזרת לו לנוע בין אזורי המזון במהירות.

שימור המין

למין ערך חינוכי ותרבותי עבור האדם, גם בשל דמיונו הגנטי לאדם וגם בשל אצילות תנועותיו, ההופכות אותו למיצג מבוקש בגני חיות. לעיתים ניצוד המין או נתפסים גוריו ומוחזקים כחיות שעשועים בארצות המוצא בעיקר. בסין נחשב בשר הגיבון למעדן, ועצמותיו נחשבים כתרופה עממית לראומטיזם. 
המין נמצא בסכנת הכחדה מידית, בעיקר בעקבות הריסת בית הגידול על ידי בירוא יערות הגשם למטרות חקלאות ותעשייה. משערים כי 75% מבית הגידול הטבעי של המין הושמד, מצב זה גרם לבידוד אוכלוסיות מסוימות, והרחקתן ממקורות מזון זמינים. בעבר היה נפוץ אף בקמבודיה, אך הפעילות הצבאית בכל האזור בשנות ה-70, גרמה להכחדה הדרגתית של תת-המין האנדמי למדינה זו, עד להכחדתו הסופית בשנת 1996. בתאילנד הוכחד תת-המין האנדמי בעקבות תהליך תיעוש מואץ עוד בשנות ה-70.
חוק עבודת הנוער

חוק עבודת הנוער, תשי"ג-1953 הוא הוראה רשמית מחייבת, מנוסחת בכתב, שמסדירה את העסקת הנוער בישראל. הסוגיות בהן עוסק החוק הן סוגיות בסיסיות כגון שכר מינימלי, חופשות ,דיני עבודה ועוד.
חוק עבודת הנוער הוא אחד מחוקי המגן הקיימים במדינת ישראל. מטרתו היא להסדיר את זכויותיהם של הנערים העובדים מגילאי 15 עד 18 ולמנוע פגיעה בחייהם: בלימודיהם, בבריאותם או בהתפתחותם התקינה.

היסטוריה חוקתית

חוק עבודת הנוער נחקק ב-1953 וקובע את הזכויות המוענקות לבני הנוער המועסקים בשנות החמישים.
כשהחוק נחקק רוב הנוער העובד לא למד במקביל בבית הספר מתוך קשיים כלכלים באותה תקופה,אך עם הזמן החוק השתנה בהתאם לזמן בעיקר בשנות ה-70 וה-90.
בשנת 2012 בעקבות כניסתו לתוקף של החוק להגברת האכיפה של דיני העבודה, רבים מן המעסיקים של בני הנוער נקנסו על ידי  הפקחים של המשרד תמ"ת בשל שעות נוספות שבני הנוער עבדו מעבר למסגרת שעות העבודה על פי החוק. שר התמ"ת באותה תקופה, שלום שמחון, החליט לבחון מחדש את החוק באמצעות מועצת הנוער שבה השתתפו נציגי ההסתדרות,תנועות נוער ונציגי הממשלה. לבסוף המחלקה משפטית של המשרד הכינה הצעת חקיקה שהתקבלה ונכנסה לעדכון האחרון של החוק בשנת 2016.

מבנה החוק

החוק מורכב מ-7 חלקים. זה פירוט החלקים העיקריים:

גיל עבודה ועבודות אסורות

גיל העסקה המינימלי לנוער במהלך שנת הלימודים הוא 16 אם חל עליו חוק לימוד חובה. אם לא חל על הנער חוק לימוד חובה הגיל המינימלי להעסקתו הוא 15. גיל העסקה מינימלי במהלך חופשות רשמיות (החופש הגדול) הוא מי שמלאו לו 14 שנים.

חופשה שנתית

מכסת החופשה השנתית לנער גדולה מזו הניתנת לבוגר, והיא 18 יום בשנה לעומת 14 יום לבוגר (בשני המקרים כוללים ימי חופשה אלה גם את המנוחה השבועית). נער שעבד רק בחופשת הקיץ זכאי למכסה זו כפול מספר ימי עבודתו חלקי 240 (כלומר יותר מהמתבקש באופן יחסי למשך תקופת ההעסקה). אם לא ניתנה לנער חופשה בתשלום כמתבקש מכלל זה, יש לשלם לו פדיון חופשה בסיום עבודתו.
נער שעובד צריך למלא טופס 101 של מס הכנסה, אך נערים עצמם אינם צריכים לשלם מס בגלל המשכורת הנמוכה שלהם. בנוסף נער עובד אינו צריך לשלם לביטוח הלאומי אלא המעסיק צריך להפריש לו.

הוראות בדבר היתרים

כדי להעסיק בני נוער ישנם על המעסיק לעמוד במספר תנאים: ראשית, לא יינתן היתר להעבדת נער אם העבודה תפגע בביטחונו, בריאותו, חינוכו והתפתחותו, הנער יקבל הפסקות במהלך היום ובין הימים עצמם, כמו כן הנער יוכל לחוות את דעתו והיא תילקח בחשבון על פי בגרותו וגילו.

ביצוע עונשין

כל אדם אשר יעסיק בן נוער בניגוד לחוקים יועמד למשפט וייענש על פי חוק העונשין.
יוסף קאליש

רבי יוסף קאליש (תרל"ח, 1878 - ג' בשבט תרצ"ו, ינואר 1936) היה האדמו"ר השלישי מאמשינוב.

ביוגרפיה

בנם של רבי מנחם ואסתר גולדה לבית אלברשטיין. נישא לבתו של רבי חיים אלעזר וקס, ה"נפש חיה". בצעירותו הוכתר לכהן ברבנות אוסטרובה, בה הייתה קהילה יהודית גדולה ולמדנית. הוא זכה להצלחה בתפקידו ורבים מהמתנגדים בעיירה הפכו לחסידיו.  בשנת תרע"ח נפטר אביו, והוא נקרא למלא את מקומו ברבנות ואדמו"רות אמשינוב. כדרכה של חסידות אמשינוב-וורקא, נהג באהבת ישראל, ובלט בהכנסת האורחים שלו. גם חסידיו היו מתאכסנים אצלו כשהיו נוסעים לחצרו. נודע גם כמתמיד, וכתוצאה מעיונו, נחלה במחלת עיניים והתעוור. 
השתתף בכנסייה הגדולה השנייה בווינה. בשנותיו האחרונות חלה בלבו, ועבר לאוטבוצק בה נפטר. נקבר בוורשה באוהל אביו.

משפחתו

אחיו היה רבי שמעון שלום, האדמו"ר באמשינוב באוטבוצק ולאחר השואה בארצות הברית. 
ילדיו היו:
1. בנו רבי יעקב דוד מילא את מקומו. נרצח בשואה.
2. רבי יצחק, ניצל מהשואה וכיהן בארצות הברית. 
3. רבי מנחם, נספה במחנה פוניאטובה. 
4. יוטא, אשת רבי יעקב שרגא זינגר רבה של אוסטרובה.
5. דבורה טויבא, אשת רבי בנימין מורגנשטרן רב העיירה סטרדין (בנו של רבי הרבי מסוקולוב). 
6. פריבה, אשת הרב צבי מונק מוורשה. 
7. צפורה מרים, אשת הרב שלמה ווישקובסקי מוורשה (שניהם וילדיהם נספו בשואה). 
8. שפרה מירל, אשת האדמו"ר רבי שמואל שלמה ליינר, מראדזין. 
9. חנה רייצא, אשת רבי אלימלך מורגנשטרן (בן גיסו, רבי יעקב אריה מראדזימין). 
10. ביילה, אשת הרב שמואל ליברמן מלודז'. 
11. הענא ריבה פייגה, אשת רבי אלימלך הולשטוק מנשלסק (בנו של הרבי מאוסטרובצה). 
12. הנדל ריקל, אשת הרב פייבל קליין מקרקוב. 
13. לאה הדסה, אשת הרב יחזקאל אברמצ'יק מסוסנביצה.
RJ-45

RJ-45 (קיצור של Registered Jack 45) הוא תקע סטנדרטי לכבלי זוגות שזורים (כמו UTP או STP) כחלק מהקוד לתקנות פדרליות (Code of Federal Regulation) של ארצות הברית. לתקע RJ-45 שמונה פינים מנחושת, המסודרים בשורה. בדרך כלל מחברים את הכבל אל התקע על פי תקן TIA-568.
השימוש בתקעי RJ-45 נפוץ בעיקר ברשתות Ethernet (בעקבות כבלי הזוגות השזורים). ברוחבי פס של 10Mbps ו-100Mbps משתמשים רק בארבעה משמונת הגידים של הכבלים, ובהתאמה גם בתקעים. ארבעת הגידים הנותרים יכולים לשמש לגיבוי, לקו טלפון או לרשת נוספת. בקצבים של 1Gbps משתמשים בכל שמונת הגידים.
לול (סרט)

סדרת תוכניות הטלוויזיה

כוכבי סדרת הטלוויזיה, "לול", כונו לימים "חבורת לול". בתוכנית השתתפו בין היתר: אריק איינשטיין, אורי זוהר, שלום חנוך, ג'וזי כץ, צבי שיסל, משה איש כסית, שמוליק קראוס, יהונתן גפן ואורחים נוספים, דוגמת: דורי בן-זאב, דן שילון, תיקי דיין, אורי גרוס וטליה שפירא.

האלבום (פסקול הסרט)

בשנת 1988 יחד עם עריכת הסרט, יצא לחנויות תקליט אלבום מוזיקלי המכיל שירים ומערכונים מתוך הסרט, בהפקתו של צבי שיסל תוצרת ישראל פונוקול. בשנת 1994 הוסב התקליט לתקליטור. באלבום זה מופיעים השירים: "אבשלום", "צא מזה", "כתבו עליו בעיתון", "אני אוהב לישון", "אמא אדמה", "למה לי לקחת ללב", "שיר מספר שמונה", "מה איתי", "אבישג", "אני ואתה" והמערכונים: "חידון התנ"ך", "סמי וסוסו", "אני אישה", "עולים חדשים", "הרומאים" ו"לה מרמור מאת פרלש". כל השירים באלבום נכתבו על ידי "חבורת לול" ומבוצעים על ידי אריק איינשטיין, שלום חנוך וג'וזי כץ וכל המערכונים נכתבו על ידי אורי זוהר ואריק איינשטיין ומשוחקים על ידי "חבורת לול".
דיווידס שמבראס

קריירה

שמבראס התחיל את הקריירה שלו בז'לגיריס וילנה. בינואר 1998 עזב לדינמו מוסקבה הרוסית. כעבור 3 עונות חתם בצסק"א מוסקבה והפך לאחד השחקנים החשובים במועדון וזכה איתה בכל תואר מקומי אפשרי ואף בגביע אופ"א בעונת 2004/2005, לאחר שעלה כמחליף בדקות הסיום במשחק הגמר מול ספורטינג ליסבון. בשנת 2012 עזב לאלניה ולדיקווקז, וכעבור עונה וחצי חזר לז'לגיריס וילנה. ב-28 בנובמבר 2015 ערך את הופעתו האחרונה בקריירה ופרש ממשחק פעיל.
שמבראס מדורג שני בטבלת שיאן ההופעות של נבחרת ליטא עם 82 הופעות בנבחרת.
כאזאלו

כאזאלו או כאזאלה הוא שמה של עיר עתיקה ששכנה בדרום מסופוטמיה. העיר מופיעה במקורות בשפה האכדית.
על פי לוח בכתב יתדות מתקופת שלטונו של גודאה מלך לגש, שכנה כאזאלו במערב מסופוטמיה באזור בו שכנו האמורים. החוקרים היום מעריכים שהעיר שכנה כ-15 ק"מ מצפון מערב לעיר בבל, ממערב לנהר הפרת.
במאה ה-24 או ה-23 לפנה"ס, נשלטה העיר על ידי המלך כשתובילה. הוא מרד ונלחם כנגד סרגון מאכד על השליטה בעיר. לאחר מכן הייתה העיר בתחום השפעתה של אור. המלך שלה היה בעל ברית של איבי-סין, השליט האחרון של אור. בעקבות נפילתה של העיר אור, התעצם בתחילת האלף השני לפנה"ס כוחה של העיר לתקופה קצרה, יחד עם עליית כוחה של העיר איסין. היא הפכה לעיר מדינה שכבשה מספר ערים שכנות, כולל הערים בבל וכיש. היא הצליחה להרחיב את תחום שליטתה לתעלות שמדרום לעיר מאראד , עיר קטנה ממערב לניפור על הגדה המערבית של הפרת, עליה היא שלטה כחצי מאה.
בתחילת המאה ה-19 לפנה"ס שלט עליה המלך שומודיתמה (Sumuditama). לאחר מותו, הצליח שומו-אבו, שהיה המלך הראשון של השושלת הראשונה של בבל במחצית הראשונה של המאה ה-19 לפנה"ס, לגבור על העיר ולהשתחרר משלטונה של כאזאלו. גם העיר כיש השתחררה משלטון העיר. העיר המשיכה לשלוט על אזור נרחב בדרום מסופוטמיה, מסיפר ועד מאראד. שומו-ל-אל, בנו של שמו-אבו, נלחם בעיר והרס את חומותיה. מלכה של העיר, יחזיר-אילו (Yakhzir-ilu), שאולי היה ממוצא שמי, נהרג. בהמשך נבלעה כאזאלו בממלכת בבל שגודלה עלה והיא התפשטה על פני כל האזור.
המפלגה העממית-לאומית יהודית

ברומניה

לאחר צירוף בוקובינה לממלכת רומניה לאחר מלחמת העולם הראשונה נבחר שטראוכר לפרלמנט הרומני ב-1920 ושוב ב-1922.
הוועדה להגברת התחרותיות במשק

הוועדה להגברת התחרותיות במשק (מכונה: ועדת הריכוזיות או ועדת התחרותיות) היא ועדה שהוקמה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו, שר האוצר ד"ר יובל שטייניץ ונגיד בנק ישראל פרופ' סטנלי פישר באוקטובר 2010 כדי לטפל בבעיית הריכוזיות במשק הישראלי באופן שיגביר את התחרותיות במשק וכתוצאה מכך גם את הצמיחה ויגדיל את השוויון בחלוקת ההכנסות.
הוועדה הוקמה על ידי ראש הממשלה ושר האוצר בשל התחושה המתמשכת כי הריכוזיות מונעת תחרות וגורמת לעליות מחירים במגוון ענפי המשק וכן בשל ממצאי בנק ישראל בדו"ח לשנת 2009 והצעת החוק שהוגשה בעקבות הדברים (הצעת חוק הגברת התחרותיות וצמצום סיכונים בפעילות קבוצות עסקיות, התש"ע–2010). הוועדה הייתה אמורה להגיש את מסקנותיה הסופיות בתוך ארבעה חודשים מעת מינויה בתאריך 1 במרץ 2011, אך מועד הגשתן נדחה שוב ושוב.

המלצות ביניים

ב-19 בספטמבר 2011 פרסמה הוועדה את טיוטת המלצות הביניים שהתגבשו, כדי לקבל את הערות הציבור בנוגע להן.
בתגובה להמלצות הביניים אמר ח"כ משה גפני, יו"ר ועדת הכספים של הכנסת, כי הוא תומך בהמלצות הוועדה בקריאתה להפרדת החזקות ריאליות מפיננסיות, וטען ש"זה לא מספיק" ויש להרחיב את ההגבלות. הדבר מעודד את התחרותיות ומונע את המונופולים. לטענתו אף יש לשקול חקיקה שבעלי החברות הגדולות לא יוכלו להיות גם בעלים של כלי תקשורת מה שיכול "לפגוע במשטר הדמוקרטי" בארץ. בינתיים סיימו מנכ"ל משרד רה"מ והאוצר את תפקידם והוועדה נשארה ללא יושבי ראש. לפיכך ביקש השר שטייניץ מחיים שני באורח חריג להמשיך להוביל את עבודת הוועדה עד לסיומה.

התגובות על המלצות הוועדה

מבקרי הוועדה צופים כי תוצאות יישומן המלא של מסקנות הוועדה בעיקר בנושא השטחת הפירמידות העסקיות צפויות לגרום לזעזוע רבתי בשוק ההון, שכן לדעתם, כלל לא ברור מה יעלה בגורלן של הרבה מן החברות ללא תמיכתן של החברות מעליהן בקבוצת השליטה ועל כן צפויים אנו להיות עדים לפעילות ערה של מכירת חברות בדומה לזו שנבעה מדו"ח הרפורמה בשוק ההון (רפורמת בכר). עם זאת כלכלנים מדגישים שיישום מסקנות הוועדה יביאו להאצה של פיתוח וחדשנות עסקית ותחילתו של גל השקעות חדש במשק הישראלי אשר יוביל בסופו של יום להורדת יוקר המחיה ויצירת מקומות עבודה חדשים.

תוצאות המלצותיה של הוועדה

אחד מתנאי הסף שהציב נפתלי בנט ערב כניסתו לממשלה היה קידום המלצות הוועדה ועם הקמתה מונה לתפקיד השר האחראי על ענייני יוקר המחיה בנוסף למינוי לשר הכלכלה והמסחר.
ב-21 באפריל 2012 אישרה הממשלה פה אחד את המלצות הוועדה. נקבע כי על שר האוצר להכין תזכיר חקיקה על מנת להביא ליישום המלצות הוועדה בהקדם האפשרי. לבסוף הגיש שר האוצר שטייניץ את הצעת החוק לכנסת. בדבריו עם הקריאה הראשונה אמר השר שטייניץ: "לחקיקה בנושא הריכוזיות השפעה דרמטית על המבנה הכלכלי של המשק ועל יצירתה של כלכלה בריאה יותר הבנויה על יסודות יציבים ואיתנים יותר. לחוק תהיה גם תרומה דרמטית לחיזוקה של הדמוקרטיה". החוק עבר בקריאה ראשונה ביוני 2012 ובקריאה שנייה ושלישית ב-9 בדצמבר 2013, אחרי שעבר הכנה ממושכת של חודשים בוועדת הכספים של הכנסת בראשות ח"כ ניסן סלומיאנסקי.
ענת חדיד

ביוגרפיה

חדיד נולדה וגדלה בעיר הדרוזית דלית אל-כרמל שעל מורדות הכרמל, שם היא מתגוררת עד היום עם בעלה ובנה. חדיד למדה בבית הספר התיכון "חוגים" שבחיפה. בתום לימודיה התיכוניים למדה אדריכלות ואיפור מקצועי לטלוויזיה בטרם החליטה לפנות לתחום המשחק.
לראשונה הופיעה חדיד בסדרת הטלוויזיה "משפחה דה לוקס" לצד בסאם זועמוט ששודרה בערוץ הראשון בשנים 2001-2000. השתתפותה בסדרה עוררה מחלוקת ותגובות נזעמות בחברה הדרוזית, חדיד הוחרמה על ידי ההנהגה הדתית ואף חולקו עלונים בגנותה. בראיון מספרת חדיד כי לולא תמיכת משפחתה ובעלה היא הייתה נכנעת ללחץ ומוותרת על קריירת המשחק.
כמו כן, הנחתה חדיד תוכניות רדיו בשפה הערבית; בין השנים 1996–1998 ברדיו "אל-בלד", ובשנת 2003 ברדיו א-שמס. היא קיבלה תגובות שונות על פועלה בתחום זה.
בשנת 2005 השתתפה חדיד בפסטיבל מסרחיד להצגות יחיד בשפה הערבית שנערך בעכו. בפסטיבל זה הועלתה ההצגה "אנה וקיטי", עיבוד ערבי ראשון מסוגו ליומנה של אנה פרנק בכיכובה של חדיד. ההצגה עוררה עניין ציבורי וחדיד זכתה לחשיפה בעקבות משחקה בה.
שנה לאחר מכן, בפסטיבל מסרחיד 2006, זכתה חדיד בשני פרסים ("פרס ההצגה הטובה ביותר" ו"פרס המשחק הטוב ביותר"), על כיכובה בהצגה "ג'וזפין" שנכתבה על יד רביד דברה, תורגמה ובוימה על ידי סלאח עזאם. בשנה זו הופיעה בתפקיד משנה בסרט "הבועה" של איתן פוקס וגל אוחובסקי.
חדיד שיחקה במחזה "שרופים" שהועלה בתיאטרון הערבי-עברי ביפו בשנת 2010.
חדיד בוגרת חוג התיאטרון באוניברסיטת חיפה. נשואה ליזיד, פרסומאי ומייסד רדיו אלבלד, ואם לילד.
Dede

ביוגרפיה

"Dede" נולד וגדל באזור תל אביב-יפו.] הוא נחשף לראשונה לתחום הגרפיטי בנעוריו. בהיותו בן 13 ריסס את מפת מערכת השמש וכוכבי השמיים על קיר בית הספר בו למד.
במהלך שירותו הצבאי החל בריסוס גרפיטי שהכיל מסרים ויזואליים אנטי-ממסדיים, כגון דמויות חיילים המפריחים בועות סבון כילדים, שוטרים לבושים בבגדי בלרינה, ועוד.] לאחר שחרורו, החל לרסס ברחבי תל אביב אלמנטים כגון יונים, חיות מוטאציוניות מוגדלות, ארכיטקטורה ועוד על מנת להעביר רעיונות ומסרים חברתיים. ריסוסים אלה נעשו באמצעות טכניקת סטנסילים.
עם השנים פיתח "Dede" טכניקות נוספות כגון ציור ביד חופשית בתרסיס ובמכחול, רישום, מיצב והדבקת-נייר. כמו כן פיתח סגנון בשיטות שונות ​וביניהן רישום, מיצב, הדבקת-נייר ואף הדבקות קונפטי. אז החלו להופיע לראשונה בעבודותיו דימויים של פרצופים עגולים בעלי ידיים דקות, המתארים מערכות יחסים אנושיות. בעבודות אלו החל האמן להביע תימות אישיות יותר ופחות חברתיות-פוליטיות, על אף שיש הגורסים כי דווקא בהתמקדותו בספירה האישית הרחיב את יריעת התקשורת עם הקהל הרחב. בעבודותיו "Dede" מתייחס לנושאים חברתיים רבים, ביניהם למחאה החברתית, קשרי הון-שלטון, בעיית הדיור, ומצוקותיהם של מחוסרי הדיור בתל אביב.
עבודותיו של "Dede" מוצגות בעיקר במרחב הציבורי, אך למרות זאת, האמן משתדל להימנע מוונדליזם טהור. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החל Dede להציג בגלריות ובמוזיאונים בארץ, כגון גלריה קישון, גלריה אלפרד, P8, גלריה זימאק, יריד צבע טרי, מוזיאון עין הוד, מוזיאון חיפה ואחרים. ולאחר מכן בגלריות בניו-יורק, מיאמי, לונדון, ברלין, רוסיה ועוד.

יצירתו

עבודתו המוקדמת של "Dede" נעשתה בעיקר בעזרת שבלונות. במהלך השנים שינה את סגנון יצירתו ועבר ליצירה חופשית יותר, הנעשית על גבי ניירות המודבקים על קירות הבניינים.
מוטיב בולט בעבודותיו הוא הפלסטר. סיבת השימוש בפלסטר אינה ידועה, והאמן עצמו ממאן לתת פירוש מדויק. אולם השימוש הרחב בפלסטר מזכיר את השימוש בלב, ובסמלים נוספים כגון דמעה, יד מושטת ואחרים, בהם משתמשים אמנים כדי להביע הן סבל והן תקווה אנושיים.
לאורך שנות פעילותו בתל אביב קיבל חשיפה מיוחדת עקב שימושו באלמנטים גדולים מהמרחב הציבורי והפיכתם לאייקונים רעיוניים קליטים. ביניהם ניתן לראות בסיס גשר בנהר איילון שהפך לצוללת צהובה, שארית גשר שהפך לאטב כביסה ענק, חניון שהוסב למטרה עבור טילים, וכו'. תשומת לב גדולה במיוחד משכה עבודתו בדולפינריום הנטוש בתל אביב שהפך לסט שיניים על קפיץ.
משנת 2014 מרבה דדה ליצור בשיתוף עם בת זוגו, ניצן מינץ. השניים הציגו את עבודותיהם המשותפות בבפראג, בלגרד, לודז', ברלין וביריד האמנות Pulse במיאמי.
מרדכי מנשכיז

רבי מָרְדְּכַי שפירא מִנֶּשְׁכִיז (ה'תק"ב – ח' בניסן ה'תק"ס) היה אדמו"ר חסידי מתלמידי רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב (המגיד מזלוטשוב) ואבי שושלת נשכיז. היה מנשיאי קופת מעות ארץ הקודש בפולין, ובהמשך הקים את כולל ווהלין.

ביוגרפיה

נולד בנסכיז' בשנת ה'תק"ב לגיטל ורבי דובער מטולצ'ין (סופר ומזכיר בוועד ארבע ארצות), היה תלמידו המובהק של המגיד מזלאטשוב ויחדיו נסעו למגיד ממעזריטש. לאחר נישואיו התגורר בסמוך לחותנו בלשנוב שבאוסטריה ועם הימים נתמנה לאב"ד בעיר. שימש ברבנות גם בקובל (קוואלא) ובלודמיר ובשנת ה'תקמ"ט נתמנה לרבה של נסכיז' עיר מולדתו. עסק גם בהתרת עגונות.
שימש כנשיא קופת מעות ארץ הקודש בפולין, ובעקבות המחלוקת שהתפתחה בין מנהיגי החסידות ברוסיה ופולין סביב יעילותה של מערכת הגבייה והחלוקה, הקים  בשנת תקנ"ו (1796)  את "כולל ווהלין" ביחד עם החוזה מלובלין, המגיד מקוזניץ והאוהב ישראל מאפטא.
נפטר בנסכיז' בח' בניסן ה'תק"ס ושם נטמן. בנו הצעיר רבי יצחק מילא את מקומו בנסכיז'.
סם פיבניק

סם (שמואל) פיבניק (בפולנית: Szmuel Piwnik, "שמואל פיבניק"; ‏1 בספטמבר 1926–30 באוגוסט 2017) היה ניצול השואה ששרד את התופת במחנה הריכוז אושוויץ.  ב-30 באוגוסט 2012 יצא לאור ספר על זיכרונותיו מתקופת השואה: Survivor - Auschwitz, The Death March and My Fight for Freedom ("ניצול - אושוויץ, צעדת המוות ומלחמתי לחירות"). הספר נכתב באנגלית, יצא לאור בהוצאת  Hodder & Stoughton,  ותורגם לאיטלקית, פולנית, צרפתית והולנדית.
שמואל פיבניק היה בנם השני של פייגל פיבניק, ולייב פיבניק, חייט. בתחילת שנת 1943 אולצה  המשפחה לעקור לגטו בנדין. ב-6 באוגוסט 1943 הם נשלחו למחנה אושוויץ-בירקנאו. אביו ואמו, אחותו הקטנה חנה, ואחיו הקטנים מאיר, וולף ויוסף נרצחו מיד עם הגעתם למחנה. הוא סיפר שאחותו הגדולה הנדל שרדה במחנה במשך כעשרה ימים, עד שנבחרה בסלקציה לתאי הגזים.
פרטיו האישיים נלקחו ממנו, הוא נרשם במצבת אסירי המחנה וקועקע במספר האסיר 135913. לאחר תקופה של שבועיים באזור ה"הסגר" בבירקנאו, הוא שובץ ביחידת ה"רמפקומנדו" שתפקידה היה להוציא את האסירים שהובלו למחנה מהרכבות לפני קליטתם במחנה או הוצאתם להורג בגז. הדבר נתן לו גישה למזון ולחפצי ערך שהיו במטען המשלוחים, והוא עשה בהם שימוש כדי לשחד את הקאפואים ואת אסירי המחנה האחרים. 
ב-27 בדצמבר 1943, אושפז בבית החולים שבמחנה (בלוק 9) עם חשד לטיפוס. הוא סיפר שהודות לשהייתו בבית החולים ניצל מסלקציה למוות במחנה ב-11 בינואר 1944. לאחר החלמתו מהטיפוס נשלח לתת-המחנה פירסטנגרובה, מכרה פחם שבו נכפה עליו לעבוד כ"פורארבייטר" (Vorarbeiter – "משגיח", בגרמנית). לדבריו, בעת שהייתו באושוויץ ראה במו עיניו את אוטו מול ואת יוזף מנגלה.
ב-19 בינואר 1945 פונה מחנה פירסטנגרובה עקב התקדמות הצבא האדום לעברו. האסירים שהיו חזקים דיים הוצעדו לצד מסילת רכבת בגליווייס. רובם של אלו שלא היו כשירים לצעוד בצעדה נורו למוות על ידי שומרי המחנה תחת פיקודו של מקס שמידט. לאחר מסע רגלי שנמשך תשעה ימים ובמהלכו לא ניתנו לאסירים מנות מזון, קבוצתו של פיבניק הגיעה למחנה דורה-מיטלבאו ב-28 בינואר 1945. במשך שלושה חודשים שהה פיבניק במחנה בו נכפו עליו עבודות בנייה, ולאחר מכן נשלח ביחד עם כמאתיים אסירים אחרים ממחנה פירסטנגרובה על גבי דוברות לאורך נהר האלבה לעבר העיר הולשטיין שבצפון גרמניה. בהולשטיין נכפתה על האסירים עבודה חקלאית, ופיבניק נשלח לעבוד בחוות הוריו של מקס שמידט. 
בתחילת מאי 1945, אסירי מחנה פירסטנגרובה לשעבר ופיבניק הוצעדו לנמל נוישטאט ומשם הובלו לאונייה קאפ ארקונה בתאריך 3 במאי 1945. אסירים אחרים הובלו לאוניות נוסעים אחרות, ושעות ספורות לאחר שפיבניק היה על המשט הם הותקפו על ידי חיל האוויר הבריטי והמשט עלה באש והוטבע. כאחד האחרונים שעלו לאונייה, פיבניק ניצב ברציף העליון ולכן יכל לקפוץ ממנה ולשחות לעבר החוף. מתוך כ-7,000 אסירים שהובלו במשט שרדו לא יותר מ-500 איש. 
פיבניק שוחרר על ידי הצבא הבריטי בנוישטאט ב-4 במאי 1945.
הוא נפטר ב-30 באוגוסט 2017 בבית אבות יהודי בלונדון.
רודריגו גואש

סנטוס

ב-21 ביולי 2017 רודריגו חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו בסנטוס.
ב-4 בפברואר באותה השנה ערך את הופעת הבכורה שלו בסנטוס נגד אתלטיקו מיניירו בניצחון 1–3. ב-25 בינואר 2018 כבש שער בכורה בניצחון 1–3 על פונטה פרטה.

ריאל מדריד

ב-15 ביוני 2018, הגיעו ריאל מדריד וסנטוס להסכם על רכישת רודריגו תמורת 45 מיליון אירו. רודריגו הוצג בשורות הלבנים שנה לאחר מכן, ב-18 ביוני 2019.

חיים אישיים

אביו של רודריגו, אריק באטיסטה דה גואש, הוא כדורגלן עבר.
תחנת הכוח הגרעינית קורסק

היסטוריה

החלטה עקרונית על הקמת התחנה התקבלה בשנת 1965 לאור מחסור בדלק לתחנות כוח קיטוריות המוסקות בדלק פוסילי במרכז ברית המועצות. בתכנון התחנה השתתפו מספר משרדי תכנון של ברית המועצות תחת אחריות כוללת של מכון לתכנון תחנות כוח גרעיניות במוסקבה. בניית תחנת הכוח החלה בשנת 1972. בתחנת כוח זה הותקנו כורים גרעינים זהים לאלו שהותקנו קודם לכך בתחנת הכוח הגרעינית של לנינגרד. היחידה הראשונה הופעלה בסוף 1976 וב-12 באוקטובר 1977 החלה הפעלה מסחרית שלה. הפעלה מסחרית של היחידה השנייה הייתה בשנת 1979, השלישית ב-1984 ורביעית ב-1986.
לצורכי הוצאת אנרגיה מתחנת כוח נבנו מספר קווי מתח 330-750 ק"ו. באמצעותם תחנת הכוח קשורה גם עם מערכת החשמל של אוקרינה ומזינה עומסים בתחומה. רוב האנרגיה מועברת לצרכנים בתחום רוסיה.
בשנת 1986, במקביל לעבודות של הקמת כורים מס' 3 ומס' 4 החלו עבודות בהקמת יחידות נוספות (כור מס' 5 וכור מס' 6). הקמת יחידה מס' 6 הופסקה כליל בשנת 1993. עבודות הקמה יחידה מס' 5 הופסקו וחודשו מספר פעמים. בשנת 2011, לאחר תהליך בנייה של 25 שנים התברר שעד לסיום הבנייה נדרשות עוד כ-3.5 שנים. בשנת 2012 הוחלט סופית על הפסקת בניית יחידה זו זאת עקב התכנון המיושן, אי-כדאיות של התאמת המתקנים הקיימים לתכנון חדש ותוכניות להקמת תחנת הכוח חדשה בקרבת מקום.
סביב המתקן הוקמה מערכת בקרת איכות הסביבה שמנטרות תנאים סביבתיים באזור של כ-30 ק"מ מתחנת הכוח.

תחנת הכוח קורסק 2

בשנת 2013 החלו עבודות מוקדמות להקמת תחנת כוח נוספת - קורסק-2 בקרבת התחנה הקיימת. תחנת כוח זו צפויה לכלול 4 יחידות ולאחר הפעלתם תחנת הכוח הקיימת תיסגר. סיום עבודת יחידות ייצור בתחנת הכוח קורסק מתוכננת לקראת שנת 2023.
יחסי מלזיה–ניגריה

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-1965. היחסים בין המדינות מבוססים על שיתוף פעולה בתחומי הכלכלה והמסחר. ניגריה היא המדינה בעלת מספר הסטודנטים הגבוה ביותר שלומדים במלזיה ביבשת אפריקה. כמו כן, מלזיה היא גם שותפת הסחר השנייה בגודלה באפריקה.
דמיטרי סקופינצב

קריירת מועדונים

הוא התחיל לשחק כדורגל בעיר הולדתו וורונז'. בשנת 2010, הוא עבר לאקדמיה של דינמו מוסקבה בסיועו של קונסטנטין סרסאניה עבור 136 אלף רובל, משם הוא עבר לקבוצת הנוער של זניט. לאחר ששיחק בקבוצת הנוער של המועדון עונה אחת, הוא עבר לר.ב. לייפציג, זאת בעצתו של אנטולי טימושצ'וק. הוא עבר תמורת 1.8 מיליון יורו, אבל חודש לאחר מכן הועבר לקבוצת ליפרינג, מועדון אחר שממומן על ידי רד בול והתמודד בליגה האוסטרית הראשונה. הוא ערך 13 מפגשים במדיה וב-23 באוקטובר 2015 עלה בהופעת בכורה במשחק נגד וינר נוישטאדט. ב-2016 הוא חתם על חוזה לשלוש שנים עם רוסטוב. ב-29 באוקטובר 2016, הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג הרוסי במשחק נגד אמקאר פרם כשעלה להחליף בדקה 87 את דניס טרנטייב.
הרכבת הקלה של אדינבורו

הקמת הרכבת

בעיר אדינבורו פעלה רכבת קלה בשנים 1919–1956. תחילה היא הונעה בכבל ואחר כך הוסבה להנעה בחשמל. הרכבת בוטלה כאשר הוחלט להשתית את התחבורה בעיר על אוטובוסים מונעים במנועי דיזל.
בשלהי שנות התשעים התעורר בעיר עניין מחודש בהקמת רכבת קלה, לאחר שערים אחרות בבריטניה הקימו רכבות דומות. לאחר הליך ממושך של דיון בהצעות ושל רישוי החלו ב-2007 עבודות מקדימות להקמת המערכת. הקמת המערכת עצמה החלה ביוני 2008. הבנייה הצריכה הקמת גשרים וחפירת מנהרה.
השלמת הפרויקט הייתה כרוכה בקשיים רבים, בעיכוב משמעותי ובקשיי מימון. הרכבת החלה בפעולה סדירה ב-31 במאי 2014. עלות הקמת המערכת הגיעה ל-776 מיליון לירות שטרלינג, יותר מכפליים מהערכת העלות הראשונה של ההקמה.

הרכבת

הרכבת כוללת כיום (2019) קו אחד באורך של 14 קילומטרים. בקו הוקמו 16 תחנות, הממוקמות ברובן במרכזה של העיר, מצפון מזרח לדרום מערב. הרכבת מחברת את מרכז העיר עם נמל התעופה, הממוקם ממערב לעיר. משך הנסיעה בקו לכל אורכו הוא כ-40 דקות. הדיפו (depot) של הרכבת ממוקם בסמוך לחלקו המערבי של הקו.
בקו משרתים קרונות רכבת מתוצרת חברת CAF הספרדית. הרכבת מונעת בחשמל וניזונה מכבל חשמל עילי. אורך כל רכבת הוא 42.8 מטר ובה קיבולת של עד 250 נוסעים.
מספר הנוסעים ברכבת עלה בהתמדה מאז הפעלתה. בשנת 2015 נסעו בה 4.92 מיליון נוסעים ובשנת 2018 הגיע מספרם ל-7.3 מיליון. בשנתיים הראשונות להפעלתה פעלה המערכת בהפסד תפעולי, אך ב-2016, שנתיים לפני הצפוי, כבר הגיעה לרווח.
הרכבת מופעלת על ידי חברת Edinburgh Trams, שהיא חברה בת של תאגיד התחבורה העירוני Transport for Edinburgh.
במרץ 2019 החליטה מועצת העיר על הארכת קו הרכבת הקלה בחלקו המזרחי, עד לרובע לית' (Leith) שלחוף לשון הים של פורת'.