google/wiki40b huggingface dataset:
יוסף טוב עלם הספרדי

קורות חייו

נולד בספרד כנראה בעיר טולדו בשנת 1335 (שנת ה' אלפים צ"ה) בערך. אין בידינו מידע רב על חייו אך במכתב בכתב יד מסופר "שנקבצו ובאו עליו צרות על אודות אשה".
בשנת 1376 (קל"ו) היה בעיר כינאה (חאניה) בקנדיה (הרקליון), ולאחר מכן עבר למצרים התעכב שם ועלה לירושלים.
ר' יוסף טוב עלם הרגיש שאנשים תוקפים את פירושו של ר' אברהם בן עזרא מכיוון שפירשו לתורה מתומצת ועמוק מידי ולכן לא הבינו אותו כראוי. ר' יוסף החליט לצאת להגנתו ולכתוב פירוש על פירושו של האבן עזרא.
מסיבות לא ידועות (המכונות: "קורות הזמן") נאלץ ר' יוסף לעזוב את ירושלים ואת עבודתו על פירושו ולעבור לדמשק. אך בעידודו של הנגיד רבי דוד בן יהושע (בנו של רבי יהושע הנגיד, מצאצאי הרמב"ם) ששמע על גדלותו של ר' יוסף בתורת האבן עזרא חזר ר' יוסף לירושלים וסיים שם את פירושו.
בשנת 1387 (קמ"ח) (לכל המאוחר) ר' יוסף שב לירושלים.

כתביו

פירושו של ר' יוסף טוב עלם על האבן עזרא נקרא צפנת פענח, הוא מהפירושים החשובים ביותר על פירוש האבן עזרא והמוקדמים שיש בידינו עליו. מכיוון שר' יוסף היה בעל השכלה גדולה ובקיא בכל תורתו של ראב"ע הוא הרבה להשתמש בפירושו של ראב"ע במקום אחר על מנת לפרש את כונותיו במקומות בהם ראב"ע קיצר.
צפנת פענח נקרא בשל שמו של המחבר יוסף, על שם יוסף המקראי המכונה בתורה צפנת פענח שכן פענח את צפונות חלומות פרעה, וכך גם חיבור זה בא לפענח צפונותיו של ראב"ע.
החיבור נדפס לראשונה על ידי רבי יקותיאל לאזי בתוך הספר "מרגלית טובה" (אמסטרדם תפ"ב) בשם "אהל יוסף" בצורה מקוצרת ומשובשת.
לאחר מכן יצא הספר בשלמות בשמו המקורי "צפנת פענח" על פי שבעה כתבי יד על ידי ד"ר דוד הערצאג.
מלבד ספר צפנת פענח חיבר ר' יוסף גם את הספר תקון שערים - ט' שערים בעניין חשבון תקופות ומולדות. החיבור לא נדפס מעולם והוא עודנו בכתב יד.
מוזיאון המדע של הונג קונג

פעילות

במוזיאון 18 אולמות תצוגה ובהם כ-500 מוצגים ותערוכות המיודעים בעיקר לילדים והמדגימים עקרונות פיזיקליים ומדעיים בנושאי אור, קול, תנועה, חשמל ומגנטיות, מתמטיקה, מדעי החיים, תחבורה, גאוגרפיה, מטאורולוגיה, מדעי המחשב, תקשורת, שימור אנרגיה ומדעי ייצור מזון. בין המוצגים סימולטור נסיעה ברכב, מתקן בגובה 22 מטרים המדגים הפיכת אנרגיה פוטנציאלית לאנרגיה קינטית.
רפאל הולצהאוזר

קריירת מועדונים

בגיל 16, עזב הולצהאוזר את אקדמיית הנוער של קבוצת ראפיד וינה, ועבר לאקדמיה של שטוטגרט בגרמניה. בעונת 2010–2011, עלה לסגל קבוצת המילואים של שטוטגרט אשר שיחקה בליגה השלישית. ב-21 בינואר 2012, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הקבוצה הבכירה במסגרת הבונדסליגה, במשחק מול שאלקה 04. בעונה שלאחר מכן, קודם לסגל הקבוצה הבכירה ושותף ב-21 משחקי ליגה. ב-1 ביולי 2013, הולצהאוזר הושאל לקבוצה היריבה אאוגסבורג, למהלך העונה. בסיום עונת ההשאלה לאוגסבורג, בה בעיקר שותף כשחקן ספסל, הולצהאוזר הוחזר לקבוצת המילואים של שטוטגרט, לפני שחתם ב-22 בינואר 2015, באוסטריה וינה.

קריירה בינלאומית

הולצהאוזר שיחק עבור נבחרות אוסטריה הצעירות, כאשר עבור הנבחרת עד גיל 21 שיחק ב-28 משחקים בהם כבש 11 שערים.
כף ורדה במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של כף ורדה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אתלטיקה וטאקוונדו וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה עשרים ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים והייתה המשלחת הגדולה ביותר שכף ורדה שלחה עד כה. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה, טאקוונדו וכדורגל והשתתפותה היא סמלית.
ז'ורז' מוסטקי

חייו

מוסטקי היה בין הראשונים שכתב והלחין בעצמו את מילות שיריו. הוא ידוע בשיריו הרומנטיים והפואטיים, נחשב כ"משורר הבית" וכתב שירים רבים עבור ותיקי הזמר הצרפתי במאה העשרים, כאדית פיאף, איב מונטאן, דלידה, ברברה ואחרים.
מוסטקי נקרא בשם יוּסף מוסטקי בלידתו. הוא נולד באלכסנדריה שבמצרים, בן להורים יהודים-יוונים שהיגרו מהאי קורפו וניהלו בעיר חנות ספרים. בביתו דיברו יוונית ואיטלקית, וברחוב ספג את הערבית המצרית. הוריו היו קשורים לתרבות הצרפתית, ומוסטקי ואחיותיו נשלחו ללמוד בבית ספר צרפתי. המלחין והזמר הישראלי יוסף מוסטקי הוא קרוב משפחתו.
בשנת 1951, בגיל 17, עבר מוסטקי יחד עם משפחתו לפריז. הוא הושפע מהזמר ומשורר השאנסון ז'ורז' ברסנס, ולכבודו הוא שינה את שמו הפרטי לז'ורז'. בהשראתו הוא החל לכתוב שירה ולהשתלב בחיי הבוהמה של העיר. בתקופה זו הוא כתב מספר שירים לזמר אנרי סלבדור (Henri Salvador).
בשנת 1958 פגש מוסטקי לראשונה את זמרת השנסון הנודעת אדית פיאף. בין פיאף, שהייתה אז בת 43, ובין מוסטקי בן ה-24 התפתח רומן. מוסטקי כתב לה את השיר "מילורד" (Milord), אותו שרה בשנה לאחר מכן, ושהפך לאחד משיריה הנודעים ביותר. השניים נפצעו בתאונת דרכים, דבר שהחמיר מאוד את מצבה הבריאותי של פיאף, שנפטרה חמש שנים מאוחר יותר.
מוסטקי הפך לזמר בשנת 1966, עם הוצאתו לאור של אלבומו הראשון, "Le Metèque", שזכה להצלחה מיידית. בשנים לאחר מכן פרסם מוסטקי עשרות אלבומים שרבים מהם זכו להצלחה. כמו כן הוא פרסם ספרים וכתב מוזיקה למספר סרטים.
מוסטקי כתב ושר בצרפתית, באיטלקית, באנגלית, ביוונית ובספרדית.
חלק משיריו של מוסטקי תורגמו לעברית וזכו לפרסום. בין שירים אלה: "אַת חירותי" (תרגם יורם טהרלב ושרה חוה אלברשטיין), "הגבירה בחוּם" (תרגם יעקב שבתאי ושרו אילנה רובינא ויוסי בנאי) ו"פרצוף של צועני" (תרגם נסים אלוני ושר יוסי בנאי).
מוסטקי ביקר בישראל (לראשונה ב-1963), הופיע בה מספר פעמים והושפע גם מתרבותה. לדוגמה, המשורר היווני מנוס חאג'ידאקיס כתב והלחין את השיר ביוונית, שעל הבסיס שלו כתבה נעמי שמר את השיר איילת אהבים עבור שלישיית גשר הירקון. מוסטקי תרגם את הנוסח של שמר לצרפתית, והקליט אותו.
רואלד הופמן

בתקופת השואה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
הופמן נולד בזלוטשוב שבפולין (כיום אוקראינה), למשפחה יהודית. נקרא על שם מגלה הארצות הנורווגי, רואלד אמונדסן. לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית, הושמה משפחתו במחנה עבודה. לאחר מכן, ברחה המשפחה והתחבאה במחסן אצל שכניהם האוקראינים. לימים קיבלו שכנים אלה את התואר חסידי אומות העולם. אביו של הופמן נשאר במחנה, ונרצח לאחר מכן. עם סיום מלחמת העולם השנייה, היגרה המשפחה ב-1949 לארצות הברית.

לימודים

הופמן קיבל תואר ראשון ב-1958 באוניברסיטת קולומביה. קיבל תואר שני ב-1960 וגם דוקטורט באוניברסיטת הרווארד. ב-1965 מונה לפרופסור באוניברסיטת קורנל.

מחקריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בשנת 1973 ערך רוברט ברנס וודוורד חישובים, המבוססים על סימטריה והתכונות הכימיות של אורביטלים מולקולריים, להבהרת המבנה התלת-ממדי של תוצרי תגובות כימיות. הוא העביר את שאלת המחקר לרואלד הופמן, שביצע חישובים במקביל לפי מודלים תאורטיים. הופמן אימת את ממצאיו של וודוורד והם התפרסמו כחוקי וודוורד-הופמן ((Woodward-Hoffmann rules)). הופמן זכה על חלקו בפרס נובל לכימיה בשנת 1981 (כשנתיים לאחר מותו של וודוורד, שסביר שהיה זוכה לפרס נובל שני לו היה חי), לאחר שהחוקים אוששו בניסויים רבים.
NGC 5206

היסטוריה

לגלקסיה בהירות מדרגה 11.6 והיא התגלתה ב-2 ביולי 1834 על ידי האסטרונום ג'ון הרשל, בזמן שצפה בשמי הדרום מכף התקווה הטובה בדרום אפריקה, והופיעה כערפילית מספר 3158 ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1847 תחת התיאור "חלשה, גדולה למדי, עגולה ומתבהרת בהדרגה לכיוון המרכז". בשנת 1863 הוא כלל אותה גם בקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 3680 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 5206 כשהיא מתוארת באותו התיאור של הרשל.

מאפיינים

סיווגה של NGC 5206 אינו מוחלט. בדרך כלל היא מסווגת כגלקסיה אליפטית ננסית (dE) עם גרעין בולט יחסית לגלקסיות מסוגה, עם זאת, נטען שניתן להבחין בה במוט מרכזי מפוזר וכן בטבעת ברדיוס זוויתי של 15 שניות קשת השקול לרדיוס של כ-760 שנות אור, כך שהיא מסווגת לפעמים גם כגלקסיית עדשה עם מוט מרכזי וטבעת כאשר גם המוט וגם הטבעת אינם ודאיים (SB?(r?)0). בחלק מהקטלוגים היא מסווגת גם כגלקסיית עדשה עם מוט (SB0) או כגלקסיית עדשה פשוטה (S0). גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-3.7 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-11,260 שנות אור, כעשירית מקוטר שביל החלב. מסתה אינה ידועה ומעוצמת ההארה שלה שעומדת על כפי מיליארד מעוצמת ההארה של השמש, ניתן להעריך שמסת הכוכבים שבה היא כ-‎2.4×10⁹‎ מסות שמש, כחצי אחוז ממסת שביל החלב, כך שהיא מתאימה לסיווג של גלקסיה ננסית, למרות שייתכן שיש לה מבנה פנימי, שבדרך כלל לא מאפיין גלקסיות ננסיות. מרכז הגלקסיה פולט אור כחול יותר משוליה, מה שמראה על אוכלוסיית כוכבים צעירה יותר במרכזה שנוצרה במהלך מיליארד השנים האחרונות, ואוכלוסיית הכוכבים הכללית בה היא צעירה יחסית לגלקסיות מסוגה ונוצרה ברובה ב-5 מילארד השנים האחרונות. למרות זאת, לא ניתן להבחין בספקטרום בליעה של מימן חופשי (קו Hα) בקרינת הגלקסיה, מה שמראה שכיום כבר אין בה יותר מימן חופשי ולא מתרחשת בה יותר יצירת כוכבים חדשים. במרכז הגלקסיה ניתן להבחין גם בצביר פתוח שמסתו מוערכת בכ-‎1.5×10⁷‎ מסות שמש ומתנועת הכוכבים סביב המרכז נראה שיש בליבתה חור שחור על-מסיבי שמסתו כ-‎4.7×10⁵‎ מסות שמש.
אנדלוסיה

מקור השם

מקורו של השם אנדלוסיה הוא בשם הערבי "אל-אנדלוס", המתייחס לחלקים בחצי האי האיברי שהיו תחת שלטון מוסלמי. יש הטוענים שהשם "אל-אנדלוס" נובע משיבוש בערבית של המילה "וונדלוסיה", על שם ההתיישבות הזמנית של הוונדלים שם. את השפעות 800 שנות השלטון המוסלמי באזור, שלטון שהסתיים עם כיבוש ממלכת גרנדה על ידי "המלכים הקתולים", פרננדו ואיזבלה, ב-1492, ניתן לראות עד היום בתרבות האנדלוסית.

הפיניקים

הפיניקים יישבו מספר אזורים על חופי אנדלוסיה לקראת סוף האלף השני לפני הספירה. ההתיישבות החשובה ביותר הייתה קדיס (גדר או גדז בעברית), שנוסדה בסביבות שנת 1100 לפני הספירה.

קרתגו ורומא

עם נפילתן של הערים הפיניקיות, הפכה קרתגו לכוח הימי המוביל במערבו של הים התיכון, ואנשי קרתגו הפכו לסוחרים המובילים בערים השמיות שלחופי אנדלוסיה. במהלך המלחמה הפונית הראשונה והשנייה, כבשה קרתגו לא רק את אנדלוסיה, אלא גם את כל חצי האי האיברי, פרט לשטחים הבסקים. אנדלוסיה הייתה הזירה העיקרית במלחמה ברומים שהונהגה בידי חניבעל. הרומים הביסו את קרתגו, כבשו את אנדלוסיה, ושינו את שמו של האזור לבייטיקה.

ונדלים וויזיגותים

הוונדלים חלפו באזור במהלך המאה ה-5 לספירה לתקופה קצרה לפני שהתיישבו בצפון אפריקה. האזור נפל לידי ממלכת הוויזיגותים שהתמודדו נגד שאיפות הביזנטים באזור.

"תור הזהב" של אנדלוסיה

לאחר גילוי אמריקה שימשה אנדלוסיה כשער לטריטוריות הספרדיות באמריקה. הקשר, המלכותי-שלטוני והמסחרי, התקיים אך ורק דרך נמלי אנדלוסיה. המונופול הזה הביא לפריחה של אנדלוסיה שהפכה לאזור המשפיע והעשיר בספרד. פריחה זו, "תור הזהב", נמשכה כמאתיים שנה.
השפה הספרדית המדוברת באמריקה היא בעיקרה השפה האנדלוסית, למרות שהספרדית המדוברת באיים הקריביים יותר מזכירה את הספרדית שבאיים הקנריים. יום אנדלוסיה (ספרדית: Día de Andalucía) נקבע ב-28 בפברואר, כדי לציין את יום קבלת האוטונומיה.

תרבות

התרבות האנדלוסית ידועה בריקוד הפלמנקו, שהיא המקור לו, וכן במלחמות השוורים שלה. המטבח האנדלוסי ידוע בדגיו, בקינוחיו ובמיוחד בדובדבנים שלו.
אנדלוסיה ידועה בסגנון הבנייה המורי, בזכות ארמון אלהמברה בגרנדה, המסקיטה בקורדובה ומגדל הזהב (Torre del oro) ומגדל חירלדה בסביליה.
כמו כן אנדלוסיה ידועה מאוד גם במוזיקה שלה.

כלכלה

על פי המוסד הלאומי לסטטיסטיקה בספרד, התמ"ג לכל ראש באנדלוסיה הוא €17,401 (נכון ל-2006), עדיין השני הנמוך בספרד. אך הצמיחה הכלכלית משנת 2000 עד 2006 הייתה כ-3.72%, אחת מהגבוהות במדינה.
תאומים כלואים

גורמי סיכון

גורמים המעלים את הסיכון להיווצרות תאומים כלואים הם: תינוקות קטנים, אגן רחב, אישה שזוהי לידתה הראשונה, מיעוט מי שפיר, שלפוחית היפרטונית, קרע מוקדם מדי של שק מי השפיר, תאומים מונו-כוריוטיים, מונו-אמניוטים.
כאשר העוברים קטנים הכליאה מתרחשת לרוב לאחר הירידה לאגן בעוד בעוברים גדולים יותר יש נטייה להיכלא עוד לפני הירידה לאגן ובעצם לעצור את תהליך הלידה.

סכנות

כאשר עובר אחד נמצא במצג עכוז ומתחילה לידה העובר יכול להכלא ללא יכולת לצאת ולכלוא גם את העובר השני. במקרה זה סיכויי ההישרדות של העוברים הוא נמוך, במיוחד של העובר הראשון.

טיפול

תמותה ותחלואה של תינוקות ניתנות למניעה על ידי זיהוי מוקדם של המצב דרך מעקב צמוד על הריונות תאומים וביצוע תדיר של אולטרסאונד. כאשר מאובחן מצב בו עובר אחד במצג עכוז יש לקבוע ניתוח קיסרי אלקטיבי בזמן ובמועד הנכונים. במצב בו הלידה החלה אפשר לנסות ולחלץ את העובר על ידי תמרון  על שם ZAVANELLI. בתמרון זה דוחפים את העובר כלפי מעלה בחזרה לאגן ומבצעים ניתוח קיסרי להוצאת העוברים והוא נעשה תחת הרדמה.
גד מכנס (עסקן)

גד מכנס (א' באלול תרנ"ג, אוגוסט 1893 – ב' באדר ב' תשי"ד, 7 במרץ 1954) היה עסקן ציבור בארץ ישראל, גואל אדמות, ממייסדי נתניה ואבן יהודה, מפעילי "בני בנימין" ויו"ר הבנק "בני בנימין", מראשי ענף הפרדסנות ושיווק פרי הדר.

ביוגרפיה

נולד בפתח תקווה לאהרון לייב מכנס, איש העלייה הראשונה וממייסדי פתח תקווה, ולחיה שרה, בת אשר זליג בלום, אף הוא ממייסדי פתח תקווה. למד בבית הספר של פיק"א בפתח תקווה. בשנת 1921 נישא לאפרת, בת אריה לייב גיסין ולאה לבית אוסטשינסקי, ממתיישבי פתח תקווה.
בשנת 1924 ייסד, יחד עם אחיו משה מכנס, עובד בן עמי ואחרים, את חברת "הנוטע", באמצעותה נגאלו עשרות אלפי דונמים למטרות חקלאות ולבנייה עירונית. באותה שנה גאלה החברה אלפי דונמים סמוך לחוף הים בשרון ועליהם הוקמה העיר נתניה. ביוזמת חברת "הנוטע" ייבשה ממשלת המנדט את הביצות שבאזור ובעקבות זאת הוכשרו עשרות אלפי דונמים באזור להתיישבות. בשנת 1930 הקימה חברת "הנוטע" את "החברה לפיתוח חוף נתניה בע"מ", שעסקה בפיתוח נתניה. עוד מפעולותיו בחברת "הנוטע": גאולת שטחים נרחבים ביהודיה (יהוד), כ-2000 דונם מאדמת צפריה שבהם ניטעו פרדסי פרי הדר, 7000 דונם קרקע בשרון שעליהם הוקמה אבן יהודה, 5000 דונם מאדמת שפרעם לצורך בנייה עירונית.
תחום נוסף שעסק בו מכנס היה ענף הפרדסנות ושיווק פרי הדר. בשנת 1932 יסד, יחד עם פרץ פסקל, את אגודת הפרדסנים "בוסתן". בשנת 1939 השתתף ביסוד "פרדס סינדיקט" וכיהן בו כחבר הוועד הפועל עד 1946. ב-1946 רכש עם אחיו משה מכנס את חברת "הדרי יפו" לשיווק פרי הדר. היה חבר הנהלת מרכז התאחדות האיכרים.
מכנס היה המנהל הכללי של משרד המיעוטים, שפעל לתקופה של כשנה בשנים 1948 ו-1949.
מכנס היה מפעילי "בני בנימין" וכיהן כיו"ר מועצת הבנק של "בני בנימין".
נפטר בתל אביב בשנת 1954, ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. לאחר פטירתו נקראו על שמו רחובות בנתניה ובפתח תקווה. נכדו של אחיו יצחק, כדורגלן העבר גד מכנס, קרוי על שמו.
OnePlus One

חומרה, תוכנה ועיצוב

המכשיר מגיע בשני צבעים כשכל אחד מהם בעל נפח אחסון שונה: גרסת ה-16GB המוצעת בצבע לבן, וגרסת ה-64GB המוצעת בצבע שחור.
גודל מסך המכשיר הוא 5.5 אינץ' ברזולוציית 1920X1080 (רזולוציית HD מלאה), היוצרת צפיפות פיקסלים של 401 פיקסלים לאינץ'.
המכשיר כולל את ערכת השבבים Snapdragon 801, הכוללת מעבד מרובע ליבות במהירות 2.5 ג'יגה הרץ, זיכרון RAM מסוג LPDDR3 בנפח 3GB, ומאיץ גרפי מדגם Adreno 330.
המכשיר כולל מצלמה אחורית ברזולוציית 13 מגה פיקסל, הכוללת פלאש LED כפול, היכולה לצלם ברזולציית 4K. המצלמה הקדמית היא ברזולוציית 5 מגה פיקסל.
המכשיר כולל גרסה מותאמת אישית של רום ה- Cyanogen OS בגרסת 13, הכולל את מערכת ההפעלה אנדרואיד בגרסת 6.0.1 (Marshmallow)
סוללת המכשיר היא בנפח 3100 מיליאמפר לשעה.

מכירות

מכירת המכשיר (באופן רשמי) היא באתר החברה בלבד, ולא בחנויות אחרות. נכון ל-29 ביולי 2014, המכשיר אינו זמין לרכישה מאתר החברה בישראל, אלא רק במדינות: אוסטריה, איטליה, ארצות הברית, בלגיה, בריטניה, גרמניה, דנמרק, הולנד, הונג-קונג, טיוואן, ספרד, פורטוגל, פינלנד, צרפת, קנדה, שוודיה.
מרגרט קלאפ

בית המולי של קלאפ

מרגרט קלאפ ניהלה בית קפה ששימש כבית מולי עבור הקהילה ההומוסקסואלית שהתקיימה במחתרת באנגליה של תחילת המאה ה-18. הבית שלה היה פופולרי מאוד במהלך קיומו הקצר (1724-1726). היא דאגה ללקוחות שלה, וביתה היה ידוע בתור מקום שמספק "מיטה בכל חדר של הבית", בדרך כלל היו פוקדים את המקום שלושים או ארבעים לקוחות כל ערב, ומספר גדול יותר בערבי ראשון. קלאפ הייתה נוכחת בכל שעות פעילות הבית, חוץ מאשר בפעמים שיצאה לקנות ללקוחותיה משקאות מן הפונדק ממול. משום שקלאפ נאלצה לעזוב את המקום כדי לספק אלכוהול ללקוחותיה, הסברה היא כי המועדון התקיים בביתה הפרטי. שלא כמו בתי מולי אחרים, המועדון שלה לא היה בית בושת. ייתכן אפילו שכוונותיה של קלאפ היו מבוססות הנאה או חברות יותר מאשר רווח, אם לשפוט לפי רצונה הטוב כלפי הלקוחות. לדוגמה, לאחד מבתי המקום היא סיפקה מגורים במהלך שנתיים, ולאחר היא סיפקה עדות שקר כדי לקבל לזכות אותו מאשמת מעשה סדום. הפעולות שלה במהלך האשמות שהובאו נגדה ונגד רבים בקהילה ההומוסקסואלית מאוחר יותר הראו כמה היא הייתה נאמנה לקהילה זו.

הפשיטה של 1726

בפברואר 1726, נערכה פשיטה של המשטרה על בית המולי של מרגרט קלאפ; כ-40 אנשים נעצרו. המיקוד על הבית היה כתוצאה ממעקב בן שנה או שנתיים מצד ארגון למען מוסר ציבורי בשם "האגודה לרפורמציה של נימוסים". נראה כי המעקב החל לאחר שמספר לקוחות לשעבר הפכו למודיעים. אדם שם מארק פטרידג' חווה אאוטינג על ידי המאהב שלו, וכדי לשמר את פרטיותו הפך בעצמו למודיע של המשטרה. הוא הוביל את השוטרים אל בתי מולי, והציג את השוטר התורן בתור "בעלו" כדי לאפשר להם גישה לחקור באופן יסודי יותר. פטרידג' לא נשפט בגין מעשי סדום. עוד מודיע בולט היה תומאס ניוטון, אשר לעיתים קרובות סייע במלכוד הגברים בבתים, כדי לתת לשוטרים בסיס למעצרם על עבירות מעשי סדום.
על פי ריקטור נורטון:
היא הורשעה בכל ההאשמות נגדה, ונגזר עליה לעמוד בסד בכיכר הציבורית, לשלם קנס של 20 מארק, וכן שנתיים בכלא.  במהלך ענישתה בכיכר, היא נפלה מן הסד והתעלפה מספר פעמים. לא ידוע מה עלה בגורלה, ואכן אם שרדה את מאסרה.
רוב הגברים שנלכדו בפשיטה שוחררו, אך שלושה מהם נידונו למוות בתלייה בעוון מעשי סדום. שלושתם היו ממעמד נמוך, ואילו כל הגברים ממעמד גבוה שוחררו. ריקטור מציין שבתי המולי היו המקומות היחידים כמעט בהם גברים ממעמדות שונים היו מתערבבים, והחתירה נגד הסדר החברתי בהיבט המעמדי היה מאיים באופן דומה לאיום שבחתירה תחת הסדר המיני והמגדרי שהוביל להפללת ההומוסקסואליות והפשיטה המפורסמת.
אנדרו מושן

חייו

אנדרו מושן, "משורר החצר" (Poet Laureate) הנוכחי (2006) בחצר המלוכה האנגלי, התמנה לתפקידו בשנת 1999 כאשר החליף את משורר החצר הנודע טד יוז. מושן למד באוקספורד, ובתום לימודיו הורה בכמה אוניברסיטאות ולימד גם כתיבה יוצרת. בד בבד עם הקריירה האקדמית שלו, ערך את מדורי השירה בכמה הוצאות ספרים ידועות באנגליה.
בשנת 1976 נתפרסמו שיריו הראשונים של אנדרו מושן, וזכו מיד להכרה רחבה באנגליה בעיקר, אך גם בארצות דוברות אנגלית אחרות.
בעת לימודיו פגש את המשורר היהודי-אנגלי פיליפ לארקין, ויחד יזמו כמה מפעלות שירה וכתיבה יוצרת. הוא כתב, בין השאר, ביוגרפיות מוערכות על המשוררים קיטס ופיליפ לארקין, וזכה לפרסים חשובים על כתיבתו השירית והביוגרפית.
אנדרו מושן פרסם עשרות כרכים של שירה, ביוגרפיות, מסות, אוטוביוגרפיה ונובלות. עד כה תורגמו לעברית רק מספר שירים בודדים משלו.
אסקייפ (תוכנית טלוויזיה)

אחותי קפצה כיתה נגד כפולה

ב-18 במרץ 2018 שודר פרק שבו מתחרים שחקני כפולה נגד שחקני אחותי קפצה כיתה. צוות "כפולה" ניצח ב-39 דקות ו-38 שניות, בעוד צוות "אחותי קפצה כיתה" יצאו ב-43 דקות.
SCSI

SCSI, ראשי תיבות - Small Computer System Interface (מבטאים "סקאזי") הוא תקן להעברת נתונים בצורה מקבילית שמאפשר קצבי העברת נתונים גבוהים בהרבה מאלה של היציאות הטוריות והמקביליות הקיימות במחשב. עוד יתרון ל-SCSI - ניתן לחבר יותר מהתקן אחד לאותה היציאה.
טכנולוגיית SCSI נחשבת ליקרה יחסית, ולכן נשארה בעיקר נחלתם של מי שהיו זקוקים למהירות ולאמינות שהיא מציעה. משמשת היום בעיקר בשרתים.
טכנולוגיה זו כמעט ואינה בשימוש כיום במחשבים אישיים, ובמקומה נמצאת לרוב טכנולוגיית ה-SATA הטורית (או בטכנולוגיה המקבילה הישנה יותר, PATA).
ציון אלגרבלי

הרב ציון אלגרבלי (נולד בג' בשבט תש"ו, 5 בינואר 1946) הוא דיין, חבר בית הדין הרבני הגדול לשעבר.

ביוגרפיה

נולד במקנס שבמרוקו לרחמים ומרים אלגרבלי. למד בישיבת "כתר תורה" לימודים תורניים לצד מקצועות כלליים, ומשם עבר לישיבת "עץ החיים" בטנג'יר. בשנת 1966 עלה לישראל. משפחתו התגוררה בשכונת שמואל הנביא בירושלים.
עם עלייתו לארץ החל ללמוד בישיבת חברון ולאחריה רבנות ודיינות במכון הרי פישל לדרישת התלמוד ומשפט התורה. בגיל 28 השלים את לימודי הדיינות. כיהן כדיין בבית הדין הרבני בבאר שבע ולאחר מכן כדיין וכאב"ד בבית הדין באשדוד, שם התמחה בתיקי עגונות מברית המועצות ובפתרון בעיות ייחודיות לעולים מאתיופיה. 
בשנת 1998 מונה לדיין בבית הדין בירושלים, ובשנת 2004 מונה לתפקיד ראש אבות בתי הדין הרבניים בירושלים. שימש כיו"ר בית הדין לעגונות וליוחסין, והיה אחראי על תיקי אימוץ וכשרות ילדים. 
באוגוסט 2007 נבחר לחבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים.
בפברואר 2016 פרש לגמלאות, לאחר 36 שנות כהונה כדיין.

פסיקותיו

הרב אלגרבלי נחשב למתון בפסיקותיו]. מספר פעמים היה בדעת מיעוט בפסקי דין העוסקים בסוגיות של מעמד אישי, ובכלל זה ענייני מעוכבות גט, עגונות, גיטין פסולים, ממזרים וספק יהודים]. התפרסם בשאיפתו לזרז ככל האפשר את כתיבת פסקי דין, על מנת למנוע מהמתדיינים עינוי דין].
בפסק דין מ-2009 שבו ערערו הרב אברהם שרמן והרב חגי איזירר על כשרות הגיור שנעשה לחומרא על ידי הרבנות הראשית, נמנע הרב אלגרבלי מלהביע עמדה, בין היתר כיוון שלא זו הייתה הסוגיה שבגינה הגיעו המתדיינים לכתחילה לפתחו של בית הדין. מאוחר יותר נטען כי בית הדין פרסם את הכרעת הדין האמורה, על אף שהרב אלגרבלי סירב לחתום על הכרעה זו – דבר האמור לעכבה. בעקבות האירוע, פנה ד"ר אביעד הכהן לרב הראשי לישראל שלמה משה עמאר, והוּצא פסק דין מתוקן.
בפסק דין תקדימי שנתן ב-2008 קבע הרב אלגרבלי כי תביעה נזיקית שהגישה אישה בגין סרבנות גט גורמת לכך שהגט שייתן הבעל, לנוכח התביעה הנזיקית, ייחשב לגט מעושה, כיוון שלא ניתן ברצונו האמיתי של הבעל.

משפחתו

הרב אלגרבלי נשוי לאסתר לבית בהר, ולו שבעה ילדים. מתגורר בירושלים. אחיו הוא חבר הכנסת לשעבר מרדכי אלגרבלי.
אדית וורטון

חייה

אדית ניובולד ג'ונס נולדה ב-24 בינואר 1862, למשפחה עשירה. הוריה היו ג'ורג' פרדריק ג'ונס ולוקרציה סטיבנס רינלאנדר. היו לה שני אחים: פרדריק רינלאנדר והנרי אדוארד. 
ב-1885, בגיל 23, התחתנה עם אדוארד (טדי) רובינס וורטון, שהיה מבוגר ממנה ב-12 שנים. אדוארד בא ממשפחה מבוססת בבוסטון, בן למעמד החברתי של אדית, חובב ספורט וג'נטלמן, והיה שותף לאהבתה לנסיעות ולטיולים. במרוצת השנים התגלו אצל אדוארד וורטון סימני התערערות נפשית, שהלכו והחמירו. ב-1913, אחרי שוורטון עבר התמוטטות עצבים, אובחן כחולה נפש ואושפז בבית חולים, התגרשו אדית ואדוארד לאחר 28 שנות נישואים.

שנות היצירה

ב-1901 בנתה וורטון את אחוזת "ההר" (The Mount) בלנוקס, מסצ'וסטס, שם כתבה כמה מספריה, ובהם "בית השמחה" (1905), ספרה הראשון, שעוסק בעלילות "החברה הגבוהה" ואצולת הממון של ניו יורק במאה ה-19. בבית זה אירחה כמה מחשובי האישים בעולם הספרות של אמריקה, ובהם חברה הקרוב, הנרי ג'יימס.
לאחר מלחמת העולם הראשונה חילקה וורטון את זמנה בין פריז לפרובאנס, שם סיימה לכתוב את "עידן התמימות" ב-1920. ב-1921 זכה "עידן התמימות" בפרס פוליצר לספרות. וורטון הייתה האישה הראשונה שזכתה בפרס. היא דיברה צרפתית שוטפת והרבה מספריה פורסמו גם באנגלית וגם בצרפתית.
 
כתיבתה של וורטון מתאפיינת בהתבוננות בוחנת, מעמיקה ושנונה במעמדות באמריקה. שילוב מוצלח זה שירת אותה היטב בבואה לכתוב רומנים וסיפורים קצרים, עוקצניים והומוריסטים. בין ידידיה היו רבים מן האינטלקטואלים ידועי השם של אותה תקופה, כמו הנרי ג'יימס, סינקלר לואיס, ז'אן קוקטו ואנדרה ז'יד. פגישתה עם הסופר פרנסיס סקוט פיצג'רלד תוארה בידי העורכים של מכתביה כ"אחת הפגישות הכושלות ביותר בעולם הספרות האמריקאית". גם תאודור רוזוולט נמנה עם ידידיה.
בשנות מלחמת העולם הראשונה השקיעה את כל מרצה בעבודת צדקה למען פליטים, וב-1916 הוענק לה אות אבירת לגיון הכבוד הצרפתי כהוקרה על מחויבותה לעקורים. עבודת הרווחה שעסקה בה כללה הקמת סדנאות לנשים צרפתיות מובטלות, ארגון קונצרטים כדי לספק עבודה לנגנים, פתיחת בתי חולים לשחפנים והקמת "אכסניות אמריקאיות" לפליטים בלגים. עם סיום מלחמת העולם הראשונה ב-1918, נטשה את בית העיר האופנתי שלה ועברה ל"פאביון קולומב" בסאן-ברי-סו-פורה הסמוכה, להתענג שם על מנעמי הכפר. 
לצד כתיבתה הספרותית, הייתה וורטון אדריכלית נוף ומעצבת פנים מוערכת מאוד בזמנה. בתחום עיסוק זה כתבה מספר ספרים רבי השפעה, בהם הספר הראשון שלה שיצא לאור, "עיצוב בתים".
וורטון המשיכה לכתוב עד מותה ב-11 באוגוסט 1937 בגיל 75 בצרפת.
הרומן האחרון של וורטון "האריסטוקרטים", לא היה גמור כאשר נפטרה.
מנדל וינבך

תולדותיו

נולד בגליציה, בנם של יחזקאל-שרגא ושרה-גיננדל וינבך. בשנת תרצ"ח (1938), ערב מלחמת העולם השנייה, היגר עם משפחתו לארצות הברית והם התגוררו בפיטסבורג שבפנסילבניה. למד בישיבת תורה ודעת, והיה מקורב לרב משה פיינשטיין. 
בשנת תש"כ (1960) נישא לשיינדל לאם, ניצולת השואה. בשנת תשכ"ב (1962), שנתיים לאחר נישואיו, עלה לישראל והתיישב בירושלים. 
בתחילת שנות ה-70 ייסד עם הרבנים נח וינברג ונטע שילר את ישיבת "שמע ישראל" לחוזרים בתשובה. כעבור זמן פרש הרב וינברג ובד בבד הוסב שם הישיבה ל"אור שמח" והרב וינבך המשיך לעמוד בראשה עד מותו. הוא ביסס את שיטתו לקירוב ליהדות על ידי לימוד עיוני של סוגיות התלמוד, כמקובל במסורת הישיבות ה'רגילות'.
חיבר, ערך ותרגם ספרים בשפה האנגלית בנושאים תורניים שונים, ובהם ממשלי החפץ חיים ופירוש המלבי"ם למגילת אסתר שיצאו במהדורות רבות. פרסם מאמרי מחשבה והשקפה בכתבי עת שונים בישראל ובארצות הברית. היה מרצה מבוקש במסגרות תורניות רבות, בעברית ובאנגלית. היה ממייסדי "הסמינר החדש" בירושלים והרצה בפני תלמידות הסמינר. התמנה על ידי הרב שך ליושב-ראש הוועדה הרוחנית של העיתון יתד נאמן באנגלית.
התגורר בשכונת מטרסדורף והיה ממייסדי בית המדרש "היכל שמואל" בשכונה. התגורר בבניין מרכזי בשכונה, שבין דייריו רבנים ואישי ציבור ידועים ובהם הרב אליעזר גולדשמידט, הרב חיים פנחס שיינברג, קלמן כהנא והרב זבולון זק"ש.
נפטר בחנוכה תשע"ג, ונקבר בהר המנוחות.
אשתו, שיינדל ויינבך, היא סופרת ומתרגמת. היא עומדת בראש מספר ארגוני חסד וגמ"חים ובהם ארגון "יד ליד" הפועל מביתם. בנו, הרב משה וינבך, הוא דרשן ומשפיע, ומכהן החל משנת 2017 כמשפיע רוחני בישיבת ז'ימיגרד שבביתר עילית.]