אלכסנדר באלתאזאר לוראן גרימו דה לה רנייר

אלכסנדר באלתאזאר לוראן גרימו דה לה רנייר (בצרפתית: Alexandre Balthazar Laurent Grimod de La Reynière;‏ 20 בנובמבר 1758פריז – 25 בדצמבר 1837) היה עורך-דין בהכשרתו, רכש לעצמו תהילה במהלך שלטונו של נפוליון, בשל אורח חייו הגסטרונומי הראוותני. בנו של לוראן גרימו דה לה רנייר, הוא ירש את הונה של משפחתו עם מות אביו (שהיה איש עסקים ששכר בקבלנות מהמלך את הזכות לגבות מיסים מסוימים), ב-1792. הוא היה חבר בSociété du Caveau.

ביוגרפיה

אם כי אביו בנה בית מהודר בפריז עם גן שהשקיף על שדרות שאנז אליזה
וערך סעודות כיד המלך,

גרימו הצעיר נולד עם מום בידיים, מצביע על העיוות המולד הידוע כCenani Lenz syndactylism

והורחק מעין רואה, נסיבות שפיתחו את חוש ההומור השחור שלו.

גרימו דה לה רנייר הצעיר החל בקריירה ציבורית בשובו מלימודיו בלוזאן בכך שהחל לכתוב ביקורות ב- Journal des théâtres. ב-1777-78 והמשיך לכתוב ביקורות תיאטרון,

כמה מהן הוא הוציא לאור בעצמו כLe Censeur Dramatique.
בזמן העדרותם של הוריו מהבית הוא ערך מסיבות פאר בהוטל גרימו דה לה רנייר (Hôtel Grimod de La Reynière), שאל אחת מהן הופיע אביו במפתיע וגילה חזיר לבוש ויושב בראש השולחן. הסיפור עבר מפה לאוזן בפריז וגרם לקרע בינו לבין משפחתו, שהגיע לשיא לכך שקיבל LETTRE DE CACHET (מכתב אישי מן המלך
שבהיסטוריה של צרפת שווה לו משמעות של הוראה מלכותית לפלוני לעצור מישהו ולשים אותו בכלא) שנישל אותו מהצוואה וגירש אותו למנזר סגור בננסי, שם אצל שולחנו של אב המנזר הוא החל ללמוד את אמנות אנינות הטעם. הוא כתב עבור עתוני הרכילות Correspondence secrète ו- politique et littéraire ‏ (1790)

אודות פריז במהלך שלטונו של לואי ה-16, וניהל רומן במחשכים עם השחקנית אדל פשר, שילדה את פרי אהבתם ב-1790.
לה רנייר שזכה למעט תמיכה כספית ממשפחתו, עלה במוחו הרעיון לרכוש מזון ישירות מהיצרן, ולמכור אותו לחנות במחיר קבוע; על מנת להרוויח את לחמו, הוא פתח חנות בליון, שמכרה מצרכי מכולת, כלים וסחורות אקזוטיות אחרות. כשהוא השיג מחדש את חירותו עם מותו של אביו ב-1792, הוא שב לפריז והרחיב את פעילות "société Grimod et Cie", פתח חנויות חנויות בערים צרפתיות נוספות. הוא התפייס עם אמו, שניצלה מהגיליוטינה הודות לקשריו, וארגן סדרת ארוחות אבל קומיות.
הוא היה מבקר הבישול הראשון, הסוקר הראשון של המסעדות השאפתניות שצצו בפריז בשלהי המאה ה-18 ופרחו תחת שלטונו של נפוליון, 

המוניטין שרכש לעצמו הוא שווה לבריאן סאווארן והוא מהווה מקור עשיר לא פחות של ציטטות בספרות הגסטרונומית הצרפתית שהשתמשה בשמונת הכרכים של "אלמנך הגרגרנים" (L'Almanach des gourmands) שהוציא מדי שנה, אותו ערך ופרסם מ-1803 עד 1812. גרגרן Gourmand עדיין מוחזק במשמעות של "זללנות", אחד משבעת החטאים
גרימו בחר במילה כש"גרגרנות" (friand) הוא בעל משמעות של אוהב אוכל ויין משובח, נוצר כמושג הנושא משמעות חדשה לחלוטין ב"אלמנך" של גרימו, אשר, בין חידושים אחרים, היה מדריך המסעדות הראשון. הצלחתו של ה"אלמנך" עודדו את גרימו ומוציאיו לאור לפרסם את הירחון Journal des Gourmandes et des Belles, שהופיע לראשונה בינואר 1806. המערכת שלו הורכבה מ "Dîners du Vaudeville", חבריו עמם נפגש מדי שבוע לארוחת ערב בהוטל דה לה רנייר. במפגשים אלה שלחו אליהם מיטב מסעדות פריז תבשילים לשיפוט, וגרימו היה המארח וכיהן היושב ראש המבריק. ספרו (Manuel des amphitryons)

ראה אור ב-1808. שארל אוגוסטן סנט-בב כינה אותו "אבי הסעודה".
הוא ירש את ההון המשפחתי לאחר לכתה לעולמה של אמו ב-1812, נשא לאשה את פילגשו המסורה, ארגן את ההלווייה של עצמו רק כדי לראות מי יגיע אליה, ופרש ל- Château de Villiers-sur-Orge

סמוך לפריז.