google/wiki40b huggingface dataset:
צעירים יפים ומבריקים

תקציר עלילה

הדמויות הראשיות בסרט הן אדם פנוויק-סייקס, סופר שאפתן בתחילת דרכו, וארוסתו נינה בלאונט. אדם מוצא עצמו במצוקה כספית כאשר שלטונות המכס בנמל דובר מחרימים את הרומן שכתב, בטענה שמדובר בחומר תועבה. המו"ל, איל ההון לורד מונומרק, שעבורו נכתב הספר, שילם עבורו מראש והוא מכריח את אדם לכתוב את הספר מחדש. משום כך אדם ונינה נאלצים לדחות את נישואיהם. גם פנייתו הנואשת של אדם אל אביה העשיר והתמהוני של נינה אינה מביאה להם את הכספים שהם מקווים לקבל. במלון שהוא שוהה בו, אדם מרוויח אלף ליש"ט בתרגיל של זריזות ידיים, מייג'ור אלמוני מציע לאדם להמר בשבילו על סוס חסר סיכויים במרוץ הסוסים הבא. אדם מתפתה לסיכוי להרוויח הון ומפקיד את הכסף בידי המייג'ור, בסופו של דבר יעברו כעשור שנים עד שיזכה לקבל את כספי הזכייה.
אדם ונינה מוקפים בחבורה של צעירים דקדנטיים, שמעבירים את חייהם במסיבות פרועות ובצריכת אלכוהול, קוקאין ורכילות המופצת על ידי בעל הטור סיימון בלקיירן הידוע לקהל בשם "הפטפטן" (Mr. Chatterbox). החבורה מונה את אגאתה רנקבל האקסצנטרית, שחייה הפרועים מובילים אותה לאשפוז בבית חולים פסיכיאטרי. מיילס שנאלץ להימלט מארצו כדי להימנע מהעמדה לדין על היותו הומוסקסואל. סנית', צלם פפראצי, המתעד את אורח חייהם ההולל של אותם צעירים, וג'ינג'ר ליטלג'ון, המחזר הקודם של נינה, שמצליח לחזור לחייה למגינת לבו של אדם. בילויי הצעירים העשירים והנהנתנים מגיעים לקצם עם פרוץ מלחמת העולם השנייה המשפיעה בדרכים הרסניות על כולם.

הפקה

הסרט הוא סרטו הראשון של סטיבן פריי כבמאי וכתסריטאי, הוא גם מופיע לרגע בסרט בהופעת קמע כנהג.
זהו הסרט האחרון שבו הופיע השחקן ג'ון מילס, בתפקיד קטן של אורח במסיבה המוקסם מהשפעות הקוקאין.
דמותו של לורד מונומרק מבוססת על איש העסקים הקנדי-בריטי, מקס אייטקן, שהעסיק את אוולין וו ככתב בעיתונו ה"סאנדיי אקספרס".
הפסקול כולל שירים המאפיינים את התקופה, כגון "נינה", "בלוז המאה העשרים", "רקדי, ליידי קטנה" ו"המסיבה נגמרה" המבוצעים על ידי נואל קאוורד. השיר "Mairzy Doats" בוצע על ידי להקת "מרי מאקס", והזמר ויקטור סילבסטר ביצע את "Hear My Song, Violetta".
הסרט הוקרן לראשונה במאי 2003 בפסטיבל קאן, ואחר כך בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. בלונדון הוצג הסרט ב-28 בספטמבר 2003, במסגרת אירוע צדקה. בארצות הברית הוקרן הסרט בשנת 2004 במסגרת פסטיבל סאנדנס, וכן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של פורטלנד, בפסטיבל "US Comedy Arts Festival" באספן ובפסטיבל הסרטים בקליבלנד.
תכנון מנגנונים אלגוריתמי

תכנון מנגנונים קלאסי

תכנון מנגנונים קלאסי הוא תחום בכלכלה המנתח מצבים כלכליים בהם גורם מעוניין להקצות משאבים בין שחקנים אסטרטגיים כך שתועלת החברתית תהיה מקסימלית. תחום זה נחקר שנים רבות ואף הגיע לתוצאות, אך במנותק מהשימוש המעשי, כלומר מהיכולת לממש למעשה את העקרונות במנגנונים קיימים. את האספקט הזה משלים תכנון המנגנונים האלגוריתמי

שימושים מעשיים

תכנון מנגנונים אלגוריתמי הוא כלי מרכזי בניהול של מכרזים (ובפרט, מכרזים קומבינטורים) במדינות שונות. הדוגמה הטובה ביותר לכך היא ניהול הקצאת תדרים למפעילים סלולריים, מכרזים שנוהלו בשיטות של ניהול מכרזים אלגוריתמי בארצות הברית, בריטניה וניו זילנד.
אקלים קוטבי

האקלים הקוטבי (המכונה גם אקלים ארקטי) הוא האקלים השורר באזורי הקטבים. אקלים כזה שורר באזור הארקטי, מצפון לחוג הקוטב הצפוני ובאנטארקטיקה, והוא מאופיין בטמפרטורות נמוכות מאוד. אקלים זה נוצר כתוצאה מכמות קרינה נמוכה מהשמש.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת באזור נמוכה מ-10°C, ובחורף לעיתים יורדת לעשרים מעלות מתחת לאפס בממוצע. אקלים זה קר ביותר, בגלל שהוא האזור הרחוק ביותר מהשמש בשטחו של כדור הארץ.
המשקעים באזורי האקלים הקוטבי מועטים והם יורדים בצורת שלגים. באקלים הקוטבי הקיץ קצר מאוד וקר. לעומת זאת, החורף הקוטבי הוא ארוך וקר מאוד. 
האקלים מחולק לשני סוגים: אקלים כיפות הקרח בו אין אף חודש בשנה שהטמפרטורה הממוצעת בו גבוהה מ-0°C ואקלים הטונדרה בו יש לפחות חודש אחד בשנה שהטמפרטורה הממוצעת בו גבוהה מ-0°C.
באזור האקלים הזה לא גדלים עצים כלל ולכן הם נמצאים מעבר לקו העצים. עם זאת, בטונדרה גדלים צמחים נמוכים כגון עשבים, טחבים וחזזיות.
חילופי האור והחושך באזור האקלים הקוטבי שונים מאוד מאזור האקלים הים-תיכוני. במשך חצי שנת הקיץ שורר אור במרבית שעות היממה כשהשיא הוא שמש חצות, יממה בה נראית השמש לכל אורכה. במשך חצי שנת החורף מרבית היממה חשוכה כשהשיא הוא ליל קוטב בו שורר חושך לאורך כל היממה. מספר שעות האור והחושך בכל מקום תלוי במרחקו מקו המשווה.
טמפה (יוון)

טמפה (ביוונית Τέμπη; ביוונית עתיקה נהגה tempe, ביוונית מודרנית Témbi) הוא עמק בצפון תסאליה שביוון, בין הר אולימפוס בצפון והר אוסה בדרום. אורכו 10 קילומטרים, רוחבו בכמה מקומות מצטמק עד כדי 25 מטרים לערך, ולו מצוקים המתנשאים לגובה של 500 מטרים בקירוב. נהר פיניוס זורם דרכו אל הים האגאי. העמק התפרסם על ידי משוררי יוון העתיקה כמקום משכנם של אפולון והמוזות.
בגדה הימנית של הנהר ניצב מקדש לאפולון, שסמוך לו לוקטו עלי הדפנה מהם נשזרו זרי המנצחים במשחקים הפיתיים. עמק טמפה היה לפנים גם משכנו של אריסטאיוס, בנם של אפולון וקירנה; כאן רדף אחר אורידיקה, אשת אורפיאוס, אשר במנוסתה הוכשה על ידי סרפנט ומתה. במאה ה-13 הוקמה בעמק כנסייה לכבוד פאראסקווי הקדושה.
למעבר טמפה חשיבות אסטרטגית רבה, מאחר שהוא הנתיב הראשי מלאריסה דרך ההרים אל חוף הים, ועל כן היה זירה לקרבות רבים במהלך תולדותיה של יוון. ניתן לעוקפו דרך מעבר סרנטופורו הארוך יותר. ב-480 לפנה"ס ניסו 10,000 הופליטים יוונים לבלום את פלישת חשיארש הראשון, אך הפרסים עקפו את הכוח היווני בעוברם דרך סרנטופורו. ב-169 לפנה"ס, במהלך המלחמה המקדונית השלישית, פרצו הרומאים את קווי ההגנה של פרסאוס מלך מוקדון במקום, ואחר כך ניצחו אותו בקרב פידנה. במהלך מרד אנדריסקוס ב-148 לפנה"ס, היה המעבר אחת מזירות הלחימה. במקום זה ניטשו קרבות גם בעת פלישות הברברים, שהביאו לקץ השלטון הרומי ביוון, ובתקופות בהן היה האזור בשליטת האימפריה הביזנטית והאימפריה העות'מאנית. כיום מוכר מעבר טמפה ליוונים בעיקר בשל הכביש הגרוע העובר דרכו ובשל תאונות הדרכים המחרידות שנגרמו עקב כך, כמו התאונה ב-2003, בה קיפחו את חייהם תלמידי כיתה שלמה מבית ספר באימתיה.
הערים טמפי באריזונה וטמפי בניו סאות' ויילס נקראות על שמו של העמק. זהו גם שמה של חווה בכף המזרחי של דרום אפריקה, שסמוך לה מצויות חוות נוספות הנקראות "אולימפוס" ו"אוסה".
פרוטה (מטבע עתיק)

פְּרוּטָה הייתה המטבע המזערי בזמן המשנה. היא הייתה עשויה נחושת, אך ערכה ההלכתי נקבע על פי משקל של חצי גרגר שעורה העשוי מכסף מזוקק, ובימינו מחושב לפי מחיר של 1/40 גרם.

חישוב שווי פרוטה

פרוטה מחושבת בהתאם למחיר הכסף בעולם. שווי הפרוטה מחושב לפי מחיר של 1/40 גרם (0.025 גרם) כסף. חלוקת 0.025 (גרם) במשקלה של אונקית כסף (בגרמים) והכפלה במחיר האונקיה (באגורות) יתנו את שווי הפרוטה באגורות. שווי הפרוטה למעשה משתנה, ונע בסביבות 6 אגורות. (כולל מע"ם)
הרב אברהם קוסמן סובר שיש לחשב את הפרוטה בהתבסס על שכר הפועלים בזמן חז"ל. וכך מחשבים את הפרוטה בעזרת השכר הממוצע במשק, בעזרת חישוב שכזה ניתן להגיע לשיעור פרוטה של כשקל וחצי! חישוב זה גורם לחומרה רבה בחלק מהמקרים, לדוגמה המרת מעשר שני על פרוטה צריכה להתבצע על לפחות שקל וחצי.
כנסיית אל-קובייבה

כנסיית אל-קובייבה או כנסיית קליאופס הקדוש היא כנסייה פרנציסקנית המנוהלת על ידי משמורת ארץ הקודש, והשוכנת בכפר הפלסטיני אל-קובייבה שבהרי יהודה. הכנסייה מנציחה את התגלות ישו לשניים מתלמידיו בדרך לאמאוס, מיד לאחר שקם לתחייה. כחצי קילומטר ממערב לכנסייה, בלב כיפה מיוערת, שוכנת אכסניה פרנציסקנית.

זיהוי המקום

קיימות מחלוקות באשר לזיהוי אמאוס לה נתכוונה הברית החדשה, בין היתר בשל הנוסחים השונים הקיימים לגבי מרחקה של זו מירושלים. בברית החדשה התשמרו שני נוסחים - 60 ו-160 ריס, ואצל יוסף בן מתתיהו נזכר מרחק של 30 ריס ממחנה אספסיאנוס באמאוס (ריס היא מידת מרחק השווה לסטדיה, שאורכה 184 מטרים). בתקופה הביזנטית זוהתה אמאוס בניקופוליס שבלטרון. הצלבנים העדיפו את אבו גוש והקימו בה כנסייה באמצע המאה ה-12, ובסוף המאה ה-14 הוקם באתר מנזר. 
זיהוי אמאוס עם אל-קובייבה החל בימי הביניים. בתחילת המאה ה-12 הקימו הצלבנים כפר וכנסייה באל-קובייבה, אשר לא היה להם קשר קשר למסורות אמאוס. לאחר שהצלבנים גורשו מירושלים ומהרי יהודה במחצית המאה ה-13, החלו עולי רגל נוצרים לעלות מיפו לירושלים דרך רמלה ונבי סמואל, והאיסור לבקר במקומות הקדושים שמסביב לירושלים גרם לנדידת מסורות עתיקות לאתרים נגישים. הימצאותה של אל-קובייבה על הדרך שבה הלכו, שרידי הכנסייה במקום, וריחוקו כשישים סטדיות בקירוב מירושלים, התאימו למקורות. 
ב-1861 נרכש המקום בידי המרקיזה פאולינה דה ניקולאי, ונתרם למשמורת ארץ הקודש הפרנציסקנית. במקום נערכו חפירות בשנים 1873-1875, 1881-1889, ו-1940-1944, אשר חשפו את שרידי הכנסייה הצלבנית הקדומה (2) ואת המבנה המיוחס ל"בית קליאופס" שבו התארח ישו, ואשר שוכן בפינתה הצפון-מערבית (1). בחצר הכנסייה התגלו שרידיה של דרך רומית. עוד נחשפו במקום מבצר צלבני קטן (4) ובו קפלה (5) השוכנים ממערב לשרידי הכנסייה, וכן בור מים גדול (6) שאורכו 40 מטרים, רוחבו 25 מטרים ועומקו שבעה מטרים. מצפון וממזרח לכנסייה נמצאו שרידי בתי מגורים של הכפר מימי הביניים (7). בצמוד מדרום לשרידי הכנסייה הצלבנית, הוקמה כנסייה מודרנית (3) אשר קודשה בשנת 1902.

העוגב בכנסייה

בכנסייה זו יש עוגב קטן המכיל מקלדת ידיים אחד ומקלדת רגליים. לעוגב זה יש כעשרה רגיסטרים. סרטון שצולם במקום מציג עוגב זה:
https://www.youtube.com/watch?v=N6DOO9yUdc4
שמעון גפסו

ביוגרפיה

שמעון גפסו נולד בתוניסיה. עבר עם משפחתו לצרפת, ומשם עלתה המשפחה לישראל והתיישבה בנצרת עילית.
שירת בצה"ל בגדוד 202 של חטיבת הצנחנים.
ניהל את מפעל התכשיטים "האחים לדר" בנצרת עילית.
בשנת 2001 הצטרף למרכז הליכוד. בשנת 2002 נבחר למועצת עיריית נצרת עילית, ומשנת 2003 היה ראש האופוזיציה במועצה. עבד כיועץ לשר עוזי לנדאו. בשנת 2005 השתתף עם לנדאו בניהול מטה המאבק בתוכנית ההתנתקות.
בשנים 2006–2008 שימש כמנהל במפעל "תוסף" שבאזור התעשייה אלון תבור.
ב-2008 התמודד על ראשות העירייה מטעם סיעת "עורי עיר" ונבחר לראש עיריית נצרת עילית. במהלך כהונתו נאבק לשמור על צביונה היהודי של העיר, שכ-20% מתושביה הם ערבים. במסגרת זו ענה בשלילה לבקשת תושבים ערבים נוצרים להציב בעיר עצי אשוח בחג המולד (אך סייר בגני ילדים נוצריים והעניק לילדים בובות סנטה קלאוס משוקולד), וכן דחה דרישה לפתוח בעיר בית ספר לילדים ערבים. גפסו הבליט את גישתו זו במסע הבחירות שניהל בשנת 2013, שבו השתמש בסיסמה: "נצרת עילית יהודית לנצח!".

פרשות שוחד

ב-17 ביוני 2013 הוגש נגד גפסו כתב אישום בחשד של לקיחת שוחד (התניית שוחד). מועצת עיריית נצרת עילית התכנסה ב-13 באוגוסט והחליטה, ברוב דעות, שלא להעביר את גפסו מתפקידו. על כך הוגשו עתירות לבג"ץ, שהורה להפסיק את כהונתו של גפסו כראש העירייה, אך התיר לו להתמודד בבחירות לראשות העירייה. בבחירות אלה נבחר גפסו לתקופת כהונה שנייה בראשות עיריית נצרת עילית. ועדת הפנים של הכנסת קיימה דיון סוער בנסיבות הדחתו של גפסו. ב-5 בנובמבר נעצר גפסו בחשד לעבירת שוחד נוספת, ונשלח לארבעה ימי מעצר בית. ב-13 בנובמבר 2013 הוציא מבקר המדינה, יוסף שפירא, צו הגנה ליועצת המשפטית של העירייה, עקב כוונת גפסו לפגוע במעמדה.
במרץ 2014 החליטה ועדת ההשעיה של משרד הפנים להשעות את גפסו לארבעה חודשים מכהונת ראש העירייה, ובתום תקופה זו הוארכה השעייתו בשלושה חודשים נוספים. בזמן השעייתו, מילא את מקומו במינוי זמני של מועצת העירייה אלכס גדלקין כראש העירייה בפועל.
ב-19 בפברואר 2015 הרשיע אותו בית המשפט המחוזי בחיפה בלקיחת שוחד בהמשך נגזר עליו עונש של 6 חודשי עבודות שירות וקנס בסך 20 אלף ש"ח, ללא קלון. כיוון שלא הוטל עליו קלון, חזר גפסו לכהן כראש העירייה וביטל את סמכויותיו של ממלא מקומו, אלכס גדלקין. היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, פנה בבקשה להשעות את גפסו פעם נוספת, עקב החשד הנוסף התלוי נגדו, ובעקבות זאת הוסכם שגפסו יצא לחופשה עד לסיום ההליך הפלילי. בתפקיד ראש עיריית נצרת עילית כיהן מאז חודש מאי נתנאל טויטו.
ב-7 בדצמבר 2015 זוכה על ידי בית המשפט המחוזי בחיפה מאשמת מתן שוחד בחירות בפרשה אחרת במערכת הבחירות ב-2008. כשבוע לאחר הזיכוי חזר לכהן כראש העירייה.
על פסק הדין שבו הורשע גפסו בלקיחת שוחד (פסק הדין מ-19 בפברואר 2015) הוגשו ערעורים על ידי גפסו ועל ידי הפרקליטות. ב-31 במרץ 2016 דחה בית המשפט העליון את ערעורו של גפסו, וקיבל את ערעורה של הפרקליטות, ופסק כי היה קלון במעשיו, וגזר עליו 6 חודשי מאסר בפועל. ב-3 ביולי 2016 החל לרצות את מאסרו בכלא חרמון. לאחר שוועדת השחרורים החליטה על ניכוי שליש ממאסרו, שוחרר מהכלא ב-18 באוקטובר 2016.
יעקב בסר

יעקב בֶּסֶר (1934 - 23 בדצמבר 2006) היה משורר עברי, מנהיג תרבותי, מתרגם ועורך.

ביוגרפיה

נולד בשנת 1934 בקאליש שבפולין. בשנת 1939 פרצה מלחמת העולם השנייה ובסר ברח עם משפחתו לרוסיה מפני הצבא הגרמני. בשנת 1950, לאחר נדודים רבים עלתה המשפחה לישראל. 
בשנת 1976 ייסד וערך את העיתון "פרוזה" עם המו"ל יוסי קריים, ושנה אחר כך פרש כדי לייסד את כתב העת הספרותי "עיתון 77" אותו ערך במשך 30 שנה. הנושאים העיקריים בשירתו היו ה"דו-שורש", כלומר שורשיו הכפולים של המשורר, כישראלי ועברי מצד אחד, וכילד יהודי שברח מפולין, נדד בברית המועצות וחווה את מלחמת העולם השנייה ומוראותיה, מצד שני. יעקב בסר הרבה לכתוב גם על משוררים יהודים נשכחים, שמשיריהם אף תרגם. גם נושאי האהבה נזכרים רבות בשיריו, וכן כתב לא מעט על יחסי יהודים וערבים בארץ.
בשנת 1993 נבחר ליו"ר אגודת הסופרים העבריים, ובשנת 1995, לאחר כהונה של שנתיים סחף עזב את הארגון והקים ארגון חדש בשם איגוד כללי של סופרים בישראל. האיגוד הקים כתב עת ספרותי בשם "גג", ומוסדות נבחרים, והוא עורך מדי פעם כנסים, אסיפות, ומקיים ערבי קריאה.
בדצמבר 2006 נפטר ממחלת הסרטן בגיל 72. גיליון מיוחד של עיתון 77, מחודש ינואר 2007, הוקדש לזכרו. משוררים רבים הביאו בו משיריו, והוסיפו דברי זיכרון.
אחיו הצעיר הוא השחקן והבמאי גדליה בסר.
הואיינה פוטוסי

העפלה לפסגה

העלייה הראשונה במסלול הרגיל התקיימה בשנת 1919 על ידי קבוצה גרמנית שבראשה עמדו רודולף דייניסט ואדולף שולצה. הואיינה פוטוסי נקרא לעיתים קרובות "הכניסה הקלה ביותר בעולם למועדון ה-6,000". אולם גם דרך זו, הפשוטה יחסית, טומנת בחובה עלייה בשטח חשוף וחתכים של קרחון עם תלילות בינונית. למעשה, קיימים הרים נוספים שגובהם מעל 6,000 מ', הקלים יותר לטפס מבחינת הקושי הטכני. עם זאת, לטיפוס על הואיינה פוטוסי נדרשת עלייה של 1,400 מ' בלבד מתחילת המסלול הקל עד הפסגה, עם גישה קלה מלה פאס. מאחר שלה פאס שוכנת בגובה 3,600 מ', ההתאקלמות לגובה קלה יותר.
קבוצת ידיעה

בתורת המשחקים, קבוצת ידיעה היא אוסף קודקודי החלטה של שחקן  במשחק בצורה רחבה. כך שהשחקן אינו יודע להבדיל בין הקודקודים. בפרט, בכל הקודקודים השייכים לאותה קבוצת ידיעה אוסף המהלכים האפשריים של השחקן, זהים. הערה: בהצגה הגרפית של משחק בצורה רחבה נהוג לסמן קודקודי החלטה השייכים לאותה קבוצת ידיעה, על ידי הקפתם באליפסה או בצורה אחרת.

הגדרה

קבוצת ידיעה של שחקן  היא תת קבוצה  של קודקודי ההחלטה שלו כך שבכולם לשחקן אותם מהלכים אפשריים. פורמלית, אם נסמן ב את קבוצת המהלכים האפשריים בקודקוד , ונסמן ב את איחוד קבוצות אלו. אזי קיימת חלוקה  של , כך שבכל קבוצה  יש בדיוק מהלך אחד מכל .

תכונות

כל קודקוד החלטה של שחקן שייך לקבוצת ידיעה אחת ויחידה שלו.
משחק בעל ידיעה שלמה לשחקן  הוא משחק בו, כל קבוצות הידיעה של שחקן  מכילות קודקוד אחד בלבד. משחק הוא משחק בעל ידיעה שלמה, אם הוא בעל ידיעה שלמה לכל השחקנים.

דוגמאות

בדוגמה הראשונה רואים את משחק הקינואה/פיצה. במשחק זה, שחקן אחד מחליט האם להגיש לשחקן 2 פיצה או קינואה. שחקן 2 בתורו מחליט האם לאכול ולברוח או לאכול ולשלם, זאת כאשר אין הוא יודע איזו מנה שחקן 1 הגיש לו. נשים לב שבקבוצת הידיעה של שחקן 2 אין לו יכולת לדעת באיזה קודקוד הוא נמצא. לפי הגדרה בכל קודקוד של שחקן 2 יש לו בדיוק 2 מהלכים (לברוח או לשלם) והמהלכים זהים.
בדוגמה השנייה רואים משחק עם 3 שחקנים. כאשר קבוצות הידיעה הן: שימו לב כי שני קודקודי ההחלטה של שחקן שלוש אינם מהווים קבוצת ידיעה אחת - כיוון שמספר המהלכים האפשריים מכל קודקוד שונה (אחד ושניים בהתאמה).
בדוגמה השלישית רואים את משחק דילמת האסיר בצורה רחבה. לאסיר 2 קיימת קבוצת ידיעה המכילה שני קודקודים, כאשר לכל קודקוד אותו מספר מהלכים אפשריים (2) ואותם מהלכים - מלשין/מודה.
בדוגמה הרביעית אנו רואים משחק של שחקן אחד, עם מהלך גורל. בסיכוי של 0.25 השחקן מקבל הצעה. ההצעה יכולה להיות כוס שתייה (קולה או מיץ עגבניות) - ואז על השחקן להחליט כן/לא - קבוצת ידיעה 1. או שההצעה היא לעשות משהו (לישון או לעבוד) ואז על השחקן להחליט עכשיו/אחר כך - קבוצת ידיעה 2. כיוון שבקבוצות הידיעה השונות המהלכים האפשריים שונים, קיימת הפרדה בין קבוצות הידיעה.
התנגדות מגנטית עצומה

התנגדות מגנטית עצומה (Giant Magneto resistance או GMR) היא תופעה הקשורה למכניקת הקוונטים המתקיימת בשכבות מתחלפות דקות של חומרים פרומגנטיים ולא מגנטיים. תופעה זו התגלתה על ידי שני צוותים שונים בנפרד ב-1988 וראשי הצוותים, אלבר פר ופטר גרינברג זכו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2007 על תגלית זו.
האפקט מתבטא בשינוי משמעותי של ההתנגדות החשמלית כתלות בקיטוב המגנטי של שתי שכבות פרומגנטיות סמוכות, כאשר הקיטוב זהה, חיבור מקבילי, ההתנגדות הכוללת נמוכה יחסית וכאשר הקיטוב הפוך,חיבור אנטי-מקבילי, ההתנגדות הכוללת גבוהה יחסית.
באפקט זה נעשה שימוש על ידי יצרני כוננים קשיחים.

התגלית

האפקט התגלה בשנת 1988 על ידי קבוצת חוקרים בראשותו של פיטר גרונברג בגרמניה, בשכבות של ברזל/כרום/ברזל(Fe/Cr/Fe) והפטנט נרשם על שמו של גרונברג.
את האפקט גילה בו זמנית אך לחלוטין בנפרד חוקר צרפתי בשם אלברט פרט יחד עם קבוצתו בשכבות של ברזל/כרום (Fe/Cr). הקבוצה של פרט הייתה הראשונה שהסבירה את האפקט והראשונה שזיהתה את השינוי המשמעותי, אך מסיבות מנהליות, הגישה בקשה לרישום הפטנט רק כמה ימים לאחר הקבוצה של גרונברג. תגלית זו נחשבת להתחלה של תחום הספינטרוניקה. גרונברג ופרט זכו במספר רב של פרסים כהוקרה על תגליתם ותרומתם לתחום, כולל פרס וולף ופרס נובל לפיזיקה בשנת 2007.

הסבר לאפקט

בתמונה מוצג חיבור מקבילי משמאל וחיבור אנטי-מקבילי מימין. FM מייצג מתכת פרומגנטית ו-NM מייצג מתכת רגילה. ↑ מציין אלקטרון שהספין שלו מכוון כלפי מעלה, ו-↓ מציין אלקטרון עם ספין המכוון כלפי מטה. החצים בתוך השכבות הפרומגנטיות מייצגות את הקיטוב המגנטי של השכבה. החצים מייצגים את מסלול האלקטרון בשכבות. האזורים העקומים מייצגים פיזור של האלקטרון.
האלקטרונים שבחיבור מקביל ההסתברות שהם יתפזרו נמוכה יותר הם האלקטרונים בעלי ספין מעלה ובמצב זה תרומתם למוליכות גבוהה בהרבה מזו של אלקטרונים בעלי ספין מטה, כלומר כאשר כיוון הספין מנוגד לכיוון של הקיטוב המגנטי הוא יתפזר יותר. מתברר שבחיבור אנטי-מקבילי, אלקטרונים בעלי ספינים משני הסוגים מתפזרים, כיוון שכל פעם אחד מהם מנוגד לכיוון הקיטוב המגנטי, ולכן נוצרת התנגדות גדולה מאוד. ניתן להשתמש בעקרון זה בשביל לבנות מעגל חשמלי שיתאר את התופעה בצורה פשוטה. גודל הנגד מייצג את התנגדותו.

שימושים תעשייתיים

אפקט זה נמצא בשימוש בכוננים קשיחים. בעזרת האפקט הכוננים מסוגלים לרשום מידע בצורה בינארית כך שאחד ירשם כאשר ההתנגדות היא גבוהה ואפס כאשר היא נמוכה.
בנוסף, האפקט היווה את ראשיתו של תחום הספינטרוניקה והביא למהפכה בתחום של אחסון מידע.
דרוז'ינה (סדרת טלוויזיה)

רקע

הדרוז'ינה הוא כינוי ברוסית לאחוות לוחמים או ברית של לוחמים שליוו את הנסיך בתקופת הנסיכויות הרוסיות במהלך המאה ה-13. לוחמים אלה שימשו ככלי שרת בידי הנסיך ותפקידם היה להגן עליו ולפעול כנגד יריביו. אנשי הדרוז'ינה היו הן לוחמים מנוסים והן יועצים לנסיך בענייני צבא ואסטרטגיה והיוו שכבת אצולה משמעותית בתקופה זו.
הדרוז'ינה היו פעילים הן ברוסיה והן בפולין של אותה תקופה (כך למשל קז'ימייז' הראשון הסתמך מאוד על הדרוז'ינה בעת ביסוס כוחו ומעמדו). החברים הראשונים בדרוז'ינה שכזו היו הוריאגים שהנסיכים הסתייעו בהם בהעצמת כוחם בתקופת המאה התשיעית. עד מהרה חברי האצולה הסלאבית דאז שיצאו לשלל הרפתקאות בשם הנסיך זכו לכינוי "דרוז'ניקי" (ידידים, או חברים) והמוסד הלך והתחזק והתקיים עד למאה ה-16.
הדרוז'ינה הורכבה מחברים בכירים שנודעו כבויארים ואצילים וצוערים שלרוב לא באו ממשפחות אצולה. בעוד הבויאר היו יועציו הקרובים של הנסיך וביצעו משימות בעלות חשיבות עליונה, הצוערים היו שומרי הראש ופעלו כחיילים לכל דבר. הלוחמים נסמכו על תמיכתו הכלכלית של הנסיך ושירתו אותו אם כי לא היה זה מקרה חריג שחברי דרוז'ינה של נסיך אחד החליפו מחנה ועברו להגן על נסיך אחר מסיבות שונות וכל נסיך היה מציע שי, אדמות ותשלומי מס על מנת לשמור על נאמנותם.

תקציר עלילת הסדרה

שנת 1234 ללידת ישוע. נסיכות נובגורוד, מחשש לפלישת המונגולים, מחפשת בנות ברית במערב. הנסיך ירוסלב והארכיבישוף ספירידיון נאבקים מזה זמן רב באבירי מסדר החרב, אבל האצילים העשירים מבקשים להרעיל את שליטיהם הקודמים ולקבל את חסותו של האפיפיור. בדרכם של הקושרים הבוגדנים ניצבים לוחמי הדרוז'ינה של נובגורוד.

פרק 1. "צלב הנסיכות"

הנסיך הזקן חולה, הארכישיבשוף שולח את לוחמיו לחפש אחר הנסיך הצעיר אלכסנדר יארוסלביץ' שחי הרחק באדמות סביריצה (צפון מחוז לנינגרד דהיום), אלא שבדרכם לשם על לוחמי הדרוז'ינה להיאבק בשודדי דרכים ואנשי המסדר הטבטוני הזוממים לכבוש את אדמות הסלאבים.

פרק 2. "הווריאגים"

בעוד הדרוז'ינה תרים אחר אלכסנדר הצעיר, באדמות הצפון פושטים לוחמי הווריאגים. אלה שודדים את הכפרים העניים, מבעירים את הבתים תוך הרג התושבים ואונס הנשים. הדרוז'ינה מוצאים את עצמם נאלצים להיאבק בהם תוך הצלת תושבי הכפרים מהאיום הנורא.

פרק 3. "הזרים" / "זמן ההקרבה"

החיפושים אחר הנסיך הצעיר נמשכים. הדרוז'ינה מגיעה אל אדמות הצפון ומגלים כי התושבים נופלים קורבן לטקסי פגאנים. הדרוז'ינה מגלים כי עליהם לא רק לסייע למקומיים אלא גם לגייס לוחם צעיר שיצטרף לשורותיהם.

פרק 4. "הנסיך" / "גורל הכס"

הארכיבישוף מוצא את עצמו בדעת מיעוט כאשר השלטון בנובגורוד בסכנת קריסה. הבויאר טריפון מבסס את כוחו ומעמדו בעוד לוחמים מקומיים יוצרים בריתות על מנת להיאבק בשלטון הבויארים. הדרוז'ינה מוצאים את הנסיך הצעיר אלכסנדר ומצליחים להביא אותו לנובגורוד.

הפקה

צילומי הסדרה נערכו בסנקט פטרבורג ובפסקוב — בה נערכו הצילומים בכנסיית הדורמיציון בעיר ובקרמלין של פסקוב.
כתובת (מען)

כתובת (הנקראת גם "מען"), היא מקום מושבו של אדם או של גוף כלשהו. בדרך כלל הכתובת היא המקום בו מתגורר אדם או בה נמצאים משרדי החברה או הארגון, ויהיה זה המקום אליו שולחים מכתבים ודברי דואר אחרים, אלא אם כן מבקש האדם לשלוח אותם לכתובת אחרת. 
הכתובת כוללת שם יישוב, שם רחוב ומספר בית. בעת מילוי טפסים בגופים, בחברות ובמוסדות שונים, נדרש אדם למסור בנוסף לכתובת מגוריו גם כתובת למשלוח מכתבים. כתובת זו יכולה להיות גם תא דואר בסניף דואר.
בישראל, הכתובת מהווה אחד מסממני הזיהוי של אדם, כפי שהם רשומים במרשם האוכלוסין במשרד הפנים, והיא מופיעה בתעודת הזהות שלו. על כן אדם מחויב להודיע למשרד הפנים על עדכון כתובתו בתוך 30 יום. בישראל, לכל אדם הזכות לקבל את כתובתו הרשומה של אדם אחר הרשום בלשכת מרשם האוכלוסין.

חוק עדכון הכתובת

על פי חוק זה יכול תושב ישראל למסור למרשם האוכלוסין כתובת לצורך קבלת דואר, בנפרד מכתובתו הרשומה במרשם. במידה ושינה אדם את כתובת הדואר שלו עליו להודיע על כך למשרד הפנים בתוך 30 יום. על פי חוק זה מוטלת החובה על כמה רשויות - משרד הרישוי, רשות המיסים, המוסד לביטוח לאומי העיריות והמועצות המקומיות - להתעדכן בכתובת הדואר החדשה. אם שלחו לאדם מכתב לכתובת הישנה, לאחר 50 יום יכול אותו אדם לטעון כי לא נשלח אליו המכתב.
ג'ולי האריס

ביוגרפיה

האריס נולדה בעיר גרוס פויינט שבמישיגן לאלסי, אחות ולויליאם פיקט האריס, בנקאי השקעות במקצועו. היא למדה ב"אוניברסיטת ליגט" שבמישיגן ובבית הספר לדרמה שב"אוניברסיטת ייל".

תיאטרון

האריס הייתה מגדולות השחקניות בברודוויי בכל הזמנים עם זכייה חסרת תקדים ב-5 פרסי טוני מתוך 9 מועמדויות. 
את הפרס הראשון שלה קטפה בשנת 1952 על הופעתה בתפקיד הזמרת סאלי בולס במחזה "אני מצלמה". בשנת 1956 זכתה בפרס השני שלה על תפקיד ג'ואן, אישה המועמדת למשפט ומוצאת להורג במחזה "The Lark". ב-1969 זכתה על הופעתה במחזה "Forty Carats". ב-1972 זכתה בפרס טוני רביעי על גילום דמותה של מרי טוד לינקולן במחזה "The Last of Mrs. Lincoln". האריס זכתה בפרס החמישי שלה בשנת 1976 על גילום 5 דמויות שנות במחזה " The Belle of Amherst". על עבודתה במחזה זכתה האריס באותה השנה גם בפרס גראמי לאלבום המדובר הטוב ביותר.
בשנת 1994 הפיקה את המחזה "Exile in Jerusalem" של המחזאי הישראלי מוטי לרנר במסגרת פסטיבל ויליאמסטאון במסצ'וסטס, ושיחקה בו את אלזה לסקר שילר - המשוררת היהודייה גרמניה שנמלטה מגרמניה ב-1933 ועלתה לירושלים ב-1939. 
בשנת 2002 קיבלה האריס את פרס מפעל החיים בטקס פרסי הטוני המסורתי.

קולנוע וטלוויזיה

האריס התפרסמה לראשונה כשחקנית קולנוע בתחילת שנות ה-50 בעיבוד של פרד זינמן למחזה "חבר בחתונה". תפקיד פרנקי אדמס היה הראשון של האריס בקולנוע ועליו היא הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. בהמשך העשור הפכה לכוכבת קולנוע בזכות תפקיד ראשי בקלאסיקה של איליה קאזאן "קדמת עדן" לצידו של ג'יימס דין, זכתה בפרס אמי על תפקידה בסרט הטלוויזיה "Little Moon of Alban" והופיעה גם בדרמה "אני מצלמה" בתפקיד סאלי בולס עליו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
בשנות ה-60 התפרסמה האריס בלהיטי קולנוע כמו סרט האימה הפסיכולוגי של רוברט ווייז "טירה המסתורית" בתפקיד אלינור "נל" לאנס", מותחן הפשע "הרפר" לצד כובי הקולנוע פול ניומן ולורן באקול, הדרמה של ג'ון יוסטון "השתקפויות בעין זהב" בתפקיד אליסון אשתו החולה של מוריס לנגדון והקומדיה של פרנסיס פורד קופולה "אתה ילד גדול עכשיו". מחוץ לקולנוע זכתה האריס בשנת 1962 בפרס אמי שני לשחקנית הטובה בתפקיד ראשי על הופעתה בתוכנית "Hallmark Hall of Fame".
בשנות ה-80 שיחקה האריס באופרת הסבון "נוטס לנדינג" ובשנת 1990 בסדרת הטלוויזיה התיעודית המצליחה "מלחמת האזרחים" בתפקיד הסופרת מרי צ'סונט. היא התפרסמה לאחרונה בסרטים "גורילות בערפל" מועמד 5 פרסי האוסקר של מייקל אפטד בתפקיד הפעילה ההומניטארית רוזמונד קר, "אישה בהפתעה" של פרנק אוז בתפקיד אדנה אמו של הארכיטקט ניוטון דייוויס (סטיב מרטין) ובעיבוד הקולנועי של ג'ורג' א. רומרו לספר האימה "החצי האפל" בתפקיד רג'י דלספס עליו היה הייתה מועמדת לפרס סאטורן.
האריס זכתה בשנת 2000 בפרס אמי שלישי על הדיבוב שעשתה בסרט הדוקומנטרי "Not for Ourselves Alone: The Story of Elizabeth Cady Stanton & Susan B. Anthony".
בכל הקריירה שלה הייתה האריס מועמדת ל-11 פרסי אמי, מהם זכתה בשלושה.

חיים אישיים

האריס נישאה והתגרשה במהלך חייה 3 פעמים, ממערכות נישואיה נולד לה ילד אחד בשם פיטר. בשנת 2005 קיבלה האריס על תרומתה לתרבות האמריקאית את פרס מרכז קנדי.
האריס נאבקה בחייה האישיים במחלת סרטן השד ושרדה שני מקרי שבץ.
היא נפטרה ב-24 באוגוסט 2013 מאי-ספיקת לב בביתה שבעיירה צ'אתהאם שבמסצ'וסטס, בת 87 בפטירתה.
מחלף אם המושבות

מבנה המחלף

לנוסעים בכביש 4 לכיוון דרום יש אפשרות לפנות לדרך אם המושבות מערבה לכיוון בני ברק ולהמשיך לקניון איילון, רמת החייל ולכיוון צפון תל אביב. הנוסעים בכביש 4 לכיוון צפון יכולים להשתלב לתוך דרך המושבות מזרח למחלף ולהיכנס לפארק עופר, אזור התעשייה קריית אריה ולהמשיך מזרחה לכיוון תחנת הרכבת פתח תקווה - קריית אריה, אצטדיון המושבה, שכונת אם המושבות וצומת סגולה. המגיעים מדרך אם המושבות ממזרח יכולים להשתלב לכיוון כביש 4 דרומה. אין אפשרות להתחבר במחלף לכביש 4 צפון, יש לנסוע דרך מחלף גהה או דרך כביש 5 ולהשתלב בכביש 4 במחלף מורשה. 

במחלף זה יש עומס תנועה גדול בשעות העומס בבוקר, אחר הצהריים ובערב עקב כמות כלי הרכב הגבוהה שעוברים בו ועקב אי זמינות של תחבורה ציבורית קרובה (יחסית) לאזור התעשייה קריית אריה. עם חנוכת הקו האדום של הרכבת הקלה בסוף 2021 צפויה הקלה בעומס התנועה במחלף.