טודור ארגזי

טודור ארגזי (ברומנית: Tudor Arghezi), שם העט של יון נ. תאודורסקו (Ion N. Theodorescu)‏ (21 במאי 1880 - 14 ביולי 1967) היה משורר, סופר, מחזאי ועורך רומני.

נעוריו, נזירותו ותחילת עבודתו העיתונאית

טודור ארגזי נולד בבוקרשט, רומניה, בשם יון נ. תאודורסקו ואת שם העט, ארגזי, יצר מהשם הקודם של נהר הארג'ש, Argesis. הוא למד בבית הספר היסודי ע"ש "פטראקה פויינארו" ולאחר מכן בגימנסיה "דימיטריה קנטמיר" וב"בית הספר התיכון על שם הרדוש סאווה". בגלל המצב הכלכלי במשפחתו היה צריך לפרנס את עצמו מגיל 11 ועשה זאת במתן שיעורי עזר. בגיל 16, תחת שם העט "יון תאו" (Ion Theo), פרסם את השיר הראשון, "לאבי" (Tatălui meu). השיר פורסם בכתב העת הליגה האורתודוקסית, שנערך על ידי אלכסנדרו מצ'דונסקי (Alexandru Macedonski) ובמוסף הספרותי של אותו כתב עת פרסם עוד 14 שירים. בכתב עת זה פרסם צעיר נוסף, גריגורה פישקולסקו (Grigore Pişculescu), מי שנודע לאחר מכן בשם העט גאלא גאלאקטיון, והשניים התיידדו, ידידות שנמשכה שנים רבות. תחת שם העט "יון ת. ארגזי" הוא פרסם בכתבי עת שונים. בגלל המצוקה הכלכלית נאלץ להפסיק את לימודיו ולאחר שעמד במבחן בכימיה, עבד כטכנאי בבית חרושת לסוכר עד 1899. בגיל 19 נכנס למנזר ולאחר חצי שנה של חניכות במנזר צ'רניקה, מונה לדיאקון במיטרופוליה של בוקרשט. מאוחר יותר, בכתביו, סיפר ארגזי שלא הייתה לו משיכה לדת, להפך, היה אתאיסט וכניסתו למנזר הייתה מטעמי נוחיות, בהתבסס על כך שהיה לו דוד בתפקיד רם דרג בכנסייה. הוא נשאר במנזר עד שנת 1904, כשפתח יחד עם שותף כתב עת משלו בשם Linia Dreaptă ( ליניה דריאפטה "הקו הישר", שברומנית יש לו גם משמעות של "הקו הימני"). כתב עת זה חדל להופיע אחרי 5 גיליונות.

היציאה מרומניה

טודור ארגזי המשיך לפרסם בכתבי עת שונים ונטה אחרי סימבוליזם וזצסיון ומשום כך התפלמס בעיתונים עם גאורגה פאנו מכתב העת ז'ונימאה בנושא הספרות המודרניסטית של התקופה. אהובתו באותה תקופה, קונסטנצה זיסו (Constanţa Zissu), נסעה לצרפת וב-30 בינואר 1905 ילדה את בנם, Eliazar Lotar Teodorescu (אליעזר לוטר תאודורסקו), מי שהיה לצלם הקולנוע אלי לוטר. ארגזי המודאג נסע בעקבותיהם, ישב זמן מה בפריז ולאחר מכן בפריבור, שבשווייץ, שם כתב שירים והשתתף בקורסים של אוניברסיטת פריבור. האווירה הקתולית לא מצאה חן בעיניו, לכן עבר לז'נבה, שם למד באוניברסיטה המקומית ולפרנסתו עבד אצל צורף.
דברי ביקורת שנכתבו על ידו על דיכוי מרד האיכרים ברומניה, ב-1907, גרמו לכך שמשטרת שווייץ החלה להשגיח על תנועותיו. ב-1909 יצא אל איטליה וב-1910 שב לרומניה.

השיבה לרומניה, המלחמה והמאסר

לאחר שובו לרומניה, ב-1910, ארגזי היה פעיל מאוד בתחום היצירתי והפובליציסטי. הוא פרסם שירים, מאמרים, ביקורת אמנותית, טורים סטיריים ועוד בכתבי עת רבים, שב לשיתוף הפעולה עם גאלה גלקטיון וכמבקר אמנות יצא להגנה על שמו הטוב של הצייר שטפאן לוקיאן, שבגלל בעיותיו הרפואיות נחשד בכך שהוא חותם על ציורים שאחרים מכינים עבורו. ארגזי הפגין נוכחות קבועה בחוג היוצרים שנוצר סביב Kübler Café ולפעמים גם בחוג של בית הקפה Casa Capşa.
בתקופה זו ארגזי התקרב מאוד לפוליטיקאי ואספן האמנות אלכסנדרו בוגדן-פיטשט (Alexandru Bogdan-Piteşti), ואפילו הקדיש לו פואמה. השניים, יחד עם גאלא גאלאקטיון ואישים אחרים, בעיקר אמנים פלסטיים, השתתפו בחוג של אדריאן מאניו (Adrian Maniu), ליד גן צ'ישמיג'יו.
לקראת ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ארגזי כתב מאמרים נגד הצטרפות רומניה לצד ההסכמה הלבבית ותבע להפנות את שאיפות רומניה לצירוף שטחי בסרביה. ב-1916 הצטרפה רומניה למלחמה וכוחות גרמנים כבשו חלקים גדולים ממנה, כולל הבירה, בוקרשט. ארגזי, שנשאר בבוקרשט, ערך עיתון ששימש כשופר שלטונות הכיבוש הגרמנים והתחתן עם פאראסקיבה בורדה (Paraschiva Burda). כששוחררה בוקרשט מהכיבוש הגרמני, ארגזי, יחד עם עוד 11 עיתונאים וסופרים, הועמד לדין באשמת שיתוף פעולה עם האויב ונידון לעונש מאסר. כעבור שנה זכה לחנינה בעקבות השתדלותו של ניקולאה יורגה.

בין מלחמות העולם

בשנים 1919–1920 ארגזי השתתף בכתב העת "הייֶנה" (Hiena הצבוע) ובשנים 1922–1923 היה העורך הראשי של כתב העת "קוּג'ט רומננסק" (Cuget românesc )(מחשבה רומנית). ב-1927, לאחר עיכובים רבים, התפרסם כרך השירים הראשון של ארגזי, "מילים מתאימות". מ-1928 הפיק ופרסם את העיתון, שבהמשך הפך לשבועון, Bilete de papagal (כרטיסים של תוכי).