google/wiki40b huggingface dataset:
טינקינסווד

תיאור

טינקינסווד היה פעם כפר, אבל כל שנותר הוא תא הקבורה, שנבנה כ-6,000 שנים לפני זמננו, כ-1,000 שנים לערך לפני בניית סטונהנג'.
תא קבורה זה הוא דולמן, הצורה הנפוצה ביותר של מבנה מגליתי באירופה. הארכאולוגים מסווגים אתר זה כרוגם ארוך המחולק לתאים, ואחד מקברי סוורן-קוטסוולד. הדולמן בנוי מאבנים עומדות התומכות באבן הראשה, סלע אבן בוץ שטוח גדול משופע במקצת שאורכו 7.4 מטרים, רוחבו 4.5 מטרים ומשקלו כ-40 טון, אבן הראשה הגדולה ביותר בבריטניה, וככל הנראה גם באירופה. על מנת להרים אבן במשקל כזה למקומה נדרשו לפחות 200 איש. במקור היה הדולמן מכוסה בעפר, שרובו נסחף במהלך השנים, וכיום נותר ממנו תל עפר מלבני רחב מאחורי הדולמן שפסגתו שטוחה, שגובהו כמטר, שאורכו 40 מטרים ורוחבו 18 מטרים. כיוון התל הוא מזרח-צפון-מזרח, שהוא כיוון השמש ב-1 במאי, אם כי הקרקע המתרוממת בכיוון זה מסתירה את האופק. בפולקלור קשור התל ביום זה ובאמצע הקיץ. בתל נתגלה בור מחופה באבנים שייתכן שבו הונחו הגוויות להירקב לפני שהעצמות נטמנו בתא הקבורה. מספר שורות מקבילות של אבנים עומדות נתגלו בתחומי התל, כמו גם בור מחופה באבנים שהכיל עצמות בעלי חיים.
חזית האתר, הקרויה "חצר קדמית מקורננת", שוכנת בצפון-מזרח בנויה מקירות בבנייה יבשה בסגנון הקרוי שדרת הדג ושוחזרה חלקית אחרי החפירות שבוצעו באתר ב-1914
האתר נחפר ב-1914, ובתוך תא הקבורה היו 920 עצמות אדם, שכמעט כולן שבורות. עצמות אלו השתייכו ללפחות 40 אנשים מכל הגילים והמגדרים שנקברו באתר במהלך התקופה הנאוליתית. נראה שתא הקבורה שימש את היישוב כולו. ככל הנראה הושארו הגוויות של המתים חשופות בבור שנתגלה בתל בטרם הועברו העצמות לתא הקבורה. נתגלו גם אבני צור מעובדות, מחטי עצם ושברי חרסים אדומים שאינם מעוטרים מהתקופה הנאוליתית ומתרבות ביקר, דבר המעיד על כך שתא הקבורה שימש את הקהילה במשך תקופה ארוכה, ייתכן שעד תחילת תקופת הברונזה. עם סיום החפירות ב-1914 נעשו גם עבודות שימור, שכללו עמוד מלבנים שנועד לתמוך באבן הראשה.
מהאתר מובילות שתי שורות מקבילות של אבנים, קבורות ברובן, היוצרות שדרה המובילה מתא הקבורה לדרום-מזרח. לאורך שדרה שנייה המובילה לצפון-מזרח שוכבות אבנים רבות. אבן גדולה יחידה עומדת בכיוון מזרח, ושתי אבנים שטוחות מקבילות מצביעות על פסגת גבעת קואד סיון (Coed Sion Hill) הקרובה.
האתר מנוהל על ידי Cadw, גוף השייך לממשלת האספה הוולשית ואחראי על ההגנה, השימור והקידום של המורשת הבנויה של ויילס. באוקטובר 2011 נערכו חפירות ארכאולוגיות באתר.

מיתוסים ואגדות

אגדות ומיתוסים רבים של טינקינסווד קשורים גם באתר הקבורה הסמוך של תא הקבורה סנט לייתנס, במרחק קצר משם.
האגדה הנפוצה ביותר מספרת שכל מי שמעביר בטינקינסווד לילה בערבים לפני האחד במאי, ה-23 ביוני (יומו של יוחנן המטביל) או נקודת ההיפוך של החורף ימות, ישתגע או יהפוך למשורר. אגדה זו דומה לאגדה כללית על שהות בפסגות ההרים.
אמונה נוספת היא שמבנה הקבר נועד לסמל את דמות האלה, כאשר צורת התל המקורית דמתה לגוף אישה והקבר שבקצה התל סימל את הרחם.
על קבוצה של סלעים בדרום-מזרח למונומנט נאמר כי הם נשים שהפכו לאבן משום שרקדו במהלך השבת הנוצרית, אגדה שדומות לה מהלכות לגבי אתרים פרהיסטוריים אחרים, לדוגמה דה הרלרס בקורנוול.
עונה (ספורט)

בכדורגל באירופה

בליגות כדורגל רבות באירופה העונה מתחילה בסוף השבוע האחרון או הלפני אחרון של אוגוסט (בפרמייר ליג האנגלי הליגה מתחילה בסוף השבוע הראשון של אוגוסט), ומסתיימת לקראת חודש מאי (ליגת העל הספרדית) מתארכת עד לאמצע יוני).
לרוב, בתקופת חג המולד ישנה "פגרת חורף" הנמשכת בין שבועיים (ליגת העל הישראלית) ועד חודש וחצי (הבונדסליגה הגרמנית).
אמיליו פורטס חיל

אמיליו קאנדידו פורטס חיל (בספרדית: Emilio Cándido Portes Gil, נהגה: [eˈmiljo ˈportes xil]; ‏3 באוקטובר 1890 - 10 בדצמבר 1978) היה פוליטיקאי מקסיקני, נשיא מקסיקו  בין השנים 1928 ל-1930.

ביוגרפיה

נולד בסיודד ויקטוריה, בירת מדינת טמאוליפס במקסיקו.
בתקופת המהפכה המקסיקנית פורטס חיל הצטרף לגנרלים שהרכיבו לבסוף את מפלגת המהפכה. ב-1920 עלה לשלטון אלווארו אוברגון, אחד מאותם הגנרלים. החוקה המקסיקנית  שהתקבלה ב-1917, אינה מאפשרת לנשיא מכהן לשוב ולהיבחר לנשיאות מקסיקו. מסיבה זו פינה אוברגון את מקומו ב-1924 לאחר ארבע שנות כהונה, לידידו פלוטארקו אליאס קאייס. בתקופת כהונתו של קאייס, פורטס חיל כיהן כשר הפנים. אוברגון שב והתמודד רק במערכת הבחירות הבאה, ב-1928, וניצח בהן. לאחר הבחירות ובטרם החליף את קאייס בתפקיד הנשיא, נהרג אוברגון בהתנקשות במהלך סעודה שנערכה לכבוד בחירתו לתפקיד. קאייס, שעדיין היה נשיא מכהן באופן רשמי, לא יכול היה לחזור ולכהן כנשיא, ולתפקיד התמנה פורטס חיל, מחברי הנהגת המפלגה המהפכנית. עם מינויו הוכרז על בחירות מקדימות שייערכו ב-1930. הלכה למעשה שימר קאייס את שליטתו במדינה מאחורי הקלעים, בתקופה שנודעה כ"מקסימאטו" .
ב-1930 הוחלף בתפקיד הנשיא, בידי פסקואל אורטיס רוביו, והמשיך לשרת תחתיו כשר הפנים במשך כשנה וחצי. בהמשך כיהן כציר הראשון של מקסיקו בחבר הלאומים, ותחת הנשיאים הבאים בתפקידים מגוונים בהם: שר חוץ, התובע הכללי, שגריר מקסיקו בהודו, ונשיא המפלגה המהפכנית הלאומית (PNR). בתקופת שלטונו של לאסרו קארדנאס, בא המקסימאטו לקצו, וקאייס הוגלה ממקסיקו; חיל נקרא בידי קארדנאס "לטהר" את המפלגה מנאמני קאייס.
חיל הכין את עצמו לקאמבק פוליטי, אך משבוששה לבוא ההזדמנות המתאימה, פרש מהחיים הפוליטיים ב-1936. הוא נפטר ב-10 בדצמבר 1978 במקסיקו סיטי, בגיל 88.
מתיאס גינטר

קריירה

גינטר החל לשחק כדורגל ב-1998 בקבוצת SV מארס. ב-2005 עבר למחלקת הנוער של מועדון ספורט פרייבורג, איתה זכה בגביע הגרמני לנוער. בינואר 2012 הוא החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת בעקבות מכירות שחקנים בחלון העברות. ב-21 בינואר הוא נכנס כמחליף במשחקו הרשמי הראשון והבקיע שער ניצחון בדקה ה-88. גינטר הבקיע את השער בגיל 18 ביומיים ובכך הפך לכובש הצעיר ביותר בתולדות המועדון, לאחר שעקף את דניס אאוגו. יומיים לאחר המשחק, חתם גינטר על חוזה בקבוצה הראשונה.
ב-17 ביולי 2014 חתם בבורוסיה דורטמונד לחמש שנים עבור 10 מיליון יורו. ב-4 ביולי 2017 חתם בבורוסיה מנשנגלדבך לארבע שנים עבור 17 מיליון אירו.
גינטר שיחק באופן קבוע בנבחרות הצעירות של נבחרת גרמניה, וב-5 במרץ 2014 ערך גינטר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת מול צ'ילה במשחק ידידות, הוא הפך לגרמני ה-900 שלובש את מדי הנבחרת. הוא נכלל בסגל גרמניה לטורניר מונדיאל 2014.
קתרין וולף ברוס

ביוגרפיה

ברוס נולדה ב-22 בינואר 1816, לג'ורג' ברוס (1781–1866) , תעשיין ובעל בית דפוס, אשר ייסד סוג דפוס מפורסם, שנולד באדינבורו, סקוטלנד וקתרין וולף (1785–1861) מניו יורק. היו לה ארבע אחיות ושני אחים.
ברוס למדה ציור, מספר שפות ובהן לטינית, גרמנית, צרפתית ואיטלקית, וגם את הספרות בשפות אלו.
בשנת 1890 פרסמה תרגום של היצירה הלטינית "דיאס אירה".
ברוס מעולם לא נישאה. לקראת סוף חייה, עקב מחלה ממושכת, היא הייתה מרותקת לביתה.
היא מתה ב-13 במרץ 1900 בביתה בשדרה החמישית בניו יורק.

תמיכה במדע ואסטרונומיה

בשנת 1877 תרמה 50 אלף דולר לבניית בניין ספרייה ורכישת ספרים לזכר אביה. הספרייה, הידועה בשם "ספריית ג'ורג' ברוס", הושלמה בשנת 1888 ונבנתה בפינת הרחובות 42 עם 226 מערב, בעיצוב שתוכנן על ידי הארכיטקט ג'ורג' אדוורד הארני (George Edward Harney). בשנת 1913 הבניין נמכר והתמורה שימשה לבניית הספרייה הנוכחית של ג'ורג' ברוס, הממוקמת ברחוב 125 בהארלם.
ברוס הייתה אסטרונומית חובבת, אולם היא התחילה בתרומה לתחום האסטרונומיה רק בגיל 73, לאחר שהיא קראה מאמר של האסטרונום סיימון ניוקומב (Simon Newcomb) הטוען כי כל התגליות המשמעותיות באסטרונומיה כבר התגלו. היא פנתה אל יצרן הטלסקופים אלוין קלארק , מחברת טלסקופי חלל ידועה, כדי לברר איך אפשר לתרום משמעותית ולקדם את המחקר.
ברוס העניקה למעלה מ-54 תרומות משמעותיות בתחום האסטרונומיה, בסכום שהצטבר לכ-275,000 דולר, בין השנים 1889 ו-1899. התרומות כללו תרומות 50 אלף דולר לקניית טלסקופים חדשים במצפה הכוכבים של מכללת הרווארד, בארצות הברית, 35 אלף דולר למצפה דאלדי, 90 אלף דולר למצפה הכוכבים Yerkes  של אוניברסיטת שיקגו בארצות הברית ובמצפה הכוכבים בהיידלברג, גרמניה, שהיה בהנהלתו של מקס וולף.
כמו כן, ברוס ייסדה את מדליית הזהב על שם קתרין וולף ברוס הניתנת לאסטרונומים על הישגים משמעותיים ועל מפעל חיים בתחום האסטרונומיה. זו אחת מהמדליות היוקרתיות בתחום זה.

הנצחה והוקרה

ברוס קיבלה מדליית זהב על ידי הדוכס הגדול של באדן.
האסטרואיד 323 ברוסיה שהתגלה על ידי מקס וולף, ומכתש ברוס על הירח נקראים על שמה.
האסטרונום יוהאן פאליזה נתן לה האפשרות לבחור שם לאסטרואיד 313 Chaldaea  כאות הוקרה על תרומתה. היא בחרה לקרוא לאסטרואיד על שם הכשדים, שהיו ידועים בתצפיות השמיים שלהם.
שמחתודהעודבבקשה

עלילה

שישה תושבים בניו יורק מתמרנים בין אהבה, ידידות ותהליך ההתבגרות הנפשי שלהם. סאם וקסלר (ג'וש רדנור) הוא סופר שעובר עליו יום רע במיוחד. כאשר הוא פוגש ילד בשם ראשין (מייקל אלגיירי) שמופרד ממשפחתו ברכבת התחתית, סם מחליט להביא את הילד לדירה שלו עד שהוא יאתר את משפחתו. חייו של סאם סובבים סביב חבריו, אנני (מאלין אקרמן), הסובלת מהתקרחות ולכן אינה מעיזה להיקשר רגשית, צ'ארלי (פבלו שרייבר) ומרי קתרין (זואי קאזאן). צ'ארלי ומרי קתרין מתגוררים ביחד ושוקלים לעבור ללוס אנג'לס כדי לבדוק את מערכת היחסים שלהם. במהלך הסרט, סאם פוגש במיסיסיפי (קייט מארה), מלצרית/זמרת, ומתאהב בה.

הפקה

רדנור כתב את התסריט לסרט ב-2005 וב-2006, בזמן ששיחק בעונה הראשונה והשנייה בקומדיית המצבים של ה-CBS, איך פגשתי את אמא. לאחר שסיים את התסריט, במשך שנתיים חיפש רדנור שחקנים שישחקו בסרט ומימון להפקתו. בזמן החיפושים הוא המשיך לכתוב ולשכתב את התסריט. באפריל 2009 השיג רדנור את המימון לו הזדקק. הוא החל לצלם את הסרט ביולי 2009 בניו יורק, לאחר שישה שבועות של פרה-פרודקשן. הסרט התקבל לפסטיבל סאנדנס והוקרן שם לראשונה ב-20 בינואר 2010‏. בפסטיבל, הסרט זכה בפרס הקהל לסרט הדרמה האמריקאי המועדף.
חברת ההפקות "Myriad Pictures" רכשה את הזכויות להפצה בעולם של הסרט. הזכויות להפצת הסרט בצפון אמריקה נרכשו בהתחלה על ידי חברת "Hannover House"‏, אך חברת ההפקות "Anchor Bay Films" רכשה מ"Hannover House" את זכויות ההפצה והיא זו שהפיצה את הסרט בצפון אמריקה.
China (אלבום, ואנגליס)

China הוא אלבום מוזיקה אלקטרונית יוונית מאת המוזיקאי היווני ואנגליס. האלבום ראה אור בשנת 1979 על ידי אולפני נמו והופץ על ידי תקליטי RCA. האלבום עוסק באווירה סינית. שירי האלבום מנוגנים בסולמות סיניים, ולעיתים נשמעים גם צלילים "סיניים". כמו כן, גם שמות הרצועות קיבלו סגנון סיני. רצועות בולטות הן Chung Kuo, The Dragon, The Tao of Love ועוד רבות.
רונדוניה

גאוגרפיה

מרבית שטחה של רונדוניה מכוסה ביער הגשם האמזוני, אך כחמישית משטח המדינה בוראה מאז שהחל פיתוחה בשנות השבעים של המאה העשרים. מרבית האוכלוסייה מתגוררת כעת בערים. רונדוניה היא יצואנית עץ ויצרנית קפה, קקאו, אורז, מנדיוקה, תירס ובקר.

השם

רונדוניה קרויה על שם קנדידו רונדון (Cândido Rondon), שעמד בראש מספר משלחות שיצאו לאזורי הספר של ברזיל בראשית המאה העשרים. אחת מהן הייתה משלחת לאיתורו של נשיא ארצות הברית לשעבר תיאודור רוזוולט שיצא שם לשיט קאנו שהשתבש.

היסטוריה

עד למאה ה-17 הגיעו לאזור הקרוי היום רונדוניה מיסיונרים נוצרים בודדים בלבד. במאה ה-18 התגלו מרבצי הזהב בעמק הנהר קויאבה, ובעקבות זאת החלו מתיישבים פורטוגלים לתור גם את עמק הנהר גואפּורֶה המצוי באזור שהוא היום רונדוניה. גורם מרכזי ביישובו של האזור, בעיקר על ידי מהגרים מצפון מזרח ברזיל במהלך המאה ה-19, היה גידול הגומי. בשנת 1907 החלה בנייתה של מסילת רכבת, שתרמה גם היא את חלקה ליישוב המקום. תעשיית הגומי הברזילאית, ובכללה זו של גואפורה, התמוטטה לפני מלחמת העולם הראשונה. 
עד לשנת 1943 הייתה מרבית האזור חלק ממדינת מאטו גרוסו. בשנת 1943, בימי שלטונו של ז'טוליו ורגאס, במטרה לחזק את הגבולות, הופרד השטח ממאטו גרוסו, ובתוספת שטח ממדינת אמזונאס היה למחוז פדרלי שנקרא בתחילה בשם גואפורה. בשנת 1956 שונה שם המחוז לרונדוניה. פיתוחן של תעשיות גידול הבקר והקפה הואץ בשל מאמצי היישוב וסלילת הכבישים בימי המשטר הצבאי, במסגרת פרויקט "הקוטב הצפון-מערבי" (Pólo-Noroeste). הפרויקט הזה, שתוכנן לעודד הגירה לאזורים הצפון מערביים הבלתי מפותחים, הביא לגידול עצום באוכלוסיית רונדוניה: בשנת 1970 התגוררו בה כ-100,000 איש; כיום חיים בה כמיליון וחצי איש. כל עריה, להוציא את הבירה פורטו וליו ואת גואז'רה-מירים, נבנו על ידי המתיישבים שהגיעו במסגרת הפרויקט, ורבים רבים מהם מחכים עדיין למימוש הבטחת הרשויות לחלוקת קרקע. 
לאחר פרויקט "הקוטב הצפון מערבי" יזמה הממשלה הפדרלית את תוכנית פלאנאפורו, שאמורה להתמודד עם נושאים סביבתיים ואמריאינדיאנים, ובעיקר להגדיר את גבולות השמורות האמריאינדיאניות. שתי התוכניות גם יחד זכו לסיועו של הבנק העולמי.
בנייתו של מפעל הידרואלקטרי עצום ממדים, ב-1980, אפשרה גדילה מסיבית של תעשיות העץ, המינרלים והמזון, ושל ענף ההנדסה האזרחית. גם גילוי המינרל קסיטריט תרם את תרומתו לכלכלת המחוז, אשר, בשנת 1981, קיבל מעמד של מדינה. תמריץ נוסף התקבל בשנת 1993, כאשר גואז'רה-מירים הפכה לאזור סחר חופשי. צעד זה הרחיב באופן משמעותי את ממדי הסחר עם בוליביה השכנה. 
בשנות ה-90 המאוחרות של המאה העשרים החלה רונדוניה ליהנות מזרם מתגבר של תיירים.

שפות

את השפות המדוברות ברונדוניה, או שדוברו בה, יש לחלק לשפות מקומיות ושפות שהובאו מן החוץ.
השפות המקומיות הן כיום שפות מיעוטים, וחלקן מצויות בסכנת הכחדה, אם לא נכחדו כבר. בין השפות שעדיין מדוברות יש כאלה מקבוצת המאקרו-גה (Macro-Ge), ביניהן שפת הגביאו (Gavião), סורואי רונדונית (Suruí de Rondônia) ועוד. 
בין השפות החיצוניות ניתן למצוא את הפומראנית, שהיא ניב גרמני אשר הובא למקום על ידי הגירת המשנה הגרמנית ממדינת אספיריטו סאנטו. הפומראנית החלה להתפשט ברונדוניה בשנות השישים של המאה העשרים, ועמה הלותרניות. מבחינה טכנית, גם הפורטוגזית, שהיא השפה הנפוצה ביותר, היא שפה שהובאה מן החוץ.

הדגל

הדגל עוצב בידי סילביו קרבליו פייטוזה ואומץ בחוק בתאריך 22 בדצמבר 1981. צבעי הדגל הרונדוני הם כצבעי הדגל של ברזיל, ובמרכזו של הדגל כוכב המסמל את המדינה החדשה. הכוכב עולה אל תוך השמים הכחולים, נפרש מעל ברזיל, אשר מסמלים אותה השטח הצהוב והשטח הירוק שבתחתית הדגל.
Tú

וידאו קליפ

הווידאו הנלווה שיצא לשיר צולם ובוים על ידי אמיליו אסטפן. צוות הצילום ואסטפן החליטו כי הקליפ יצולם בשחור-לבן, וכי הוא לא יכלול פרטים רבים. לאורכו ניתן לראות את שאקירה יושבת על ספת ביתה, ומדי פעם קמה לקחת מזון מהמקרר.
הקליפ הועלה לערוץ ה-Vevo של שאקירה בשנת 2011, 13 שנים מצאתו המקורית. נכון לאוקטובר 2019, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-60 מיליון צפיות.
Addicted to You

וידאו קליפ

הווידאו קליפ של הסינגל צולם ובוים על ידי אנתוני מנדלר בפרק זמן של יום צילומים אחד בוולנסיה, קליפורניה. הסרטון הופץ לראשונה ברחבי העולם ב-2 במאי 2012, והפך ל-"נושא המרכז" ברשתות החברתיות המקוונת ושירות המיקרו-בלוגינג לאחר השקתו. קטעים מהווידאו כוללים את שאקירה שרה את הסינגל במקומות שונים, בעוד היא: "מתפתלת" על מיטה בחדר, ונמצאת ברחובות העיר "ספרדית בסגנון הישן", ובנוסף "מתיזה מים מסביבה באמבטיה". בקליפ, שאקירה נראית לבושה בבגדי אופנה יוקרתיים לאורך כולו, הכוללים חולצת פולקה שחורה - לבנה עם חגורת עור עבה וחצאית שחורה גבוהה, בגדי ים חתוכים וחצאית מקסי מפוספסת, ובנוסף שמלת חולצה. וצבע שיערה של שאקירה בקליפ היה בלונדיני כמו בעטיפת השיר. הקליפ צבר בערוצה של שאקירה למעלה מ-200 מיליון צפיות והוא אחד מקטעי הווידאו הנצפים של הזמרת.
מרדכי מנטליק

הרב מרדכי מנטליק (ביידיש: מענטליק; י"ט בחשון תרע"ג, אוקטובר 1912 - כ"ה בתשרי תשמ"ח, 17 באוקטובר 1987) היה ראש ישיבת תומכי תמימים המרכזית -770- בניו יורק וחבר הנהלת "אגודת חסידי חב"ד העולמית", מוסד העל העולמי של חסידות חב"ד ועוד.

ביוגרפיה

נולד במינסק לשרה רחל והרב פנחס מנטליק.
בשנת תרפ"ה, התחיל ללמוד בישיבת תומכי תמימים בוורשה, בשנת תרצ"ד החל לכהן כר"מ בישיבה, בהמשך עבר לשמש כמשגיח בישיבת חב"ד באוטבוצק, שם שימש הרב מנטליק גם כ'חוזר' של אדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון.
באסרו חג השבועות תרצ"ח התחתן באוטווצק עם גיטל בת הרב דוד הלוי שטוקהמר ששימש שו"ב, בתשרי ת"ש הגיע הרב מנטליק לארצות הברית.
בשנת תש"ה התמנה על ידי הריי"צ לעמוד בראש חברת "עדינו", שנועד לאחד את בני התורה בכינוסים ובהוצאת חוברות של חידושי תורה.
בשבועות האחרונים לחייו נחלש עד לפטירתו בגיל 75, במוצאי שבת ליל כ"ה בתשרי ה'תשמ"ח. בהלווייתו שנערכה מול מרכז חב"ד העולמי - 770 למחרת השתתפו כעשרים אלף איש הרב מנטליק נקבר בבית הקברות מונטיפיורי בקווינס שבניו יורק ליד אוהל חב"ד לובביץ'.

פעילותיו

ראש ישיבה
בחורף ת"ש התמנה על ידי הרבי הריי"צ לעמוד בראש ישיבת תומכי תמימים, והיה מוסר שיעור בנגלה בכל שבוע.
בשנת תשי"ח הוציא ספר בשם "אמרי מרדכי", ובו חידושים במסכת בבא בתרא. כן הו"ל קובצים 'הערות התמימים' בעניינים שונים, 'הפלפול וההגיון' ועוד, והיה מהעורכים של הספר "שערי יהודה" על הש"ס, שיצא על ידי תלמידי הרב יהודה הבר.
מדי שבוע היה מוסר שיעור בגמרא ובשיחה של הרבי לתושבי שכונת קראון הייטס, לקראת ראש השנה וחג הפסח היה מוסר שיעור ב'מכתב כללי' שהיה הרבי שולח לכבוד החג - המדבר אודות תוכנו של החג וקביעותו, עם כל ה'מראי מקומות' שציין הרבי במכתב.
היה אחראי על לימוד הלכות 'שחיטה' לתלמידי הישיבה, ממנו קיבלו סמיכה לרבנות.
הקים את "קופת הבחורים", שדאגה לספק ביגוד לתלמידי הישיבה לכבוד חג הפסח.
בשנת תשל"ו נשלח על ידי הרבי מחב"ד כמלווה של קבוצת השלוחים הראשונה לישראל, היה זו הפעם היחידה בה ביקר בישראל.
כינוסי תורה
מאז שנת תשי"ב היה מארגן כינוס תורה באסרו חג השבועות וחג הסוכות, ומשנת תשל"ב גם באסרו חג הפסח, בהשתתפות רבני חב"ד וראשי ישיבות חב"ד ועוד.
משנת תשכ"ו היה מוציא חוברות בשם "כינוס תורה" בו נדפסו ביאורים ופלפולים שנאמרו בכינוסי תורה, יצאו לאור עשרים קבצים.
תפקידיו בחצר הרבי
מאז שנת ה'תשי"א, החל להיות האחראי על המשקה של הרבי, בתחילת כל התוועדות היה מוזג יין לכוס של הרבי, וחוזר וממלאה במשך ההתוועדות.
מאז שהתחיל הרבי לחלק כוס של ברכה בסיום החגים היה עומד הרב מנטליק שעות עם קנקן היין בידיו, וממלא את הכוס לקראת סיום הכוס.
אחרי פטירתו של הרב אליהו ייאכיל סימפסון, הוא התמנה לאחראי על האפיית המצוות לרבי ולתלמידי הישיבה.
יקותיאל יהודה טייטלבוים

בחיי אביו

הרב יקותיאל יהודה הוא בנו השלישי של האדמו"ר הקודם מסאטמר, רבי משה טייטלבוים. נישא לחיה שרה שפיץ, בתו של הרב משה שפיץ אב"ד ביסטריץ. היה מגיד שיעור בישיבת סאטמאר לצעירים והתגורר בבורו פארק.
עד לשנת 1999 נחשב אחיו הבכור, הרב אהרן טייטלבוים, ליורש המיועד של אביו. הרב זלמן מונה לרב קהילת סאטמאר בירושלים. באותה שנה השתנתה חדות הפוליטיקה הפנימית בחסידות, בנסיבות שאינן ברורות כל צרכן. ה"ברך משה" עורר התנגדות מרגע עלייתו לכס האדמו"רות, בשל סגנון הנהגתו הריכוזי והחמור שהזכיר יותר אדמו"רים מזרח-אירופאים רגילים מאשר את דודו "הויואל משה", ורדיפתו את גורמי האופוזיציה שהתרכזו סביב הרבנית האלמנה אלטא פייגא טייטלבוים. בנו, שהשליט את מרותו על קריית יואל ורדף את ה"בני יואל", נאמני האלמנה, עורר חשש בקרב קנאים גם בשל נישואיו לבת הרבי מוויז'ניץ, מראשי האגודיסטים. גורם מכריע היה היחלשותו של "הברך משה" בסוף שנות ה-90, שפתחה את הדרך לבנו הבכור למשול בפועל – ועקב כך להיקלע לסכסוך עם הגבאי הראשי משה פרידמן, אחד הכוחות החזקים בחצר.
בשנת 1999 נקרא הרב זלמן לייב במפתיע לשוב לארצות הברית, שם הוכתר כרב בויליאמסבורג. מאוחר יותר, בצוואה שכתב בשנת 2002, ציווה האב למנות את הרב יקותיאל יהודה לאדמו"ר אחריו.

הכתרתו לאדמו"ר

מסוף שנות ה-90 התפלגה למעשה החסידות, בין תומכי הרב אהרן ותומכי הרב יקותיאל יהודה. החסידים התומכים באח הצעיר (המכונים "זַאלי'ס" או "זלונים" בז'רגון הסאטמרי) טוענים כי מעשי האב בחייו וכן צוואתו תומכים בו כיורש. הפלג האחר טוען כי האדמו"ר הקודם חלה במחלת אלצהיימר, ולמעשה נשלט על ידי בני ביתו ומשמשיו, ובעיקר הגבאי הראשי משה פרידמן. בנוסף לכך, טוענים ה"אהרונים" כי קיימת צוואה משנת 1996 שבה מינה האב את הבכור ליורש והודיע כי זהו רצונו הסופי.
ה"זאלי'ס" מרוכזים בעיקר בשכונת ויליאמסבורג בברוקלין שבניו-יורק, בעוד שה"אהרונים" יושבים בעיקר בקריית יואל שבמונרו. שני הפלגים מנהלים מאבק ממושך על השליטה בנכסי החסידות.
בשבט תשע"ג, לראשונה מאז מינויו לאדמו"ר, ביקר בארץ ישראל לרגל נישואי נכדתו. במהלך ביקורו נפגש עם רבנים ואדמו"רים, ואף אגודאים, ובהם הרב שמואל אוירבך, הרב חיים קנייבסקי והאדמו"ר מגור. בביקור חילק האדמו"ר סכומי כסף ניכרים למוסדות שמתנזרים מתמיכה כספית של מוסדות המדינה, וזאת כחלק ממיזם "שקל הטהור" שמפעילה החסידות בראשותו.
הרב טייטלבוים תומך ב"פלג הירושלמי" המתנגד להתייצבות השנתית של חרדים בלשכות הגיוס בישראל, ומעניק להם סיוע כספי ועידוד מוסרי.
לאחר נתק של שנים בין חסידות צאנז-קלויזנבורג לחסידות סאטמר, התפייס הרב טייטלבוים עם הרב שמואל דוד הלברשטאם מחסידות צאנז-קלויזנבורג בארצות הברית, אך לא התפייס עם הרב צבי אלימלך הלברשטאם מחסידות צאנז בישראל.
באהבה נינה

שידור

הסדרה שודרה באוסטרליה בערוץ BBC First החל מ-1 בנובמבר 2016. בישראל שודרה הסדרה בערוץ כאן 11 בדצמבר 2018.
איגוד האוניברסיטאות הרוסיות

איגוד האוניברסיטאות הרוסיות, או בשמו הרשמי התאחדות האוניברסיטאות הקלאסיות של רוסיה (ברוסית: Ассоциация классических университетов России) הוא ארגון לא מסחרי מתנדב המאגד את 41 האוניברסיטאות הגדולות ביותר ברוסיה. הכנס המייסד התכנס ב-2001. האיגוד הוקם על ידי ראשי אוניברסיטת מוסקבה ומשום כך, דיקן האוניברסיטה הוא גם יושב ראש האיגוד.
יוזף סאבו

ביוגרפיה

סאבו נולד בבודפשט. הוא התאמן תחת הדרכתו של המאמן תמאש סצ'י.

אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 זכה סאבו במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 2:14.27 דקות, לפני השיאן העולמי ויקטור דייוויס מקנדה (2:14.9 דקות)וסטיב בנטלי מארצות הברית(2:16.51 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:23.02 דקות, המנצח במשחה זה היה חברו לנבחרת תמאש דארני (4:18.98 דקות).

אלוף אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשטרסבורג, צרפת בשנת 1987, זכה סאבו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.87 דקות ומדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:18.30 דקות.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת סיאול (1988) זכה סאבו במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.52 דקות, לפני ניק גילנגהאם מבריטניה (2:14.12 דקות) וסרג'יו לופז מספרד (2:15.21 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:18.15 דקות, המנצח במשחה זה היה דארני שקבע שיא עולם חדש של 4:14.75 דקות ובמקום 23 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:09.08 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבון, מערב גרמניה בשנת 1989, זכה סאבו במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.05 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:21.69 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1991 סיים סאבו במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.93 דקות ולא הצליח להגן על תוארו, המנצח במשחה זה היה מייק ברוומן מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש של 2:11.23 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:17.52 דקות, המנצח במשחה זה היה דארני שקבע שיא עולם חדש של 4:12.36 דקות.
יונה עמנואל

קורות חייו

נולד בהמבורג שבגרמניה בכ"ב בכסלו תרפ"ו (דצמבר 1925) למרדכי וחנה (לבית גולדשמיט) כבן שלישי למשפחה בת שמונה ילדים.
כשעלו הנאצים לשלטון בגרמניה עברה המשפחה להולנד.
לאחר כיבוש הולנד בידי הנאצים, הסתתרה המשפחה זמן מה בבית משפחה הולנדית ובעליית גג של בית ספר מקומי. בהמשך נלקח עם משפחתו למחנה וסטרבורק ומשם למחנה הריכוז ברגן בלזן. במחנות ניספו אביו, שלושה מאחיו ואחותו הקטנה. אמו נספתה במסע ה"רכבת האבודה". בהמשך, חיבר יחד עם אחיו שמואל עמנואל את ספרו "יסופר לדור" בו תיאר את קורות משפחתו בשואה. בספר מתוארת המשפחה עוברת את המלחמה תוך שמירה על צלם אנוש, קיום מצוות והקפדה על לימוד תורה.
לאחר השואה יסד בהולנד עם אחיו שמואל את תנועת הנוער 'השלשלת', במטרה להחזיר ליהדותם מאות ילדים ובני נוער ובמטרה לחנכם לעליה לארץ ישראל.
בשנת תשי"א עלה לישראל ונישא לחנה בת ד"ר שלמה אדלר, והתגורר בירושלים, שם נולדו להם שבעה ילדים. בין בניו פרופ' שמחה עמנואל. בין חתניו הם הרב זאב וייטמן רבה של תנובה, והרב מתניה בן שחר רבו של היישוב נוה דניאל.
לפרנסתו עבד כאופטיקאי, ובשאר זמנו למד תורה וכתב מאות מאמרים תורניים, ביקורות ספרים ומאמרי הגות בענייני השעה. דגש מיוחד שם על עיסוק במצוות התלויות בארץ, ובפרט במצוות השמיטה. השתתף בקביעות בשיעורו של הרב שלמה זלמן אוירבך, אליו היה קרוב במיוחד. כמו כן למד אצל הרב שלמה יוסף זוין, הרב יוסף ליברמן והרב אברהם אליהו ברנשטיין.
עסק רבות בצרכי ציבור תוך בריחה מפרסום. רבים ראו בו מודל של המשך קיום מורשת יהדות אשכנז בארץ ישראל. את חשיבותה של מורשת זו הוא ראה בעיקר בתפיסה ייחודית של קיום תורה ומצוות, באחריות רב הקהילה ובאורחות החיים. לדבריו, "יש להצטער על כך, אם תצומצם מורשת אשכנז למנהגי בית הכנסת בלבד".
נפטר בכ"ה בשבט תשס"ב (פברואר 2002).
גיורא אנטמן

קריירה

אנטמן החל לשחק ב-1973 בקבוצת הילדים של הפועל חיפה. בנעוריו שיחק בנבחרות הנוער השונות. כשעלה לקבוצת הבוגרים הועדף על פניו השוער יעקב אסייג. כשאסייג עזב בתחילת עונת 1983/1984, הובא במקומו השוער בומה ויינברג שהוחזר לקבוצה לאחר שפרש ממשחק פעיל. באמצע העונה עזב אנטמן להפועל בית שאן שהייתה באותה עת בתחתית הליגה הארצית (אז הליגה השנייה). בתום העונה נשארה הקבוצה בליגה, ואנטמן שב להפועל חיפה. חיפה סיימה במקום החמישי ואנטמן זכה בתואר "שוער העונה". בעונה שלאחר מכן הושעה בגלל דרישתו להעביר את משחקי הבית של הקבוצה חזרה לאצטדיון קריית חיים.
בעונת 1986/1987 הושאל להפועל תל אביב. לאחר הפסד ליגה אחד הורד לספסל על ידי מאמנו דוד שווייצר, הוחלף באריה אלטר, ולאחר מכן עבר לשחק בהפועל עכו.
לקראת עונת 1987/1988 הציעה לו מכבי חיפה להצטרף לשורותיה במקום אבי רן שנהרג בתאונה בכנרת, אולם אנטמן כבר חתם על חוזה בהפועל באר שבע אותה אימן אז ניסים בכר. באר שבע דורגה בתום העונה במקום השלישי ואנטמן זכה בפעם השנייה בתואר "שוער העונה". בתום העונה עבר למכבי חיפה. בחיפה שבר אנטמן שיא מועדון כשלא ספג שער במשך 1,003 דקות רצופות. בתום אותה עונה זכתה חיפה באליפות המדינה; מספר שערי החובה של הקבוצה עמד על 19, הנמוך ביותר מבין קבוצות הליגה. לאחר שתי עונות חזר לשמש שוער משנה, כשלחיפה הובא שוער הרכש הרוסי ויקטור צ'אנוב. אנטמן שותף במשחקים ספורים ולאחר הזכייה ב"דאבל", עזב אנטמן לבית"ר ירושלים מהליגה הארצית. אנטמן היה שותף לעליית בית"ר לליגה הראשונה, ובעקבות יכולתו הטובה אף זומן לנבחרת ישראל וערך בשורותיה שתי הופעות בינלאומיות.
כשתמה תקופת חוזהו בבית"ר שב אנטמן להפועל חיפה בעונת 1992/1993, ממנה עבר להפועל כפר סבא בעונת 1993/1994. לאחר ירידת הקבוצה לליגה השנייה עבר בשנית לבית"ר, ואת הקריירה סיים במכבי עכו ב-1996.

לאחר הפרישה

עם פרישתו עבר אנטמן קורס מאמני כדורגל, והחל לשמש מאמן שוערים במכבי חיפה. בין השוערים שהתאמנו תחתיו: ניר דוידוביץ', תום אלמדון, דודו אוואט, ואבי פרץ. ב-2012 מונה על ידי אלי גוטמן למאמן השוערים של נבחרת ישראל במקומו של אלכסנדר אובארוב, ולקראת עונת 2012/2013 עזב את מכבי חיפה, ועבר לשמש כמאמן השוערים של הפועל באר שבע. לאחר עונה אחת בבאר שבע, חזר אנטמן למכבי חיפה במאי 2013. ביוני 2017 סיים את תפקידו במועדון, ובספטמבר הצטרף לצוות האימון של קרלה בלסטרס בראשות רנה מלנסטיין.
בינואר 2018 שב לתפקידו במכבי חיפה.

חיים אישים

אנטמן מתגורר בקריית חיים. הוא גרוש ואב לשני בנים: ניב ואופק, שהפכו גם הם לשוערים. גיסתו היא איריס אנטמן, שוערת קבוצת הנשים של מכבי חיפה בשנות התשעים.