שיתוף מבואות

שיתוף מבואות הוא תקנה הלכתית בהלכות ערובין שבאה להתיר טלטול חפצים מחצר משותפת למבוי המשותף לכמה חצרות, בשבת. תקנה זו היא מדרבנן, ומיוחסת לשלמה המלך. תקנה זו דומה ומקבילה לתקנת עירוב חצרות ברוב דיניה, אולם נבדלת ממנה בכמה פרטים, לפעמים היא מכונה בשם "עירוב".

דיני שיתוף המבואות

באופן כללי שווים כל דיני שיתוף מבואות לדיני עירוב חצרות: די במזון בשיעור שתי סעודות לשיתוף, הולכים אחר מקום האכילה ולא אחר מקום הלינה, ניתן לזכות שיתוף לאחר ללא ידיעתו, אפילו אחד מבני המבוי שלא נשתתף בשיתוף המבואות - פסלו, ניתן לבטל רשות במקרה של יהודי שלא הצטרף לשיתוף ויש צורך לשכור רשות מגוי שלו חלק במבוי על מנת שהשיתוף יחול, עיקר זמן קניית השיתוף הוא בבין השמשות של כניסת שבת, ורגל האסורה במקומה - אוסרת שלא במקומה. אולם דיני שיתוף מבואות שונים מדיני עירוב חצרות לעניין סוג המזון המשמש לשיתוף המבואות, ולעניין המקום בו ניתן שיתוף החצרות.

המזון לשיתוף המבואות

ניתן להשתמש בכל מין מזון לשיתוף המבואות, בניגוד לעירוב החצרות שכשר רק בפת, וכן ניתן להכין את השיתוף מכמה סוגי מאכלים שונים. המזון לשיתוף המבואות צריך להיות דווקא דבר שסועדים בו, ולכן אין משתתפים במים, מלח או פטריות. במידה ומשתמשים במאכל שנאכל יחד עם עיקר הסעודה ('ליפתן'), לדוגמה כאשר מערבים ביין, די ליתן בשיתוף המבואות את שיעור היין שבא בדרך כלל בשתי סעודות, ואין צורך שביין עצמו יהיה שיעור שתי סעודות.

מקום הנחת שיתוף המבואות

את שיתוף המבואות ניתן לשים בכל מקום בתחום אחת החצרות, בין בשטח הציבורי ובין באחד הבתים, אך לא באוויר המבוי (בניגוד לעירוב החצרות שכשר רק כשניתן בבית ולא כשניתן בשטח הציבורי בחצר). סיבת הבדל זה הוא מכיוון שמטרת שיתוף המבואות היא לשתף את כל בני החצרות השונים לחצר אחת, ולכן השיתוף יכול להינתן בכל מקום בחצר, בניגוד לעירוב החצרות במטרתו לשתף את כל בני החצר בבית אחד, ולכן ניתן דווקא באחד הבתים.

פתח משני לבית או לחצר

במקרה של בית או חצר הפתוחה למבוי משותף, ובבית או בחצר גר גוי או יהודי שלא השתתף בשיתוף המבואות, אם יש לבית או לחצר פתח נפרד, אפילו קטן ואפילו לשטח פתוח, (ובתנאי שניתן להשתמש בשטח הפתוח) ניתן לתלות שהפתח השני הוא הפתח העיקרי של הדייר ולכן אין הפתח הראשון הפתוח למבוי מונע משיתוף המבואות לחול אף אם לא שכרו מהגוי את רשותו או שהיהודי לא השתתף בשיתוף המבואות. דין זה הוא גם במקרה ואנו רואים שהפתח העיקרי לשימושו של הדייר הוא הפתח העיקרי הפתוח למבוי, היות שאנו תולים שנח לאדם יותר בפתח פרטי משלו מפתח מהמבוי.

שיתוף במקום עירוב

למרות שלכאורה תקנת שיתוף מבואות כוללת בתוכה את תקנת עירוב חצרות, שכן משמעה של תקנת שיתוף מבואות היא שכל בני המבוי אוכלים במקום אחד, ובכלל זה כלולים גם בני אותה חצר, וממילא לכאורה אין צורך בעירוב חצרות כאשר עושים שיתוף מבואות, בכל אופן לפי שיטת הרמב"ם חז"ל התקינו שיש לעשות עירוב חצרות גם במקום שעושים שיתוף מבואות. סיבת תקנה זו היא כדי שהילדים הגרים בחצר יהיו מודעים לתקנת עירוב חצרות, מאחר שהם יודעים על העירוב המונח בחצר, אבל אינם יודעים על השיתוף המונח במבוי ('שלא לישכח תורת עירוב מן התינוקות'). לפי שיטה זו אם עושים את השיתוף בפת, השיתוף מועיל במקום העירוב, היות שהילדים מכירים בשיתוף הפת, וכן אם משתפים במזון אחר ושכחו לערב, ניתן באופן חד פעמי להסתמך על השיתוף גם כעירוב חצרות.
לפי שיטת הרמ"א, ניתן להסתמך על שיתוף המבואות כתחליף לעירוב החצרות, אף במקום שהמזון המשמש לשיתוף המבואות אינו פת (המזון הנצרך לעירוב החצרות), ואין צורך לעשות עירוב חצרות במקום שיתוף מבואות, ותקנת חז"ל שיש לעשות עירוב במקום שיתוף הייתה רק בזמנם.

שיתוף מבואות כיום

כיום נהוג להקיף מקומות יישוב באמצעות העירוב ההופך את כל השטח הפתוח בעיר לכרשות היחיד משותפת אחת גדולה. בעקבות כך אין לנו מבואות, שמקשרים בין החצרות לשטח הציבורי בעיר, היות שהשטח הציבורי עצמו נהפך לרשות היחיד לאחר שהוקף בעירוב, ונחשב ל'חצר של רבים'. לכן אין צורך בתקנת שיתוף המבואות, והיא אינה נוהגת כיום. לעומת זאת, מכינים עירוב חצרות, בדרך כלל ממצות, ומניחים אותו בבית כנסת מרכזי, כך שהעירוב נראה לרבים.