אוקאפי

תיאור כללי

האוקאפי הוא בעל חיים מפוספס וארוך צוואר, נראה כהכלאה בין זברה לאנטילופה ושוכן בלב יערות הגשם שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. האוקאפי הוא היצור החי הקרוב ביותר לג'ירף מהבחינה הגנטית, ואחד מיני בעלי חיים רבים האנדמיים לחלק זה של העולם. הוא יצור ביישן, זהיר וחמקני, ובעל חוש שמיעה וחוש ריח מעולים המספקים התרעה מוקדמת בפני סכנה ומאפשרים מנוסה מבעוד מועד. כל זאת, בנוסף לבית הגידול הסבוך והנידח שבו הוא מתגורר, מפחיתים את הסיכוי לפגוש בו. על אף היותו בעל חיים גדול יחסית והסבירות שהילידים ידעו על קיומו ואף צדו אותו היה בלתי מוכר למדע עד תחילתה של המאה ה-20 ובמאה ה-21 עדיין רב הנסתר על הנגלה על אורח חייו. שמו המדעי מזכיר הן את שמו בשפת המקומיים (Okapia) והן את האדם המערבי הראשון שגילה אותו, סר הנרי ג'ונסטון (johnstoni).
לכל פרט ממין האוקאפי פסים הייחודיים לו, והם מסייעים להסתוות בין צללי יער הגשם, ואולי אף בזיהוי פרטים אחרים. הזכר שונה מהנקבה בקרניו, שהן קצרות יחסית, אך זו לרוב גדולה ושוקלת יותר. לאוקאפי לשון ארוכה המיעלת איסוף מזון, ואף מאפשרת לו ללקק את עיניו ואוזניו. אף על פי שהוא בן משפחתו החי היחיד של הג'ירף, צווארו אינו ארוך כמו של האחרון וגובהו נמוך ממנו. כמו כן, שונה האוקאפי ממנו במספר מאפיינים, עד כדי כך שחוקרים אחדים חשבו לסווגו כקרוב יותר לאנטילופה הקרויה נילגאי.
האוקאפי פעיל בשעות היום בעיקר ואינו נוטה לחיי חברה. הוא מתבודד במשך רוב חייו, מוסתר בנבכי הצמחייה וצלליה. הוא אוכל מגוון צמחים, ואף ניזון מסוגי מינרלים שונים כגון חרסית. מעצם היותו בעל חיים גדול, הוא צורך כמות רבה של מזון: בין 18 ל-29 קילוגרמים ליום. הוא כמעט ואינו משמיע קולות, אך יכול להפיק קול תת-שמעי - דרך תקשורת זו משמשת בעיקר את האם וילדה. הנקבה יכולה להתרבות במשך כל השנה, וההיריון נמשך מעל לשנה (כ-13.5-16 חודשים), ולאחריו מסוגל האוקאפי הצעיר לתפקד באופן עצמאי. בראשית חייו, הוא נשאר במחבוא, ומצפה לביקוריה של האם. לעגל קצב גדילה מהיר במיוחד מבין מכפילי פרסה בעלי גודל דומה, ככל הנראה בזכות חלבה העשיר של אמו. בגיל שלוש, הוא מגיע לבגרות מינית.
טורפו העיקרי של האוקאפי הוא הנמר האפריקאי, וכן חתוליים קטנים יותר המסוגלים לטרוף עגלים. האוקאפי נתון תחת איומים נוספים המעמידים בסכנה את קיומו כמין, אשר העיקרי מביניהם הוא צמצום והרס בית הגידול שלו. לאור זאת, הוגדר המין בשנת 2013 על ידי איגוד השימור העולמי (IUCN) כ"נתון בסכנת הכחדה". לפיכך, הוא מוגן בחוק במדינתו, ומהווה אף סמל לאומי. המאמצים לשימורו, מתבצעים בפרט על ידי פרויקט שימור האוקאפי שבשמורת אוקאפי - מקום המחיה החשוב ביותר למין. לרבות זאת, פרטים רבים מוחזקים בשבייה ברחבי העולם, וכן מנוהלים גרעיני רבייה לשימור המין.

היסטוריה של המין

אף על פי שלא היה ידוע לעולם המערבי עד המאה ה-20, קרוב לוודאי כי ילידי אפריקה הכירו את האוקאפי וצדו אותו במשך אלפי שנים, ואף יש אלו הטוענים כי האוקאפי היה ידוע גם לאנשי מצרים העתיקה, זאת בהתבסס על דמות בעל חיים מגולפת באבן שנמצאה במצרים בעלת חוטם מחודד, אוזניים גדולות ורחבות וזנב בעל ציצת שיער בקצהו (אך ככל הנראה האומן לא היה בקי במראה החיה, ועל כן לא ניתן לקבוע בוודאות אם אמת הדבר). כמו כן, על גבי גרם המדרגות המזרחי של ארמון האפדאנה (Apadana) שבפרספוליס, ישנם תבליטים המתארים תהלוכות של נציגים ממדינות שנשלטו על ידי האימפריה האחמנית המביאים מנחות לשליטה דריווש הראשון – אחת מהן היא שיירה נובית או אתיופית המוליכה חיה הדומה לאוקאפי.
סיפורים רבים עברו מפה לאוזן על קיומו של בעל חיים אפוף מסתורין ובלתי רגיל, יצור חמקן החי במעבי הג'ונגלים של מרכז אפריקה. קרוב לוודאי ששמועות אלו התעצמו עקב פרסום ספרו של חוקר הטבע הבריטי פיליפ הנרי גוס ב-1861 - The Romance of Natural History - בו כתב כי אי אילו גילויים חשובים אשר יעשו בתחום הזואולוגיה האפריקנית, מאמין הוא כי יהיו הם באזור מרכז אפריקה שבין ימת צ'אד והאימפריה האתיופית לבין קו המשווה (אזור בו חלק מיערות הגשם של הרפובליקה של קונגו והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו נמצאים, וביתו של האוקאפי עצמו). בנוסף, כתב כי סביר מאד ששוכן שם יצור בדמות חד-קרן, זאת בעקבות שמועות שסופרו לחוקרים על קיומה של חיה חמקנית ומטילת אימה, בעלת קרן אחת אשר לא ידועה לאירופאים, גודלה בין קרנף לסוס ונקראת בשמות שונים כגון: Abada, Nillekma, Arase ו-Ndzoodzoo. מדי פעם חוקרים הבחינו באחוריו של האוקאפי או קיבלו רמזים שונים, כמו במקרה של החוקר הרוסי וסילי יונקר (וילהלם ג'אנקר בשמו האנגלי - Wilhelm Junker) אשר קיבל לידיו פיסת עור מפוספסת מחיה שנקראה בשפה המקומית "makapi", אך ייחס אותה בטעות לאייל מושק. יותר מזה, בעת מסעו במרכז אפריקה, הקצין הצרפתי ז'אן-בטיסט מרשן (Jean-Baptiste Marchand) צפה בעדר אנטילופות ליד גדות נהר ותיעד במפורט ביומנו בעל חיים ביישן השונה מהן, הנראה דרוך ומוכן לנוס בכל רגע. הקצין לא מצא אזכור לבעל חיים זה ברישומים הזואולוגיים ועל כן קרא לו "antilope-âne-girafon".

גילויו על ידי העולם המערבי

תעלומת החד-קרן אפריקני נמשכה עוד כשלושה עשורים, עד שהפתרון החל לקרום עור וגידים כאשר בשנת 1890 דיווח החוקר האמריקאי הנרי מורטון סטנלי על קיום בעל החיים החדש לעולם המערבי. סטנלי הגיע לאפריקה בשנת 1871 בשליחותו של העיתון ניו יורק הראלד מתוך מטרה למצוא את מגלה הארצות והמיסיונר האבוד דייוויד ליווינגסטון, ולאחר שהצליח במשימתו - נשאר באפריקה לחקור אותה. בנספח ספרו "In Darkest Africa" שפורסם בשנת 1890 העיר כי הופתע לנוכח התנהגותם האדישה של אנשי מבוטי (Mbuti או Bambuti) - שמם של כל אחת משלוש קבוצות הפיגמים שחיים ביער הגשם איטורי (Ituri) - למראה סוסיו, וציין כי טענו שהם מכירים "חמור" אוכל עלים הקרוי בשפתם "O'api" (הוא בטעות שמע "atti") אשר נתפס לעיתים בבורות הציד שלהם. רישומיו של סטנלי עוררו את התעניינותו של סר הנרי "הארי" המילטון ג'ונסטון (Harry Johnston) - מי שהיה לימים הנציב האוגנדי כשזו הייתה מדינת חסות של בריטניה - ועל כן נפגש עמו כדי לדון בעניין. סטנלי סיפר לו שהוא ומשלחתו הצליחו לראות את החיה רק בחטף, כאשר סיירו לאורך הצד המערבי של נהר סמליקי (Semliki River) וג'ונסטון היה נחוש בדעתו ללמוד עוד על חיה מסתורית זו.
בשנת 1900, נתקל ג'ונסטון מתוקף תפקידו בפיגמי מבוטי אחדים שנחטפו על ידי מנהל מופעי בידור גרמני. ג'ונסטון חילץ אותם, והבטיח כי ישיבם לביתם. החבורה התיידדה, ובכך זכה ג'ונסטון ללמוד מפי הפיגמים מלאי התודה על חיה דמוית חמור מפוספס הקרוי "O'api". במהלך החודשים שחלפו לפני שיכול היה להחזירם למושבם, עצר ג'ונסטון בבסיס יער סמליקי (שם הוקם הפארק הלאומי סמליקי) ומפקדו סיפר לו כי קיימות חתיכות עור אשר נחתכו על ידי חיילים תושבי המקום לשם הכנת רצועות כדורים וחגורות, והוא הצליח להשיג שתיים מהן. ג'ונסטון היה נרגש כל כך לאור מציאת הוכחה נוספת לקיומה של החיה, לפיכך ארגן משלחת שפניה היו מועדות לנבכי יערות הגשם. ואדרנלין בעורקיו, ג'ונסטון וחבורתו עם אנשי מבוטי ששימשו כמורי דרך, סיירו ביער הגשם עד אשר עלו הפיגמים על נתיב עקבות של אוקאפי. כאשר בחן את העקבות מקרוב, השתומם ג'ונסטון למראיהן - הן לא היו עקבות זברה או חמור, ואפילו לא עקבות של מי ממשפחת הסוסיים או סדרת מפריטי הפרסה להם פרסה יחידה - אלו היו עקבות של פרסה שסועה, של בעלי החיים מכפילי הפרסה כמו האייל או הג'ירף. ג'ונסטון שיער שאלו עקבות מין אילנד חדש החי ביער, ועל כן, באוקטובר של אותה שנה שלח את רצועות העור לאירופה לשם בדיקה מדוקדקת יותר.
חודש לאחר מכן, פתח מזכיר העמותה הזואולוגית של לונדון (Zoological Society of London), פיליפ לאטלי סקלייטר (Philip Lutley Sclater) את החבילה אשר נשלחה אליו, ובחן תחת מיקרוסקופ את רצועות העור המפוספסות בחום ולבן. מסקירתו הראשונית עלה כי השיער דומה לזה של הג'ירף והזברה, אך שונה משל האנטילופה, וב-18 בדצמבר הציג אותם לראשונה בפני חברי העמותה. התקשורת הפיצה בזריזות את הידיעה על קיום בעל חיים גדול באפריקה אשר לא היה ידוע למדע לפני כן, והתגובות לא איחרו לבוא: יש שחשדו שזוהי תרמית, שכן הכיצד בעל חיים גדול כל כך נעלם מעיני האנשים? יש אשר העלו השערות באשר לסוג החיה, ואחרים אף הרחיקו לכת וטענו שזוהי "חוליה חסרה" למין קדום. היצור החדש נקרא Equus johnstoni ‏(Equus זהו השם המדעי של הסוג סוס, ו-johnstoni על שם ג'ונסטון) אחרי אספה של העמותה שנערכה בפברואר, משום שהחוקרים חשבו שזהו מין חדש של זברה.
כעבור חודשיים, קיבל ג'ונסטון ממצאים חדשים - עור שלם וגולגולת מפרט אחד וגולגולת קטנה יותר מפרט אחר. כאשר בחן את הגולגולות, מצא את עצמו ג'ונסטון מופתע לאור המסקנה כי אין החיה קרובה לסוסים או לאנטילופה – אלא לג'ירף, ומשום כך שיער כי זהו צאצא של מין ג'ירפי קדום העונה לשם הלדותריום (Helladotherium). חבילתו השנייה הובילה לאספה נוספת, בה נכח והציע לשנות את שמו של בעל החיים לHelladotherium tigrinum ‏(tigrinum - מלשון טיגריס, מפוספס). אולם, לאחר מחקר מעמיק יותר, הציע מנהל המוזיאון להיסטוריה של הטבע שבלונדון א. ריי לנקסטר (E. Ray Lankester) לקבוע סוג חדש - Okapia - מפני שהראש והשיניים שונים באופן מהותי מהגולגולת של ההלדותריום. בשנת 1902 קיבל לידיו החוקר צ'ארלס עמנואל פורסיית' מייג'ור (Charles Immanuel Forsyth Major) שתי פיסות עור ושלד, אשר מהם הסיק כי התגלה מין חדש של אוקאפי, לו קרא Okapia liebrechtsi. כמו כן, זמן מה לאחר מכן בדק לנקסטר פיסת עור נוספת, אותה השיג מההברון וולטר רוטשילד, והסיק כי זהו מין נוסף של אוקאפי, אותו כינה בשם Okapia erikssoni על שם הלוטננט הבלגי קארל אריקסון (Lieutenant Karl Eriksson) ששלח לג'ונסטון את הממצאים ב-1901. לעומת זאת, עם חלוף הזמן התברר כי לא היה אלו שלושה מיני אוקאפי, אלא אחד בלבד, וכי השוני ביניהם היה תוצאה של הבדלי מין, גיל, צורת הפרט המסוים וצורת עיבוד העורות של הילידים.
תוך זמן קצר, האוקאפי הפך לסנסציה: גני חיות רבים תבעו ללכוד אוקאפים מהטבע ולהציגם באוסף החיות שלהם, אם כי הניסיונות הראשונים היו בלתי מוצלחים משום שיעור תמותה גבוה. ככל הנראה, הריגוש נבע מכך שבסביבות המאה ה-20 המדע האמין שהתגלו כבר כל בעלי החיים הגדולים. בהתבסס על אמונה זו, נטען כי האוקאפי יהיה החיה הגדולה האחרונה שתתגלה, דבר שהוכח כשגוי עוד בתקופה ההיא עם גילויים של מינים נוספים, כגון גורילת ההרים ב-1902, ההיפופוטם הגמדי וחזיר היער הענק ב-1904, וקודו ההרים ב-1910.

מיון, אבולוציה

האוקאפי (Okapia johnstoni), הוא מין יחיד בסוגו, פרסתן מעלה גירה ממשפחת הג'ירפיים, אשר היצור החי הקרוב ביותר אליו הוא הג'ירף. מיקומו המדויק בעץ הפילוגנטי הוא לא ברור מספיק, אך כן ידוע כי הוא והג'ירף התפצלו מאביהם הקדמון לפני כ-10–12 מיליון שנים. בכל זאת, ידוע כי אבותיו הקדמונים של המין היו יצורים אירואסייתים ולא שוכני יערות כמוהו, אלא הגיעו לאפריקה דרך המזרח התיכון והסתגלו לחיים ביער במהלך 10 מיליון השנים האחרונות. בניגוד לכך, מספר חוקרים טענו כי סביר להניח שמקומו של האוקאפי במשפחת הג'ירפיים מוטעה, וכי הוא קרוב יותר לאנטילופה הקרויה נילגאי (ממשפחת הפריים).
לאוקאפי מספר כרומוזומים לא סדיר: מלבד 46 הכרומוזומים הרגילים, המספר יכול להיות 45 או 44. בעוד שסטיות דומות אצל בעלי חיים אחרים הן חריגות או אף קטלניות, אוקאפים עם מספרים דומים נחשבים נורמליים. תופעה זו מוסברת על ידי הטרנסלוקציה הרוברטסונית.

תפוצה ובית גידול

בחלק הצפון-מזרחי של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – המדינה בעלת המגוון הביולוגי הגדול ביותר באפריקה – על רמה הממוקמת בין נהר הקונגו במערב לרכס ההרים של בקע אלברט (Albertine Rift) שבמזרח, צומח יער הגשם איטורי (Ituri). יער זה מהווה את מקום המחיה המרכזי של המין, אשר אוכלוסיותיו מתרכזות בעיקר באזור שמורת אוקאפי, בפארק הלאומי מאיקו ובסביבות שני אלו. הוא מעדיף יערות בעלי חופה סגורה וגבוהה (אך לא עבותה לגמרי) אשר נמצאים בסביבות רום של 500 עד 1,500 מטר, ומהם מחבב במיוחד יערות ראשוניים או יערות שניוניים עתיקים (Secondary forest). הוא נוטה שלא להימצא ביערות גְּדוֹתַיִם (Gallery forests) וברצועת המִנְשָׁק (Ecotone; אזור המעבר שבין שתי ביומות) שבין הסוואנה ליער, ונמנע משהייה בבתי גידול מופרעים. לפעמים האוקאפי מצוי בעונות הגשומות באזורים מוצפים כאשר המצע שעל פני האדמה עדיין רטוב, אולם אין הוא שוכן באזורים מוצפים לגמרי או ביערות ביצת מים מתוקים (swamp forest) נרחבים.

התנהגות

האוקאפי אינו חברותי במיוחד, אלא מעביר חלק ניכר מחייו כמתבודד, עומד ללא נוע, מוסתר בין צמחי היער וצלליהם. בעבר נחשב לבעל חיים לילי, ואכן הוא פעיל לפעמים בשעות החשיכה כאשר ירח מאיר את השמיים, אך למעשה זהו בעל חיים המעדיף את שעות היום.
בניגוד לאופיו המסתגר בטבע, בשבייה טיפוח הדדי הוא דבר שבשגרה, ואף נוצרות לפעמים קבוצות של למעלה מ-3 פרטים. לזכר הבוגר יש טריטוריה מוגדרת אך לא בלעדית, כלומר חופפת עם טריטוריות זכרים אחרים, שגודלה הממוצע נע בין 10 לכמעט 17 קמ"ר. מנגד, לנקבה הבוגרת יש טריטוריה קטנה יותר, המתפרשת על פני שטח של 4 עד 7 קמ"ר, אך זו בלעדית. הזכרים נעים בשטחם באופן מאד לא סדיר: פעמים הם שוכנים בתחום קטן מהטריטוריה הכללית שלהם במשך מספר ימים עד שבוע, ואז בפתאומיות גמורה גומעים מרחקים ארוכים עד הגיעם לאזור אחר. לעומתם, הנקבות מסיירות בשטחן באופן שווה יותר, ועוזבות אותו לעיתים רחוקות בלבד. בממוצע, הוא מסייר אחר מזון למרחק של עד 0.8 קילומטרים ביום, בדרך כלל על פני נתיבים שנרמסו במשך הזמן תחת רגלי דורות רבים של אוקאפים, וזכרים יכולים אף להגיע למרחקים של עד 4 קילומטרים ביום.
מיתרי קולו בסיסיים למדי, כך שמגוון הקולות שיש באפשרותו להשמיע מוגבל למדי. שלושת הקולות שתועדו בצורה הטובה ביותר הם: נשיפה, המשמשת לתקשורת בכל גיל הן אצל הזכר והן אצל הנקבה; אנחה, המושמעת על ידי הזכר במהלך החיזור; ופעייה, המופקת על ידי עגלים בני פחות משבעה חודשים, במיוחד כשהם נמצאים תחת לחץ. האוקאפי, בדומה לבעלי חיים רבים אחרים, מתקשר עם פרטים אחרים גם באמצעות קול תת-שמעי. לכך הוצע הסבר אבולוציוני הטוען כי צורת תקשורת זו התפתחה בין האם וילדה בזמן שהיא מחפשת אחר אוכל. במצב זה האם יכולה לשאול בשלומו של צאצאה מבלי לחשוף אותו ואת מצבו הפגיע לטורפים, אשר אינם יכולים לשמוע בתדר זה.
האוקאפי הזכר טריטוריאלי יותר מהנקבה, ומנסה בקביעות להרחיק זכרים מתחרים משטחו בעוד שהוא מאפשר לנקבות להיכנס ולחפש אחר מזון. הן הזכר והן הנקבה מסמנים את שטחם, זאת באמצעות שפשוף צווארם על פני גזעי עצים, ורקיעה ברגליהם לשם הכרזה על בעלות השטח, בדרך כלל עם רגליהם הקדמיות ולאחר הגיעם לשטח חדש. לרקיעה מתלווה הפרשה חומה במקצת, דביקה ודמוית זפת, הנפלטת מבלוטות מפותחות מאד בכף הרגל, ואף ייתכן שבאמצעותה מועברים מסרי קול תת-שמעי. בנוסף לכך, הזכר מסמן גם באמצעות השתנה על שיחים נמוכים, ואז הליכה מעליהם או דרכם. לשתן האוקאפי יש ריח חזק ומיוחד, ומשום כך אתרי סימון מסוימים ניתנים לזיהוי אפילו על ידי האף האנושי. יתר על כן, בשבייה נצפו פרטים המשתמשים במקומות עשיית הצרכים כאתרי סימון.
לרוב הוא רגוע באופיו ואינו תוקפני, אולם כאשר זכרים מתחרים על ליבה של נקבה, הם נכנסים למעין טקס הכולל התנפלויות, נגיחות והטחת צוואריהם זה בזה. יש ולפעמים שהאוקאפים בועטים, אך בדרך כלל זוהי פעולה סמלית בלבד אשר אינה כוללת מגע. לדוגמה, לזכר שנתפס במלכודת בור (Trapping pit) בטבע היו סימני חתכים עמוקים בצידו אשר יכלו להיגרם מקרניו של זכר אחר. כמו כן, שני זכרים נמצאו מתים באותו מקום, וכפי שמשתמע מהצמחייה הרמוסה מסביב הם ככל הנראה התעמתו אחד עם השני ודחפו עצמם לבור. כאשר מסתיים לו הקרב, הזכר המנצח מתהלך עם ראש זקוף, מבליט את צווארו, בעוד שיריבו הכנוע משפיל את ראשו. האוקאפי נצפה משחק, בכל גיל, אם כי מכיוון שמשחק זו דרך למידה, צעירים משתמשים בו לעיתים תכופות יותר. במשחק זה, אשר ייחודי לו ומכונה "פּוּקי" (pooky), האוקאפי עומד או מסתובב, ראשו מורכן וצווארו מתוח, ובזנבו הוא מכשכש בנמרצות. כמו כן, לפעמים ה"פוקי" כולל שכיבה על הקרקע, גלגול וקימה. בנוסף, בטבע אוקאפים צעירים נצפו מברכים את אימותיהם לשלום בכך שניתרו ופיזזו סביבן.
בדומה לג'ירף צווארו ורגליו הארוכים מצריכים אותו להתכופף כדי להגיע לאדמה ולשתות ביתר קלות. מהירות הליכתו היא בסביבות 16 קמ"ש - דרך הילוכו היא אסימטרית - שתי הרגליים מאותו צד נעות ביחד, לאחר מכן נע זוג הרגליים הנגדיות, וכך הלאה. כאשר חפץ הוא בדהירה, האוקאפי יכול גם להגיע למהירות של 56.3 קמ"ש, באותה צורת הנעה של הרגליים.

רבייה

תקופת הייחום (וכן הרבייה) של הנקבה אינה תלויה בעונות השנה, זאת על פי תצפיות בשבייה, ומתרחשת בכל 14–15 ימים. כאשר נקבה מצאה לעצמה בן זוג, מתחיל החיזור בו הזוג עומד במקביל ראש אל זנב, סובבים אחד את השני, ומרחרחים זה את מפשעתו זה. לאחר מכן מפגינים את תגובת פלהמן, והזכר עומד זקוף, מותח את צווארו, מניע את ראשו מעלה ומטה ובועט ברגליו. לפני הרבייה, הזכר ניגש אל הנקבה בזהירות עם ראש מורכן תוך שהוא משמיע נשיפות חזקות, וזו מגיבה בכך שהיא משנה את תנוחתה לכנועה עם ראש מורכן. הפעולה מהירה, ובשבייה זכרים התרבו עם מספר נקבות בפרק זמן רצוף. שם, היכן שהזכר והנקבה נאלצים לשהות אחד בקרבת השני, זה הראשון עלול להפוך תוקפני יותר, לעומת הטבע בו הזכר שוהה לפעמים בקרבת הנקבה מספר ימים. לאחר הלידה הנקבה מסוגלת לחזור במהירות לתקופת הייחום שלה: לדוגמה, נקבות בשבייה הפכו הרות לאחר חודש או שניים מלידתם.
כאשר נקבה נמצאת בעונת הרבייה שלה, היא מעדיפה טריטוריה בעלת אחוז גדול יותר של צמחים מועדפים; על צמחים אלו ניתן להבחין בסימני אכילה רבים וברורים יותר אם היא מניקה או כשהעגל שלה מלווה אותה. ההיריון נמשך יותר משנה – בין 414 ל-493 ימים (כ-13.5–16 חודשים) – ועם סיומו הנקבה מצליחה לשאת את צירי הלידה ברוב הפעמים, ולאחריהם אוכלת את השליה. לאם נולד עגל אחד (לידת תאומים תועדה במקרה יחיד) שגובהו כ-80 ס"מ ומשקלו נע בין 14.6 ל-32 ק"ג. האוקאפי הצעיר מסוגל לתפקד באופן עצמאי מיד עם לידתו, לעמוד תוך חצי שעה ולהראות נכונות לינוק כעבור חצי שעה נוספת. בהתבסס על תצפיות בשבייה, מיד לאחר הלידה נוצר קשר אימהי הדוק עם העגל, הכולל טיפוח נרחב של הוולד ומגע מתמשך בו. עם זאת, נראה כי אין תהליך "החתמה", בו העגל נקשר בלעדית לאמו, שכן אוקאפים צעירים נצפו יונקים משתי אמהות. העגל דומה לאמו במופעו, אך בנוסף יש לו רעמת שיער קצרה לאורך עמוד השדרה שלו, אשר נעלמת בהדרגה כמעט לגמרי עם הגיעו לגיל 12–14 חודשים.
במהלך השבועות הראשונים אחר הלידה, האם משאירה את ילדה במקום סמוי מהעין, ומבקרת אותו לפרקים. האם מודיעה על בואה באמצעות קול נשיפה נמוך, וכשהעגל שומע זאת הוא ממהר להתקרב אליה. בניגוד למגבלות התזונה המוזכרות לעיל, לאוקאפים צעירים יש קצב גדילה מהיר במיוחד מבין מכפילי פרסה בעלי גודל דומה, בכך שהם משלשים את משקלם ב-50 הימים הראשונים לחייהם. למאפיין זה הוצע הסבר באמצעות ברירה טבעית כתוצאה מלחץ כבד מטורפים, וככל הנראה גם מחלב אם מזין במיוחד, אשר בו יש ריכוז חלבון הגבוה בשליש מזה של הפרה ואחוז שומן נמוך. הזכרים גדלים מהר יותר מהנקבות, אולם בגיל 8 שבועות קצב הגדילה משתווה, ולאחר מכן נמוך משלהן. העגל מתחיל לאכול מזון מוצק בגיל שלושה שבועות, ולעלות גירה בגיל שישה שבועות. בנוסף, הוא עושה את צרכיו (צואה) בפעם הראשונה בין ארבע לשמונה השבועות הראשונים לחייו, הסתגלות אבולוציונית העוזרת לו להתחמק מטורפים המרחרחים אחר בעלי חיים צעירים וחלושים.
העגל נשאר במחבואו למשך ששת עד תשעת השבועות הראשונים לחייו, יותר מכל עגלים של מינים אחרים. עם התפתחותו, סוקר האוקאפי הצעיר את האזור שמסביבו לעיתים תכופות יותר ויותר (אם כי אמו עדיין מבקרת אותו), עד שהוא מוכן לנדוד מביתו ולהשתקע במקום חדש. האוקאפי נוטה לעזוב את ביתו בהדרגה, כך שהוא מתרחק יותר בכל יום שעובר, אך פרטים מסוימים תועדו עוזבים את משכנם בפתאומיות תוך מסע ארוך אל עבר טריטוריה חדשה. בדרך כלל, עם הגיעו לגיל שישה חודשים האוקאפי הצעיר נגמל מחלב אמו, אם כי הוא יכול לינוק במשך זמן רב יותר. לאחר שלוש שנים מעת לידתו, האוקאפי מגיע לבגרות מינית, אך בשבייה נצפו פרטים מתרבים בגיל מוקדם יותר.

איומים וגודל האוכלוסייה

כתוצאה מאיומים חמורים אשר גוברים והולכים, ומחוסר פעולת שימור יעילה, עלול האוקאפי להיעלם מנופי אפריקה הפראית. איגוד השימור העולמי (IUCN), לאחר הערכה שנעשתה בשנת 2013, קבע כי יש להגדיר את המין כ"נתון בסכנת הכחדה" מכיוון שאוכלוסייתו חווה דלדול שעלה על 50% מאז שנת 1995 – ירידה אשר ממשיכה ומשוערת שתימשך גם בעתיד. ההערכה התבססה על סקרים שנערכו בשמורת אוקאפי והראו שיעור ירידה של 43% בין השנים 1995 ו-2007 וירידה נוספת של 47% בין השנים 2008 ו-2012, זאת בנוסף להידרדרויות או הכחדות מקומיות נוספות שדווחו מאזורים אחרים. אף על פי שמאז 2008 המין היה מוגדר כ"קרוב לאיום", הראתה ההערכה האחרונה שהיה צורך לשנות את מצבו עוד אז. אוכלוסיית המין הכללית הוערכה בשנת 1999 במעל 10,000 פרטים ובשנת 2013 בין 30,000 ל-50,000 פרטים, אך משוער כי המספרים האמיתיים נמוכים במידה רבה ובמגמת ירידה (נכון לשנת 2014), זאת אף על פי שאין הערכות מהימנות על גודלה האמיתי.

טורפים, טפילים ומחלות

הנמר האפריקאי הוא טורפו הכמעט מוחלט של האוקאפי, כאשר צעירים וזכרים בוגרים הם הנטרפים העיקריים: לדוגמה, במהלך חמש שנים של מעקב אחר פרטים מהמין, כ-18 אחוזים מהם נטרפו על ידי נמרים. בנוסף, עגל אחד הומת על ידי הכשת נחש. טורפים אחרים הם הסרוואל והחתול הזהוב האפריקני (Profelis aurata) הצדים לעיתים עגלים. יותר מ-30 מיני טפילים, תועדו אצל המין, ביניהם תולעים נימיות. נִגּוּעַ של התולעת הנימית Monodontella giraffae, המשפיע על צינור המרה (Bile duct) והכבד קושרו לתחלואה ותמותה, אך השפעתם של הטפילים השונים על הבריאות, הרבייה ויכולת ההתחמקות מטורפים של האוקאפי אינה מובנת כראוי. בנוסף, פרטים בשבייה הראו רגישות יתרה למגוון זיהומים חיידקים ומחלות חיידקיות ופטרייתיות.

איומים מעשי ידי אדם

האיום העיקרי מולו ניצב האוקאפי הוא צמצום והרס בית הגידול - בעיקר לשם שימוש בעץ והתיישבות - הממשיך מאז שנת 1980. בערך שליש משטח תפוצתו של המין נמצא בסכנה כתוצאה מהתיישבות אנושית שנמשכת מתחילת המאה ה-21, ומכריתת יערות ודלדולם מעצים. בשמורת אוקאפי, אשר הייתה ועודנה המקום הבטוח ביותר למין (נכון ל-2014), הגיע שיעור הירידה לכ-50%, ועל כן יש לסבור כי במקומות אחרים הוא שווה לכל הפחות. המין מסוגל להתקיים לצד התיישבות אנושית בקנה מידה קטן, אך נעלם מאזורים של התיישבות פעילה או כזו הגורמת להפרעה בבית הגידול. לכן, התיישבות היא אחד האיומים העיקריים של המין, ובמיוחד כיבוש שטחים בלתי חוקי באזורים מוגנים. האזורים שנמצאים בסכנה גבוהה הם בין היתר דרום-מזרח יער איטורי, אזור קִיסָנְגַנִי (Kisangani), רובי-טלה, הגבולות המערביים של תפוצת המין באגן הניקוז של נהר האבולה והגבול המזרחי באזור וירונגה-הוֹיוֹ (Virunga-Hoyo).
איום מרכזי נוסף המאפיל על קיומו של המין הוא אי היציבות הביטחונית אשר שוררת במדינה מאז שנות ה-90, המתבטאת במאבקים שונים, כגון: מלחמות קונגו הראשונה והשנייה, וסכסוך איטורי (Ituri conflict). במהלך מלחמות ועימותים אלו, ספגו בעלי החיים ובני האדם באזור אבידות רבות: המוני פילים, פרימטים וחיות אחרות נרצחו על ידי הכוחות המזוינים ששלטו בשמורת אוקאפי, כמו גם הפיגמים ושאר הקהילות האנושיות אשר נאלצו לחיות בפחד יום יומי לחייהם. אי יציבות זו מובילה להימצאות קבוצות חמושות ובלתי חוקיות בתוך ובסביבות אזורים מוגנים, ביניהם זה של האוקאפי. אלו מונעות פעולות שימור יעילות (כמו גם עריכת סקרים וניטור), ומתעסקות בציד פילים וחיות אחרות, כרייה בלתי חוקית (זהב, קולטן ויהלומים), כריתת עצים בלתי חוקית, ייצור פחם עץ והסגת גבול חקלאית. מצב זה משפיע ישירות ובעקיפין על שימור האוקאפי, ודוגמה לכך היא האוכלוסייה הקטנה השוכנת ביער וואטָלִינְגַה (Watalinga Forest), אשר נמצאת בסיכון מכיוון שאי אפשר לספק לה הגנה בשל קבוצות חמושות המונעות את הגישה לאזור או מאיימות על בטיחותה.
בנוסף לכל אלו, קיומו של האוקאפי מעורער בגלל ציד אשר נעשה בעיקר בשביל עורו ובשרו. על פי דיווחים, בעבר היה עור האוקאפי מוצר נפוץ בשוק הלא חוקי בתקופת מלחמת האזרחים שהתרחשה בין 1998 ל-2003. בכל זאת, עדיין פקחי טבע מוצאים מדי פעם עורות אוקאפי בתוך סחורה מוברחת שהוחרמה מציידים. בשל כך המין נעלם במהירות מאזורים בהם נעשה שימוש תמידי במלכודות.

פרויקט שימור האוקאפי

"פרויקט שימור האוקאפי" (Okapi Conservation Project) השוכן ביער הגשם איטורי ונוסד בשנת 1987, הוא פרויקט ששם לעצמו לשמר את האוקאפי, בעיקר על ידי ניהול שמורת אוקאפים, במטרה למנוע את הכחדת המין. הפרויקט מונה 96 אנשי סגל קונגולזים אשר בין השאר מסיירים בשמורה, ובדרכם אוספים מלכודות, מגרשים כורים, רודפים אחר ציידים ועוצרים אותם, ומשגיחים על התפשטות חקלאית. הפרויקט מנוהל על ידי מרכז השימור White Oak, מוסד ללא כוונת רווח שנוסד ב-2001 לשם שימור מינים מאוימים. הפרויקט נתמך על ידי אנשים פרטיים וגופים שונים מרחבי העולם, ועובד בשיתוף פעולה עם רבים מהם. שיתוף הפעולה ההדוק ביותר מתנהל עם המוסד הקונגולזי לשימור הטבע (Institut Congolais pour la Conservation de la Nature - להלן ICCN) - סוכנות ממשלתית (Government agency) ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, עליה מוטל התפקיד להגן על בעלי החיים והצומח של המדינה (פאונה ופלורה) – אשר הפרויקט תומך במעל 110 פקחיו, זאת כדי להבטיח ניצול משאבים יעיל ותגובות מהירות לאיומים. כתוצאה מעבודות השימור המשותפות, 95% משטח השמורה נתון לפיקוח והגנה שוטפים של ה-ICCN. כדי לבטא את חשיבותו של האוקאפי בפני המוסד, חרט הוא את דמות המין על סמלו.

השמורה תחת מתקפה: דוגמה לאי היציבות הביטחונית

מאז שנות ה-50 המוקדמות, אוקאפים הובאו למכלאות גדולות במרכז השימור והמחקר אפולו (Epulu Conservation and Research Center) - המפקדה של הפרויקט - אשר נמצא נכון לשנת 2014 בשטח השמורה ליד הכפר אפּוּלוּ של בני מבוטי. אוכלוסיית שבי זו היוותה מקור לייצוא פרטים לגני חיות ברחבי העולם, וכן מושא מחקר, שהרי התנאים במכלאות אשר חיקו את תנאי הטבע העניקו אפשרות נדירה לצפות במין במצבו הטבעי.
למרות הקשיים הרבים העומדים בפניו, ובראשם אי היציבות הביטחונית, הצליח הפרויקט לטפל באופן שוטף ולספק הגנה לאוקאפים של אפולו, כך שאף אחד מהם לא נהרג במהלך מלחמת קונגו השנייה. יתר על כן, כאשר שררה שוב היציבות הביטחונית לאחר שש שנות מלחמה, התאפשר גם להפעיל שוב תיירות אקולוגית, אשר היוותה מקור הכנסה רב ערך לפרויקט. משום כך, נבנו פעם נוספת מבני בונגלו ובתי הארחה לאורך גדתו של נהר אפולו.
אולם, שלוותה של השמורה הופרעה בשעות הבוקר המוקדמות של ה-24 ביוני 2012, כאשר חמושים השתלטו על מרכז אפולו והרגו שבעה אנשים ואת כל האוקאפים ששכנו במתקנים הסמוכים - חמישה-עשר מספרם. בתקיפה זו כל מבני המרכז נפגעו או נהרסו, ובאופן דומה גם כל הרכוש נבזז או נהרס. חמושים אלו היו ציידי פילים וכורים בלתי-חוקיים, אשר חיפשו לנקום ב-ICCN על מאמציו לתקל את פעולותיהם בשטח השמורה. כעבור כשנתיים, נהרג מנהיג קבוצת חמושים זו, פול מורגן סדלה (Paul “Morgan” Sadala), כאשר פרץ קרב יריות בינו לבין צבא המדינה.

בשבייה

פרטי אוקאפי רבים מוחזקים בשבייה במקומות רבים ברחבי העולם, בהם מנהלים גרעיני רבייה לשימור המין. נכון לשנת 2011, 42 מוסדות זואולוגים מציגים את המין במכלאותיהן. משום כך, בנובמבר של 2011 נציגים ממוסדות צפון אמריקה ואירופה, ביניהם, התכנסו כדי לדון במעמדה של אוכלוסיית השבי ביחס לשימור המין, והסכימו על תוכנית עולמית לשימור אוכלוסייה בת-קיימא, המנוהלת תוך שיתוף פעולה. גני החיות ושאר המוסדות הזואולוגים מהווים גוף שימור עיקרי בשביל המין. לדוגמה, ב-2010 נתרמו על ידם 225,000 דולרים אמריקנים לפרויקט שימור האוקאפי, סכום שהיווה 33% מתקציבו באותה השנה.
בשנת 1919, היה גן החיות של אנטוורפן ‏(ZOO Antwerpen) שבבלגיה הראשון להציג את האוקאפי לציבור הרחב, כמו כן הראשון בו אוקאפי הצליח לשרוד בשבייה. המין מתרבה ללא קושי, אך גידול עגלים נתקל בקשיים: עד שנות ה-50, כחצי מהם מתו במהלך החודש הראשון לחייהם. כמו כן, גידול האוקאפי מסובך משום בריאותו העדינה.

בתרבות

האוקאפי מהווה "מין-דגל" (Flagship species) ו"מין מטרייה" (Umbrella species) של יער איטורי‏. משמעות הדברים היא שהאוקאפי נחשב כבעל חיים מיוחד, ובכך מושך את תשומת לב הציבור לשימורו (מין דגל) ובכך גם עוזר לשימור בית גידולו והמינים האחרים החיים בו (מין מטרייה). מלבד זאת, האוקאפי מופיע על כמעט כל מטבעות ושטרות של המדינה (פרנק קונגולזי), בין אם תמונתו מתנוססת ובין אם כסימן מים (Watermark).

בתרבות הפיגמים

המילה Okapi נגזרת מהמילה o’api שמקורה בניב Karo משפתם של בני Lese, קבוצה אתנית החיה במקביל לפיגמי Efé (אלו האחרונים אף מדברים בשפה זו). המילה היא הלחם של שתי מילים משפה זו: הפועל oka שמשמעותו לחתוך ושם העצם kpi שמתייחס לעיצוב המפוספס על חיציהם של ה-Efé שנוצר בתהליך הכנתם – הפסים על רגליו של האוקאפי מזכירים את הפסים על החצים.
במסורת של בני מבוטי הציידים-לקטים נתפס האוקאפי כבעל חיים מוערך ביותר. אף על פי שזה אינו מונע מהם לצוד אותו, שכן בשר האוקאפי הוא היקר ביותר בשבילם, ומעורו מכינים חגורות מעוטרות, הציד עצמו נחשב אירוע מיוחד המצריך תהליך טהרה דתי. לדוגמה, כתוצאה מכך נצפה פעם צייד מאפשר לאוקאפי לברוח שכן הטאבו על הריגתו ללא טהרה חל עליו. בנוסף, אגדה מקומית אומרת כי האוקאפי מקשט עצמו בפסים כדי להסתוות בצמחיית וצללי הג'ונגל.

כסמל הקריפטוזואולוגיה

קריפטוזואולוגיה, תחום פסאודו-מדעי העוסק בחקר יצורים אשר קיומם משוער, אך חסר הוכחות מוצקות, כולל יצורים מיתולוגיים, דמיוניים או נכחדים. כפי שתואר בפסקה "היסטוריה של המין ואטימולוגיה", במשך שנים נפוצו שמועות על "חד-קרן אפריקני" החי בנבכי יערות הגשם, עד אשר התגלה האוקאפי, יצור אשר קרוביו הג'ירפיים הדומים לו נכחדו זה מכבר אלפי שנים. משום כך, קריפטוזואולוגים אימצו את האוקאפי כדוגמה טובה ליצור גדול אשר נשאר בלתי ידוע למדע גם בתקופה המודרנית, ועל כן מהווה נציג של היצורים הבלתי ידועים באשר הם. יותר מזה, האגודה הבינלאומית לקריפטוזואולוגיה לשעבר (International Society of Cryptozoology), השתמשה בו כנציגה וחרטה אותו על סמלה.