קתדרלת בווה

היסטוריה

העבודות על הקתדרלה החלו ב-1225 תחת הרוזן והבישוף Miles de Nanteuil מיד אחרי השריפה השלישית של בזיליקה המקורה בעץ, שנחנכה רק 3 שנים לפני השריפה. בית המקהלה הושלם ב-1272, בשתי תנופות בנייה שביניהן הפסקה בשנים 1232–1238 שנבעו מקשיי מימון עקב מאבק עם לואי התשיעי, מלך צרפת. שתי התנופות מובדלות בתזוזה קטנה בציר העבודה ובמה שסטפן מורי (Stephen Murray) מכנה "שינוי בכתב יד מסוגנן".
תחת הבישוף גיום דה גרץ (Guillaume de Grez) נוספו לגובה המבנה עוד 16 רגל (כ-4.8 מטר), כדי להפכה לקתדרלה בעלת הקמרונות הגבוהים ביותר באירופה. גובה קמרונות בית המקהלה הוא 157.5 רגל, כ-48 מטר, דבר העוקף בקלות את קמרונות קתדרלת אמיין, שנבנתה גם היא באותה תקופה, שקמרונותיה התנשאו לגובה 42 מטר בלבד. הישג זה הוא אחד ההישגים הנועזים של האדריכלות הגותית.
הקתדרלה מעולם לא הושלמה והיא כוללת רק טרנספט (בית רוחב) מהמאה ה-16, בית מקהלה עם אפסיס ושבע קפלות פוליגניות סביב האפסיס מהמאה ה-13, שאליהן ניתן להגיע דרך אמבולטוריום.
כנסייה רומנסקית מהמאה ה-10 הידועה כ-Basse Œuvre, שרובה שוחזרה, עדיין תופסת את המקום בו תוכננה להיבנות הספינה הראשית.
העבודה נקטעה ב-1284 בקריסת חלק מהקמרונות של בית המקהלה שהושלם אך לאחרונה]. קריסה זו נחשבת לעיתים קרובות כאסון שגרם להתמוטטות עצבים של הבונים הצרפתיים שעבדו בסגנון הגותי, אך להיסטוריונים מודרניים יש השגות על דעה זו: סטפן מורי מציין שהקריסה גם "מבשרת את העידן של מבנים קטנים יותר הקשורים לדעיכה הדמוגרפית, מלחמת מאה השנים והמאה ה-13." ב-1573 נפילתו של המגדל המרכזי השאפתני יתר על המידה הביאה שוב להפסקת העבודות, ואחריה נעשו רק תוספות קטנות.
בית הרוחב (טרנספט) נבנה בשנים 1500–1548 בסגנון גותי לוהב. הבנייה הגותית בקנה המידה העצום המשיכה, ובית המקהלה נבנה מחדש באותו גובה, אך עם יותר עמודים תומכים.
בית המקהלה הוערץ ביותר בקרב אדריכלים: האדריכל אז'ן עמנואל ויולה לה דוק קרא לבית המקהלה של בווה "הפרתנון של הגותיקה הצרפתית".
חזיתות המבנה, ובמיוחד החזית הדרומית, מציגות את כל העושר של הסגנון הגותי המאוחר. דלתות העץ המגולפות בחזית הצפונית ובחזית הדרומית הן יצירות מופת של אמנות גותית ואמנות רנסאנס. בבעלות הקתדרלה שעון אסטרונומי מפותח (1866) ושטיחי קיר מהמאות ה-15 וה-17, אך האוצרות האמנותיים החשובים ביותר הם חלונות הויטראז' מזכוכית צבעונית מהמאות ה-13, ה-14 וה-16, כאשר אחד היפים שבהם - דוגמה למעבר מהסגנון הגותי לסגנון הרנסאנס - נעשה בידי אמן הרנסאנס אנגרן לה פרינס (Engrand Le Prince), יליד בווה, שגם יצר מספר ויטראז'ים בכנסיית סן-אטיין בעיר.
בזמן ימי הביניים, ב-14 בינואר נחגג בקתדרלה חגיגת החמור (Feast of the Ass) המציין את בריחת משפחתו של ישו למצרים.

מצב המבנה

במירוץ לבניית הקתדרלה הגבוהה ביותר במאה ה-13, הבנאים של קתדרלת בווה דחפו את הטכנולוגיה של אותה תקופה אל גבולותיה. על אף שהמבנה היה גבוה יותר, התמיכות היו דקות יותר כדי לאפשר למקסימום אור לזרום לתוך הקתדרלה. בסופו של דבר, נדרשה הספת מוטות ברזל לתמוך במבנה כהגנה מפני רוחות גבוהות. תמיכות הברזל הצדדיות בין התמיכות הדואות ניתן לראות בצילומים המצורפים. ב-1284, רק 12 שנים אחרי השלמת בית המקהלה, חלק מהקמרונות קרסו ואיתם מספר תמיכות דואות. כיום סבורים שהקריסה נגרמה עקב תנודות רזוננס שנוצרו עקב רוחות גבוהות ומהירות. כפי שאיור תוכנית הקרקע של הקתדרלה מראה, התכנון המקורי כלל ספינה ראשית, שמעולם לא נבנתה. לכן, היעדר התמיכה של הספינה הראשית בקטע המערבי של המבנה תורמת לחולשה המבנית של הקתדרלה.
בחלוף הזמן, צצו בעיות אחרות, חלקן דרשו מענה מיידי. בבית הרוחב הצפוני יש כעת 4 תמיכות מעץ ופלדה בגבהים שונים, שהותקנו בעשור הראשון של המאה ה-21, כדי למנוע מבית הרוחב לקרוס. בנוסף, הקומה הראשית של בית הרוחב מופרעת על ידי חבק (brace) גדול יותר שמתנשא מחפירת הרצפה בזווית 45 מעלות. חבק זה הותקן כאמצעי חירום כדי להעניק תמיכה נוספת לעמודים שהחזיקו בקמרונות הגבוהים בעולם עד עתה.
התקנים זמניים אלה יישארו בקתדרלה, עד שיימצאו פתרונות קבע. מבנה הקתדרלה בכללו נשמר והודו לא נפגע, ועדיין ניתן לראותו ולהעריצו.