google/wiki40b huggingface dataset:
הבה להבא

הבה להבא הוא כתב עת חצי-שנתי לשירה עכשווית, סיפורת ניסיונית, מסות ומניפסטים  בשפה העברית. בנוסף, כל גיליון כולל מדור המוקדש לספרות עכשווית מרחבי העולם. את כתב העת עורך המשורר והפובליציסט עודד כרמלי.
גיליונות "הבה להבא" מודפסים ב-5,000 עותקים ומופצים חינם במועדונים, בקמפוסים ובחנויות ספרים עצמאיות ברחבי הארץ, וכמו כן באתר האינטרנט של כתב העת. "הבה להבא" רואה אור בסיוע עמותת אוטופיה למדע, דמיון ועתיד.
"הבה להבא" מגדיר את עצמו ככתב עת טרנס-הומניסטי ומטא-מודרניסטי, וקורא "לחיסול המציאות הישראלית" באמצעות שירה אסקפיסטית: "כי אין בכלל ספק ששירה מינורית, לוקלית ופרוזאית מתארת טוב יותר את מציאות חיינו המינורית, הלוקלית והפרוזאית – אבל שירה אסקפיסטית מתארת טוב יותר את חיינו כפי שהם יכולים להיות" (מתוך "למה דווקא שירה? כדי לחסל את המציאות", ההקדמה לגיליון השלישי).
בשנת 2015 נוסדה הוצאת הספרים "הבה לאור" מבית "הבה להבא". שני הספרים הראשונים בהוצאה, "החיים לא ראויים לחיים" מאת עודד כרמלי ו"יואב עזרא" מאת יואב עזרא, ראו אור באותה השנה.

כותבים ואירועים

כתב העת מקיים אירועי שירה, עיון ומחשבה רב-תחומיים לרגל השקת גיליונותיו ולציון אירועים משמעותיים בתחומו, בהם "נצח על הבר" בשיתוף פסטיבל אוטופיה לרגל ביקורו של חוקר הזיקנה ד"ר אוברי דה גריי המקדם הארכת חיים רדיקלית, הפגנה נגד המוות בהשתתפות אנשי ציבור ותרבות וחברי הקהילה הטרנס-הומניסטית בישראל וערבי שירת חלל במסגרת אירועי לילה לבן בתל אביב ובמסגרת אירועי שבוע החלל הישראלי של משרד המדע, בשנת 2014.
בין משתתפיו הישראלים של כתב העת: יואב עזרא, ג'רמי פוגל, גבריאל מוקד, רועי כספי, רעואל שועלי, אמיר מנשהוף, סער יכין, שיר חכם, עמנואל לוי, עומר ולדמן, מיכל זכריה, איתמר רוזנברג, יונדב פרידמן, נדב נוימן, נדב עירד, נח אנגלהרד נוית בראל ודני קרוון. 
בין משתתפיו האמריקאים, הקנדים והאנגלים: צ'ארלס ברנסטין, ג'ון אשברי, סטיוארט רוס, סוזן האו, לוק טרנר, מארק טרסקוט, ג'ונתן בול, ריי ארמנטראוט, ברוס אנדרוז, אל פירלייס ואלייזה פרידמן.
חוקי הכפייה

חוקי הכפייה או החוקים הבלתי נסבלים (באנגלית בריטית: Coercive Acts, באנגלית אמריקנית: Intolerable Acts) הם ארבעה חוקים שחוקק הפרלמנט הבריטי בשנת 1774 בתגובה למרד שפרץ בעיר בוסטון בשנת 1773, הידוע בכינויו "מסיבת התה של בוסטון". חוקים אלה נועדו לדכא את ההתקוממות שהתחוללה בקולוניה מסצ'וסטס, והביאו להתרעמות מצד תושבי מדינה זו וכן מצד כלל 12 הקולוניות האחרות כנגד הכתר הבריטי. החוקים היוו זרז ותשתית איתנה לחיזוק ההתקוממות של המתיישבים בקולוניות הבריטיות ביבשת אמריקה הצפונית, מה שהוביל לאחר מכן לפריצת מלחמת העצמאות האמריקאית.

הרקע לחקיקת החוקים

בימים שבין הסכם פריז ב-1763 ועד הכרזת העצמאות ב-1776, הטילה בריטניה על מושבותיה באמריקה גזרות כלכליות שונות במסגרת "חוקי הסוכר", "חוקי האדמה", "חוקי הבולים" ויתר החוקים המרקנטיליסטיים. חוקים אלה עוררו את זעמם של המתיישבים האנגלים באמריקה, ואלה הגיבו בפעולה שכונתה "מסיבת התה של בוסטון". אמריקאים מחופשים לאינדיאנים השליכו את מטענה של ספינת תה של חברת הודו המזרחית הבריטית למימי האוקיינוס האטלנטי. בעקבות האירועים סערו הרוחות בבריטניה והציבור הבריטי דרש מהפרלמנט לחוקק חוק שיעניש את המתיישבים במסצ'וסטס ובעיקר את תושבי העיר בוסטון.

הפגיעה באמריקנים

הפגיעה המרכזית של החוק הייתה פגיעה כלכלית בתושבי מסצ'וסטס בכלל, ובתושבי העיר בוסטון בפרט. באותה תקופה הייתה כלכלת בוסטון מבוססת על הנמל, שנסגר על-פי החוקים החדשים. חוק קוויבק שנלווה ל"חוקי הכפייה" עורר תגובה חריפה במיוחד שכן משמעותו הייתה הענקת פריבילגיות מיוחדות למי שנחשבו בעבר לאויבי המושבות, זאת בזמן שפריבילגיות דומות נשללו מתושבי מסצ'וסטס שנחשבו אזרחים בריטים. בנוסף, נתן "חוק קוויבק" למתיישבים הצרפתים מונופול על המסחר בפרוות, ענף שהיה רווחי מאוד באותה תקופה.

תגובת המושבות

"חוקי הכפייה" נתפסו במושבות האמריקניות כהכרזת מלחמה עליהן. בשלב הראשון סירבו המושבות לתת לספינות הבריטיות לעגון בנמליהן. הממשלה הבריטית הניחה שהספינות שלא יכלו להגיע לנמל בוסטון הסגור ייקלטו בנמלי המושבות האחרות, אך הן מנעו זאת לאות סולידריות עם מצבה של מסצ'וסטס, בבחינת "היום מסצ'וסטס מחר אנחנו". 
"חוקי הכפייה" היו הגורם המרכזי שהביא לכינוס הקונגרס הקונטיננטלי הראשון ב-5 בספטמבר 1774. הכינוס הזה בישר את תחילת ההתנתקות של המושבות ממדינת-האם בריטניה, ואת רצונם של האמריקנים בעצמאות.
ב-1 במאי 1774, לאחר קבלת חוקי הכפייה, התפרסמה ב"לונדון מגזין" (The London Magazine) קריקטורה המבקרת בחריפות את מדיניות ממשלת בריטניה כלפי מושבותיה באמריקה. בוסטון נראית בקריקטורה בדמות אישה אינדיאנית שמקבלת "טיפול רפואי", שהוא למעשה התעללות, מידי שרי ממשלת בריטניה. ראש הממשלה, לורד פרדריק נורת' מנסה בכוח להשקות את האישה בתרופה מתוך קנקן תה המסמל את חוקי הכפייה. שר המשפטים, לורד ויליאם מוריי, הרוזן ממנספילד, כופת את ידיה של האישה, בעוד ג'ון מונטגיו, הרוזן מסנדוויץ', שהיה ידוע כרודף שמלות, מציץ מתחת לשמלתה. מאחורי האישה עומדת אִמהּ, המייצגת את בריטניה, ובוכה בחוסר-אונים. על ה"רופאים" מגן חייל בריטי שעל חרבו כתוב "הממשל הצבאי". מתחת לקריקטורה נכתב באירוניה: "הרופא המוכשר, או אמריקה בולעת את התרופה המרה". הקריקטורה הופצה במושבות על ידי פול רוויר, תושב בוסטון שהיה פעיל במהפכה האמריקנית. שמו של צייר הקריקטורה אינו ידוע.
פוליטיקה של טורקיה

מערכת המשפט בטורקיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

חלוקה מנהלתית של טורקיה

טורקיה היא מדינה אחודה המחולקת בבסיסה לשבעה מחוזות ול-81 נפות. מתחת לנפות נמצאת שכבת השלטון המקומי.
טסי כהן-פפר

טסי כהן־פפר (נולדה בארגנטינה בפרובינציית בואנוס איירס ב-1947) היא אמנית ישראלית העוסקת ברישום, פיסול וציור.

ביוגרפיה

נולדה בארגנטינה 1947, עד שנת 1966 חייה בעיר קילמס, quilmes, בפרובינציית בואנוס איירס.
שמה הרשמי הוא טרזה פפר, Teresa Pfeffer, בת שלישית להורים שהיגרו לארגנטינה. את שמה "טסי" קיבלה בבית הספר התיכון מחברותיה לכיתה בעקבות הספר "טס לבית דברוויל".
אביה עלה לארץ לבד כדי לא להיות מגויס לצבא הפולני, אמה הגיעה לארגנטינה עם הוריה בגיל ארבע עשרה. בית הוריה היה בית יהודי לא מסורתי.
כהן פפר למדה בתיכון ראלי. בכיתה ט' התחילה לחפש דברים נוספים ונרשמה לחוג פרטי באמנות. לאחר כחודש המורה המליצה לה לחפש מסגרת גבוהה יותר להכשרתה.
בכתה י"א ו י"ב, בנוסף ללימודיה בתיכון הראלי, למדה לימודי ערב בבית לאומנויות בעיר קילמס, שם פגשה מורים שהעריכו את אמנותה ופתחו בפניה דלתות לעולם האמנות.
בסוף כתה י"ב, היא באה לישראל לבקר את אחותה. בעקבות חילופי דברים עם אביהן. האב החליט לא לקנות לה כרטיס חזרה לארגנטינה עד שתגיע לגיל עשרים ואחת.
בגיל שבע עשרה הלכה לאולפן בקיבוץ גל עד, נרשמה לבצלאל לשנה ראשונה, כשפתחו שוב את המחלקה לאומנות בשנת 67–1966.
בבצלאל פגשה את בעלה, יעקב כהן – אדריכל נוף, לו היא נשואה עד היום, נולדו להם שלושה ילדים: חגית, מישר, ומאור, זמר-יוצר, שחקן וסולן להקת זקני צפת.
בשלב מסוים הפסיקה את לימודיה מסיבות משפחתיות. הזוג עבר לגור בשדרות, שם גרו שבע שנים. כהן-פפר התחילה ללמד אומנות בעיר שדרות ובבית ספר אזורי שער הנגב. 
תוך כדי עבודתה כמורה, היא השלימה את התואר של מורה לאומנות ולשנה אחת חזרה ללימודים חלקיים בבצלאל.
בשנים האלה, הציגה שתי תערוכות, תערוכת רישום בירושלים, עליה כתבה המבקרת המיתולוגית, מרים טל, והתייחסה לרישום הדרום האמריקני של כהן פפר. תערוכה נוספת הציגה באשקלון.
מאשדוד עבר הזוג לאשקלון ,שם היא לימדה בבתי ספר ומכללות באזור והשתלמה בהשתלמויות היוקרתיות שארגנה שולמית סירוטה בירושלים.
בשנת השבתון שלקחה, יצאה ללמוד במדרשה לאומנות ברמת השרון, שם למדה שנתיים אצל רפי לביא, רונית שני ומורים נוספים.
בשנת 1986 עברו לגור בתל אביב, כהן-פפר עזבה את עבודתה במשרד החינוך והחלה לכתוב על אמנות בעתון הילדים 'דבר לילדים' שם כתבה תחת שמות שונים: טרזה פפר או טסי כהן .
בשנת 1992 החלה ללמד בסדנאות מוזיאון תל אביב ובמגמה לאומנות בבית הספר עירוני א', שם עבדה עשרים שנה.
כהן-פפר התחילה לפסל בשנת 1989, תערוכת הפיסול הראשונה שלה הייתה בגלריה הקיבוץ בשנת 1990, ובשנת 1993.
בשנת 2005 כהן-פפר הצטרפה לאמני גלריה בינט, התערוכה הראשונה שהציגה שם הייתה תערוכת רישומים גדולים.
בשנים האחרונות התרחב עיסוקה בציור בלי לפגוע במדיומים האחרים בהם היא עובדת.
טסי כהן-פפר מתגוררת ויוצרת בתל אביב.
סלט השף

היסטוריה

בין היסטוריוני מזון ישנה מחלוקת בדבר זהות ממציא הסלט. ישנה סברה כי הסלט הומצא על ידי השף ויקטור סיידו במלון סטאטלר שבעיר באפלו במדינת ניו יורק. סברה אחרת גורסת כי הסלט הומצא על ידי השף ז'אק רוסר במלון פנסילבניה שבעיר ניו יורק.
הסלט הפך פופולרי בעקבות ספר הבישול "הבישול במלון ריץ" (Cooking a la Ritz) של השף לואי דיאה (Louis Diat) שף מלון ריץ קרלטון בניו יורק בשנות ה-40 של המאה ה-20, אשר כלל את המתכון (בגרסה אשר כללה בשר עוף, לשון שור מעושנת ובשר חזיר מעושן).
אזימוט

אָזִימוּט (מערבית: السمت, א־סימת, תעתיק מדויק: אלסמת – "כיוון") הוא הזווית שנוצרת מהצפון לנקודת המטרה מנקודת התחנה בכיוון השעון או זווית ההיסט מהצפון ימינה. אזימוט ניתן לייצוג בערכים של מעלות, רדיאנים, גראד ואלפיות. השימוש באזימוט נמצא בתחומים רבים בהם ניווט, מיפוי, אסטרונומיה וארטילריה.

אזימוט חוזר

אזימוט חוזר הוא החלפה של נקודת המבט שלנו מנקודת המטרה לכיוון נקודת התחנה - המקום שבו אני נמצא (באיזה אזימוט נקודת המטרה רואה אותי). אם האזימוט המקורי קטן מ־180 מעלות יש צורך להוסיף לו 180 מעלות, ואם האזימוט המקורי גדול מ־180 מעלות יש צורך להחסיר ממנו 180 מעלות.
דבר זה נכון כל עוד המרחב הוא מישורי כאשר מדובר על כדור הארץ יש להוסיף תיקון. במצב זה אזימוט חוזר לא יהיה בהפרש של 180 מעלות.
קרחון סנט

היסטוריה

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים. בדומה לקרחון בירד, נקרא הקרחון על שם צוללת צי ארצות הברית סנט, אשר שימשה את הצי במבצע קפיצה גבוהה בין השנים 1946 - 1947, מבצע שבראשו עמד אדמירל ריצ'רד בירד.
אינה קראבצקי

ביוגרפיה

קראבצקי נולדה באוקראינה ובשנת 1990 בגיל 11 עלתה יחד עם משפחתה לישראל.
בשנת 2010 השתתפה בעונתה הראשונה של תוכנית המציאות מאסטר שף ששודרה בערוץ 2 וזכתה בה במקום הראשון. לאחר זכייתה בתוכנית עסקה בתחום המסעדנות בארץ.
קראבצקי משתתפת ומגישה תוכניות בישול בטלוויזיה, בין היתר השתתפה והגישה את התוכניות: "אוכל טוב" בערוץ 2, "גורמה בפיתה" יחד עם איציק כהן, "7 מנות לשבעה ימים" ששודרה אף היא בערוץ 2 ואת תוכנית הבישול "טעמים ירוקים" המשודרת בערוץ הראשון ובערוץ כאן 11.
מחלון וכליון

מַחְלוֹן וכִלְיוֹן הם דמויות מקראיות של שני אחים המופיעים במגילת רות.
השניים הם בניהם של אלימלך ונעמי. השניים נישאו לשתי אחיות: רות וערפה, שעל-פי חז"ל היו בנותיו או נכדותיו של עגלון מלך מואב. מחלון נשא את רות לאישה ואילו כיליון נשא את ערפה.
משפחתם התגוררה בבית לחם ועקב הבצורת והרעב עזבה המשפחה את ארץ ישראל והתיישבו בשדה מואב. 
אלימלך ושני בניו מתו במואב ואילו נעמי ורות האלמנות חוזרות לארץ ישראל, לאחר שהבצורת והרעב תמו. ערפה מחליטה להישאר במואב.

מדרש שמם

פירוש שמם הפשוט הוא מתיקות ("חילו" בערבית - מתוק) ושלמות (כליל), אך המדרש מוצא בשמם קיים רמז לגורלם המר של הבנים. ילקוט שמעוני מבאר את שמם: " למה נקרא שמם מחלון וכליון? - מחלון שעשו עצמם חולין וכליון, שנתחייבו כליה". מדרש רות רבה מפרש את שמם כך: "מחלון וכליון - מחלון שנימח מן העולם, וכליון, שכלה מן העולם".
לאופולד לודוויג, ארכידוכס אוסטריה

ביוגרפיה

לאופולד לודוויג נולד ב-8 באוגוסט 1824 במילאנו, והיה הבן הראשון של המשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה ואליזבטה, נסיכת סבויה, בתם של קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו ומריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה.
לאופולד לודוויג שירת בצבא האוסטרו-הונגרי, בשנת 1850 הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט, ובשנת 1867 לדרגת גנרל חיל הפרשים. הוא היה קולונל הכבוד של רגימנט הרגלים ה-53, רגימנט האולנים האוקראיני הרוסי ה-13 ורגימנט הרגלים הפרוסי ה-6. במהלך המהפכה באיטליה סייע לאופולד לודוויג בכיבוש פורט מלגרה. בנוסף פיתח לאופולד לודוויג כמה המצאות על מוקשים ימיים וטורפדו.
כאשר הארכידוכס פרדיננד מקסימיליאן התכונן לקבל את הכתר של מקסיקו במרץ 1864, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שלח את לאופולד לגרום למקסימיליאן לחתום על ויתורו על זכויות הירושה באוסטריה. שני הבני דודים מעולם לא היו ביחסים ידידותיים, ומקסימיליאן ראה בלאופולד כאחד מאלו שירוויחו מוויתורו על זכויות הירושה באוסטריה. מקסימיליאן עיכב את החתימה על כתב הוויתור, עד ביקורו של פרנץ יוזף במיראמר ב-9 באפריל 1864.
ללא ספק, למורת רוחו של מקסימיליאן, ליאופולד קודם לדרגת ויצה-אדמירל בצי האוסטרו-הונגרי, והוא שימש כמפקח הכללי של הנחתים והצי משנת 1865 עד ה-25 בפברואר 1868.
לאופולד מעולם לא התחתן, וב-24 במאי 1898 הוא מת בהרנשטיין.
פוזיטיביזם לוגי

פוזיטיביזם לוגי הוא זרם בפילוסופיה של המדע ובפילוסופיה של הלשון. זרם זה נוצר באוסטריה בתחילת המאה ה-20, על ידי החוג הווינאי שבראשו עמד מוריץ שליק. אנשי החוג טענו שמרבית הפילוסופיות שנכתבו עד אז היו שגויות מיסודן ואף חסרות משמעות במובן החמור ביותר, כי לא הסתמכו על מידע המגיע מהחושים. האסכולה ביקשה לנסח משפטי פרוטוקול הנובעים ישירות מהתנסות חושית וידע אמפירי, ועליהם לבנות פילוסופיה חדשה.

ביקורת

הפוזיטיביזם בעל מטאפיזיקה משל עצמו, אך רואה אותה כהרחבת הלוגיקה, "פילוסופיה מדעית" המסנתזת, מבססת ומכלילה את תוצאות המדעים השונים, וכן של הלוגיקה והמתמטיקה.
מכאן, לא מדויק לומר שהוא תוקף את כלל המטאפיזיקה, אלא את חלקה המתיימר לידע הנוגע לדברים הנמצאים מעל או מעבר לכול ניסיון. כגון: מהויות הדברים, הדברים כשלעצמם, המוחלט וכיוצא באלה. הדבר המאפיין טענות אלו הוא שהן אינן ניתנות לאימות – הן אינן עומדות למבחן אמפירי, ובנוסף אינן לוגיות. על כן הן חסרות משמעות. הדבר נכון גם לגבי רוב הטענות המיסטיות והתאולוגיות. ייתכן אמנם, כי יש ביניהן טענות המועמדות למבחן אמפירי, למשל, "זאוס נמצא על פסגת האולימפוס", או "למי ששובר מראה יהיו 7 שנים רעות". במקרה זה הן יחשבו לבעלות משמעות, אבל, שגויות.
ברור כי גם הטענות המאומתות אינן משיגות ודאות מוחלטת, ומסיבה זו הן מכונות השערות. אם כן, הרי שהמדען שואף להשגת ודאות מספקת מבחינה מעשית, אך ברור לו כי לעולם לא יושג אימות מושלם. עקב כך, בהקשר המדעי, "ההכרחי", "הוודאי" (אין חלוקה לוודאי ומקרי) ו"האפריורי" הן מילים חסרות משמעות. המדע נסמך על הניסיון וכול דבר החורג ממנו, או קודם לו, כלל אינו יכול לבוא לידי אימות ומשום כך מזוהה כחסר משמעות.
ביקורת נוספת מציינת כי התאוריה הפוזיטיביסטית, מביאה לסתירה כאשר היא מופעלת על עצמה.
ביקורתו של קארל פופר על הפוזיטיביזם הלוגי היא שהקריטריונים שלו ליצירת משפטי בסיס לפילוסופיה הם בו-בזמן רחבים מדי וצרים מדי. רחבים מדי, כי יש משפטים שנובעים מהתנסות חושית, אך אינם נכונים. צרים מדי, כי יש אמיתות שאינן נתפסות בחושים. למשל, פופר טען ששלילת המיתולוגיה על ידי הפוזיטיביזם הלוגי הייתה שגויה. אמנם המיתולוגיה אינה מבוססת אמפירית, אך היא היוותה בסיס לפיתוחים מדעיים רבים. פופר אמר שעל ידי שלילת ידע לא-אמפירי, אנו מאבדים את היכולת להתייחס לידע הזה, לבקר אותו, ולייצר מתוכו ידע מוצק יותר.
פופר הציע, כתחליף לדרישה של הפוזיטיביזם הלוגי, את עקרון הניתנוּת להפרכה. עקרון זה עורר ביקורת מאנשים כמו תומאס קון, שטען כי ניתנות להפרכה לא שיחקה תפקיד סיבתי משמעותי במעבר בין תאוריות מדעיות, ומתומכי פופר כמו אימרה לָקָטוֹש, שהציע קריטריון נוסף שמבחין בין תוכניות חקר פרוגרסיביות ודגנרטיביות.
גוסטב לרסון

ביוגרפיה

לרסון נולד בעיירה וינטרוסה  בשוודיה.
סיים תואר שני (M. Sc) בהנדסת מכונות מהמכון המלכותי לטכנולוגיה (KTH) בסטוקהולם .
בין השנים 1917–1919 עבד לארסון עבור יצרן המסבים "SKF" (שם מלא: "Svenska Kullagerfabriken") ומשנת 1920 עבד עבור "AB Galco" שמוקמה בסטוקהולם.

ייסוד וולוו

בדצמבר 1925, חתם על חוזה עם אסאר גבריאלסון בסטוקהולם, במטרה לנסות ולהקים ייצור של מכונית שוודית חדשה. בחוזה זה היה על לרסון לבצע את עבודות ההנדסה למכונית חדשה, וכן תוכנית השקעה עבור מפעל ייצור חדש לגמרי, אבל יהיה רק ​​גמול על העבודה כי במקרה הפרויקט יסתדר היטב. גברילסון לקח על עצמו את הסיכונים הכלכליים. היה זה פרויקט בסיכון גבוה ללא כל ערבויות. גבריאלסון החליט לבנות סדרת בדיקות של עשרה כלי רכב עם המימון שלו ולאחר מכן להציג את המכונית ואת תוכנית ההשקעה כולה ל-"SKF".
"משרד עיצוב", שהיה קרוי "משרד העיצוב הראשון של וולוו", הוקם בחדר אחד בדירה הפרטית של לרסון. מכונית האב-טיפוס הראשונה הייתה מוכנה ביוני 1926. לארסן וגבריאלסון לקחו אותה ונסעו בעצמם, עד למטה חברת "SKF" בגוטנברג כדי להציג את הדגם וכן להציג את תוכנית ההשקעה הסופית.
חוזה נחתם ב-10 באוגוסט 1926 בין "SKF" לבין גבריאלסון בעיר גוטנבורג. ההסכם קבע כי כל 10 מכוניות אב טיפוס, רישומים הנדסיים, חישובים וכו' יהיו מועברים ל-"וולוו AB".
ב-12 באוגוסט 1926 נוסדה "וולוו" כתת-חברה של יצרן המסבים SKF Svenska Kullagerfabriken.
החברה החדשה לא הראתה שום רווח עבור השנתיים הראשונות. בסוף 1930 "AB וולוו" הראתה רווח קטן בפעם הראשונה. בשנת 1935 הגיעה "SKF" למסקנה כי וולוו תהיה חברה עצמאית. "וולוו" הוצגה בבורסה בסטוקהולם ו- "SKF" מכרה את מרבית מניותיה.
בתאריך 14 באפריל 1927, בסביבות השעה עשר, עזב דגם ההפקה הראשון של הסדרה, ה-וולוו ÖV4, את המפעל החדש שהוקם בגטבורג.
עשר מכוניות האב טיפוס שנבנו בסטוקהולם מעולם לא נמכרו, למעט מכונית אחת.

לאחר מלחמת העולם השנייה

בשנת 1941 יוצרה מכונית וולוו ה-50 אלף. רק לאחר תום מלחמת העולם השנייה, יוצרה סדרת מכוניות מודרניות מסוגננות: וולוו PV444 / PV544, עם עיצוב בסגנון חדש לחלוטין. הסדרה הייתה הצלחה במכירות. נמכרו כ-440,000 יחידות.
בשנת 1946 הושק דגם וולוו PV 60.
החברה עמדה על קרקע מוצקה, והייצור של מכוניות ומשאיות המשיך לגדול עד סוף חייו של לרסון.
לרסון נפטר בשנת 1968.

משפחה

לרסון היה נשוי לאלין אוקטביה פרוברג (Elin Octavia Fröberg) משנת 1918. לזוג נולדו הילדים: אריק, אנדרס, גנל ובריט.
עודד פיינגרש

ביוגרפיה

פיינגרש נולד בשנת 1938 בירושלים וגדל בשכונת גאולה. אמו הייתה חיה לבית רוזין ואביו היה פסח פיינגרש. סבו היה הצייר מאיר רוזין מראשוני אמני ארץ-ישראל שפעלו בירושלים כבר במאה ה-19.
פיינגרש גדל בשכונת גאולה בירושלים ובצעירותו התלבט בין לימודי אמנות והוראת לשון עברית ולבסוף בחר ללמוד ב'בצלאל' שם למד בין השנים 1960–1963 והשתלם אצל מיטב האמנים, כדוגמת: אייזנשר, אשהיים, יעקב פינס ועוד. בשנת 1965 נסע לצרפת, שם עבד כסבל. לאחר תקופה עבר לבריסל, שם הצטרף לקבוצת אמנים בלגים אנרכיסטים, בשם "מאס מובינג". לאחר מלחמת ששת הימים שב לפריז, שם קיבל בשנת 1967 את פרס 'LEFRANC' לאמנים צעירים, והיה הישראלי הראשון שזכה בפרס זה.
בשנת 1968 חזר לישראל. בשנת 1975 פתח תערוכות יחיד במוזיאון תל אביב ובמוזיאון הרצליה. בשנת 1976 זכה בפרס דיזנגוף לאמנות, עיקר יצירתו האמנותית הוא ריאליסטי, והושפע מזרם הפופ ארט. פיינגרש הוא בוגר מכון אבשלום לידיעת הארץ. הוא פרסם שלושה עשר ספרי שירה, ידיעת הארץ ועוד. בשנת 2005 הציג את התערוכה "רטרוספקטיבה" בתיאטרון גבעתיים, שהיוותה סיכום של ארבעים שנות ציור.
משפט נתר (פיזיקה)

משפט נתר הוא משפט בפיזיקה תאורטית הקושר בין סימטריות של מערכת פיזיקלית וחוקי שימור שהיא מקיימת. כך למשל, חוק שימור התנע נובע מסימטריה של מערכת להזזות (כלומר התנע נשמר כאשר מאפייני המערכת אינם תלויים במיקומה). המשפט קרוי על שם המתמטיקאית אמי נתר שהוכיחה אותו במהלך מחקר של בעיות בחוק שימור האנרגיה בתורת היחסות הכללית. המשפט והוכחתו פורסמו במאמר בשנת 1918.

חשיבות המשפט

למשפט נתר חשיבות גדולה בפיזיקה תאורטית. המשפט קושר בין כל חוקי השימור הפיזיקליים (כולם נובעים בעצם מאותה סיבה בסיסית - סימטריה). יתירה מזו, חוקי השימור הבסיסיים והחשובים (אנרגיה, תנע, תנע זוויתי) נובעים בעצם מהנחות מאוד בסיסיות ואינטואיטיביות - ההומוגניות והאיזוטרופיות של חוקי הפיזיקה (כלומר ההנחה שחוקי הפיזיקה אינם תלויים בזמן ובמרחב, ואותם חוקים התקפים כאן ועכשיו יהיו תקפים גם בעוד מיליוני שנים וגם בגלקסיות רחוקות).
משפט קושי (תורת הטורים)

משפט קושי לטורים קובע שטור שמוגדר כמכפלה של טורים מתכנסים בהחלט, מתכנס בהחלט אף הוא, וסכומו הוא מכפלת הסכומים של הטורים שמגדירים אותו.

ניסוח פורמלי

יהיו  ו- טורים מתכנסים בהחלט ל-A ול-B בהתאמה, אזי הטור שמוגדר  מתכנס אף הוא בהחלט וסכומו הוא AB.
הערה פורמלית: כדי לקבוע שטור מתכנס יש להגדיר אותו כסכום על קבוצה בת-מניה. אמנם לא קיים סדר "טבעי" במכפלה של טורים, אך קיימים אינסוף סדרים אפשריים כך שכל איברי המכפלה יהיו סדורים. למשל ניתן להתייחס לכל סכום חלקי של הטור כאל קונבולוציה: .

משפט מרטן

משפט קושי עוסק בטור המכפלה ללא סדר מוגדר על האיברים. הוא קרוב ברוחו למשפט מרטן, העוסק באותו טור עם סדר האיברים הטבעי, כדלקמן. יהיו  ו- טורים מתכנסים, שאחד מהם מתכנס בהחלט. אז הטור שמוגדר  מתכנס אף הוא בהחלט וסכומו הוא AB.
הקשר בין שני הטורים הוא שהטור המתואר במשפט מרטן מתקבל מהטור המתואר במשפט קושי באמצעות הכנסת סוגריים לסידור נתון של הטור. בדרך כלל הכנסת סוגריים לטור ניתנת ללא שינוי הסכום, אם מספר האיברים בכל סוגריים חסום והאיבר הכללי שואף לאפס או אם כל האיברים בכל סוגריים שווי-סימן. משפט מרטן קובע שהכנסת סוגריים לטור המתואר במשפט קושי מותרת בהינתן הסדר המתואר ללא התנאים הללו.

הוכחה של משפט קושי

מכיוון שבהתכנסות בהחלט כל איברי הטור חיוביים, הרי שסדרת הסכומים החלקיים מונוטונית עולה, ולפיכך מספיק להראות שהיא חסומה כדי להסיק שהיא מתכנסת. נניח כי נתון סכום חלקי כלשהו, אפשר לחסום כל סכום חלקי של טור המכפלה באמצעות מכפלת הסכומים החלקיים , כאשר n הוא אינדקס מקסימלי בין כל איבר בסכום החלקי הנתון של המכפלה. ביטוי זה חוסם את הסכום החלקי מכיוון שכל הקומבינציות של המכפלות האפשריות מופיעות בו, והוא כמובן חסום על ידי סכומי הטורים עצמם, ומכאן שזו סדרה מתכנסת.
מהנתון שזו סדרה מתכנסת נובע שכל תת-סדרה שלה מתכנסת לאותו גבול, לכן מספיק למצוא תת-סדרה כלשהי שמתכנסת ל-AB. אם מתבוננים בסידור של איברי המכפלה מהצורה הבאה: , ולוקחים תת-סדרה מהצורה , ניתן להסיק שהגבול ב-n ששואף לאינסוף הוא AB.
ארץ-ישראל: ספר-המסעות

פרק א: הגאוגרפיה

הפרק הראשון סוקר את ארץ ישראל, על פי המידע שהיה בזמנו בידי החוקרים. פרס הגדיר את תחומה לפי גבולותיה הטבעיים: מנהר הליטני בצפון עד נחל מצרים 
בקו אלכסוני מהעיירה אל עריש בחצי האי סיני עד למפרץ עקבה - היום אילת. ובמזרח עד "המדבר הכי רחוק מהירדן". בדרום עבר הירדן הגבול הוא מסילת הרכבת החיג'אזית (מציאות זאת השתנתה אחרי יישום מלא של הסכם סייקס-פיקו והקמת ממלכת ירדן). שטחה של ארץ ישראל בשלטון הבריטים הגיע ל-60,000 קמ"ר. 
פרס הביא תיאור של נהר הירדן מאותם הימים. מימת החולה עד ים כנרת הוא "שוטף בשצף קצף על פני צורים וכפֵי סלעים". אורכו היה אז 144 ק"מ. לעומת המרחק בקו אווירי של 104 ק"מ - תופעה המצביעה על מידת הפיתוליות שבו. 
ומסיים את תאוריו בהרי הגליל שהם: "הגבוהים והיפים ועשירים המעיינות". הוא לא מסתפק בתיאור זה, לאור ניסיונו: "יפה-נוף הוא הגליל ודומה הוא לנוף הרי האלפים".
ארכוביתיים

תיאור כללי

זוהי משפחה גדולה, קוסמופוליטית - מיניה נמצאים בכל יבשות העולם, אך מרביתם נמצאים באזורים ממוזגים של ההמיספרה הצפונית. הם מאכלסים בתי גידול שונים: ממדבריות קיצוניים לגדות נחלים, ומצידי דרכים ליערות גשם. שונות זו בבתי-הגידול באה לידי ביטוי גם בנציגי המשפחה בישראל. 
למספר מינים ממשפחה זו חשיבות כלכלית עבור האדם- כמזון, רפואה וצמחי נוי.

תיאור מורפולוגי

מרבית בני משפחה זו הם עשבים רב-שנתיים, ומיוצגים בה במידה מועטה יותר גם מספר טיפוסי-חיים אחרים כגון עשבים חד-שנתיים, שיחים קטנים, מטפסים ועצים. 
התכונה המאפיינת ביותר את המשפחה, היא הפרקים הברורים שעל גבעול הצמח, שהם לרוב נפוחים. פרקים 
אלו נראים כברך, וברך בארמית מכונה ארכובה. מכאן שם המשפחה. 
העלים של צמחי משפחה זו פשוטים, ומסודרים באופן מסורג על הגבעול. עלי-הלוואי יוצרים צורה דמוית נדן צמודה לגבעול, המכונה 'שופר'.
פרחי משפחה זו לרוב מקובצים באשכול, שיבולת או קרקפת. הם קטנים באופן יחסי, אך לרוב מתקבל מראה פרחוני בשל קיבוץ הפרחים. כותרת הפרח לעיתים בעלת צבע בולט, ולעיתים בעלת צבע ירוק; מספר עלי העטיף 6-3, ומספר האבקנים (איבר הרבייה הזכרי של הצמח) 9-6. 
הפרי האופייני למשפחה הוא מטיפוס אגוזית, ובה זרע אחד.

ארכוביתיים בצמחיית ארץ-ישראל

40 מינים ב-8 סוגים ממשפחה זו מיוצגים בצמחיית הבר של ארץ-ישראל. על פי קריטריון של מספר המינים, זוהי המשפחה ה-17 בחשיבותה בצמחיית ארץ-ישראל. 
מיניה מאכלסים בתי גידול שונים: כ-9 מינים מצויים בבתי גידול לחים כדוגמת ביצות, בעיקר מהסקציה Persicaria שנכללת תחת הסוג ארכובית, וכן מיני חומעה.
8 מינים אופייניים לבית גידול מדברי, בייחוד מינים מהסוג חומעה, וכן אמיך קוצני, שבטוט מצויץ, וגפוף קוצני. לעומתם, 7 מינים מאכלסים מקומות מופרעים, כדוגמת צידי דרכים ושולי שדות, בייחוד מינים מהסוג ארכובית ופלופיה. 
קבוצה נוספת אופיינית למרומי החרמון, שכן תנאי הגידול שם שונים משאר הארץ, בשל רום ההר והקור ששורר בו. בחרמון מייצגים משפחה זו מיני ארכובית שונים, ריבס חרמוני, וגפוף החרמון.

חשיבות המשפחה לאדם

יחסית לגודלה, למיני משפחה זו אין חשיבות כלכלית גדולה עבור האדם; עם זאת, למספר מינים בה נודע שימוש רחב היקף. 
למזון משמש המין פגופירון נאכל, הקרוי בעברית בטעות בשם כוסמת ונודע בשמו האנגלי Buckwheat. גידול זה נפוץ בעיקר באזורים קרירים, והשימוש בו למאכל הוא בהיקף רחב. מינים מהסוגים ריבס וחומעה משמשים למאכל כעלים טריים.
ברפואה העממית נודעים שימושים שונים למיני הארכובית. הם אף משמשים ליצירת תכשירים קוסמטיים, אך נמכרים לרוב תחת השם הלטיני, 'פוליגנום'.
כצמחי נוי משמשים מספר מינים ממשפחה זו, כדוגמת המטפס אנטיגון דק-עוקצים, שלו פרחים ורודים יפים.
אגף המודיעין של חיל האוויר הסורי

מודיעין חיל האוויר הסורי (בערבית: إدارة المخابرات الجوية, אידראת אל-מוחבראת אל-ג'אוויה) הוא אגף של המודיעין הצבאי הסורי שעוסק באיסוף מודיעין עבור הכוחות המיוחדים של חיל האוויר והטייסות שלו, אך הלכה למעשה, מעורב גם באיסוף מודיעין לצרכים אחרים.
במשך קרוב לשלושה עשורים נוהל הארגון על ידי מוחמד אל-חולי, וזכה לתמיכתו המלאה של הנשיא סוריה בעבר חאפז אסד, אביו של בשאר אסד, ולכן החזיק במשרד משלו בארמון הנשיאותי בדמשק. מאז 1995 עומד בראש הארגון איברהים חוואייג'י.
חשיבות הארגון עלתה מאז ימיו של חאפז אסד, שהיה מפקד בחיל האוויר הסורי.
אלפונס, נסיך בוואריה

ביוגרפיה

אלפונס נולד ב-24 בינואר 1862 במינכן, בוואריה, והוא היה הבן השני של אדלברט, נסיך בוואריה, בנו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה, ואשתו אמליה פיליפינה, נסיכת ספרד, בתם של האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד ולואיזה קרלוטה, נסיכת שתי הסיציליות.
בשנת 1880 התגייס אלפונס לצבא הבווארי, ובשנת 1892 הפך למפקד רגימנט הפרשים הכבד הבווארי ה-1 (קרל תאודור, נסיך בוואריה). בשנת 1899 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה למפקד חטיבת הפרשים הבווארית ה-1, ובשנת 1905 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים.
באותה שנה הוא פרש מהצבא, וב-8 בינואר 1933 הוא מת במינכן.
הדיוויזיה ה-123 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-7 באוקטובר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-23 והדיוויזיה ה-257, והועמדה תחת פיקוד ולטר ליכל. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-28 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן לחמה בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובכלל זה בקרב על לנינגרד. באוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה לאוקראינה, שם לחמה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, ולאחר מכן כחלק מהארמייה השישית עד להשמדתה ב-1 במרץ 1944.