google/wiki40b huggingface dataset:
יוהאן גוטפריד אייכהורן

חינוך וקריירה מוקדמת

אייכהורן נולד בדורנזימרן (Dörrenzimmern), כיום זו חלק מהעיר אינגלפינגן. התחנך בבית הספר הממלכתי בווייקרסהיים, שם אביו היה מפקח, בגימנסיה בהיילברון ובאוניברסיטת גטינגן (1770-1774) שם למד אצל יוהאן דוד מיכאליס. בשנת 1774 הוא קיבל את תפקיד הרקטור של הגימנסיה באודרוף שבדוכסות סאקסוניה-גותה.

מרצה בינה 1775–1788

בשנת 1775 הוא התמנה לפרופסור לשפות שמיות בפקולטה לתאולוגיה באוניברסיטת אוניברסיטת פרידריך שילר בינה. הרצאות שפורסמו הייתה לגבי "עניינים כספיים של הערבים הראשונים (De rei numariae apud Arabas initiis)" (על פי דבריו של מקין אבן אל-עמיד). מאוחר יותר הוא ערך את כתב העת "Briefe über das arabische Münzwesen". בנוסף הוא חיבר את הביבליוגרפיה הראשונה של האיסלאמיזם בשנת 1786 שכלל מ -100 עמודים. ספר זה עדיין משמש להתייחסות כספרות נומיסמטית. כמו כן, הוא גם ערך כמה עבודות היסטוריות של יוהאן יעקב רייסק, שמת ב -1774.
במהלך הפרופסורה שלו בינה הוא כתב את "המבוא לברית הישנה" (Einleitung ב Das Alte Testament) שהיה פריצת דרך בהבנת ההיסטוריה של התורה. בשנת 1776 הוא ייסד את כתב העת החשוב הראשון למזרחנות, "Repertorium für biblische und morgenländische Litteratur", שנערך על ידיו עד 1788.

פרופסורה בגטינגן 1788–1827

בשנת 1788 הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטת גטינגן, שם הרצה לא רק על השפות השמיות ועל פירושיו לברית הישנה ולברית החדשה, אלא גם על ההיסטוריה הפוליטית. הוא נבחר לחבר כבוד מן החוץ באקדמיה האמריקנית לאמנויות ולמדעים בשנת 1825. בריאותו הדרדרה בשנת 1825, אבל הוא המשיך בהרצאותיו עד שנתקף בדלקת ב -14 ביוני 1827. בנו, קארל פרידריך, הפך למשפטן מפורסם.

הישגים בתאולוגיה

אייכהורן נקרא "מייסד הביקורת המודרנית של הברית הישנה". הוא זיהה את היקפה ואת בעיותיה, והחל הרבה מהדיונים החשובים ביותר. "הצרה הגדולה ביותר שלי", הוא אומר בהקדמה למהדורה השנייה של ספרו Einleitung, "My greatest trouble," he says in the preface to the second edition of his Einleitung, "I had to bestow on a hitherto unworked field--on the investigation of the inner nature of the Old Testament with the help of the Higher Criticism (not a new name to any humanist)."
מחקריו הובילו אותו למסקנה ש"רוב הכתבים העבריים עברו כמה ידיים". הוא ראה כמובן מאליו שכל האירועים העל-טבעיים הקשורים בברית הישנה והברית החדשה ניתנים להסבר על עקרונות טבעיים. הוא ביקש לשפוט אותם מנקודת המבט של העולם העתיק, ולהסביר אותם על ידי אמונות תפלות שהיו אז בדרך כלל באופנה. הוא לא ראה בספרי המקרא רעיונות דתיים בעלי חשיבות רבה לעידן המודרני; הוא התעניין בהם רק מבחינה היסטורית ונקודת מבטם על העת העתיקה.
הוא התייחס לספרים רבים בתנ"ך כאל מזויפים, והטיל ספק באותנטיות של אגרת פטרוס הראשון ואגרת פטרוס השנייה ואיגרת יהודה, הכחיש את פאולוס המחבר של האגרת הראשונה של טימותיוס והשנייה וגם האגרת של טיטוס. הוא הציע כי הבשורות הקנוניות מבוססות על תרגומים ומהדורות שונות של הבשורה הארמית הראשית, אך לא העריכו מספיק כמו דוד שטראוס ומבקרי טובינגן על הקשיים שיש לתאוריה טבעית להתגבר עליהם, וגם לא תמכו במסקנותיו להרחיב את הדיונים כפי שנראו נחוצים. הוא קרא תיגר על פתרון ההשערה האוגוסטינית לבעיה הסינופטית והציע השערת גוספל מקורית (1804), שטענה כי יש בשורה המקורית הארמית אבודה שכל אחד מן האוונגליסטים הסינופטיים היה בצורה אחרת.
MSAG

מאפייני ה-MSAG

ה-MSAG בנוי באופן המאפשר התקנה, החלפה או הסרה של כרטיסי תקשורת בטכנולוגיות שונות לדוגמה: VDSL, ADSL לשירותי אינטרנט ו-POTS לשירותי טלפוניה. כך אפשר לספק שירותי תקשורת מותאמים לדרישות המנוי. בנוסף יש תמיכה בסוגי חיבור שונים ל-MSAG כמו סיב אופטי, כבלי נחושת, כבלי רשת ואלחוט. בכך ה-MSAG יכול להיות מחובר בסיב אופטי אל ליבת הרשת של ספק השירות מצד אחד, ומהצד השני מחובר באמצעות כבלי נחושת אל המנוי. בנוסף יש סוללות גיבוי במקרה של הפסקת חשמל.
לרוב ה-MSAG ימוקם בקרבת בית לקוח על גבי מדרכה ברחוב, בתוך ארון סעף, חדרי תקשורת בבנייני מגורים ומשרדים, או לחלופין ימוקם ה-MSAG במרכזיה של ספק השירות.
נורמן בל גדס

נורמן בל גדס (באנגלית: Norman Bel Geddes‏; 27 באפריל 1893 - 9 במאי 1958) היה מעצב תעשייתי, מעצב תפאורה ועתידן בתחום התחבורה.

תולדות חייו

גדס נולד כנורמן מלנטון גדס (Norman Melancton Geddes) במישיגן וגדל באוהיו. הוא למד במכון לאמנות בקליוולנד ולאחר מכן בשיקגו.
לאחר נישואיו להלן בל שנידר (Helen Belle Schneider) ב-1916, שינו השניים את שם משפחתם לבל-גדס. בתם היא השחקנית ברברה בל גדס.
גדס החל את הקריירה של כמעצב תפאורות לתיאטרון בלוס אנג'לס ולאחר מכן כמעצב תפאורות למטרופוליטן אופרה בניו יורק. הוא עבד גם בעיצוב תפאורות למחזות זמר בברודוויי, חלקם בהפקת פלורנץ זיגפלד ועבד עם הבמאי מקס ריינהרדט. בשנים אלה הושפע מן האדריכלות של פרנק לויד רייט ואריך מנדלסון.
בשנת 1927 פנה לעיצוב תעשייתי והיה מבין הראשונים שאימצו את קו הסטרים ליין למוצרי צריכה. בין היתר למד את נושא האווירודינמיקה ועיצב מכונית דמוית טיפת מים עבור גרהם-פייג', עיצובים למוצרי החשמל של חברת פילקו ואת הסיפולוקס Soda King Syphon. ספרו Horizons ("אופקים") מ-1932 ומאמרו מ-1934, Streamling, הכו גלים והגדירו במידה רבה את "סגנון העיצוב של שנות השלושים בארצות הברית".
כבר בשנת 1929 יצר את אחד העיצובים העתידניים השאפתניים ביותר, מטוס ענק בעל תשעה מפלסים (בגודל כפול מ-בואינג 747) להטסת 606 נוסעים במקבילה השמיימית לספינת תענוגות. המטוס, שלא נבנה מעולם, כונה "Airliner No. 4" והיה אמור לכלול, לפי התכנון, אולם נשפים, קולנוע, מסעדות ועוד.
בשנת 1939 עיצב את ביתן ג'נרל מוטורס ביריד העולמי של ניו יורק, שהתמה שלו הייתה "עיר העתיד" פיוצ'רמה (Futurama). גדס הרחיב בתערוכה זו את חזונו לעיר עתידנית אותה עיצב כבר ב-1936 וקרא לה מטרופוליס 1960. חידושו העיקרי היה הצגת מחלף בכביש מהיר עירוני. כמו כן הציג בתערוכה רעיון לתאורת-כביש על ידי שפופרות המוטמעות בכביש עצמו ושילוב יעיל ומודרני בין מסופי תחבורת אוטובוסים, רכבות ותעופה במסגרת מודל שדה התעופה על עיר העתיד.
ספרו Magic Motorways ("כבישים מהירים קסומים") מ-1940 הציג בפירוט את רעיונו לנתיבים מהירים פנים-עירוניים ("אין כל סיבה שנהג בכביש מהיר הנכנס לעיר יאט את מהירותו יותר מאשר טייס החולף מעליה"). 
בשנת 1944 עיצב את המארז החיצוני של המחשב הראשון "סימן 1", מתוצרת יבמ, לבקשתו של נשיא החברה, תומאס ווטסון (המארז, שהוגדר "יפהפה", אבד). אנשי אוניברסיטת הרווארד, שהזמינו את המחשב, ראו בעיצוב המארז בזבוז כספים שיכלו להיות מושקעים בכוח חישוב‏.
Toxic

וידאו קליפ

הקליפ לשיר בוים על ידי ג'וזף קאן, וצולם בלוס אנג'לס, קליפורניה, בדצמבר 2003, והרעיון היה קליפ "עתידני". בקליפ הושקע כ-מיליון דולר אמריקאי והוא נחשב לאחד הקליפים הכי מושקעים של ספירס.
הקליפ הציג את ספירס כדיילת, אשר מקבלת שיחת טלפון. אחריה, נראית ספירס מתנשקת בשירותי המטוס עם גבר. בנשיקה, מורידה ספירס את מסכת פניו וחושפת אדם שמגולם על ידי הדוגמן מאט פלקר. ספירס גונבת לו את המעיל ואת המפתחות. לאחר מכן, נראית ספירס בפריז, לבושה בחליפה שחורה ועם שיער אדום. בסצנה הבאה, ספירס נוסעת לעבר מפעל "Toxic Industries", לשם היא נכנסת בעזרת המפתח הגנוב וגונבת מבחנה, כנראה רעילה. לאחר שהיא יוצאת מהבניין, נכנסת ספירס לדירתו של בן זוגה לשעבר אשר שוחק על ידי השחקן מרטין הנדרסון, הפעם עם שיער שחור. היא מתחילה לנשקו והורגת אותו בעזרת הנשיקה הרעילה. לאחר שהיא מוודאת שהוא מת, קופצת ספירס מן הבניין. לאחר שהיא קופצת, היא מופיעה פתאום במטוס. סצנות נוספות מתוך הקליפ מראות את ספירס עם חליפת יהלומים שמכסים את איברי המין שלה ואת שדייה.
הקליפ קיבל מספר מועמדויות בטקסי פרסים כמו טקס פרסי הווידאו של ערוץ MTV, אך לא זכה. נכון למרץ 2019 הווידאו קליפ לשיר עומד על כ-370,000,000 צפיות באתר הvevo הרשמי שלה.
אולי תרדו שם

עלילה

הסרט מתאר זקן תמהוני, זומבה (יהודה גור אריה, חבר קיבוץ עין חרוד, 1894 - 1987), המגיח מקצף הגלים וישן בתוך תיק אחסון של קונטרבס; הוא נאסף על ידי ילד שאביו לא מרשה לו לגדל כלבים מייללים על הגג. כפיצוי, מביא הילד את הזקן אל הגג, מסדר לו מיטה ליד המלונה ומאמץ אותו. בעזרת הזקן הופך הילד את הגג לספינה העשויה מחביות.
במקביל מתרחש סיפורו של אורי זוהר, המעלה יאכטה על רכב כדי להסיעה לשייט בכנרת. בעקבות תאונה מתנגשות שתי הספינות ברחוב דיזנגוף בתל אביב. 
הסיפור העצוב על הזקן שנעלם אחרי ההתנגשות, מתרכך בהמשך, כשמתברר שהזקן אינו אלא המורה לזמרה שהופיע בחלומו של הילד.
Viva Hate

רקע

לצורך יצירת האלבום חבר מוריסי למפיק המוזיקלי סטיבן סטריט, שהפיק בעבר את אלבומי "הסמית'ס". האלבום היה אמור בתחילה להיקרא "Education in Reverse" (בתרגום חופשי: "חינוך בהילוך אחורי"), אך שונה ברגע האחרון, לאחר שכמה אלבומים עם שם זה כבר הופצו באוסטרליה וניו זילנד. האלבום הוקלט בין החודשים אוקטובר לדצמבר 1987.

הוצאה

האלבום יצא ב-14 במרץ 1988 על ידי חברת התקליטים HMV. השיר האחרון באלבום, "Margaret on the Guillotine", עורר מחלוקת ואף נאסר לשידור ב-BBC. השיר מתאר את מותה של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר כ"חלום נהדר".
בנוסף למוריסי, ששר וכתב את המילים לכל שירי האלבום, ולסטיבן סטריט, שהפיק את האלבום, הלחין את כל שיריו וניגן בגיטרת בס, השתתפו באלבום גם ויני ריילי, שניגן על גיטרות וקלידים, ואנדרו פארסי, שניגן על התופים. מוריסי עצמו מופיע על עטיפת האלבום, בתמונה שצולמה על ידי אנטון קורביין.
הגרסה האמריקאית של האלבום כללה גם את השיר "Hairdresser on Fire", שבבריטניה יצא בתור הבי-סייד של הסינגל "Suedehead".
עם צאתו, האלבום נכנס הישר למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, והגיע בבריטניה למעמד של אלבום זהב. בארצות הברית הגיע האלבום בשיאו למקום ה-48 במצעד האלבומים, ובנובמבר 1993 הגיע גם שם למעמד של אלבום זהב.

הצלחה

הביקורות שקיבל האלבום ממבקרי המוזיקה היו חיוביות ברובן. המגזין רולינג סטון העניק לאלבום ציון של ארבעה מתוך חמישה כוכבים. אתר המוזיקה פיצ'פורק העניק לאלבום ציון של 7.3 מתוך 10, וכינה אותו "אחד מהאלבומים המעניינים ביותר של מוריסי, וללא ספק האלבום שבו לקח את הסיכון הגדול ביותר". אתר המוזיקה Allmusic העניק לאלבום ציון של ארבעה וחצי כוכבים מתוך חמישה.
המגזין "Q" בחר באלבום כאחד מ-50 האלבומים הטובים ביותר של שנת 1988.
רכבל מצדה

רַכֶּבֶל מצדה הוא רכבל הפועל במצדה ומחבר בין בקעת ים המלח במזרח מעל לשביל הנחש עד למבצר הורדוס שבראש ההר.
הפרש הגבהים בין התחנה התחתונה לעליונה הוא 290 מטרים. התחנה התחתונה ממוקמת בגובה של 257 מטרים מתחת לגובה פני הים והעליונה שוכנת בגובה של 33 מטרים מעל לפני הים, כך שרכבל זה הוא הנמוך ביותר בעולם. אורך הכבלים 900 מטר. מהירות הרכבל מגיעה לעד שמונה מטרים בשנייה, ומשך הנסיעה הוא כשלוש דקות. לכל אחד מהקרונות קיבולת של 80 איש, והספק הרכבל הוא 1,200 נוסעים בשעה. שטחי התחנות יחד מגיע לכ-3,000 מטר רבוע.

היסטוריה

רעיון הרכבל במצדה הועלה לראשונה ב-1965, לאחר סיום החפירות הארכאולוגיות במצדה של יגאל ידין. ב-1966 פורסם מכרז להקמת הרכבל, אך בתום המכרז נמצא שלא הוצעו הצעות. במכרז נוסף בשנת 1969 נקבע שאיש עסקים יהודי אמריקני יקים את הרכבל. עבודות ההקמה החלו בפברואר 1970 והוא נחנך שנה אחר כך ב-11 בפברואר 1971. הוא נבנה על ידי חברת ברנדלה (Brändle) השווייצרית. המהנדס ההונגרי, גיאורג סשי שבנה גם את רכבל ראש הנקרה, היה אחראי על תכנון ובניית הרכבל. זמן הנסיעה ברכבל, שאורכו 840 מטר, היה שלוש וחצי דקות ובמהלך היום הוא פעל מדי חצי שעה. הקרונות היו בעלי תפוסה של 40 איש. עלות הקמת הרכבל הייתה למעלה ממיליון לירות ועלות נסיעה בודדת נקבעה לארבע לירות.
בשנים 1997-‏1998 עבר המקום שיפוץ נרחב, מערכות הרכבל המכניות נרכשו מחברת פון רול הולדינג (Von Roll Holding) השווייצרית וקרונותיו הוחלפו. מיקום התחנה העליונה שונה, ונבנה גשר תלוי המאפשר למוגבלי תנועה להיכנס לאתר ללא טיפוס במדרגות.
גריק

אחוות

בסדרה יש את האחוות הראשיות ואת האחוות המשניות שמופיעות לפרק אחד או יותר והם:
אחוות בנים ראשיות: אומגה קאי דלטה ΩΧΔ. קפה טאו גמא KTΓ. למבדה סיגמא אומגה ΛΣΩ. סיי פיי פאי ΨΦΠ. אחוות בנים משניות: אלפה סיגמא רו AΣP. אלפה טאו קאפה ATK. אלפה דלטא פאי AΔΠ. דלטה רו ΔP. תטה פי גמא ΘΠΓ. לוטה פסי דלטא IΨΔ. קאפה דלטא אפסילון KΔE. נו נו נו NNN. קסי דלטה גמא ΞΔΓ. פיי סיגמא תטה ΠΣΘ. סיגמא אפסילון ΣE. אומגה נו אפסילון ΩNE. אלפה אפסילון פאי ΑΕΠ.
אחוות הבנות הראשיות: זטא ביתא זטא ZBZ. לוטה קאפה לוטה IKI. גמא פסי אלפה ΓΨA. פאי פאי פאי ΠΠΠ. אחוות הבנות המשניות: אלפא תטה אפסילון AΘY. בטה תטה תאו BΘT. אפסילון אפסילון אפסילון EEE. מו גמא סיגמא MΓΣ. קסי גמא תטה ΞΓΘ. פאי דלטה אפסילון ΠΔE. סיגמא קאי אפסילון ΣXE. פיי בטה פאי ΦBΠ.
יחסי בנגלדש–הממלכה המאוחדת

היסטוריה

הקשרים בין בריטניה לבנגלדש נוצרו בתקופת הראג' הבריטי. במהלך מלחמת השחרור של בנגלדש הציעה בריטניה מקלט לדיפלומטים ולאנשים שנמלטו מהסכסוך. הממשלה, התקשורת והפוליטיקאים ביקרו את הזוועות בבנגלדש והביעו אמפתיה עם בנגלדש. ב-4 בפברואר 1972 הכירה בריטניה בבנגלדש, דבר שהביא בסופו של דבר להכרה במדינה מצד מדינות אירופאיות אחרות. בבריטניה קיימת האוכלוסייה הגדולה ביותר של אזרחי בנגלדש בעולם המערבי, והאוכלוסייה מונה כ-500,000.
ב-1971 נערך קונצרט צדקה למען בנגלדש, אשר באותה עת נהרסה בידי שיטפונות, רעב והלחימה, אשר הותירה 10 מיליון בני אדם חסרי רכוש ובית. הקונצרט עבור בנגלדש היה אחד המאמצים ההומניטריים השאפתניים ביותר, וגרם למיקוד תשומת הלב העולמית במשבר.

ביקורים רשמיים

הביקור הראשון של ראש ממשלת הממלכה המאוחדת בבנגלדש היה של ג'יימס קלהאן ב-1978. ראשי ממשלה אחרים שביקרו בבנגלדש הם ג'ון מייג'ור ב-1997. ושל טוני בלייר ב-2002. נשיאים וראשי ממשלות של בנגלדש כמו שיח' זיאור, מוג'יב רחמן ופאחרודין אחמד ביקרו בבריטניה. ראש ממשלת בנגלדש שיח' חסין ביקר רשמית בבריטניה ב-26–30 בינואר 2011.

סיוע בריטי לבנגלדש

בנגלדש ובריטניה ארגנו את ועידת שינויי האקלים בלונדון שהתקיימה ב-10 בספטמבר 2008. הוועידה אורגנה בעיקר כדי להדגיש את התוכניות האסטרטגיות של בנגלדש על מנת לעצור את שינוי האקלים. בריטניה התחייבה לסייע לבנגלדש בסיוע של 75 מיליון ליש"ט כדי לתמוך בתוכנית של בנגלדש למניעת שינוי האקלים.

מסחר

בין השנים 2007 עד 2012 חל גידול של 119% בסחר הבילטרלי בין שתי המדינות. בריטניה ייצאה סחורות ושירותים לבנגלדש בשווי 450 מיליון לירות שטרלינג בשנת 2013. 71% מהסחר היה שירותים. יצוא סחורות היווה 131 מיליון ליש"ט בשנת 2014. היצוא העיקרי של בריטניה לבנגלדש בשנת 2013 היו דוודים, מכונות ומכשירי חשמל / חלקים מכונות חשמל וציוד / חלקים; רשמקולים ושכפולים, ומקלטי קול ומשכפלים, וחלקים / אביזרים, שאריות ברזל ופלדה ופסולת מתעשיות המזון.
בריטניה היא היעד השלישי בגודלו ליצוא של בנגלדש, לאחר ארצות הברית וגרמניה. במהלך השנים היצוא של בנגלדש לבריטניה נהנה מצמיחה שנתית קבועה. סך כל היצוא מבנגלדש לבריטניה בשנים 11–2010 היה 2.001 מיליארד דולר, 33% יותר מאשר בשנה הקודמת.
בשנים 16–2015 ייצאה בנגלדש לבריטניה סחורות בשווי 4.017 מיליארד דולר אמריקאי המהווים 11.73% מכלל הייצוא. המוצרים העיקריים המיוצאים הם ביגוד, מזון קפוא, הנדסת IT, עור ומוצרי יוטה, אופניים וכו'. בנגלדש יזמה במהלך השנה את גיוון סל המוצרים המיוצאים לבריטניה במוצרים עתירי ערך, והוכיחה הצלחה בייצוא שירותי מחשב, בניית ספינות ומוצרי חשמל ואלקטרוניקה.

יחסים ביטחוניים וברית צבאית

שיתוף הפעולה הביטחוני והביטחוני בין בנגלדש לבריטניה הוא חם ועז. בריטניה תומכת בפיתוח והכשרה של הכוחות המזוינים של בנגלדש. מספר לא מבוטל של אנשי צבא חמושים בבנגלדש מאומנים בבריטניה מדי שנה באקדמיה הצבאית המלכותית של סנדהרסט, במכללה המלכותית למחקרי ביטחון ובקורסים של מפקדת הביטחון המשותף. בריטניה סיפקה גם סיוע צבאי וייעוץ משמעותי בהקמת פיקוד שירותי הביטחון היוקרתי ומכללת סגל והמכללה לביטחון לאומי (NDC) של בנגלדש. צוות סיוע צבאי בריטי היה בנגלדש כמדריכים במשך שנים רבות. שני הציים הם גם משתפים פעולה הדוק בעוד רוב האוניות של חיל הים בנגלדש (BN) כבר רכש מן הצי המלכותי ובכך הקל על BN להשיג יכולת ראוי לשבח. שיתוף פעולה זה צפוי לגדול בעתיד.
ג'וזף קרוסקל

ביוגרפיה

קרוסקל נולד למשפחה יהודית בניו יורק למשפחת סיטונאי פרווה מצליחה. אביו היה יוסף ב. קרוסקל. אמו, ליליאן רוז קרוסקל לבית אופנהיימר נודעה בראשית ימי הטלוויזיה כאמנית אוריגמי.
לקרוסקל היו שני אחים בולטים, מרטין דייוויד קרוסקל, ממציא הסוליטון והמספרים הסוריאליסטיים, וויליאם קראסקל, אחד המפתחים של מבחן קראסקל-ואליס. אחד האחיינים של ג'וזף קרוסקל הוא מדען המחשב קלייד קרוסקל .

השכלה וקריירה

הוא היה סטודנט באוניברסיטת שיקגו וקיבל תואר ראשון במתמטיקה בשנת 1948 ותואר שני בשנת 1949. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת פרינסטון, שם הוא השלים את הדוקטורט שלו ב-1954, תחת הנחייתם של אלברט וו 'טאקר ורוג'ר לינדון, אבל דה פקטו תחת פאול ארדש איתו היו לו שתי שיחות קצרות מאוד. קרוסקל עבד על Well-quasi-ordering ועל Multidimensional scaling.
הוא היה חבר באגודה האמריקנית לסטטיסטיקה. בנוסף, שימש גם כנשיא החברה הפסיכומטרית  וכנשיא של חברת הסיווג של צפון אמריקה. הוא גם יזם והיה הנשיא הראשון של המועצה לשיכון הוגן של דרום אורנג' ומייפלוואד (Maplewood) בשנת 1963 ותמך באופן פעיל בזכויות האזרח במספר ארגונים אחרים כגון CORE.
הוא עבד במעבדות בל מ-1959 ועד 1993.
יוסף דביר

דעותיו לגבי היהדות קראית של היום

יוסף דביר סבור שרבים מקראי ישראל אינם מקפידים על כל המצוות המקובלות בעדה, אם כי השימוש במילה "התחלנות" בהקשר זה לא מקובל עליו. אין הוא מוטרד מנישואי ה"תערובת" שבין קראים ליהודים רבניים.
הוא חושב שכל צד צריך להחזיק באמונתו, ואין הוא משוכנע שהיהדות הקראית אוחזת במונופול על האמת הדתית. את עצמו הוא רואה קודם כל כיהודי וכחלק מעם ישראל.
דביר הביע בעבר מורת רוח מהעדר סיוע יציב של המדינה למוסדות הקראים, אך הוא אינו שוקל שימוש בהתארגנות פוליטית ככלי לשינוי המצב.
אברהם מאיר אפשטיין

תולדותיו

נולד בשנת ה'תפ"ו לרב אריה לייב הלוי אפשטיין שהיה אז מגיד מישרים בעיר הורדנה ומגדולי תלמידי הגאון מווילנא והיה אחד משני האנשים היחידים שזכו לקבל ממנו הסכמה על ספריהם, ונקרא בשם מאיר.
כילד נחשב לעילוי ואביו לימדו בעצמו גמרא ושולחן ערוך ואת כל חידושיהם רשם בספר שקראו בשם דברי חידוד אך לא זכה להוציאו לאור.
נישא לשרה ובשנת ה'תק"י בהיותו כבן 24 בלבד התמנה לרב העיר ליסקובי ולאחר שנתיים בשנת ה'תקי"ב מונה לרב ואב"ד העיר מוש-חדש תפקיד בו כיהן עד סוף ימיו.
בשנת ה'תקט"ז חלה ונטה למות, ולאחר תפילות רבות של בני קהילתו והוספת השם אברהם לשמו, שב לאיתנו, ומאז נקרא הרב אברהם מאיר.
בשנת ה'תקל"א חלה שוב לכמה חדשים ולאחר שהיה נראה כי כבר החלים לגמרי, בא' באדר ה'תקל"ב נפטר בהיותו בן 46.
קיעור וקימור

תיאור היצירה

היצירה מתארת מבנה ארכיטקטוני מעוטר בעמודים ובמדרגות, הכולל שלושה ביתנים קטנים זה לצד זה מחוברים בסדרה של קשתות. היצירה יוצרת אשליה אופטית לפיה חלקים ממנה (העמודים והמדרגות) יכולים להיראות קעורים או קמורים בו זמנית. הביתנים החיצוניים נראים ממבט מבחוץ, אולם בשל האשליה, הביתן הפנימי נראה במבט מבפנים, וכן אלמנטים שונים שאמורים אינטואיטיבית להראות מאותה נקודת מבט נראים מלמעלה פעם אחת ומלמטה בפעם אחרת (לדוגמה, הדמויות המטפסות על הסולמות, וכל זוג חלונות באותו מפלס של הביתן הפנימי).
מספר דמויות מופיעות במבנים אלו: שני נערים המחללים בחלונות המבנה, לטאות מטפסות על המדרגות, שני אנשים עולים על סולמות ואישה אחת נושאת סל. מאחורי הביתן השמאלי ניתן לראות סירה נוסעת בתעלה מקורה.
כיבוש מתחם גשירה

רקע

ב-15 באוקטובר 1973 פתחו כוחות צה"ל בחזית הדרום במבצע אבירי לב – פעולה שמטרתה הייתה להקים ראש גשר ישראלי בגדה המערבית של תעלת סואץ, מתוך כוונה לשנות את מהלך הקרבות בזירה זו, ומעבר מקרבות בלימה ליוזמה התקפית בשטח האויב. כזירת הצליחה נקבע קטע התעלה המצוי מצפון לאגם המר הגדול ובצמוד אליו (בסמוך למעוז מצמד).
ב-17 באוקטובר הונחתו הפגזות מצריות על אזור ראש הגשר, וכוחות מצריים ניסו לתקוף את מתחם ראש הגשר מצפון. ניסיון ראשון של צה"ל להשתלט על השטח שמצפון לראש הגשר נכשל והכח הישראלי כותר ונסוג בעזרת כוח שנשלח לחלצו תוך ספיגת נפגעים רבים ("קרב סרפאום").
ביום המחרת, ב-18 באוקטובר, הוחלט להשתלט על המתחם מצפון-מערב לראש הגשר שסומן במפת סיריוס בשם "גשירה" על ידי שני גדודים מחטיבה 421.

הקרב

גדוד מס' 2 בחטיבה נע מראש הגשר צפונה לאורך תעלת המים המתוקים. לאחר נסיעה של כשני קילומטרים, פנה מערבה ונתקל בכוח טנקים. בקרב שריון שנערך בין הכוחות השמיד הגדוד הישראלי 15 טנקים מצריים ללא שנגרמו אבידות לצד הישראלי. הכוח הישראלי המשיך בדרכו צפונה, הגיע לבסיס טילי קרקע אוויר מצרי שסומן כבסיס "פרח 6321" ופגע קשות בבסיס המצרי. לאחר מכן המשיך בדרכו צפונה עד שהגיע למתחם שסומן במפת סריוס בשם "גשירה". לאחר שתפס את המתחם פגע במספר טנקים מצריים נוספים בסמוך לו.
לאחר יציאת גדוד 2, החל לנוע גדוד 1 של חטיבה 421, גם הוא לכיוון צפון-מערב אך בצירים סמוכים. הכוח הישראלי פגע בדרכו בכוחות חי"ר שאיישו מוצבים לאורך הציר ובכלי ארטילריה מצריים. הכוח הישראלי השאיר מאחוריו פלוגה שאבטחה גשר שחלף על פניו, במטרה למנוע מכוחות מצריים להכות בעורף הגדוד. ואכן בעוד שהכוח הישראלי נע צפונה, ניסה לדלוק אחריו ולתקוף אותו גדוד מצרי מדרום. פלוגת החסימה הישראלית פתחה על הגדוד המצרי באש ופגעה ב-25 טנקים מצריים. שאר הטנקים המצריים נתקעו בבוץ.
לקראת הערב חזר גדוד 2 של חטיבת 421 לראש הגשר הישראלי לחימוש, תדלוק ואספקה והגדוד השני בחטיבה נותר להחזיק ב"גשירה".

תוצאות הקרב

ראש הגשר הישראלי הורחב לכוון צפון-מערב לעומק של כ-9 קילומטר מראש הגשר. מעל 40 טנקים מצריים נפגעו, בסיס טילי קרקע אוויר מצרי הושמד, כוחות חי"ר וארטילריה מצריים נפגעו. לכוחות צה"ל לא היו אבידות בנפש או בציוד.
משיקולי

מַשִׁיקוּלִי (בלטינית: Machecollum; מילולית: מרסק צוואר), הוא חלק ממערכת הגנה על שערים במבצר, שנועדה לאפשר למגנים להתמודד עם אויב העומד בצמוד לחומה ומחוץ לטווח האש של חרכי הירי הקבועים בחומה. המשיקולי נבנה כמרפסת סגורה ומוגנת שברצפתה נקרע פתח, דרכו יכולים המגנים להשליך חפצים כבדים או נוזלים, או לירות מכלי נשק על האויב התוקף את השער.
מקורם של מתקנים אלו אינו ברור, אך משיקולי מופיע במערכות ביצור מוסלמיות וארמניות של תחילת ימי הביניים. החל מהמאה ה-12, וביתר שאת במהלך המאה ה-13, נבנו משיקולי במבצרים צלבניים, וממקור זה הגיע המשיקולי לשימוש בטירות באירופה בעיקר בצרפת.
פתחי תקיפה כדוגמת המשיקולי, שנקבעו בתקרות מעברים ובעיקר בתוך שערים וברביקן, נקראו פתחי הריגה.
מרקו פיאצה

לוקומוטיבה זאגרב

פיאצה נולד בזאגרב שבקרואטיה. הוא החל לשחק באקדמית הנוער של מועדון הפאר המקומי, דינמו זאגרב, ממנה עבר לאקדמיה של מועדון מקומי נוסף, ZET. בגיל 15 עבר לאקדמית הנוער של לוקומוטיבה זאגרב. ב-24 בפברואר 2012 ערך פיאצה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, הופעתו היחידה בעונת 2011/2012, כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 בניצחון 3-0 על נ.ק. זאדאר במסגרת המחזור ה-19 בליגת העל הקרואטית. ב-25 בספטמבר 2012 הבקיע פיאצה את שער הבכורה שלו במועדון, שער מבעיטת עונשין בדקה ה-39 בניצחון 4-2 על סגסטה סיסאק במסגרת הגביע הקרואטי. ב-15 במרץ 2013 הבקיע פיאצה את שער הבכורה שלו בליגת העל הקרואטית, שער בדקה ה-12 בניצחון 4-2 על נ.ק. זאגרב במסגרת המחזור ה-24. הוא סיים את עונת 2012/2013 עם 17 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים. ב-18 ביולי 2013 שיחק פיאצה לראשונה במסגרת בינלאומית אירופאית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-70 בניצחון 2-1 על דינמו מינסק במסגרת מוקדמות הליגה האירופית לעונת 2013/2014. לוקומוטיבה זאגרב לא העפילה לשלב הבא של המוקדמות. פיאצה סיים את עונת 2013/2014 עם 30 הופעות ליגה, בהן הבקיע 7 שערים.

דינמו זאגרב

בחודש יולי 2014 חתם פיאצה בדינמו זאגרב, האלופה לעונת 2013/2014. ב-11 ביולי 2014 ערך פיאצה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 60 דקות בהפסד 2-1 לרייקה במסגרת הסופר קאפ הקרואטי. ב-15 ביולי 2014 ערך פיאצה את הופעת הבכורה שלו במוקדמות ליגת האלופות לעונת 2014/2015, כשנכנס כמחליף בדקה ה-73 בניצחון 2-0 על ז'לגיריס וילנה. דינמו זאגרב עברה לשלב המוקדמות הבא, אך הודחה נגד אולבורג בולדספילקלאב ועברה לשלב הבתים של הליגה האירופית. ב-18 ביולי 2014 ערך פיאצה את הופעת הבכורה שלו במועדון במסגרת ליגת העל הקרואטית, כששיחק 90 דקות בניצחון 4-0 על סלאפן בלופו. באותו משחק הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-14. ב-11 בדצמבר 2014 הבקיע פיאצה את שערי הבכורה שלו בליגה האירופית, שלושער בניצחון 4-3 על סלטיק במסגרת המחזור השישי בשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2014/2015. פיאצה סיים את עונת 2014/2015 עם 32 הופעות ליגה, בהן הבקיע 11 שערים. ב-16 בספטמבר 2015 ערך פיאצה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 88 דקות בניצחון 2-1 על ארסנל במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת עונת 2015/2016 בליגת האלופות. הוא שיחק בכל ששת משחקיה של דינמו זאגרב בשלב הבתים, אותו הקבוצה לא צלחה.

יובנטוס

ב-21 ביולי 2016 חתם פיאצה ביובנטוס האיטלקית לארבע שנים.
את הופעת הבכורה ערך פיאצה ב-27 באוגוסט כשהחליף את פאולו דיבאלה בדקה ה-88 בניצחון 1-0 על לאציו.
ב-4 בינואר 2018 פיאצה עבר בהשאלה לחצי שנה לשאלקה מהבונדסליגה. ב-7 באוגוסט 2018 הושאל פיאצה לפיורנטינה לעונה אחת.

קריירה בינלאומית

ב-4 בספטמבר 2014 ערך פיאצה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה, כשהחליף את מתאו קובאצ'יץ' בדקה ה-78 בניצחון 2-0 על נבחרת קפריסין במשחק ידידות. ב-4 ביוני 2016 הבקיע פיאצה את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-20 בניצחון 10-0 על נבחרת סן מרינו במשחק ידידות.
לנצ'יה פלאביה

חברת לנצ'יה

לנצ'יה (איטלקית: Lancia, מבוטא לנצ'ה) היא חברה איטלקית לייצור מכוניות המהווה מאז שנת 1969 חטיבה בתאגיד פיאט. היא הוקמה בשנת 1906 על ידי וינצ'נזו לנצ'יה. מכוניות החברה הצטיינו בחדשנות הנדסית, פאר וביצועים וזכו להצלחות באירועי ספורט מוטורי.  החל משנות ה-90 של המאה ה-20 מוצבו דגמי לנצ'יה כדגמי יוקרה בקבוצת פיאט.
רקוויאם (אטרניטאס)

האלבום

האלבום הוא פרי יוזמה משותפת של אניה מלכאו ואלכסנדר הוזינגר שבשנת 1999 החליטו ליצור גרסת מטאל לרקוויאם הקתולי. הטקסט הליטורגי של הרקוויאם הוא טקסט המתאים לאופי סצנת המטאל הסימפוני שכן הוא, ובעיקר המזמור דיאס אירה, מלא בתיאורים אודות יום הדין הנורא, הוא מתקשר למוות ושייך למסורת ארוכה של הלחנת מוזיקה קלאסית. הפרויקט המשותף של מלכאו והוזינגר יצא כאלבום בשנה שלאחר מכן וזכה להצלחה. בעקבות הצלחת האלבום הוקמה להקת אטרניטאס, כדי להופיע עם שירי הפרויקט.
פון דה נורמנדי

בניית הגשר

הגשר תוכנן על ידי המעצב הצרפתי מישל וירלוז'ה. בנייתו החלה בשנת 1988 ונמשכה כשבע שנים. הגשר נחנך ביום 20 בינואר 1995. עלות הבנייה הכוללת הייתה 465 מיליון דולר.
בעת בה נחנך היה זה הגשר מעוגן הכבלים הארוך בעולם, כמו גם הגשר מעוגן הכבלים בו המרחק בין עמודי התמיכה הוא הגדול ביותר. בשנת 1999 נחנך גשר טאטרה ביפן שהמרחק בין עמודיו הוא 890 מטר. בשנת 2004 איבד הגשר גם את השיא לאורך כולל של גשר מעוגן כבלים, כאשר נחנך גשר ריו אנטיריו ביוון שאורכו הכולל 2,890 מטר.

מבנה

רוחב הגשר, 23.6 מטר, מחולק לארבעה מסלולי תנועה, שעליהם עובר הכביש המהיר A-29 המחבר בין לה הבר וסן-קנטן, וכן לשני מסלולים להולכי רגל. העמודים, היצוקים מבטון, הם בצורת האות Y הפוכה. משקלם יותר מ-20,000 טון, וגובהם 214.77 מטר. בבניית הגשר נעשה שימוש ביותר מ-19,000 טון פלדה, וב-184 כבלים.