google/wiki40b huggingface dataset:
מדלן דה מלמסטר

קורות חיים

דה מלמסטר נולדה בברוז'. היא למדה משפטים באוניברסיטה החופשית של בריסל וקיבלה תואר דוקטור. היא הייתה שותפה בייסוד מספר ארגוני נשים וארגונים חברתיים בבלגיה.
לאחר כיבוש בלגיה בידי הגרמנים השתתפה דה מלמסטר עם אחותה בארגון התנגדות לגרמנים ובהסתרת יהודים, בהם מבוגרים ותינוקות. הן אף הקימו תחנת רדיו מחתרתית ששידרה שידורים מחתרתיים במהלך המלחמה.

פעילותה להצלת יהודים בתקופת השואה

בנובמבר 1942 הוסתר גבריאל צימרמן בן ה-11 בביתן של מדלן ומרסל דה מלמסטר שהתגוררו באותה עת בבריסל. מאוחר יותר העבירו השתיים את אחיו הקטן של צימרמן, אדוארד, למסתור אצל אחיהן ז'ורז', ליד ברוז'. הן שינו את שם משפחתו והציגוהו כיתום מאזורי ליאז' שהופצצו, אך השאירו ליד מיטתו ספר תפילות יהודיות, כדי להקל על תחושת הבדידות שחש לאחר ניתוקו ממשפחתו, וזאת למרות הסכנה הברורה שבכך. האחיות דה מלמסטר הרשו לגבריאל להיפגש עם אחיו הקטן אדוארד, אך לא מסרו לו היכן מוסתר אדוארד, למען ביטחונם של השניים. דה מלמסטר העבירה את גבריאל למקום מסתור אחר, בבריסל, למען ביטחונו, שם נשאר עד השחרור בספטמבר 1944. הורי הילדים נעצרו במאי 1944 והאב נספה בבוכנוואלד.
כמו כן סייעה מדלן דה מלמסטר להצלתם של ילדים יהודים נוספים על ידי הסתרתם אצל קרובי משפחתה ועל ידי העברתם משם למקומות מסתור אחרים, עם גבור הסכנה לחשיפתם ולמעצרם של המסתירים והמוסתרים.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הייתה דה מלמסטר פעילה בארגוני נשים, ארגוני צופים וארגונים קתוליים, בהן אגודת המדריכות והצופות העולמית.
היא נפטרה בשנת 1996 בכפר לינסה (Lincé)‏, 30 ק"מ מדרום למסטריכט.
ב-1999 הוכרה מדלן דה מלמסטר בתור חסידת אומות העולם.
בשנת 2001 הוכרו גם ארבעה מבני משפחתה של דה מלמסטר כחסידי אומות העולם, בהם ז'וזאן סיגאר ובעלה של ז'וזאן, שהיה אחיה של מדלן דה מלמסטר.
ג'ניס ליפסון

ביוגרפיה

ליפסון גדלה באליזבת, ניו ג'רזי.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכתה ליפסון ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בקפיצה למים במקפצה של 3 מטר בתוצאה של 88.9 נקודות, לפני מודרן מאוסטריה (62.3 נקודות), במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא מכביה חדש של 1:14.4 דקות, לפני פריצי לוי (1:16.2 דקות) וגרצה גוטליב (1:21.6 דקות), שתיהן מאוסטריה ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:30.2 דקות, לפני לוסי גולדנר ואלישבע שמידט, שתיהן מאוסטריה. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי אחרי פריצי לוי (6:17 דקות).
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1936 זכתה ליפסון במדליית ארד בקפיצה למים ממקפצה של 3 מטר.
בשל היותה יהודייה החליטה ליפסון בשנת 1936 להחרים את אולימפיאדת ברלין (1936) במחאה על מדיניותו של אדולף היטלר והתעמולה הנאצית נגד היהודים ובכך תמכה בצעדה ובמאבק של המאמנת שלה שרלוט אפשטיין.
בשנת 1937 זכתה ליפסון בפעם החמישית ברציפות באליפות ניו יורק בקפיצה למים ממקפצה של 3 מטר.
דווייט גריזוולד

ביוגרפיה

דווייט גריזוולד נולד בעיירה הריסון שבנברסקה. בשנת 1914 הוא סיים את האוניברסיטה המקומית. הוא התגייס לצבא ארצות הברית ושירת קצין תותחנים במלחמת העולם הראשונה.
לאחר סיום הקרבות הוא חזר לנברסקה והיה מו"ל ועורך עיתון מקומי בשנים 1922–1940. בשנת 1920 הוא נבחר לקונגרס של נברסקה. בשנים 1932, 1934 ו-1936 דווייט גריזוולד השתתף במערכת הבחירות למושל אך ללא הצלחה. הוא נבחר לתפקיד בשנת 1940 וכיהן שלוש כהונות עד לשנת 1946.  
בשנת 1947 הוא הגיע לאירופה כחמשל של משלחת אמריקאית והיה ראש המשלחת ביוון בשנים 1947-1948.
בשנת 1952 דווייט גריזוולד נבחר לסנאט של ארצות הברית ושירת עד מותו בשנת 1954.
הקורפוס ה-72 (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-13 בפברואר 1944, וכמפקדו מונה זיגיסמונד פון פרסטר. הקורפוס לחם בקרבות השונים ברומניה, ובכלל זה במבצע יאשי-קישינב. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים בהונגריה ובאוסטריה, וב-8 במאי 1945 נכנע לכוחות בעלות הברית.
פריאל (יישוב)

פריאל היה מושב של עולים מברית המועצות בחבל ימית. 
המושב הוקם בחבל ימית שבסיני, על ידי גרעין של עולים מברית המועצות. על פי החלטת הממשלה בינואר 1978 נמשכו העבודות להקמת המושב, למרות אי הבהירות לגבי האזור לאור השיחות בין ישראל למצרים.
בספטמבר 1978, לאור הצהרת ראש הממשלה על פינוי יישובי חבל ימית בעקבות אישור הסכמי קמפ דייוויד בכנסת, נכנסו המשפחות, ששהו באולפן בצוחר, אל בתי המושב שהיו לפני חיבור לחשמל, מים וביוב. מספר חודשים התגוררו המשפחות במושב ללא חיבור לתשתיות. 
בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים החליטו רוב התושבים לעבור לעיר והמושב התפרק. במרץ 1982 סירבו חברי המושב להתפנות ממנו, לפני שיוסכם עמם על הפיצויים שיינתנו להם.  ב-13 באפריל 1982 דווח בדבר: "פריאל נעלמה גם היא".
You Should See Me in a Crown

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אייליש עצמה, ועל ידי אחיה פינאס או'קונל, שגם הפיק אותו. השיר הוא שיר בסגנון ההיפ הופ, המשלב בתוכו גם את סגנונות הטראפ והאלקטרופופ, המאפיינים שירים נוספים של אייליש.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
פפירוס נאש

פפירוס נאש הוא כינוי לארבעה מקטעי פפירוס שהתגלו בשנת 1898 במצרים על ידי הארכאולוג וולטר ל' נאש (Nash), ופורסמו לראשונה בשנת 1903.
בפפירוס, הכתוב בכתב עברי מרובע מהצורה של שלהי תקופת בית שני, מופיע נוסח קדם-מסורה של עשרת הדיברות, כשלאחריו מופיעה תחילתה של פרשת שמע ישראל. עד גילוי מגילות מדבר יהודה ולוחיות ברכת כהנים, היה נוסח זה הטקסט המקראי הקדום ביותר שהתגלה, ובעל משמעות רבה לחקר נוסח המקרא.

גילוי הפפירוס

מקטעי הפפירוס נרכשו בשנת 1898 מסוחר מצרי מקומי על ידי הארכאולוג וולטר ל' נאש, והם נמסרו לספריית אוניברסיטת קיימברידג', שם הם מופקדים כיום (מס' 233). הם פורסמו לראשונה בשנת 1903 על ידי סטנלי א' קוק, שתיארך אותם למאה השנייה לספירה; אולם מחקרים שבאו לאחר מכן הקדימו את תיארוך הפפירוס למחצית השנייה של המאה השנייה לפנה"ס (150–100 לפנה"ס). באותם ימים היה זה גילויו של הטקסט המקראי הקדום ביותר שנמצא אי פעם, וחשיבותו לחקר נוסח המקרא הייתה גדולה. כחמישים שנה לאחר מכן התגלו בחורבת קומראן שבמדבר יהודה כדי חרס עם מאות מגילות (לצד מספר מגילות שנמצאו באתרים נוספים באזור) שזמנם קדום לפפירוס נאש, המתוארכים למאה השנייה לפנה"ס, ואשר הזניקו את חקר נוסח המקרא מספר צעדים קדימה. הממצא הקדום ביותר שנמצא נכון להיום הוא לוחיות ברכת כהנים – שתי לוחיות כסף גלולות שנמצאו במערת קבורה בכתף הינום בירושלים, המתוארכות בקירוב לשנת 600 לפנה"ס.
ז'ליקו אובראדוביץ'

קריירה

אובראדוביץ' הצטרף לפרטיזן בלגרד בגיל 26 כרכז וכבר בעונתו הראשונה הוביל את הקבוצה לאליפות המדינה יחד עם שחקנים כגון ולאדה דיבאץ ואחרים. שנה מאוחר יותר העפיל עם הקבוצה לפיינל פור גביע האלופות והפסיד בחצי הגמר למכבי תל אביב.
קריירת האימון של אובראדוביץ' החלה מיד עם פרישתו מכדורסל. כבר בעונתו הראשונה כמאמן הקבוצה זכה עם פרטיזן בדאבל היוגוסלבי ובגביע אירופה בכדורסל, אך בעונה השנייה נושלה פרטיזן מכל תאריה.
בשנת 1993 עבר לחובנטוד בדאלונה הספרדית. לאחר זכייתה המפתיעה בפיינל פור של 1994, שנערך ביד אליהו, עבר אובראדוביץ' לאמן בקבוצה גדולה יותר - ריאל מדריד. ב-1995 זכה באליפות אירופה שנייה ברציפות, אך לא הצליח לשחזר את ההישגים בהמשך. ריאל נחלשה, ובשנת 1997 נאלצה להתמודד במפעל משני, גביע ספורטה, שבו זכתה. 
בסיום אותה עונה עבר אובראדוביץ' לבנטון טרוויזו האיטלקית, עימה זכה בגביע ספורטה בשנת 1999.
אובראדוביץ' חזר לצמרת האירופית עם חתימתו בפנאתינייקוס היוונית, הקבוצה אותה הוא אימן ברציפות משנת 1999–2012. תחת שרביטו זכתה פנאתינייקוס בכל אליפויות יוון שנערכו מאז, למעט זו של 2002 ושל 2012. בשנת 2000 חזר לאחר היעדרות של חמש שנים למעמד גמר אליפות אירופה ולזכייה, כאשר קבוצתו גברה על מכבי תל אביב. ב-2001 הפסיד אובראדוביץ' ופנאתינייקוס למכבי בגמר הסופרוליג, וב-2002, עם איחוד מפעלי הכדורסל באירופה, זכה אובראדוביץ' באליפות היורוליג כאשר קבוצתו גברה במשחק הגמר על קינדר בולוניה. חמש שנים חלפו עד לזכייתו השישית של אובראדוביץ' באליפות היורוליג, בפיינל פור שנערך באתונה ב-2007 לאחר שקבוצתו גברה במשחק הגמר על צסק"א מוסקבה. בפיינל פור שנערך ב-2009 בברלין הוביל את פנאתינייקוס לגביע יורוליג נוסף, לאחר שקבוצתו גברה במשחק הגמר על צסק"א מוסקבה. ב-2011, בפיינל-פור שנערך בברצלונה, הוביל אובראדוביץ' את המועדון היווני לעוד גביע יורוליג, לאחר ניצחון במשחק הגמר על מכבי תל אביב.
בין השנים 1996–2000 אימן גם את נבחרת יוגוסלביה. הוא זכה עימה במדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה, באליפות אירופה בשנת 1997 ובאליפות העולם בשנת 1998. ביוני 2012 הודיע כי לא יאמן את פנאתינייקוס בעונה הבאה, ואכן ביולי 2013 חתם אובראדוביץ' בפנרבחצ'ה אולקר לשנתיים, בהן הוביל את הקבוצה לאליפות ליגת העל הטורקית ולתואר גביע הנשיאים הטורקי בעונתו הראשונה, ובעונתו השנייה לפיינל פור היורוליג. אחרי אלו הוארך חוזהו בשנתיים נוספות, שב-2016 הוארכו עד 2020. בעונת 2015/2016 הוביל את פנרבחצ'ה לגמר אירופי ולדאבל מקומי. ב-מאי 2017, בפיינל-פור שנערך על אדמת טורקיה ובעיר של קבוצתו, עשה אובראדוביץ' היסטוריה כאשר הביא לפנרבחצ'ה את גביע היורוליג הראשון בתולדותיה ובתולדות הכדורסל הטורקי בכלל, והתשיעי שלו בקריירת האימון, כאשר הוביל את קבוצתו לניצחון מוחץ בגמר על אולימפיאקוס.
עמוד שער

עמוד השער של ספר, עבודת תזה, יצירה מוזיקלית ושאר סוגי יצירות כתובות וכרוכות, הוא עמוד הקרוב לעטיפה הקדמית (לעיתים - העמוד הראשון), המציג בדרך כלל את כותרת היצירה ושם המחבר ולעיתים פרטים נוספים. עמוד השער הוא גלגולו המודרני של ה"קולופון" שצורף לכתבי היד (של קודקסים וכדומה), טרם המצאת הדפוס.
בעיתונים ובכתבי עת, עמוד השער הוא העמוד הראשון.

עמוד השער בספרים

עמוד השער הוא חלק מהמידע המקדים את גוף הספר (יחד עם הקדשה, הקדמה, תוכן עניינים) ועשוי אף לכלול כותרת הארוכה מזו שניתנה על גבי עטיפת הספר. ישנם עמודי שער הכוללים מלבד שם המחבר גם את שם המאייר ושם המתרגם.
עמוד השער עשוי לכלול מידע לגבי מהדורת הספר: מספר המהדורה, שנת הוצאה, פרטי המוציא לאור ומקום ההוצאה. בחלק מהספרים מופיע גם פירוט המהדורות הקודמות. 
מידע לגבי זכויות היוצרים ומספר ISBN מודפס לעיתים על צדו האחורי של עמוד השער (המכונה "וֶרְסוֹ" - verso), או על העמוד שמולו.
הספרים המודפסים הראשונים (האינקונבולה) לא הכילו עמוד שער ולא כותרת, ולכן זוהו על פי מילות הפתיחה שלהם.
בעבר עמודי שער רבים כללו איורים, חלקם כמסגרת לטקסט שבדף. היו בהם עיטורים גרפיים כקישוט בלבד והיו עיטורים שנושאם קשור לתוכן היצירה, למחבר או למוציא לאור.
עמודי שער של ספרים:

עמוד השער בעיתונים ובכתבי עת

בעיתונים ובכתבי עת, עמוד השער הוא העמוד הראשון. עמוד זה כולל מידע טכני, לגבי ההוצאה לאור (שם כתב העת, פרטי המו"ל, פרטי העורך הראשי) ולגבי הגיליון (תאריך הגיליון, מחירו) והן תוכן.
בעיתון כולל התוכן את החדשות העיקריות, ובראשן הכותרת הראשית, וכן יש בו הפניות למאמרים עיקריים הנמצאים בעמודיו הפנימיים של העיתון. חלק משטחו של עמוד השער מנוצל למודעות.
בכתב עת מנוצל עמוד השער לעיתים להצגת מלוא תוכן העניינים של כתב העת, ופעמים אחרות הוא מוקדש בעיקר להצגת המאמר העיקרי שבכתב העת, באמצעות איור הממלא חלק ניכר מעמוד השער וכותרת של המאמר העיקרי. 
לעיתים מיוחסת יוקרה מיוחדת להופעה בעמוד השער. כך, למשל, הופעה של דוגמנית בשערו של כתב עת נחשבת להישג ראוי לציון בקריירה שלה.

עמוד השער בעבודות אקדמיות

בעבודות אקדמיות ועבודות תזה עמוד השער הוא העמוד הראשון של היצירה. הוא כולל את כותרת העבודה ושם המחבר. בעבודות של סטודנטים מוצג גם שם הקורס במסגרתו נכתבה העבודה, שם המרצה, תאריך ההגשה ולעיתים שם המוסד. עמוד זה אינו ממוספר. 
בעבודות תזה עמוד השער כולל כותרת מלאה של העבודה, שם המחבר ותאריו האקדמיים, שמות הפקולטה והחוג/מחלקה בהם מוגשת העבודה, שם האוניברסיטה, תאריך סיום התואר וסמל זכויות היוצרים הבינלאומי. עמוד השער אינו ממוספר; העמוד הבא אחריו, התקציר, הוא העמוד הממוספר הראשון. 
במאמר מדעי לרוב אין עמוד שער, וכל המידע הרלוונטי מופיע בראש העמוד הראשון של המאמר.
עברית בסימן טוב

עברית בסימן טוב הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית, ללימוד עברית, ששודרה בטלוויזיה הלימודית. הסדרה הופקה ב-1975 ב-19 פרקים, ששודרו גם בשידורים חוזרים. 
הדמות המרכזית בסדרה הייתה "סימנטוב" (דודיק סמדר), מדריך תיירים, אשר עסוק גם בפתרון תעלומות בלשיות, לצד הצגת נופי ישראל לתיירים. עוד השתתפו בתוכנית רחל הפלר כ"אביבית", מזכירתו של סימן טוב, ומרדכי בן זאב (מר גולומבק).
פרקי הסדרה הוקדשו לסוגיות שונות בשפה העברית וכן הוצגו בה נופים ואתרים בארץ. אחד ממאפייני הסדרה היא נעימות חליל צד ששימשו מוזיקת הרקע. אות הפתיחה של התוכנית היה השיר "טוב ללכת בדרכים" של נתן יונתן בביצוע שלישיית שריד.
את התסריט כתבה רות בונדי והמפיקה הייתה דניה אביאל. האחראי לצד הלשוני לימודי של הסדרה היה פרופ' חיים רבין. הסדרה לוותה אף בסדרת ספרים שנמכרו לקהל הרחב. 
במשך שנים רוב פרקי הסדרה נחשבו לאבודים, מאחר שהחינוכית לא המירה את הפרקים לפורמט עדכני, אך בשנת 2012 מרבית פרקי הסדרה (מלבד הפרק השני) שוחזרו בהצלחה לפורמט עדכני מקלטות שידור שנעשה בהם שימוש בשנות השמונים. למרבה האירוניה, הפרקים המשוחזרים עלו לערוץ היוטיוב של החינוכית בנובמבר 2012 וכיומיים לאחר מכן הלך לעולמו דודיק סמדר. ב-5 בדצמבר 2016 נחשף הפרק השני במסגרת פרויקט הדיגיטציה של הטלוויזיה החינוכית.
רוזי פרז

ביוגרפיה

פרז נולדה ברובע ברוקלין שבניו יורק להורים שמוצאם מפוארטו ריקו, אמה, זמרת, לידיה פרז הייתה נשואה לונטורה פרז בזמן לידתה של בתה, אולם אביה הביולוגי של פרז הוא ימאי בשם איסמאיל סראנו.
את מרבית ילדותה העבירה פרז במשפחה אומנת, כיוון שלא הסתדרה עם אמה.
פרז למדה ב"תיכון גרובר קליבלנד" שברובע קווינס ולאחר מכן ב"מכללת הקהילה" בלוס אנג'לס.
פרז היא גם פעילה חברתית בארגונים למען חולי איידס, בהם החלה פרז להשתתף לפני שאמה נפטרה מהמחלה.
תחום נוסף שפרז מנסה לקדם הוא לימודי אמנות בהתנדבות בבתי ספר בשכונות מצוקה בניו יורק במטרה להוות אמצעי להביע רגשות.

קריירת משחק

פרז החלה את דרכה בתור רקדנית מקצועית בתוכניות הטלוויזיה "Soul Train" ו-"In Living Color". בעת שרקדה במועדון לילה מקומי הבחין בה במאי הסרטים ספייק לי והחליט לצרף אותה לסרטו "עשה את הדבר הנכון" ב-1989, בסרט הופיעה פרז בתפקידה של טינה, חברתו הפורטו ריקנית של מוקי (ספייק לי).
בעקבות תפקיד הבכורה שלה קיבלה פרז מספר הצעות לתפקידי משנה והופיעה בדרמה הקומית של ג'ים ג'ארמוש "מונית לילה" בה מגלמת פרז נוסעת בשם אנג'לה, לאחר מכן שיחקה פרז בדרמה "גברים לבנים אינם יכולים".
בשנת 1993 שיחקה פרז בדרמה של פיטר ויר "ללא פחד", בה גילמה פרז את קרלה רודריגו, ניצולת תאונת מטוס ביחד עם בעלה מאני (בניסיו דל טורו), קרלה משותקת מהלם הכאב רגשי והאשם על אובדן בנה הפעוט בתאונה. על משחקה בסרט קיבלה פרז את פרס פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
ב-1997 גילמה פרז את הנערה הקשוחה פרדיטה דורנגו, חברתו של הבחור הצעיר והאנרכיסטי רומאו דה לה רוסה (חאווייר ברדם) בסרט הספרדי "לרקוד עם השטן", הזוג מחפש אנשים לשם הקרבתם, הם חוטפים זוג תיכוניסטים, ונוסעים לכיוון לאס וגאס.
ב-2005 החלה פרז לדבב בסדרת האנימציה "רוץ, דייגו, רוץ!" את דמותה של קליק, מצלמה שובבה וחצופה המסוגלת לזהות חיות ואת מיקומן רק לפי שמיעת קולן.
ב-2008 השתתפה פרז בקומדיה "פיינאפל אקספרס". בשנת 2012 שיחקה בקומדיה "דירות קטנות" בכיכובו של מאט לוקאס.
ארסן ונגר

קריירה

קריירת המשחק של ונגר הייתה קצרה. הוא החל לשחק כחובבן בתור מגן או בלם במספר מועדונים צרפתיים, במקביל ללימודיו באוניברסיטת שטרסבורג, שם השלים תואר שני בכלכלה ב-1974. ונגר הפך למקצוען ב-1978, כשחתם בקבוצת שטרסבורג, עמה זכה באליפות צרפת ב-1979, אך ונגר לא היה שחקן מפתח בקבוצה ושיחק בעונה זו רק 3 פעמים. ב-1981 קיבל רישיון אימון ומונה למאמן קבוצת הנוער של שטרסבורג.
אחרי עונה לא מוצלחת כמאמן נאנסי, שבסופה ירד המועדון לליגת המשנה, המריאה קריירת האימון של ונגר, כשהוחתם במונקו ב-1987. בתחילה הצליח מאוד במועדון: זכה באליפות צרפת ב-1988 ובגביע הצרפתי ב-1991, והחתים שחקנים ידועים כגלן הודל ויורגן קלינסמן. למרות זאת, הוא פוטר מהמועדון ב-1994, כשמונקו סיימה במקום התשיעי. ונגר עבר לאמן בקבוצת נאגויה גראמפוס מליגת העל היפנית, ל-18 חודשים.
ב-28 בספטמבר 1996 מונה ונגר למאמן ארסנל מהפרמייר ליג האנגלית. ונגר לא היה ידוע באנגליה קודם לכן, אולם הצליח להוביל את המועדון להצלחה במהירות. תחת הדרכתו זכתה הקבוצה ב-3 אליפויות הפרמייר ליג, כולל שני דאבלים. במסגרת האירופית, לעומת זאת, נחלה ארסנל אכזבות רבות לאורך התקופה, כשלא הצליחה להעפיל לשלבים המאוחרים של ליגת האלופות. עם זאת, ב-2006 הגיעה הקבוצה לגמר המפעל, בו הפסידה לברצלונה.
עם השנים הותיר ונגר את חותמו על ארסנל, שהתברגה דרך קבע בצמרת הפרמייר ליג. הוא הביא למועדון שחקנים ברמה עולמית כתיירי הנרי, פטריק ויירה ורובר פירס. בנוסף להבאת שחקנים וטקטיקות חדשות, הוא גם תכנן מחדש את תוכנית האימונים והיה מעורב ישירות בעיצוב האצטדיון החדש של ה"תותחנים", אצטדיון האמירויות. במהלך התקופה פיתח יריבות ספורטיבית ידועה עם מנג'ר מנצ'סטר יונייטד, אלכס פרגוסון.
בדרך כלל נחשב ונגר למאמן רגוע, אך לעיתים מזגו גובר עליו. ב-10 באוקטובר 2000 הוא נענש בקנס והרחקה ל-12 משחקים מהמגרשים, על "התנהגות מבישה ותקיפה פיזית" לאחר הפסד ארסנל לסנדרלנד.
באוקטובר 2004 חתם על חוזה לאמן בארסנל עד עונת 2007/2008. בספטמבר 2007 האריך ונגר את חוזהו לאמן בארסנל עד שנת 2011.
לאורך שנות עבודתו בארסנל נקט ונגר במדיניות של אי החתמת שחקנים לאחר שעזבו את המועדון. הוא נימק זאת בכך שברגע ששחקן עוזב את ארסנל אזי העזיבה היא סופית ומוחלטת. מדיניות זו הופרה לראשונה לאחר שהבלם סול קמפבל חזר לארסנל בתחילת 2010, לאחר ששיחק בשורות המועדון בין 2001 ל-2006.
בשנת 2014 זכה ונגר עם ארסנל בפעם החמישית בגביע האנגלי, לאחר ניצחון 2:3 על האל סיטי במשחק הגמר.
בשנת 2015 הוא הפך למאמן עם הכי הרבה זכיות בגביע האנגלי (6 פעמים) בעידן של אחרי מלחמת העולם השנייה, לאחר שניצח את אסטון וילה 0–4 בגמר.
בשנת 2017 האריך ונגר את חוזהו בארסנל עד 2019.
ב-20 באפריל 2018 ונגר הודיע שיעזוב את ארסנל בסיום עונת 18–2017 לאחר 22 שנים כמאמן הקבוצה.
קנת' סטאר

ביוגרפיה

סטאר שימש כשופט בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה בשנים 1983-‏1989 וכפרקליט המדינה של ארצות הברית בשנים 1989–1993, תחת הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
בתחילה, הוטל על סטאר ושני שופטים נוספים מטעם מחלקת המשפטים לחקור את התאבדותו סגן היועץ המשפטי בבית הלבן, וינס פוסטר, שבה קבע כי הוא התאבד עקב דיכאון וניקה מהאשמות קונספירטיביות בדבר מותו; וכן את פרשת וייטווטר שכללה השקעות נדל"ן, שבה היו מעורבים ביל קלינטון ורעייתו הילרי. לאחר זמן מה, חקירות שערכו השלושה חשפו את מערכת היחסים מחוץ לנישואים שניהל הנשיא קלינטון עם מוניקה לוינסקי. לאחר מספר שנים של חקירה, פירסמו סטאר ושני השופטים האחרים את דוח סטאר, שהיה המקור לניסיון הדחתו של קלינטון בקונגרס ושלילת רישיון עריכת הדין שלו לחמש שנים.
בין השנים 2010–2016 כיהן כמנהל אוניברסיטת ביילור שבטקסס, כשפרש עקב מחדל בתגובה לתקיפה מינית באוניברסיטה.
מולי בן ששון

ביוגרפיה

בן ששון נולד בירושלים בשנת 1953 לשרה ולד"ר יונה בן ששון (דרצ'ינסקי), שעלה מוולוז'ין והיה מרצה לפילוסופיה יהודית, ומנהל המחלקה לתרבות תורנית במשרד החינוך. אמו של אביו יונה, פריידל (שעל שמה המעוברת קבעו הוא ואחיו חיים הלל את שם משפחתם בישראל), הייתה בתו של רבי חיים הלל פריד, משנה ראש ישיבת וולוז'ין ומצאצאי ראשיה, ואביו של יונה היה הרב שמואל אביגדור הלוי דרצ'ינסקי, ר"מ בישיבת וולוז'ין בליטא. התגורר בשכונת קריית משה,  בשכנות לחוקרת התנ"ך פרופ' נחמה ליבוביץ ולמד בישיבה התיכונית נתיב מאיר.
למד בבצלאל במחלקה לעיצוב קרמי בין השנים 1975-1979 והחל משנת 1981 החל ללמד במוסד זה.  בשנים 1996-2000 שימש כראש המסלול לעיצוב במחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית ובשנת 2004 ריכז את לימודי ההמשך במחלקה זו. 
בשנים 2005-2013 כיהן כראש המחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית, וכיום הוא מרצה בבצלאל ובאוניברסיטה העברית.
בן ששון נשוי לבילי ומתגורר באפרת. אחיו הוא מנחם בן-ששון, נגיד האוניברסיטה העברית בירושלים, ונשיאה הקודם.
יוחנן טברסקי (ירושלים)

ביוגרפיה

נולד ברחמסטריבקה (אז האימפריה הרוסית, כיום אוקראינה), לרבי דוד טברסקי ולשפרה (בת רבי אברהם יהושע העשיל טברסקי). למד אצל אביו. בתחילת המהפכה הקומוניסטית, נתפס כשהוא לומד תורה וכמעט הוצא להורג. בשנת ה'תרפ"ו עלתה משפחתו, בראשות הסב רבי מנחם נחום, לארץ ישראל. למד בישיבת שפת אמת של חסידות גור.
לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תש"י, מונה לממלא מקומו. הוא פתח את ישיבת מאור עיניים לזכר אבי השושלת רבי מנחם נחום מצ'רנוביל. לאחר שחרור הכותל המערבי נהג לפקוד אותו הרבה. הוא נהג בפשטות ובמאור פנים עם תלמידיו. נודע כמתמיד. בתקופתו החלה להיווצר חצר בחסידות רחמסטריווקא, לאחר שבשני הדורות הקודמים של האדמו"רים בירושלים, לא התפתחה חצר סביב האדמו"רים.
נקבר באוהל אדמו"רי רחמסטריווקא בהר הזיתים.
סדיליה

קיצור תולדות הסדיליה ושימושה

ספרדית היא אחת משפות רבות שהתפתחו מן הלטינית. האות c הלטינית מציינת תמיד אותו עיצור, זה שמציינת גם האות "כ" במילה העברית "כּלב". מסיבות שונות התפתחה הספרדית באופן כזה, שבחלק מהמילים שבמקורן הלטיני נכתבו ב-c, העיצור c נהגה כבלטינית, אך בשאר המילים הללו העיצור נהגה כ"צ" בעברית של ימינו. הוספת הסדיליה ל-c נועדה לסמן שיש להגותה כ"צ" ולא כ"כ". הסדיליה נכנסה לשימוש במאה ה-11 לערך. תחילה נכתבה כ-z ויזיגותית אחרי ה-c באותה שורה (לדוגמה: lancʒa, "חנית"), אז לשם קיצור הפכה ה-c לעיטור עילי של ה-z (לדוגמה: lanꝣa) ולבסוף התהפכו היוצרות: ה-c חזרה לממדיה הטבעיים וה-z הוויזיגותית הפכה לעיטור תחתי שלה (lança). עד המאה ה-19 הייתה הסדיליה תמיד עיטור של האות c. אז החלה לשמש כסימן הבחן בלתי-תלוי ולעטר בשפות שונות אותיות שונות. במאה ה-18 נשרה הסדיליה מהספרדית. ה-Ç הוחלפה ב-z או, לפני e ו-i, ב-c פשוטה. כמו כן העיצור שאותו באה הסדיליה מלכתחילה לתאר השתנה: מ-[ts] ל-[s] (בין המאה ה-14 והמאה ה-16) ולבסוף (במאה ה-17) ל-[θ] של ימינו.
מהספרדית התפשטה הסדיליה ראשית לשפות השכנות (גאוגרפית ולשונית): פורטוגזית, קטלאנית וצרפתית. בשפות אלה הסדיליה אינה נכתבת כאשר ה-c קודמת לאחת משתי האותיות e או i, כי במקרים אלה ה-c נהגית תמיד בהגייתה המיוחדת. ההגייה המיוחדת תלויה בשפה. בצרפתית מודרנית, למשל, ה-ç נהגית כ-s. מדוע אם-כך לא להשתמש פשוט ב-s במקום ב-ç? האם יש לכך יתרון או שזו סתם מסורת? היתרון של השימוש ב-ç הוא שכך כתיב המילה מהווה תזכורת למקור הלטיני שלה. זה עוזר להבין את משמעות המילה, לראות ביתר בהירות את הקשר שלה למילים אחרות וכן לזכור את חוקי ההטייה של המילה.
אפקט ביפלד-בראון

אפקט ביפלד-בראון הוא אפקט שנתגלה סביב שנת 1920 על ידי ד"ר פאול אלפרד ביפלד משווייץ, ועוזר המחקר שלו, תומאס טאונסנד בראון מארצות הברית.

האפקט

כאשר מחברים מקור מתח ישר (DC) בעל מתח גבוה (20KV ומעלה) לקבל, שהלוחות שלו הם בעלי צורה שונה אחד מהשני (א-סימטרי), מופעל כח וקטורי כלפי הלוח הקטן יותר. האפקט מתגלה גם בעוצמות זרם נמוכות במיוחד (0.5ma).

שימושים אפשריים ומחקרים תעשייתיים

במשך עשרות שנים הדעה המקובלת הייתה שמדובר בתופעה שולית וחסרת תועלת. בעשורים האחרונים נחשף כי מספר חברות נחשבות, וביניהן בואינג ונאס"א קיימו מחקרים בנושא, שתוצאותיהם לא פורסמו - אם בשל תוצאות דלות ואם בשל סודות תעשייה.
אם נכונות טענות חלק מהחוקרים בתחום מדובר בשיטת הינע שיש לה פוטנציאל עצום, ועשויה להחליף את מנגנוני העילוי המקובלים ואת ההינע הרקטי בתוכניות החלל.

מחלוקת על מקור התופעה

במשך עשרות שנים מקובל היה שהאפקט מקורו בתנועת יונים. בשנים האחרונות נסיינים רבים קוראים תיגר על הסבר זה, ולעת עתה אין הכרעה סופית בשאלת מקור התופעה, או אפילו בשאלה באילו תנאים היא מתקיימת.
לטענת חוקרים צרפתיים ניסויים בני כמה ימים רצופים שעשו השניים באותן שנים במכון מחקר בצרפת גילו כי קיים יחס ישר בין עוצמת המתח לבין עוצמת הכח. כמו כן, גילו החוקרים כי קיימים הבדלים בעוצמת הכח בין יום ללילה ואפילו בין זמני גאות לשפל. כמו כן נטען כי הניסוי נעשה בתנאים מבוקרים ברמה גבוהה, כולל ואקום גבוה מאד, שעצם קיום התופעה בו שולל את ההסבר המסורתי.
מודלים קטנים שמשקלם גרמים בודדים עד עשרות גרמים כבר "הורמו" בהצלחה באמצעות שימוש באפקט הזה, על ידי עשרות אנשים ברחבי העולם. מודלים כאלו נקראים לרוב "Lifters". קיימות הדרכות רבות ברשת האינטרנט כיצד לשחזר את התופעה בבנייה ביתית.
מספר פטנטים נרשמו על האפקט הזה על ידי ממציאיו.
מינייראו

משחקי כדורגל בינלאומיים

שעות המשחקים הן בזמן UTC-03.
עמירם עיני

עמירם עיני (נולד ב-18 בספטמבר 1973) הוא דוגמן ומוזיקאי נורווגי-ישראלי.

ביוגרפיה

עיני נולד בנורווגיה לאם נורווגית ואב ישראלי ולמד בבית ספר לאומנויות. 
בגיל 20 עבר לגור בישראל ולאחר חצי שנה עבר לאוסטרליה בעקבות פנייה של סוכנות דוגמנות אוסטרלית. הוא הופיע בפרסומות רבות בטלוויזיה ובין היתר של מי עדן, קוקה קולה ומספר פרסומות של ב"פסק זמן" בין היתר כגולש סקי.
הוא הופיע גם בקמפיינים של ורסאצ'ה, ארמני, צ'רוטי וג'אנפרנקו פרה והיה לאחד הדוגמנים הישראלים המצליחים בעולם.
הוא עבד בתעשיית האופנה בפריז, מילאנו וניו יורק וב-2003 הצטלם לקולקצייה של המותג האמריקאי "WRANGLER".
ב-2007 דגמן לחברת H&O, הוא דגמן בפרסומות לבשמים פלטיניום וטיטניום וב-2009 דגמן לחברת פולגת.
ב-2010 שימש כפרזנטור של חברת "ml men" ובנוסף שימש כדוגמן של המשביר לצרכן והופיע בפרסום של מנו ספנות.
הוא מיוצג בארבע עשרה סוכנויות דוגמנות שונות באירופה ובארצות הברית. עיני עוסק גם באומנות והציג תערוכות של ציוריו. בין היתר הציג תערוכה הנקראת "15 שניות" ועסקה במבצע עמוד ענן ובזמן הקצר שיש לאזרחים לרוץ למקלטים.
עיני מתאמן באמנויות לחימה. בענף ספורט זה ב-1999 זכה במקום הראשון בגביע האירופאי ודורג שני באליפות צרפת הפתוחה.
ב-2019 התמודד באודישן לעונה 5 של The Voice (ישראל) אך אף אחד מהשופטים לא הסתובב.

Amiraminc

ב-2002 הוא החל ללמוד מוזיקה ופיתוח קול באיטליה.
ב-2005 הקים את להקת "Amiraminc" שם הוא משמש כסולן ראשי, הלהקה משלבת מוזיקת רוק עם מוזיקה אירית אתנית.
אלבומם הראשון שיצא ב-2007 נקרא "Little defects" והוקלט בין היתר בנורווגיה ובאנגליה בשיתוף פעולה עם המפיק של להקת א-הא לייף ג'ונסון, באוגוסט באותה שנה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באנגליה.
ב-2010 הקליטה הלהקה את השיר "I Guess I Must Be Wrong" העוסק בתמיכה בפליטים המגיעים לישראל מאפריקה, ובקליף לשיר הופיעו מספר ידוענים וביניהם מיכל ינאי ורז מאירמן, באותה שנה צילמה הלהקה את הקליפ לשירם "Can't Pretend" בו הופיעה הרקדנית אנה ארונוב, אלבומם השני נקרא "Undefined".
עיני כתב והלחין מספר שירים ובנוסף הוא מלמד פיתוח קול.

חיים אישיים

עיני נשוי לשרי ולהם שתי בנות, לפני כן התגורר בצרפת מספר שנים שם היה נשוי לאישה מקומית.
אנדראה קור

ביוגרפיה

אנדראה קור נולדה בדאנדוק, מחוז לאות', באירלנד, הבת הצעירה של ג'ין וגרי קור, שני מוזיקאים. היא, אחיותיה הגדולות, קרולין (נולדה ב-1973) ושרון (נולדה ב-1970) ואחיה ג'ים (נולד ב-1964), הקימו את הלהקה הקורס על מנת להיבחן לסרט "The Commitments" שיצא ב-1991. למרות שכל הארבעה הופיעו בסרט, רק אנדראה קיבלה תפקיד שכלל דיבור. כמה שנים אחר-כך, במחזמר "Evita", היא שיחקה את פילגשו של חואן פרון בתפקיד שכלל רק שירה.
ב-2002 צצו שמועות שהיא הולכת לשחק כלארה בהפקת טלוויזיה בריטית על פי הנובלה של בוריס פסטרנק, "דוקטור ז'יוואגו", אבל בסוף הדמות שוחקה על ידי קירה נייטלי.
ממרץ 2006 הקורס לקחו תקופת פגרה ממוזיקה כי לג'ים, קרולין ושרון יש משפחות שהם רצו לבלות איתן יותר זמן . בנובמבר 2006 הוציאה הלהקה את אלבום אוסף הלהיטים השני שלה, שנקרא "Dreams: The Ultimate Corrs Collection".

קריירת סולו

קור הקליטה את אלבום הסולו הראשון שלה, שנקרא "Ten Feet High"‏ .
האלבום, שהופץ מהשבוע השלישי של יוני 2007, הופק על ידי נלי הופר והמפיק בפועל בונו מלהקת U2. חוץ מלשיר, היא גם מנגנת בפסנתר. 11 רצועות באלבום נכתבו על ידי קור והנותרת היא גרסת כיסוי לשיר של הלהקה Squeeze,‏ "Take Me I'm Yours"‏ . ב-3 ביוני 2007 יצא הסינגל הראשון מהאלבום לתחנות רדיו ברחבי אירלנד.