google/wiki40b huggingface dataset:
דוור

דוור הוא מקצועו של אדם העובד בחלוקת דואר (מכתבים וחבילות) לבתים ולעסקים.

בישראל


מקום המדינה היה דואר ישראל, בגלגוליו השונים, מונופול, ולכן היה המעסיק היחיד של דוורים. עם פתיחת שירותי הדואר לתחרות, בתחילת המאה ה-21, החלו ספקים נוספים להעסיק דוורים. בשנת 2015 היו בדואר ישראל כ-1,800 דוורים, אולם בעקבות הרפורמה בחברה, צומצם מספרם לכ-1,200

בארצות הברית

בארצות הברית נקראים הדוורים "נושאי מכתבים" (letter carriers), והם מתחלקים בין שלושה איגודים שונים. רשות הדואר האמריקנית עושה שימוש בתוכנת מחשב על מנת להקצות לדוורים כמות מכתבים שתספיק ליום עבודה בן שמונה שעות. התוכנה יודעת לנתח את כמות המכתבים והמרחקים בין הבתים על מנת לבצע חישוב מדויק. חלק מהדוורים אינם מרוצים משיטה זו, שכן מבחינתם התוכנה נותנת הערכה גסה לזמן חלוקת המכתבים, והם מעדיפים שהחלוקה תתבצע בהסתמך על מחקרים וסקרים שיבוצעו בידי בני אדם.
מסווגים את מסלולי חלוקת המכתבים למסלולים שיש להיעזר בהם בכלי רכב לבין מסלולים שניתן לגמוא אותם בהליכה. הדוורים שמחלקים דואר במסלולים ארוכים נוהגים במשאית דואר, ולרוב משלשלים את המכתבים לתוך תאי דואר גדולים של עסקים או מפעלים. גם הדוורים שמחלקים דואר בהליכה נוהגים במשאית דואר. הם לוקחים כמות מסוימת של דואר ביציאתם מהמשאית, מחלקים אותה לאורך הרחוב ואז חוזרים מצדו השני של הרחוב בחזרה לרכב. דוורים שאינם מחלקים דואר בשטח עירוני צפוף אינם נדרשים ללבוש מדים, ויש שמובילים את הדואר במכוניתם הפרטית ולא ברכב של רשות הדואר.
נשים חילקו דואר בארצות הברית מתחילת המאה ה-19. על פי רשות הדואר האמריקאית, האישה הראשונה שעבדה כדוורית הייתה שרה בלאק, ומשלוח הדואר הראשון שלה היה ב-3 באפריל 1845. מארי פילדס הייתה האישה השחורה הראשונה שעבדה עבור רשות הדואר האמריקאית. כינויה היה "מארי כרכרת הנוסעים", והיא חילקה דואר בדיליז'נס במונטנה משנת 1895 עד לתחילת המאה ה-20. כאשר התפתחה התעופה ונוצר הדואר האווירי, טייסת הדואר הראשונה הייתה קת'רין סטינסון שהצניחה ממטוסה מטעני דואר ביריד במונטנה בספטמבר 1913.  הדווריות הראשונות שחילקו דואר בערים באופן רשמי מטעם רשות הדואר הועסקו מימי מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 2007 כ-59,700 נשים חילקו דואר באזורים עירוניים וכ-36,600 חילקו דואר באזורים כפריים, בסך הכל כארבעים אחוזים מכלל הדוורים במדינה.
דיוויזיית הצנחנים החמישית (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1944, והועמדה תחת פיקוד גוסטב וילקה. במהלך המערכה בנורמנדי רק רגימנט הצנחנים ה-15 של הדיוויזיה היה כשיר ללחימה, ולחם לצד דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17. הדיוויזיה ספגה אבידות כבדות בנורמנדי, ולאחר מכן נסוגה להולנד לצורך שיקום הדיוויזיה. בספטמבר 1944 לחמו כוחות הדיוויזיה בהולנד במהלך מבצע מרקט גארדן נגד הדיוויזיה המוטסת ה-82, ובמהלך הקרב על הבליטה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-85 במסגרת הארמייה השביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה כחלק מהארמייה השביעית ומארמיית הפאנצר השישית, וב-12 באפריל 1945 נכנעו כוחות הדיוויזיה בכיס הרוהר.
ויז'ה מריה

היסטוריה

ויז'ה מריה נוסדה ב-27 בספטמבר 1867 על ידי מנואל אנסלמו אוקמפו ליד מוצב צבאי ישן. המתיישבים הראשונים היו מהגרים, בעיקר איטלקים, ספרדים וגרמנים.
האוכלוסייה גדלה, עד שב-1915 ויז'ה מריה קיבלה מעמד של עיר.

כלכלה

כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על תעשייה, ובעיקר תעשיית החלב, כרייה, גידול מקנה וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול סויה, תירס, הדרים ובוטנים.

חינוך

בעיר שוכנת האוניברסיטה הלאומית של ויז'ה מריה. בנוסף, קיימות בעיר שלוחות של אוניברסיטאות אחרות, כמו האוניברסיטה הטכנולוגית הלאומית.

תחבורה

ויז'ה מריה נמצאת על מסלול הכבישים הלאומיים 9, המקשר בין צפון ארגנטינה ובואנוס איירס, ו-158, המקשר בין הערים ריו קוארטו וסן פרנסיסקו, שתיהן בפרובינציית קורדובה.
סניוראז'

סֵנְיוֹרַאז' (באנגלית: Seigniorage) הוא פער הרווח בין עלות הנפקת הכסף לבין ערכו הנקוב.
בעבר, הזכות לטבוע מטבעות הייתה שמורה למלך או לאריסטוקרטים ופרובינציות או ערים שקיבלו סמכות זו מהשלטון המרכזי. מכאן מקור המילה סניוראז' — פריבילגיה השמורה לאדון (סניור).
בצורתו הטהורה, סניוראז' מתקיים בעת הנפקת שטרות נייר. ערכו הפנימי של שטר כסף הוא כמעט אפסי (עלות ההנפקה שלו בלבד), בעוד שערכו הנקוב של השטר גבוה בהרבה מערכו הפנימי. לדוגמה, שטר של 100 שקלים מאפשר למדינה לקנות שירותים וסחורות בשווי זהה, כשבפועל המדינה משלמת תמורת אותם סחורות או שירותים בפיסת נייר צבעונית שרק היא רשאית להנפיק. אם עלות ההנפקה של שטר 100 שקל היא 2 שקלים, הסניוראז' הנגזר מכל שטר כזה הוא 98 שקלים. 
בהנפקת מטבעות, הסניוראז' הוא הפער בין שווי תכולת המתכת של המטבע לערך הנקוב. לדוגמה, מטבע 5 שקלים העשוי סגסוגת של ניקל ונחושת מכיל 10 גרם מתכת ששוויה בשוק הסחורות הוא 60 אגורות. הסניוראז' במקרה הזה הוא 4.40 ש"ח, שהם הפער בין הערך הנקוב לשווי המתכת.

סניוראז' במטבעות ממתכות יקרות

בתקופות קדומות, מטבעות היו עשויים ממתכות יקרות כזהב וכסף. לכאורה, ערכם של המטבעות נקבע אז לפי שווי תכולת המתכת היקרה שבהם (זהו בעצם בסיס הזהב), ולכן לא התקיים סניוראז'. בפועל, שליטים ומדינות נהגו לדלל בהדרגה (לעיתים בסתר) את כמות המתכת היקרה במטבע בין אם באמצעות הקטנת משקל המטבע ובין אם באמצעות הפחתת אחוז המתכת היקרה בסגסוגת. לדוגמה, הסובריין הבריטי הראשון שהונפק בשנת 1489 על ידי הנרי השביעי שקל 15.6 גרם זהב בטוהר 23 קרט (958 אלפיות). הסובריין הבריטי מ-1817 מכיל רק 7.98 גרם זהב בטוהר 22 קרט, למרות שערכם הנקוב של שני המטבעות זהה. דוגמה נוספת: שילינג בריטי משנת 1910 הכיל 5.7 גרם של כסף סטרלינג. ב-1920 הופחת טוהר הכסף מ-925 אלפיות ל-500 אלפיות, וב-1947 הוחלף שילינג הכסף בשילינג העשוי סגסוגת ניקל ונחושת. למרות השינויים בהרכב המתכת, ערכו הנקוב של המטבע לא השתנה. 
במדינות שבהן נעשה שימשו במטבעות ממתכת יקרה הייתה נהוגה שיטה נוספת לגביית סניוראז' — הנפקת שטרות נייר שווי ערך למטבעות זהב, כשלכאורה בעל השטר יכול היה להמיר אותו בזהב בכל רגע נתון. בפועל, חלו מעת לעת מגבלות שונות שמנעו המרה של שטרות נייר למטבעות זהב — השעייה זמנית עקב מצב חירום, פשיטת רגל של הבנק או איסור על החזקת זהב בידי אזרחים. בכך בעצם הבנק או המדינה נהנו מסניוראז' הנגזר מהפער בין שווי המתכת היקרה שהופקדה אצלם לבין שוויו הפנימי של שטר הנייר המצוי בידי בעל הפיקדון.
כשעלות ההנפקה של מטבע עולה על ערכו הנקוב, נוהגים סוחרים להתיך את המטבעות למטילי מתכת גולמית ולמכור אותם בשוק הסחורות למרות שהדבר אסור על-פי חוק. מדינות רבות נוהגות משום כך להוציא מהמחזור מטבעות שבהן הסניוראז' אפסי או שלילי, להקטין את משקל המטבעות או להחליף את הסגסוגת בסגסוגת זולה יותר.

אספנות ואובדן כסניוראז'

סניוראז' מתקיים גם באמצעות הנפקת סטים של מטבעות ושטרות לאספנים. סט של שטרות ממהדורה מוגבלת נמכר לאספן שלא יעשה שימוש בשטרות, ובכך בעצם המדינה סופגת כסף מציבור האספנים. גם מטבעות ושטרות שהושחתו, אבדו או בוטלו כהילך חוקי מעניקים למדינה המנפיקה סניוראז'.
חנה ואחיותיה

עלילה

הסרט מגולל את סיפורן של שלוש אחיות במשך כשנתיים. חנה (מיה פארו) היא האחות המסודרת ביותר מבין השלוש. היא נשואה לאליוט (מייקל קיין) המאוהב בסתר באחותה, לי (ברברה הרשי). לי חייה בחברת פדריק (מקס פון סידוב), צייר מתבודד. מאוחר יותר היא מתוודעת לחיזוריו של אליוט ונענית לו. הולי (דיאן ויסט) היא נרקומנית לשעבר המנסה את מזלה ללא הצלחה במשחק. היא יצאה בעבר עם בעלה לשעבר של חנה, מיקי סאקס (וודי אלן).
במשך הסרט נפרשות מערכות היחסים בין האחיות. בסוף הסרט, חנה ואליוט נשארים כזוג ללא ידיעתה של חנה על הבגידה של אליוט ולי. מיקי, שעבר מסע לחיפוש אלוהים מתחתן עם הולי שהחליטה לעסוק בכתיבה. לי התחתנה עם מרצה שהיא פגשה באוניברסיטת קולומביה.

הכנסות

הסרט יצא לאקרנים ב-7 בפברואר 1986 ב-54 אולמות קולנוע והכניס כ-1,265,826 דולר בסוף השבוע להוצאתו. ב-14 במרץ הקרנות הסרט התרחבו ל-761 אולמות קולנוע. הסרט הכניס בארצות הברית 40,084,041 דולר והפך להיות אחד הסרטים המכניסים ביותר של וודי אלן.
הסרט יצא לאור בהפצה לא מוגבלת בפסטיבל הקולנוע בקאן 1986.

ביקורות

הסרט זכה לביקורות מהללות. הוא דורג עם ציון של 93% באתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 42 ביקורות. האתר "מטֵקריטיק" דירג את הסרט עם ציון של 90 מתוך 100. רבים מהמבקרים דירגו את הסרט כטוב ביותר לשנת 1986.
הסרט היה מועמד לרשימות מאה שנים... מאה סרטים, מאה שנים... מאה קומדיות ומאה שנים... מאה תשוקות של מכון הסרטים האמריקאי.
גני איילנד

גני איילנד או גני האי (באנגלית: Island Gardens) הוא פארק ציבורי הממוקם בקצהו הדרומי של אייל אוף דוגס שברובע טאוור המלטס שבלונדון, על הגדה הצפונית של נהר התמזה.

היסטוריה

הפארק נפתח לציבור ב-3 באוגוסט 1895 ביוזמתו של הפוליטיקאי המקומי ויל קרוקס.
הפארק ידוע בשל הנוף הנשקף ממנו אל מעבר לנהר - לגדה הדרומית של התמזה - בה מצוי אזור גריניץ' ובייחוד בית החולים גריניץ', הקאטי סארק והמוזיאון הימי הלאומי הבריטי.
בקצהו הדרומי של הפארק נמצאת הכניסה הצפונית למנהרת הולכי הרגל גריניץ'.
JDAM

JDAM (ראשי תיבות של Joint Direct Attack Munition) היא מערכת זנב ההופכת פצצות אוויר שעד כה נפלו במסלול בליסטי חופשי למדויקות, המכונות "פצצות חכמות". הפצצה פותחה על ידי חיל האוויר האמריקני במשותף עם חיל הים האמריקני ומיוצרת על ידי חברת בואינג האמריקאית . השימוש המבצעי הראשון שלה היה ב"מבצע כוח מאוחד" בשנת 1999.

הערכה

הערכה (קיט) כוללת משטחי ניהוג, חיבור למחשב המטוס, מערכת הנחיה אינרציאלית ומערכת ניווט מונחה לוויינים עם מחשב. הערכה מורכבת תוך דקות ספורות על פצצת ברזל. מערכות אלו יכולות לשפר את רמת הדיוק של פצצות רגילות, בכל מזג אוויר.

אופן השימוש

לפני הטיסה או במהלכה מזין הטייס למחשב הפצצה את מיקום המטרה. במהלך הטיסה מעדכן מחשב המטוס את מערכת הניווט האינרציאלית של הפצצה במיקום המטוס. כאשר הטייס מטיל את הפצצות, כנפוני הניהוג מכוונים את הפצצה אל המטרה בעזרת מערכת ה-GPS.
חיל האוויר האמריקאי מחזיק ביכולת ייחודית להזנה של נתוני ה-GPS לפצצה לאחר הטלתה, ושינוי רציף של ערכים אלו בעזרת הנחיה משולבת עם סימון לייזר, על ידי יחידות סימון מטרה מיוחדות (יכולת המוכרת במערכות נשק כ-LOAL, כלומר: Lock-On After Launch), כך ניתן להפעיל את המערכת גם על מטרות נעות.

JDAM בחיל האוויר הישראלי

הצבא הזר הראשון שרכש את הפצצה הוא חיל האוויר הישראלי, בו היא מכונה ברד כבד (ברד"כ). כדי להתאים את מטוסי ה-F-16 לנשיאת הפצצות החדשות, הוחלף בלוק התוכנה של המטוס.
פצצה מתקדמת יותר, היא פצצת ה-SPICE של חברת רפאל. הפצצה נעזרת במערכת ניווט לוויינית ובהנחיית רב"ת אלקטרו-אופטית (השוואת תמונה של המטרה בהשוואה לתמונה המתקבלת מעדשת הפצצה). בחיל האוויר מכונה הפצצה ברד פלדה וברד קל.
ח'רמיה

החֻ'רמיה (מפרסית: خرمدينة כלומר "[הדת] השמחה") או ח'ראמדין היא תנועה או מספר תנועות דתיות שקמו בעקבות ההתנקשות בחייו של המצביא אבו מסלם איש ח'ראסאן בשנת 755 לספירה על ידי הח'ליפה העבאסי אל-מנצור. תנועות הח'ראמיה התבססו על סגידה כמעט אלילית לאבו מסלם, מתוך אמונה שהוא לא מת אלא ניצל בדרך נס ונמלט אל משכן נסתר בהרי איראן, שם הוא שוכן עם דמויות אחרות כמו הנביא מחמד וזורואסטר ועתיד לחזור כדי לנקום את הבגידה בו ואף לגאול את האנושות.

רקע

אבו מסלם, מתאסלם מדור ראשון ממוצא איראני, היה האישיות הצבאית שהקימה את ה'מהפכה' (דַוְּלה) העבאסית. הוא היה מצביא מוכשר ומנהיג כריזמטי בקרב תושבי ח'ראסאן, מחוז חשוב בשולי האימפריה המסלמית דאז בגוש האיראני (כיום חלק מאפגניסטן) ומקור תמיכתם הפוליטית של העבאסים. נראה כי אחרי אבו מסלם נהו בעיקר אנשים ממוצא פרסי, בין אם מתאסלמים שזכו למעמד נחות ( מֵוֵאלי ) ביחס למסלמים ערבים ובין אם אנשים בעלי זהות דתית לא ברורה ואף עם נטייה לכיוון הדת הזורואסטרית שטרם נעלמה מאיראן.
אבו מסלם זכה למעמד חשוב בזמנו של הח'ליף העבאסי הראשון אל-צפאח ובתקופתו של הח'ליף אלמנצור אף סגדו לו ולח'ליף תנועה שנקראה רואנדיה, שהאמינה שהח'ליף העבאסי הוא גלגול של רוח אלוהים ואבו מסלם הוא הנביא שלו. הם התקבצו כדי לסגוד לח'ליף מול ארמונו, והח'ליף נאלץ להרוג אותם. לאחר מכן, הוזמן אבו מסלם לחצר הח'ליף ונרצח בשנת 755 מחשש שהפופולריות שלו תאיים על שלטונו של אלמנצור.

תחילת המרד

הח'רמיה היו תנועה ששילבה אמונות אליליות זורואסטריות עם יסודות אסלאמיים (בעיקר שיעיים) ועם דמותו ההיסטורית של אבו מסלם. במרידות, שהתרחשו בח'ראסאן ובאד'רבייג'אן, השתתפו גם קציניו של אבו מסלם, כמו האשם בן אלחכים המכונה אלמֻקַנַע (רעול הפנים). המרד התחיל על ידי לבלר איראני בשם סנפאד' (סנבאד האמגוש) אשר, בטרם תצא שנה מאז מותו של אבו מסלם, קרא לצעוד על מכה ולהשמיד את הכעבה! סנפאד' טען כי אבו מסלם לא נרצח אלא הפך ליונה ועף אל הרי זגרוס שם הוא חי עם המהדי ומזדק.

שיא המרד וסיומו

שיא המרד הגיע עם יציאתו לפומבי של אלמקנע ב-759, לשעבר קצין בצבאו של אבו מסלם שהציג את עצמו כנביא של אבו מסלם אשר היה, לטענתו, גלגול של אלוהים ומכריז על אלהותו של אבו מסלם. הוא נכלא עקב דעותיו, אבל השתחרר והתחיל מרד ב-770 בערך למשך כעשרה שנים. ב-755, בחלוף עשרים שנים ליום הירצחו של אבו מסלם, פרץ מרד נוסף בשמו של אצחאק אלטורקי, שטען שאבו מסלם נמצא עם זורואסטר ושניהם יחזרו לגאול את האנושות. גם מרד זה סוכל ב-780 כאשר הצבא העבאסי הגיע לח'ראסאן הרחוקה, ואז אצחאק התאבד עם כל נשותיו.
אבל המרד המשמעותי והארוך ביותר מבחינת השפעתו ואורכו היה המרד של באבכ ח'ראמדין שפרץ ב-807 ונמשך עד 837. זאת הודות למקום ביצורו הטוב בהרי טבריסטאן במצודת באד'ד' ואף למספר ניצחונות צבאיים של באבכ ותומכיו. באבכ היה זורואסטרי מלידה וביקש להחזיר את דת מזדק ואת מלכות ח'וסראו הסאסאנית שקדמה לאסלאם. נפילתו של באבכ נגרמה הודות לבגידתו של אפשין, נסיך ארמני שהיה איש אמונו של באבכ. הח'ליף הורה לכרות את גפיו בפומבי ואז לתלות את גופתו למשך מספר ימיו בבגדאד. אחר כך, הופשט עורו ונמתח על גבי עורו של שור.
לואי ה-13 של רמי מרטן

לואי ה-13 של רמי מרטן (בצרפתית Louis XIII de Rémy Martin) הוא משקה חריף מסוג קוניאק שמיוצר על ידי חברת רמי מרטן.
המשקה מיוצר מענבים שמגיעים מהקומונה קוניאק ממחוז שראנט שבחבל פואטו-שראנט שבצרפת. גילאי האו-דה-וי של המשקה נעים מ-40 ל-120 שנות יישון בחביות מעץ אלון מזן לימוזין.
בקבוק בנפח 750 מיליליטר של לואי ה-13 יכול לעלות עד 34 אלף דולר. בשנת 2008 יצאה גרסה מיוחדת בשם "פנינה שחורה" המונה כ-786 בקבוקים שעוצבו במיוחד על ידי אמני חברת Baccarat מקריסטל שחור ופלטינה.

בתרבות

בסרט הקולנוע "קוקטייל", בריאנן פלניגן ודאג קוגלין מתערבים על בקבוק לואי ה-13.
רון מק'גובני

לפני מטאליקה

מק'גובני התחיל לנגן על גיטרה אקוסטית בגיל 12. בסוף שנות ה-70 הוא הכיר את ג'יימס הטפילד. שניהם למדו באותו תיכון והטפילד ניגן בלהקת בית ספר חובבנית בשם Obsession שביצעה גרסאות כיסוי של להקות רוק ומטאל של אותה תקופה. רון היה חבר של ג'יימס והיה בא להופעות של להקתו ובסופו של דבר ג'יימס צירף את רון ללהקה כבסיסט.
מאוחר יותר, בשנת 1981 ג'יימס ורון יסדו להקה בשם Leather Charm. חברי הלהקה ניגנו במוסך של בית ישן וריק שהיה שייך להוריו של רון. באותה תקופה ג'יימס הטפילד כבר התחיל להלחין שירים מקוריים שאחד מהם, Hit the Lights, נכנס בסופו של דבר לאלבום הראשון של מטאליקה Kill 'Em All.
הלהקה התפזרה לאחר חודשים ספורים ואז ג'יימס הטפילד הכיר את המתופף לארס אולריך והשניים החליטו להקים להקה. ג'יימס הכיר את לארס לרון, אך רון התרשם שלילית מאופיו של לארס, אך התיר לשניים לנגן במוסכו, כיוון שהיה חבר טוב של ג'יימס. הייתה זו נקודת ציון להיווסדה של להקת מטאליקה, באוקטובר 1981.

מטאליקה

בתחילת דרכה היו בלהקה רק שני חברים קבועים: ג'יימס הטפילד ולארס אולריך שניגנו במוסכו של רון מק'גובני ואת גרסת הדמו הראשונה של Hit the Lights הם הקליטו עם ג'יימס הטפילד על בס ובחור ג'מייקני בשם לוֹייד גראנט שניגן את הסולו על גיטרה חשמלית.
בסופו של דבר הטפילד שיכנע את מק'גובני להצטרף ללהקה החדשה כבסיסט וכמו כן צורף הגיטריסט דייב מסטיין. זה היה ההרכב הרשמי הראשון של מטאליקה ועם הרכב זה הם הקליטו, ב-14 במרץ 1982 במוסכו של מק'גובני, את קלטת הדמו הראשונה שלהם שנקראת Ron McGovney's '82 Garage demo. הקלטת הכילה מספר גרסאות כיסוי ושני שירים מקוריים.
לאורך אותה שנה הלהקה הוציאה עוד מספר קלטות, חלקן הוקלטו במוסך של רון וחלקן בהופעות חיות כשבכל פעם הם הוסיפו עוד ועוד שירים מקוריים שהיו עתידים להיכנס לאלבום הסטודיו הראשון של מטאליקה. בניגוד לשאר שלושת חברי הלהקה מק'גובני מעולם לא השתתף בכתיבת שירים ועיקר תרומתו, בנוסף לנגינה על בס, הייתה בארגון וניהול העניינים השוטפים של הלהקה, כגון הובלת ציוד להופעות.
רון לא חיבב את לארס אולריך, מכיוון שחש שלארס מפריד בינו לבין ג'יימס שהיה חברו הטוב בימי התיכון. יחסיו עם דייב מסטיין היו גרועים עוד יותר: בניגוד לרון, שהיה בחור שקט ומופנם מבית טוב, דייב היה פרחח מופרע ומכור לאלכוהול ונהג להתעלל ברון ואף לגנוב דברים מביתו (לימים דייב גורש מהלהקה בגלל התנהגות זו). רון ספג התנהגות זו בעיקר בגלל יחסיו הטובים עם ג'יימס, אך לאחר שדייב שפך בירה לתוך הבס של רון, הוא גירש את דייב ואת כל הלהקה מביתו, אך לאחר מכן התנצל על כך בפני ג'יימס.
היה זה בסוף שנת 1982 וכך למעשה הסתיימה החברות של רון מק'גובני במטאליקה, ואיתה "תקופת המוסך" של הלהקה. את מקומו של מק'גובני החליף הבסיסט המוכשר קליף ברטון שחברי הלהקה הכירו ואף ניהלו איתו משא ומתן על הצטרפותו ללהקה עוד לפני פרישתו של מק'גובני.

לאחרי הפרישה ממטאליקה

לאחר מספר שנים שב מק'גובני למקצועו - הוא הצטרף ללהקת "Phantasm". לאחר מספר לא רב של הופעות פרש בשנית ולא חזר יותר לקריירה מוזיקלית. כיום הוא מתגורר בצפון קרוליינה ועובד במפעל מקומי. בראיונות עם רון מק'גובני הוא טען שלא מתחרט על עזיבת מטאליקה ושחיי כוכב הרוק התוססים אינם בשבילו.
ב-1987 מטאליקה הקליטה EP בשם The $5.98 E.P.: Garage Days Re-Revisited שהכיל קאברים שחלקם נוגנו עוד במוסכו של רון מק'גובני ושמו של ה-EP הוא ככל הנראה מחווה לאותם "ימי מוסך". ב-1998 השירים האלה נכנסו לאלבום הקאברים Garage Inc. - "מוסך בע"מ". בשלהי 2011 הופיע מק'גובני באופן חד פעמי באחד משלושת הקונצרטים אשר חגגו את יובל שלושים השנה ללהקה.
ברכיה בן נטרונאי הנקדן

כוחו ביצירה וספרות

כמה אמרות בשמו, בכינוי ר' קרשביהו הנקדן, הובאו בספרי הראשונים, כמו בגיליון ספר הסמ"ג, בספר התרומה, ובספר מנחת יהודה. אמרות אלו עוסקות בעיקר בתחום צורת כתיבת האותיות בספר התורה, ובפרשנות המקרא.
דעות החוקרים חלוקות בדבר מידת כישרונותיו. שלמה יהודה רפפורט סבור שהיה למדן בעל ידיעות מופלגות, ומייחס לו גם את חיבור שיר הייחוד, שני סימנים מתוך ספר חסידים (תריב-תריג), ותשובות שנדפסו בסוף "מדרש שמואל", דפוס קושטא. לעומתו, יש המשערים שתוך כדי עיסוקו במלאכתו כמעתיק ספרים ומנקדם, היה מוסיף בשוליהם מהערותיו שלו, והערות אלו הן שהובאו בספרים בשמו. כך גם תרגומי ספרים שהעתיק יוחסו לו בטעות, ועיקר כישרונו בא לידי ביטוי בתחום השירה והדקדוק, ולא בענייני הלכה או תרגום (חיים מיכל, אור החיים ערך 650).
כך או כך, כישרונותיו בתחום הפיוט אינם מוטלים בספק, והם באים לידי ביטוי בפיוטים הרבים המופיעים בספרו "משלי שועלים".
שלמה שליפר

שלמה שליפר (ברוסית: Шлойме Михелевич (Соломон Михайлович) Шлифер;‏
23 בדצמבר 1889, סמילה - 1957, מוסקבה) היה רבה של מוסקבה.
אביו, יחיאל מיכל שליפר (1865–1907) היה שוחט ואחר כך רב באולכסנדריה. שלמה שליפר למד בישיבה של העיר לידא, שם למד אצל מייסד תנועת "המזרחי" יצחק יעקב ריינס. ב-1913 קיבל סמיכה והתמנה לרבה של העיירה וורונובו, באותה שנה התמנה לרבה של עיירת הולדתו אולכסנדריה. ב-1922 עבר למוסקבה, מ-1922 עד 1931 היה מזכיר וחבר של הרבנות של מוסקבה.
ב-1941 נמלט שליפר לטשקנט. ב-1943 הוא מונה לתפקיד רב באחד מבתי-כנסת במוסקבה. ב-1944 הצטרף לוועד היהודי האנטי-פשיסטי.
ב-1957 תחת הנהלתו נפתחה ישיבה "קול יעקב", שם לימד יהודה לייב לוין.
סביבון

סביבון הוא צעצוע המסתובב על צירו. בקרב היהודים משמש הסביבון בעיקר כמשחק מסורתי לחג החנוכה.
הסביבונים הנפוצים מופעלים על ידי סיבובם באמצעות אצבעות כף היד, אך יש גם המופעלים באמצעות השלכתם בעוצמה, באמצעות בעיטה בכף הרגל, או באמצעות מנגנון הפעלה מכני. לאחר הפעלתו הסביבון מסתובב זמן מה סביב צירו, לעיתים גם תוך התקדמות במישור, עד שהחיכוך מביא לעצירתו.

אטימולוגיה

קודם שנתקבע השם "סביבון" ניתנו לצעצוע שמות אחרים: ביאליק קרא לו "כִּרְכָּר", ומנדלי מוכר ספרים – "חזרזר". מקור השם העברי "סביבון" לא הוברר עד תומו. במקומות אחדים מובא המקור מפי איתמר בן אב"י, שטען כי הוא זוכר שהגה את המילה כבר בהיותו ילד בן 5. הפרסום הראשון של המילה בכתובים מופיע בעיתון הצפירה, מיום 24 בדצמבר 1897 (כאשר בן אב"י היה כבר בן 15) במאמר של דוד ישעיהו זילברבוש הווינאי, המייחס דווקא לעצמו את החידוש הלשונאי:
"יש קונה עולמו במילה אחת או בהברה אחת ואפילו באות אחת שנזרקה לו מפי תומו [...] הנה מתנה טובה שיש לי בבית גנזי. הנה ואגיד: סביבון שמה. הוא הוא השם שאני קורא בעברית במשקל שפיפון לכלי צעצועים של הילדים בחנוכה שקורין דראֶדיל בלע"ז ['דְרֶיידל' ביידיש]".

סביבוני משחק

לסביבוני משחק שלא נועדו דווקא לחנוכה הצורה היא לרוב דיסקה בעלת סימטריה גלילית, על מנת שהסביבון יסתובב טוב יותר ולזמן רב יותר. באמצעות מקל מסובבים את הסביבון על החוד והוא "מרקד" על המשטח סביב עצמו.

בייבלייד

ביפן נוצרה סדרת אנימה בשם "בייבלייד" (Beyblade), שעסקה בילדים שברשותם סביבונים, שבכל אחד מהם נעולה "חיית כוח" על טבעית. המוצרים שיובאו לישראל בעקבות הסדרה זכו להצלחה רבה בישראל בשנות ה-2000 המוקדמות.
הסביבונים (או: "בליידים") הם צעצועים מכניים לכל דבר, שמותאמים לעריכת קרבות בין שני משתתפים על גבי זירה ייעודית (Bey-stadium). הם מורכבים לרוב מכמה חלקים: טבעת התקפה מפלסטיק, לרוב מעוצבת בצורת טורבינה או להב של מסור, טבעת משקולת ממתכת שיש לה השפעה על אופן הסיבוב ושיווי המשקל של הבלייד, ובסיס פלסטי שמכיל בתוכו מערכת ששולטת בצורת הסיבוב של הבלייד. לרוב סביבונים כאלו מתחילים את פעולתם בעזרת מכשיר ייעודי שנקרא "משגר" (ולא ידנית) והוא זה שנותן לבלייד את המומנט הנדרש כדי להתחיל סיבוב.
עם התקדמות האנימה הוצגו טכנולוגיות יותר מתקדמות שמשפרות את פעולתם של הבליידים, וחברות הצעצועים Takara (ביפן) והסברו (בארצות הברית) עבדו בשיתוף פעולה עם מפיצי האנימה ודאגו להוציא קווי מוצרים שתואמים למה שהוצג באנימה.

סביבוני רגל

סביבוני רגל הם סביבונים שייחודם הוא בכך שהם מופעלים בעזרת כף הרגל. צורת הסביבונים מזכירה צורת פעמון והפעלתם נעשית על ידי דריכה חזקה בסמוך לחלק הפתוח שלהם. ייחוד נוסף של סביבונים אלו קשור לעובדה שניתן לשמור אותם בתנועה סיבובית לפרקי זמן בלתי מוגבלים על ידי שבועטים בהם בעיטה סיבובית בטכניקה מיוחדת. תכונה זו מאפשרת לשחק בסביבונים אלו משחק הדומה מאוד באופיו למשחק הכדורגל. המשחק פותח על ידי ממציא המשחקים דוד הירש, ויצא לאור לראשונה בשנת 1989.
מרים הופרט

הכשרתה המקצועית

ד"ר מרים הופרט (Mirjam Hoffert) נולדה בעיר יאסלו (Jaslo) שבגליציה ב-13 באוקטובר 1897 ונפטרה בתל אביב בשנת 1980. היא החלה את דרכה המקצועית בלימודי פסיכולוגיה ופדגוגיה בווינה, שם השתלמה במכון הפסיכואנליטי אצל אנה פרויד וזיגפריד ברנפלד (Siegfried Bernfeld) (אנ'), פילוסוף ופסיכואנליטיקאי יהודי שהשפיע רבות על תנועת 'השומר הצעיר', בה הייתה גם פעילה בנעוריה. בהמשך, עבדה אצל המחנך היהודי יאנוש קורצ'אק בוורשה, וכתבה את עבודת הדוקטורט שלה על העקרונות הפסיכולוגיים בעבודתו של יוהאן היינריך פסטלוצי (Johann Heinrich Pestalozzi), מחלוצי הפדגוגיה הסוציאלית באירופה. כבר בעבודתה הראשונה כמנהלת בית יתומות יהודי נקטה בגישה אינדיבידואלית, שוויונית וחדשנית, כזו שמבקשת לקדם אווירה משפחתית במוסדות בניגוד לשיטות העבודה הפטרנליסטיות המקובלות. התנסות זו הובילה אותה ללמוד עבודה סוציאלית בבית הספר של אליס סלומון בברלין בין השנים 1926–1928. את הכשרתה המקצועית עשתה בתחום ההתמכרויות לאלכוהול וסמים, תוך העדפת גישה משפחתית מערכתית, אשר תלווה אותה גם בהמשך דרכה המקצועית. לאחר סיום לימודיה עבדה בקליניקה לילדים עם בעיות התנהגות וכן עם משפחות במחלקת הרווחה של עיריית ברלין. לאחר עליית הנאצים לשלטון פוטרה ממשרתה והיגרה לפלשתינה המנדטורית בשנת 1933.

פעילותה ביישוב העברי ובמדינת ישראל

בזכות ניסיונה המקצועי, מצאה עבודה זמן קצר לאחר הגעתה. תחילה הוזמנה על ידי ד"ר מרדכי ברכיהו, מייסד מחלקת ההיגיינה בארגון 'הדסה', לטפל בילדים עם בעיות התנהגות, ולאחר מכן הוזמנה על ידי הנרייטה סאלד לעבוד בלשכה למען עולי גרמניה בתל אביב, שבהמשך התרחבה לאוכלוסיות אחרות ונקראה 'הלשכה לטיפול בעולה'. בשנת 1947 עבדה במחנות העקורים בקפריסין ועם קום המדינה בשנת 1948 התמנתה לניהול השירות למען העולה.
במבט רטרוספקטיבי, ביטאה הופרט ביקורת על יחס הממסד כלפי תושבי המעברות ומחנות העולים: "העובדים הסוציאליים התקשו להתגבר על האפוטרופסות של המוסדות, שנהגו להחליט במקום האנשים בלי לשתפם בשיקול ובהחלטה [...] ניסינו להסביר את הדבר למוסדות, לאור העובדה שהיו גם עולים שרצו לעזוב (את) המעברות ולדאוג לעצמם, אך לא הצלחנו". 
לאחר שנת השתלמות בארצות הברית ייסדה וניהלה את המחלקה לעבודה סוציאלית קהילתית (Community social work) (אנ') במשרד הסעד בין השנים 1962-1953 וכן הקימה יחד עם מספר נשים נוספות, רובן עובדות סוציאליות, תחנה לייעוץ בחיי נישואין - מרכז ראשון מסוגו אשר פועל עד ימינו בשם 'אלומה' ומציע טיפול משפחתי מסובסד לכל נפש.
בשנת 1961 עמדה בראש בית הספר הישראלי לעבודה סוציאלית בקניה - the Kenya-Israel school for rural social workers at Machakos, פרויקט דיפלומטי ביוזמת שרת החוץ דאז גולדה מאיר. לצד המטרה לכונן יחסים בין המדינות ולתרום לשחרורה של קניה מהשלטון הבריטי, בית הספר היווה גם מוקד עלייה לרגל ממדינות שכנות באפריקה.
לאחר פרישתה לגמלאות כיהנה כיועצת לחברת הדיור הציבורי 'עמידר', למחלקת השכונות של הועד הפועל של ההסתדרות ולעמותת 'מטב' לטיפול סיעודי בקשישים. 
מעבר לכך הקימה תיאטרון קהילתי לנוער בפרדס כץ, ובשנת 1978 לקחה חלק בארגון הוועידה הבינלאומית לעבודה סוציאלית שהתקיימה בישראל. 
בהלווייתה אמרה עליה אחת מתלמידותיה בבית הספר בקניה, אשר הגיעה במיוחד לחלוק לה כבוד אחרון, ש "יש לפעמים שאדם נושא בקרבו את כל האנשים, וכזאת הייתה מרים הופרט".
מדי שנה מוענק פרס על שמה ליזמות וחדשנות בעבודה סוציאלית על ידי איגוד העובדים הסוציאליים.
מרים הופרט הייתה נשואה ליעקב חורני, פעיל ציוני. לזוג לא היו ילדים.
קיינו

קריירה

הלהקה נוצרה בקיץ 2018 כאשר טום הוגו ובעלו אלכס אולסון החלו לכתוב את השיר "Spirit In The Sky". בהמשך צורפו ללהקה הראפר הסאמי פרד-רנה בוליו והזמרת הנורווגית אלכסנדרה רוטאן.

לפני האירוויזיון

הלהקה השתתפה בתחרות ה-Melodi Grand Prix 2019 עם השיר "Spirit In The Sky" שעוסק בקבלה של כל מגדר באשר הוא, על פי הלהקה. לאחר ניצחונה של הלהקה ב-Melodi Grand Prix 2019 נקבע כי היא נציגת נורווגיה באירוויזיון לשנת 2019 בתל אביב שבישראל.

באירוויזיון

בחצי הגמר השני של אירוויזיון 2019 שנערך ב-16 במאי 2019, העפילה הלהקה לגמר. בגמר האירווזיון הביצוע שלה קיבל את הניקוד הגבוה ביותר בהצבעות הקהל - 291 נקודות, אך עקב ציון ניקוד נמוך בהצבעות השופטים הם סיימו במקום השישי.

לאחר האירוויזיון

באפריל 2019 הוציאו קאבר לשיר "Shallow" של ליידי גאגא ובראדלי קופר מהסרט "כוכב נולד". ב-21 ביוני 2019 הוציאו את הסינגל השני שלהם, Praying.
הזחל הרעב

תקציר הספר

זחל ירוק בוקע מביצה, ומייד חש רעב גדול. הוא חופר את דרכו ואוכל דרך פירות במשך חמישה ימים: פרי אחד ביום הראשון, שני פירות ביום השני וכך הלאה עד חמישה ימים, וביום השישי מתנסה בסוגים רבים של מזונות. במהרה הוא אוכל יותר מדי וחש בבטנו. לאחר שהוא מתאושש מן הזלילה הוא בונה סביב עצמו פקעת שבה הוא נשאר לפחות שבועיים, וממנה הוא מגיח כפרפר בעל כנפיים גדולות ויפהפיות.