google/wiki40b huggingface dataset:
אליפות אסיה בכדורסל

היסטוריה

אליפות הקונפדרציות של אסיה נפתחה במנילה ב-1960, ומטרתה הייתה להעלות את הקבוצה האסייתית הטובה ביותר לטורניר הכדורסל של המשחקים האולימפיים. בארבע התחרויות הבאות זכתה פיליפינים שלוש פעמים באליפות, בעוד יפן ניצחה בגמר את הפיליפינים ב-1965. נבחרות קוריאה הדרומית, יפן ופיליפינים זכו בשלושת הטורנירים שלאחר מכן, עד שנבחרת סין זכתה לראשונה בטורניר בשנת 1975 ומאז הפכה לדומיננטית.
מאז רק ארבע פעמים לא זכתה סין באליפות: ב-1986, כאשר פיליפינים זכתה בטורניר עם שני אזרחים אמריקאים; ב-1997 כאשר הסינים התלוננו על האקלים בריאד, העיר בה נערך הטורניר; ב-2007, כאשר סין שלחה אליו את סגל השחקנים הצעירים שלה בשל אירוח האולימפיאדה וההעפלה האוטומטית אליה, ואיראן ניצלה זאת כדי לזכות באליפות; וכן ב-2009 אז סין הסתפקה במדליית הכסף.
קוריאה מדורגת ראשונה מבין הקבוצות שסיימו כסגניות, בעוד אחריה נמצאות יפן וצפון קוריאה. נבחרת פיליפינים נחלשה במהלך השנים, עקב הפוליטיקה סביב הכדורסל במדינה. בתחילת המאה ה-21 שונה שם האליפות ל"אליפות פיב"א אסיה בכדורסל". במהלך הטורניר של 2007 התחרו הנבחרות המערביות בכבוד כנגד הקבוצות המזרחיות החזקות, מה שהתבטא בגמר בין שתי הנבחרות המערביות איראן ולבנון. סיבה עיקרית לכך היא השליחה של השחקנים המשניים של נבחרת סין לטורניר (כאשר השחקנים הבכירים התאמנו לקראת אולימפיאדת בייג'ינג 2008). העיר ווהאן בסין אירחה את הטורניר האחרון שנערך ב-2011.
החל מ-2017 משתתפות בטורניר נבחרות מאוקיאניה בעקבות ביטול אליפות אוקיאניה בכדורסל.
ארדואינה

ארדואינה (בלטינית: Arduinna או Arduinnae או Arduinne; בקלטית: "הגבוהה") היא אלת היערות והציד במיתולוגיה הקלטית. פולחנה היה נפוץ באזור הארדנים (בלגיה ולוקסמבורג של ימינו).
האלה תוארה כציידת, הרוכבת על חזיר בר, שעל גבה אשפת חצים, ובידה סכין. במקרים אחדים סימל חזיר הבר עצמו את האלה.
עם המפגש בין התרבות הקלטית ותרבות האימפריה הרומית זוהתה ארדואינה עם האלה דיאנה מהמיתולוגיה הרומית.
שני כתובות המוקדשות לאלה התגלו מחוץ לאזור הארדנים; האחת ברומא שבאיטליה והשנייה בדירן שבגרמניה.

אזכורים תרבותיים

על שמה של האלה נקרא האסטרואיד 394 ארדואינה.
דידי בן יואש

קורות חייו

נולד בקריית חיים ליהודית וניסו בן יואש. בוגר קן השומר הצעיר קריית חיים. התגייס ב-1974 לנוער חלוצי לוחם (נח"ל) ובהמשך התנדב במסגרת גרעין הנוער חלוצי לוחם לעבור הסבה לשריון. את ההכשרה הבסיסית לשריון עבר על גדות תעלת סואץ בבלוזה על גבי טנקי טירן. שירת כמפקד מחלקת טירן סדירה בחטיבה 320 וכמפקד פלוגת טירן סדירה באוגדה 440. במהלך לימודיו בטכניון נקרא על ידי האלוף ישראל טל להוביל ניסויים מבצעיים בטנק מרכבה ובהמשך שירותו השתתף בקביעות במפגשי צוות הפיתוח בראשות האלוף טל.  עם סיום לימודיו בטכניון מונה לראש ענף פיתוח אמצעי לחימה לשריון במפקדת חילות השדה. בשנים 1989–1991 שירת כמפקד גדוד 46, לאחר מכן שימש מפקד קורס מפקדי טנקים גדוד 532, בשנים 1995 - 1997 פיקד על חטיבה 130, שימש ראש תורת חיל לשריון ובשנים 1997 עד 1999 פיקד על בית הספר לשריון. את שירותו הסדיר סיים בשנת 2001 לאחר תפקיד ראש מחלקת מערכות חימוש ורכב קרבי משוריין במשרד הביטחון והמינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית.  
עם שחרורו משירות סדיר בשנת 2001 מונה לראש תורת חיל השריון בחירום ובהמשך הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין השריון הראשי בחירום.
בוגר קורס מ"פים (1978), קורס מג"דים (1986) וקורס מח"טים (1994).
בשנים 1982–1986 למד הנדסת חשמל בטכניון. בשנים 1992–1994 סיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת UCLA.
ממאפייני ומפתחי מערכת ההגנה האקטיבית לטנקים מעיל רוח. זכה בפרס ביטחון ישראל על חלקו בפיתוח המערכת.
בעלים ומנהל את חברת RNDD לייעוץ וניהול פרויקטים. החברה ניהלה פרויקטי פיתוח רכב קרבי משוריין במספר מדינות ומפתחת רכב קרבי משוריין עתידי במשרד הביטחון והמינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית.
אתיקת חלל

אתיקת חלל (באנגלית: Space Ethics) היא מושג מתחום הפילוסופיה של המוסר וחקר החלל העוסק בסוגיות מוסריות בתחום החלל.

שילוב אתיקה וחלל

הקשר בין אתיקה לחלל נעשה כבר בתחילת המרוץ לחלל. בנאום שנשא ב-12 בספטמבר 1962 לעידוד תוכנית החלל האמריקאית, אמר נשיא ארצות הברית, ג'ון קנדי: "אנחנו יוצאים להפלגה בים החדש הזה משום שקיים ידע חדש שעלינו לרכוש, ויש להשתמש בו לתועלת כל האנשים. למחקר חלל, כמו למחקר גרעיני וכמו לכל טכנולוגיה, אין מצפון משל עצמו. השאלה אם הידע הזה יהפוך לכוח מיטיב או לכוח משחית תלויה באדם, ורק אם ידה של ארצות הברית תהיה על העליונה בכיבוש החלל - נוכל לקבוע האם האוקיינוס החדש הזה יהיה ים של שלום או אזור מחריד של מלחמה".
בשנת 1967 נחתמה אמנת החלל החיצון הקובעת כי השימוש בחלל יעשה לצורכי שלום בלבד, ואוסרת על הצבת נשק גרעיני במסלול סביב כדור הארץ או בעצמים אחרים בחלל. בשנת 1982, במהלך כנס בארצות הברית בנושא המחקר והניצול השלו של החלל, עלה חשש לאי יציבותה של אמנת החלל החיצון, ושנה לאחר מכן, ביקש ארגון אונסק"ו מסגן הנשיא של ועדת החלל הסובייטית באקדמיה הרוסית למדעים לארגן כינוס בנושא שמירת החלל כמרחב של שלום. סגן נשיא ועדת החלל הסובייטית אמר כי "שמירה של החלל כגן עדן של שלום ושיתוף פעולה בין אומות העולם, ומניעה מהאנושות לחשוש שמיליטריזם בחלל הוא בלתי נמנע אלו המטרות העיקריות של החוק והמוסר בימינו". בשנת 1984, ארגנה האקדמיה המלכותית של מרוקו כנס בנושא 'הדאונטולוגיה של כיבוש החלל' כאשר המיליטריזם היה בו לנושא המרכזי.
בשנת 1998 החלו הסוכנות החלל האירופית והמרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל לגבש קוד אתי לעבודתם בחלל. סוכנות החלל האירופאית גיבשה קבוצת חשיבה בשם 'האתיקה של החלל החיצון' שפעלה בשיתוף פעולה עם ועדת האתיקה העולמית לידע מדעי ולטכנולוגיה (COMEST) של אונסק"ו. ביוני 2000, ה-COMEST פרסמה את הדו"ח "האתיקה של מדיניות החלל". באוקטובר 2001, קבוצת חשיבה מטעם המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל פרסמה את הספר Icarus’s Second Chance: Towards an Ethics for Space העוסק בסוגיות אתיות בחלל כמו ניהול פסולת חלל ומעקב לוויני. בשנות האלפיים, הנושא של אתיקת חלל החל לזכות לתשומת לב רבה יותר. אוניברסיטת החלל הבינלאומית החלה לשלב קורסים בנושא אתיקת חלל בתוכנית הלימודים שלה, וועדת האתיקה העולמית לידע מדעי ולטכנולוגיה של אונסק"ו החלה לשתף פעולה עם ועדת האומות המאוחדות לניצול שלו של החלל החיצון (COPUOS) , בתוך משרד האו"ם לענייני החלל החיצון וביחד כינסו מספר ועידות בנושא אתיקת חלל. בשנת 1997, שודרה הפרסומת הראשונה מהחלל שפרסמה חלב עמיד של חברת תנובה. סוכנות החלל האירופית הקימה לאחר מכן קבוצת חשיבה לגיבוש נהלים אתיים בנושא חסויות טייסי חלל ופרסומות בחלל.
פטר חמור

מקור המצוות

מקור המצוות הוא בספר שמות, י"ג, י"ג: "וכל פטר חמור תפדה בשה ואם לא תפדה וערפתו", וכן בספר במדבר, י"ח, ט"ו: "ואת בכור הבהמה הטמאה תפדה".
לפי התפיסה התורנית לבכור הבהמה הטמאה יש קדושה, אך מכיוון שהוא נחשב על פי התורה כמין טמא, הוא אינו יכול להיות מוקרב על גבי המזבח, ולכן יש לגרום לקדושתו להיות מופקעת על ידי פידיונו בשה. מצווה זו דומה למצוות פדיון הבן של בכור מישראל, שבו הבכור נפדה באמצעות כסף.
לפי תפיסת חז"ל יש לפדות רק את בכור החמור, ולא בכור של כל בהמה טמאה. עם זאת בימי בית שני, רווחה הגישה שיש לפדות כל בכור בהמה טמאה, כדברי התורה הנזכרים בספר במדבר. לשיטתם החמור הנזכר בספר שמות מהווה דוגמה בלבד לבהמה טמאה.

החמורים החייבים בפדייה

חמור של ישראל חייב בפדייה, אבל חמור של גוי פטור מן הפדיון. גם חמור שיש לגוי חלק בו - פטור מן הפדיון, ולכן ניתן להיפטר מהמצוה על ידי מכירת חלק מן החמור לגוי. חמור של כהן או לוי פטור אף הוא מן הפדיון.

דיני המצווה

פודים את הבכור הזכר מן האתון בטלה כבשים או בגדי עיזים. הטלה או הגדי ניתנים לכהן, אשר יכול לעשות בו כרצונו, מאחר שפדיונו אינו הופך אותו למקודש. מי שאין ברשותו טלה או גדי יכול לפדות את פטר החמור בכסף בשוויו של הילוד.

מצוות עריפת ראש הפטר חמור

במקרה והאדם אינו רוצה לפדות את החמור כפי המצווה, מוטלת עליו המצווה לערוף את ראש החמור כפי הכתוב בפסוק: "וְכָל פֶּטֶר חֲמֹר תִּפְדֶּה בְשֶׂה וְאִם לֹא תִפְדֶּה וַעֲרַפְתּוֹ וְכֹל בְּכוֹר אָדָם בְּבָנֶיךָ תִּפְדֶּה" (ספר שמות, פרק י"ג, פסוק י"ג).

טעם המצווה

החמור היה מקובל בעבר כבהמת משא. לפיכך, הוא מסמל את רכושו המיטלטל של האדם. פדיון הבכור של סמל זה ניתן לכהן, האַמון על קידומה הרוחני של האומה. מעשה זה מציין אפוא את הכרת האדם בחובתו לנצל את נכסיו המיטלטלים, להגבהת רמתו הרוחנית של העם. מעשה העריפה מייצג את מה שקורה במקרה שאדם אינו מוכן לנצל את נכסיו למטרות רוחניות]. טעם זה תואם את ההסבר הקבלי. עבד יהודי מוותר על הכרת חובתו להגבהת הרמה הרוחנית של העם. עבד יהודי אמנם משתחרר ביובל, בעל כורחו, אבל עונשו משמים, כיוון שנולד כיהודי, וירד בעולמות הרוחניים כי ביקש להישאר עבד בעולם החומר. התוצאה היא שהוא מגיע לדרגת גלגול נשמתו בעַיִר, בכור החמור, הנקרא פטר רחם חמור. אם אותו עבד היה ירא שמים, ורצה להמשיך להיות עבד למרות שיציאת מצרים משחררת אותו כבן חורין מעולם העבדות, הוא חוזר בגלגול בפטר רחם חמור ונפדה בשה. אך אם גם כיחש במלכות שמים, משמים אין פודים אותו בשה, והוא נערף בדרגת חיה טמאה (בכור חמור), בעריפה מאחור, כדי לשבור את עיקשות עורפו, כלומר נשמתו משוחררת כעבד, והוא יחזור כעבד כדי לתקן את תיקונו או שנשמתו תחזור כאדם ערל, לעומת העבד העברי ירא ה' שתמורת פטר החמור שהתגלגל אליו, הוא יוחלף בשה שנשחט כדת וכדין, ונשמתו עולה ישירות לתיקון כיהודי, כל זה נעשה על ידי שמים.

במזרח הקדום

לפי התפיסה בתורה, לבכור החמור יש מעין קדושה. תפיסה זו הייתה קיימת גם בתרבות של החיקסוס. באתרים של החיקסוס כמו תל הרור בנגב ואווריס בירת החיקסוס במצרים, נתגלו קבורות טקסיות של חמור, שכנראה בוצעו במהלך פולחן דתי. בתל-הרור נקבר החמור עם רסן מכסף ואוכף. האל של החיקסוס, סת, תואר באמנות גם בדמות של חמור, ואולי מכאן הייתה קדושתו לעם החיקסוסי, וייתכן שיש לכך קשר עם עלילת החמור.
קרחון אלטימיר

היסטוריה ומקור השם

הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הבינלאומי הבריטי (British Directorate of Overseas Surveys) בשנת 1980. הקרחון נקרא על שם הכפר אלטימיר שבצפון מערב בולגריה.
ויליאם ממלר

ביוגרפיה

לפני פרוץ הקריירה של כצלם רוחות, ממלר עבד כחרט בבוסטון ועסק בצילום כתחביב. בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-19, פיתח תשליל של דיוקן עצמי שלו, ובתצלום הופיע, מה שנראה, כרוחה של בת דודתו שנפטרה כתריסר שנים קודם לכן. תצלום זה הוכר כתצלום הרוחות הראשון, תצלום המשלב איש חי עם רוחו של אדם שנפטר (בדרך כלל קרוב משפחתו). ממלר החליט להפוך לצלם רוחות מקצועי, ועבר לניו-יורק. מספר מומחי צילום בזמנו בחנו את עבודותיו ולא מצאו הוכחות לזיוף. 
צילום רוחות הפך להיות מבוקש בקרב משפחות שאיבדו את יקירן במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ושחיפשו זכר להם.
האישה איתה  התחתן ממלר עסקה כ"מדיום מרפא", לצידו.
אנשים רבים מתחו ביקורת על פועלו של ממלר, וביניהם המתחן פי. טי. ברנום שטען שממלר ניצל את אמונם של אנשים שדעתם שובשה מיגון. זאת, לאחר שנתגלה שכמה מה"רוחות" שהופיעו בתצלומיו של ממלר, היו בעצם של אנשים חיים, והאשמות שפרץ לבתיהם של כמה מהמצולמים, על מנת לגנוב תצלומים של הנפטרים. 
ממלר הואשם בזיוף באפריל 1869. ברנום העיד כנגדו במשפט, תוך הצגת תצלום שזייף הצלם אברהם בוגרדוס לבקשתו, המציג את ברנום עצמו עם "רוחו" של אברהם לינקולן. למרות שבמשפט עצמו ממלר זוכה, הקריירה שלו כצלם רוחות, נהרסה עקב הפרסום השלילי.
לאחר המשפט, פיתח שיטת צילום שנודעה כ"שיטת ממלר", בה הדפיס תמונות באמצעות תחריטי עץ.
ממלר נפטר ב-1884 ותצלומיו ידועים כהונאה.

רוחו של אברהם לינקולן

אחד מתצלומיו המפורסמים של ממלר, מראה את מרי טוד לינקולן, עם "רוחו" של בעלה, אברהם לינקולן. 
מלווין ווילין, חוקר העל-טבעי, טוען בספרו "רוחות שנתפסו בפילם", שהתצלום צולם בסביבות 1869 ושממלר כלל לא ידע את ייחוסה של הגברת, בחושבו ששמה גברת טנדל, ורק לאחר שפיתח את התשליל, הבין את זהותה האמיתית.
אף על פי שהתמונה אובחנה כזיוף מסוג חשיפה כפולה, היא זכתה לתפוצה רחבה.

מאסטר הארוד

מאסטר הארוד היה מדיום צעיר ממסצ'וסטס, שצולם בערך ב-1872. תצלום אחד שלו הראה לכאורה גם את שלוש הרוחות של אירופה, אפריקה ואמריקה. התצלום פורסם ב"ז'ורנאל הדתי-פילוסופי" ב-24 באוגוסט 1872.

תצלומים אחרים

תצלומים אחרים של ממלר כללו תמונות של רוחות מגוונות, כולל קרובים, ארוסות ורוחות מנחות, בתצלומים של אנשים חיים.
דייוויד ג'ק

קריירה

ג'ק נולד בבולטון שבלנקשייר, והחל את הקריירה שלו כחלוץ שני בפליימות' ארגייל, מועדונו של אביו, ב-1919; במדי פליימות' ג'ק השתתף ב-48 משחקים, בהם הבקיע 11 שערים. ב-1920 הוא חזר לעיר הולדתו, ועבר לשחק בבולטון וונדררס תמורת 3,500£. הוא שיחק במשך שמונה עונות במדי בולטון, והיה שותפו להתקפה של ג'ו סמית', כאשר הצמד מבקיע בסך הכל למעלה מ-300 שערים. בזמן ששיחק בבולטון הוא נכנס לספרי ההיסטוריה בכך שכבש את השער הראשון אי פעם באצטדיון ומבלי, במשחק הגמר של גביע ה-FA ב-1923; שחקני בולטון ניצחו במשחק, וג'ק זכה במדליה הראשונה בקריירה שלו.
שנה אחת לאחר מכן, ב-3 במרץ 1924, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה, בהפסד 1 - 2 לנבחרת ויילס. בשמונה השנים שבהן היה חלק מהנבחרת הוא השתתף בתשעה משחקים, בהם הבקיע שלושה שערים. הוא המשיך להצליח במדי בולטון, וזכה פעם נוספת בגביע ה-FA בעונת 1925/1926, לאחר שכבש את שער הניצחון נגד מנצ'סטר סיטי. בחמש מתוך שמונה העונות שלו בבולטון הוא היה המבקיע המצטיין של המועדון, ובסך הכל הבקיע 144 שערים ב-295 משחקי ליגה.
כתוצאה מבעיות כספיות של בולטון ג'ק הוחתם ב-1928 על ידי מאמן ארסנל הרברט צ'פמן תמורת 10,890£. ג'ק היה מיועד להיות מחליפו של הקפטן צ'ארלי באקן שפרש, וזכה להצלחה רבה בהייבורי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד ניוקאסל יונייטד ב-28 באוקטובר 1928, והפך מיד לשחקן הרכב קבוע. באותה עונה הוא גם היה מלך השערים של המועדון. למרות שהבקיע פחות מהחלוץ המרכזי ג'ק למברט, הוא הבקיע מספר שערים חשובים, כולל שער הניצחון בחצי גמר גביע ה-FA של 1929/1930 נגד האל סיטי; משחק הגמר נגד האדרספילד טאון הסתיים בניצחון 2 - 0 של ארסנל, וג'ק הפך לשחקן הראשון שזוכה בגביע בוומבלי בשני מועדונים.
ג'ק המשיך לשחק במדי ארסנל בתחילת שנות ה-30, ובעונת האליפות 1930/1931 הבקיע שיא אישי של 34 שערים. הוא זכה בשתי אליפויות נוספות עם ארסנל בעונת 1932/1933 ועונת 1933/1934; בזמן האליפות השלישית הוא כבר היה באמצע שנות ה-30 לחייו ועל סף סיום הקריירה שלו, וכתוצאה מהתחרות עם השחקן החדש ריי באודן הוא שיחק רק 16 פעמים באותה עונה. הוא פרש במאי 1934, זמן קצר לאחר שזכה באליפות עם ארסנל. בסך הכל הוא הבקיע 124 שערים ב-208 משחקים במדי ארסנל.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל הוא אימן את סאות'רן יונייטד ממאי 1934 עד אוגוסט 1940, את מידלסברו מנובמבר 1944 עד אפריל 1952, ואת המועדון האירי שלבורן מקיץ 1953 עד אפריל 1955.
שיר הורסט וסל

שיר הורסט וסל (בגרמנית: Horst-Wessel-Lied) הוא שיר שנכתב על ידי הורסט וסל כמה חודשים לפני רציחתו. הוא פורסם בעיתון הנאצי "דר אנגריף" ("ההתקפה") תחת השם "הדגל מתנופף אל על". כדי לפאר את הורסט וסל כקדוש, הפך השיר להמנונה הרשמי של המפלגה הנאצית, והושר אחרי ההמנון הגרמני. לאחר מלחמת העולם השנייה, כחלק ממדיניות הדה-נאציפיקציה, נאסרה בחוק בגרמניה השמעת השיר, על פי סעיפים 86 ו- 86A לקוד הפלילי הגרמני.
פאביה

היסטוריה

ייסוד העיר משויך ככל הנראה לרומאים, אשר הקימו את העיר כמוצב צבאי קדמי ותכננו אותה על בסיס פריסת רחובות במתאר שתי וערב, צורה המאפיינת את רחובות העיר העתיקה עד היום. עם היווסדה, העניקו הרומאים לעיר את השם Ticinum, על שם נהר הטיצ'ינו החוצה את העיר. העיר הותקפה לעיתים קרובות על ידי הברברים, עד לכיבושה בשנת 572 על ידי הלומברדים, שהפכו אותה לבירת ממלכתם ושינו את שמה ל-Papia, מכאן נובע שמה המודרני. פאביה נשארה בירת הלומברדים למשך כ-200 שנה. בשנת 774 נכבשה העיר על ידי קרל הגדול, אך העיר שמרה על מעמדה וכנסיית סן-מיקלה בעיר שימשה לטקסי הכתרה למלכי איטליה.
אט אט לאורך ימי הביניים איבדה העיר מחשיבותה, עד שבשנת 1360 סופחה העיר לדוכסות מילאנו, תחת שלטון בני משפחת ויסקונטי שהקימו בעיר את הארמון הנושא את שמם וחולש על מרכז העיר. בשנת 1525 נערך בסמוך לעיר קרב פאביה הקרב הסתיים בהפסד כוחות הצבא הצרפתי ולמעשה הכריע במידה רבה את מאבק הכוחות על השליטה באירופה בין בית ולואה לבין בית הבסבורג. מתחילת המאה ה-17 ועד אמצע המאה ה-19 הייתה פאביה נתונה לשלטונם של מעצמות זרות שונות, בהן הספרדים, הצרפתים והאוסטרים, עד שבשנת 1859 עברה העיר לשלטון ממלכת סרדיניה (שהיוותה את הבסיס לאיחוד איטליה) יחד עם שאר מחוז לומברדיה.

מבנה העיר

עקב חוסר חשיבותה האסטרטגי פאביה לא נפגעה באופן משמעותי במלחמות העולם. מרכזה העתיק של העיר השתמר היטב לאורך השנים, וכיום העיר שומרת, מבחינה ארכיטקטונית, על צביונה מימי הביניים. רחובות המרכז העתיק שומרים על מתאר העיר הרומאית המקורי ומסודרים בצורת שתי וערב סביב שני רחובות אנכים זה לזה המחלקים את העיר לארבעה רבעים. הרחוב הראשון, Strada Nuova, נמתח מצפון לדרום החל מארמון ויסקונטי ועד לגשר המקורה ומהווה את ליבה המסחרי של העיר. השני, קורסו קאבור, נמתח ממערב למזרח ומהווה גם הוא רחוב מסחרי חשוב ולאורכו מצויים אתרים מרכזיים, בהם פיאצה ויטוריה ובניין העירייה. נקודת המפגש בין שני הרחובות הללו מוגדרת כמרכזה הגאוגרפי של העיר.

אקלים

האקלים של פאביה הוא זה האופייני למרכזו של עמק הפו. החורף לח וקר והקיץ חם. לעיתים קרובות במהלך עונת הקיץ נשבר החום על ידי סופות גשמים חזקות המקררות באופן מהיר את הטמפרטורה. מכיוון שגודלה של העיר קטן יחסית, במהלך עונת החורף ערפילים וקרח מכסים גם את מרכז העיר. עונות האביב והסתיו מאופיינות בגשמים רבים.

דמוגרפיה

פאביה הגיעה לשיא במספר תושביה בשנת 1971 עם 88,839 תושבים, אך מאז ניכרת ירידה חדה במספר התושבים עד ל-71,239 תושבים בשנת 2009. מעבר לתושביה הרשומים, מתגוררים בפאביה למעלה מ-23,000 סטודנטים אשר שוהים בה במהלך תקופות הלימודים אך, ברובם המכריע, חוזרים לביתם ברחבי איטליה בסופי שבוע ובחופשות.

יהדות פאביה

בשלהי ימי הביניים היגרו לעיר יהודים רבים ממערב אירופה, בעיקר מגרמניה וצרפת. בין הגולים היה רבי יעקב לנדא, בעל 
ספר האגור", וכן רבי יוסף קולון (מהרי"ק) שהיגר אליה ממנטובה. עד למלחמת העולם השנייה התקיימה בפאביה קהילה יהודית קטנה שהתרכזה באזור Via dei Liguri. קהילה זו התפזרה במהלך המלחמה, ולאחר סיומה לא התבססה שוב קהילה יהודית בעיר. כיום, מתגוררות בעיר משפחות יהודיות ספורות המחוזקות בנוכחות ישראלית של כ-60 סטודנטים ישראלים לערך הלומדים במוסדות להשכלה גבוהה בעיר (נכון לאוגוסט 2010). שירותי דת מסופקים על פי הצורך על ידי הקהילה היהודית במילאנו.
מר מוצ"ש

עלילה

הסרט עוקב אחרי באדי יונג ג'וניור, סטנדאפיסט אמריקאי צעיר שהופך לכוכב טלוויזיה בעזרתו של אחיו סטן, אך מתרחק ממשפחתו וחבריו בו זמנית.
בסדרת פלאשבקים באדי נראה מבדר את משפחתו בסלון יחד עם אחיו. הוא ממשיך בקריירה הקומית שלו ומוצא עבודה בהרי הקטסקיל ופוגש את אשתו לעתיד, איילין. עם הזמן הפרסום של באדי גדל, והוא זוכה בתוכנית משלו במוצאי שבת. על אף שאחיו הזהיר אותו, באדי משתמש בתוכן פוגעני בתוכנית, מה שמביא לפיטוריו ולסיום הקריירה שלו.
באדי מוצא את עצמו מופרד מאחיו, מאשתו ומבתו סוזן. סיכוי לגאולה מגיע כאשר סוכנת טלוויזיה צעירה בשם אנני וולס מוצאת את באדי ומציעה לו עבודה בתור שחקן בסרט גדול, אך הוא ממשיך בדרכו ומדרדר עוד ועוד.
פנחס פולונסקי

ביוגרפיה

פולונסקי נולד בנהלל למשה ולשרה פולונסקי, עולים מפלונסק שבפולין. בגיל 4 עבר עם לכפר חיים והיה לילד הראשון בכפר. בגיל 14 התייתם מאביו והחל לעבוד במשק המשפחתי. שני אחיו הצעירים היו אתלטים מצטיינים. עטרה, הייתה אלופת ישראל ואלופת המכביה בזריקת דיסקוס. אחיקם, השתתף אף הוא בתחרויות האתלטיקה של המכביה.
בגיל 18 התגייס למשטרה הצבאית ועם שחרורו בגיל 20, חזר למשק המשפחתי, פיתח והגדיל אותו. במקביל, פיתח קריירה באתלטיקה. הוא התאמן בקבוצת הפועל כפר חיים.

אלוף ושיאן המכביה

בתחרות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכה בשנת 1950 זכה פולונסקי במדליית זהב ביידוי פטיש, בשיא מכביה חדש של 32.96 מטר, שיפור ב-1 ס"מ לשיא מהמכביה השנייה של בלא וייס, לפני רפאל מאירון מישראל (32.33 מטר) ולוי מבלגיה (30.13 מטר).

שיאן ישראל

בתחרות שנערכה בהרצליה בינואר 1951 זכה פולונסקי במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא הפועל חדש של 34.91 מטר, שיפור לשיא בן השנה של רפאל מאירון (33 מטר). חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במרץ הוא קבע ביידוי פטיש שיא ישראלי חדש של 41.80 מטר, לפני רפאל מאירון (36.58 מטר), שיפור לשיא הישראלי בן ה-10 שנים של בלא וייס (37.14 מטר) חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בזגרב, שביוגוסלביה ב-1 במאי הוא זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא ישראלי חדש של 44.22 מטר. שיאו הישראלי החזיק מעמד 9 שנים ונשבר על ידי זוהר שוהם (47.38 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכה פולונסקי במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 39.36 מטר, אחרי מרטין אנגל מארצות הברית (53.83 מטר) וב. פיליפס מאוסטריה (41.13 מטר).

חייו האישיים

בגיל 20 נישא פולונסקי למרים מילר ונולדו לזוג שלושה ילדים: משה, יובל וניר. במשק הוא גידל גידולים רבים, ירקות, כותנה, והיה מחלוצי גידולי הוורדים בארץ.
נפטר בכפר חיים בגיל 84.

גלריה

מדיה וקבצים בנושא פנחס פולונסקי בוויקישיתוף
ועדת החקירות של רוסיה

רקע

ב-2003 עלה רעיון להקים שירות חקירות פדרלי ברוסיה המקביל ל-FBI האמריקני, ארגון שיאחד את כל גופי החקירות במדינה, כך הוקמה וועדת החקירות של משרד התובע הכללי הרוסי.
ב-5 ביוני 2007 הוכנסו שינויים בחוק הפדרלי "אודות הפרקליטות הרוסית" שהביאו להקמת ועדת החקירה של התביעה הכללית אשר על פי החוק הנ"ל מורכבת ממינהל חקירות ראשי, מינהלי חקירות של הסובייקטים הפדרליים של רוסיה ומחלקות חקירה מיוחדות בזרועות הצבא, כך שבמובנים מסוימים מתפקד הארגון גם כמשטרה צבאית חוקרת מטעם התביעה הכללית במדינה. באותו מעמד לוועדה הועברו כ-18 אלף חוקרים ממשרד התובע הכללי וכ-60 אלף תיקי חקירות. מכיוון שהוועדה הייתה באופן פורמלי כפופה למשרד התובע הכללי הורגשו בעיות תאום ולגוסיטיקה בין הגופים לאור החזון של מנהל הוועדה להיות ארגון עצמאי.
ב-4 באוקטובר 2010 הוקמה ועדת החקירות של הפדרציה הרוסית כיורשת לארגון זה וכמוסד חקירות עצמאי נפרד ממשרד המשפטים והמשרד התובע הכללי. ב-15 בינואר 2011 צו נשיאותי של דמיטרי מדבדב הפך את הארגון לארגון עצמאי פדרלי הכפוף לנשיא בלבד. כזרוע החקירות העיקרית ברוסיה האחראית למאבק בפשע המאורגן והשחיתות, מכונה הארגון לעיתים בשם האף-בי-איי הרוסי.
בארגון פועלים כ-21 אלף חוקרים ועוד כאלפיים חוקרים במינהל הצבאי של הוועדה.
דחי (כפר)

היסטוריה

היישוב נמצא במעלה גבעת המורה בגובה של 400 מטר מעל פני הים. מעליו נמצא, בפסגת גבעת המורה בגובה של 515 מטר מעל פני הים, קברו של דחיא.
היישוב נוסד במאה ה-18. היישוב מאוכלס בעיקר על ידי חמולת זועביה המתגוררים במספר יישובים בגליל התחתון המזרחי.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת נצרת. לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 1931 גרו בו 87 תושבים.
בסקר הכפרים המנדטורי משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-110 תושבים.
לפי מפקד משנת 1963 גרו בו 175 תושבים.
בנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, שפורסמו בשנת 2010, התגוררו בו 582 תושבים.
במלחמת לבנון השנייה ספג ההר עליו ממוקם הכפר רקטה של חזבאללה מסוג "פאג'ר" אשר סימנה עליית מדרגה במלחמה. הטיל נפל בשמורת הטבע הסמוכה וגרם לנזק רב לעצים שם.
גביע Match Premier

פרס

מנצחת הטורניר זוכה בפרס כספי על סך 80 אלף דולר. הסגנית זוכה ב-50 אלף דולר, המקום השלישי ב-40 אלף דולר והמקום האחרון מקבל 30 אלף דולר. אם לכל אחת יש את אותו מספר נקודות ואותו מאזן שערים, כל קבוצה תקבל 50 אלף דולר.

פורמט

הקבוצות משחקות בסך הכל שש משחקים, כל אחת עם השנייה. במקרה של תיקו בתום הזמן החוקי, הכללים קובעים עריכת דו-קרב פנדלים. מועדון מקבל 3 נקודות על ניצחון בזמן החוקי, 2 נקודות על ניצחון בפנדל, ונקודה אחת על תבוסה. במהלך המחצית הראשונה והשנייה לא ניתן לבצע יותר מחמישה חילופים. במהלך ההפסקה, מספר השינויים בהרכב אינו מוגבל. כאשר מקצים מקומות בטבלה, במקרה של שוויון נקודות, מתייחסים להפרש השערים ואם קיים שוויון גם במאזן זה סופרים את המאזן במפגשים הישירים.
בלאק ריבר

היסטוריה

בלאק ריבר היא אחת הערים האירופאיות העתיקות שבג'מייקה. היא מופיעה כבר על מפה משנת 1685. בנייתה תוכננה על ידי האחים ליידן מאנגליה, שלושה אנשים בעלי קרקעות חשובים באזור.
ב-1773 הועברה בירת המחוז מלאקוביה, השוכנת במרחק של 30 ק"מ מצפון מזרח אל בלאק ריבר. זמן קצר לאחר מכן היא הפכה להיות המרכז המסחרי, הכלכלי והימי של המחוז. בראשית המאה ה-20 היה הייתה שנייה רק לקינגסטון בחשיבותה.
במאות ה-18 וה-19 הייתה בלאק ריבר נמל פעיל ביותר שייצא עצים, רום, עורות ותוצרת חקלאית. העצים היו מושטים במורד הנהר עד לנמל והובלו לאנגליה. עבדים מאפריקה ומאיים אחרים בקריביים הובאו לכאן ונמכרו במכירה פומבית על הרציף שקיים עד היום. ב-2007 ציינה בריטניה 200 שנה לחקיקתו של חוק הסחר בעבדים, ששם קץ לסחר בעבדים אפריקאים במושבות. בבלאק ריבר הוקמה אנדרטה המנציחה את העבדים שנהרגו בטבח בספינת העבדים זונג ב-1781, בו הושלכו לים בקרבת מקום 132 עבדים.
פצצת עומק

פצצת עומק היא פצצה נגד צוללות - הנשק הוותיק ביותר למטרה זו. מכונה לעיתים גם בשם "מטען עומק".
התפיסה של הטלת מוקש הועלתה לראשונה ב-1911 והרעיון הפך לבר ביצוע כשמפקד הצי המלכותי, סר ג'ורג' קלהאן דרש את ייצורה ב-1914. עבודת הפיתוח בוצעה על ידי הרברט טיילור ב-HMS Vernon Torpedo and Mine School בפורטסמות'.
הפצצה היעילה הראשונה - "Type D", הייתה מסגרת דמוית חבית במשקל 140 קילוגרם, שהכילה חומר נפץ, בדרך כלל מסוג TNT. "אקדח" שהופעל על ידי לחץ המים בעומק שנבחר מראש הפעיל את המטען. הפצצה "Type D" הייתה ניתנת להפעלה בעומק עד 100 מטר.
"מנגנון השחרור" הראשון היה פשוט לגלגל את "החביות" מירכתי הספינה התוקפת. מאוחר יותר פותח מטול מיוחד לפצצות עומק שנקרא "K-guns", שהשתמש בחומר נפץ שהשליך את הפצצה עד למרחק של 50 מטר מצד האנייה. האנייה התוקפת הייתה צריכה לנוע מעל למהירות מסוימת, אחרת היא הייתה ניזוקה מהפצצות שלה עצמה.
להטלה קונבנציונלית של פצצות עומק היו בעיות נוספות שרובן נפתרו על ידי שימוש בפצצות שהוטלו מראש האנייה. לכמה מספינות הדייג של הצי המלכותי ששימשו למלחמה נגד צוללות ב- 1917-1918 היה מטיל בחרטום לפצצת עומק יחידה, אבל אין שום ידיעות על שימוש בו בעת קרב.
ב-1943 הכנסת הטורפקס לשימוש, בנוסף לפיתוח פצצת עומק בעלת מבנה משופר גרמו להאצת מהירות השקיעה של הפצצה. למרות שפיצוץ של פצצת עומק סטנדרטית במשקל 280 קילוגרם, שהייתה בשימוש במלחמת העולם השנייה, היה מורט עצבים לצוות הצוללת המותקפת, גוף הצוללת שלא ניזוק לא היה מתבקע אלא אם כן הפצצה הייתה מתפוצצת בטווח של 5 מטר או פחות מהצוללת. מיקום הנשק בטווח זה היה עניין של מזל בלבד ודי לא סביר, מכיוון שהצוללת יכלה לערוך תמרוני התחמקות בזמן ההתקפה. רוב הצוללות שהוטבעו באמצעות פצצות עומק טבעו כתוצאה מנזק מצטבר מפיצוצים מטווח רחוק ולא עקב התקפה יחידה מכוונת היטב. צוללות רבות שרדו מאות פיצוצים של פצצות עומק, בפרק זמן של שעות ספורות. לדוגמה, הצוללת U-427 ספגה 678 פצצות עומק באפריל 1945, ושרדה.
כלי נשק יעילים יותר נגד צוללות הם ה-Hedgehog - פצצת הטלה מלפנים, ה-Fido" Mk.24"- טורפדו אקוסטי, וה-ASROC - שיכול לשאת אף ראש קרב גרעיני. גם ארצות הברית וגם ברית המועצות פיתחו מערכות נגד צוללות שעשו שימוש בנשק גרעיני.