הגריזם: היווצרות העולם האסלאמי

תמצית הספר

הגריזם פותח בהנחה, שהמחקר ההיסטורי המערבי העוסק בראשית האסלאם צריך להתבסס רק על נתונים היסטוריים, ארכאולוגיים ובלשניים, ולא על מסורות אסלאמיות (שהן דוגמטיות, אינן ניתנות לאימות היסטורי וארכאולוגי) ועל דיווחים אנכרוניסטיים על עברה של הקהילה, אשר חסרים כל ערך היסטורי; מסיבה זו, בעודם מתבססים באופן בלעדי על העדויות ההיסטוריות, ארכאולוגיות ובלשניות, המחברים מנסים לבנות מחדש ולהציג את מה שלדעתם הוא דיווח היסטורי מדויק יותר של מקורות האסלאם. 
לפי המחברים, הגריזם הוא ענף כופר של היהדות, שהתקיים במאה השביעית לספירה ושחסידיו היו הגרים או ערבים. לדעת המחברים, התיעוד ששרד מן התקופה מתאר את חסידי מוחמד כהגרים, בשל הדרך שבה התפלל מוחמד כאילו היה זה לאל היהודי - על מנת להציג אמונה מונותאיסטית זרה בפני הערבים. מסופר שהוא עשה זאת בגלל ייחוסו הביולוגי לאברהם דרך שרה וכך דרך אבותיהם הקדמונים. במהלך התקופה המקודמת התאחדו היהודים וההגרים תחת כנפיה של האמונה, שהמחברים מתארים בחופשיות כיודיאו-הגריזם, על מנת לקבל בחזרה את ארץ הקודש מידי הביזנטים והנוצרים. בניתוחם את כתבי היד הקדומים שחוברו על ידי עדי ראייה, הם סבורים שמוחמד היה מנהיג משלחת צבאית לכיבוש ירושלים ושההג'רה המקורית מתייחסת למעשה למסע מצפון ארצות ערב לעיר ירושלים.
בחלוף הזמן הסיקו ההגרים שאימוץ המשיחיות היהודית והנוצרית לא תספק להם את הזהות הדתית הייחודית אליה הם שואפים; הם גם חששו שהישענות מוגזמת על היהדות עלולה לגרום להמרת דת והיטמעות מוחלטת; אי לכך הם החליטו לזנוח את קיום המצוות והאמונות היהודיות ויצרו דת משלהם. בהיותם מונעים על ידי חיפושה של לגיטימיות תאולוגית, הם יצרו גרסה משלהם של מונותאיזם אברהמי, שתתפתח מעירוב של יהדות, הדת השומרונית, ונצרות, שנהפכה להיות מה שאנו מכירים היום כאסלאם. לדעת המחברים, האסלאם נולד ועוצב מתוך המיתולוגיה והסימבוליקה היהודית, כלומר: הקוראן הוא פרי ניסיון ליצור כתבי הקודש הדומים למקרא היהודי. מוחמד הוא כמו משה הנביא, בעוד העיר הקדושה מכה מעוצבת לפי מודל הקדושה של ירושלים; חסידי הדת החדשה, המוסלמים, עולים לרגל למכה, בדומה ליהודים שעלו לירושלים בזמן קיום בית המקדש.
בעוד שהטענות המלאות המובעות בספר הן שנויות במחלוקת, הניסיונות לפרק את ההיסטוריה האסלאמית המוקדמת הפכה ספר זה לעבודה חשובה ופורצת דרך בנושא ההיסטוריה האסלאמית המוקדמת.

השפעה

"הגריזם" מצוטט בהרחבה על ידי מזרחנים וחוקרי דתות מודרניים רבים ובהם ברנרד לואיס, רוברט ג. הוילנד
, רזה אסלן
, ג.ר. הוטינג
, הרברט ברג
, פרנסיס אדוארדס פיטרס
, שמואל נח אייזנשטדט, זיידן סארדר
, מאליס רוטבן
, ריצ'רד לנדס 
, ג'ון ואנסבורו

כמו גם מבקרים (כמו אבן ואראק) 

הספר הוא ברשימת הקריאה המומלצת של בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה שבאוניברסיטת לונדון, במחלקה ללימודי שפות ותרבויות של המזרח הקרוב באוניברסיטת שיקגו ובמחלקה ללימודי דתות באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
בשנת 1995 הציע פרופסור מיכאל לקר מהאוניברסיטה העברית בירושלים תאוריות שמרניות הרבה יותר לגבי יחסי היהדות והאסלם במאמריו 'המרת הדת של חמיר ליהדות, והשבט היהודי בני הדל מאלמדינה' (The conversion of Himyar to Judaism and the Jewish Banu Hadl of Medina), 'היהדות בקרב כנדה והמרד (רדה) של כנדה' (Judaism among Kinda and the ridda of Kinda)

ו'זיד בן ת'אבת: יהודי בעל שתי פאות: יהדות וידיעת קרוא וכתוב באלמדינה הפרה-אסלאמית (ית'רב) (and Zayd b. Thabit, 'a Jew with two sidelocks': (Judaism and literacy in pre-Islamic Medina (Yatrib) 
ב-1997 תיאר רוברט ג. הוילנד את ההגריזם כהמשך למורשתו של קלוד כאהן - כניסיון מחודש לשחזר את עליית האסלאם בהתבסס על עדויות חוץ אסלאמיות.
ב-2002 כתב דייוויד קוק כי הספר יכנס לנישה של אפוקליפסות היסטוריות הטוענות כי סוגה זו של ספרות אסלאמית "יכולה להתבסס למעשה על גרעין היסטורי, מאחר... שהמוסלמים חולקים עם היהודים את שאיפתם לבנות את בית המקדש השלישי".
ב-2005 ג'ון ריבס אמר, שמחברי "הגריזם" צריכים לערוך מחקר יסודי נרחב לפני שיוכלו להציע תאוריה מוצקה; לדעתו "מחקר משווה החוצה גבולות דתיים נותר במידה רבה בחיתוליו. משימה חשובה היא לאסוף מספר רב של ספרים משלהי העת העתיקה ומראשית ימי הביניים המסתתרים באוספי כתבי היד המצויים בספריות ובמוסדות המחקר ברחבי תבל, לשם השוואה ביקרותית".