google/wiki40b huggingface dataset:
הסכם רייסווייק

הסכם רייסווייק (הולנדית: Vrede van Rijswijk) היה ההסכם שסיים באופן רשמי את מלחמת תשע השנים, שבה נלחמה צרפת מול הברית הגדולה של אנגליה, ספרד, האימפריה הרומית הקדושה והרפובליקה ההולנדית.
המשא ומתן לניסוח ההסכם החל בחודש מאי 1697. הנציגים הצרפתים פעלו מהמטה שלהם בהאג, ובנות הברית פעלו מדלפט. הוועידה המכריעה נערכה בהֶאוּס טֶר ניוּבּוּרך בעיירה רייסווייק שבהולנד, הנמצאת בין האג לדלפט. ההסכם נחתם ב-20 בספטמבר 1697.
הצדדים לא הצליחו להגיע לסיכומים כלשהם בשבועות הראשונים של המשא ומתן, וביוני החליטו שני היריבים, ויליאם השלישי מאורנז' ולואי ה-14 מצרפת, למנות נציג אחד לכל צד שייפגש עם עמיתו באופן פרטי. השניים שנבחרו היו הרוזן הראשון מפורטלנד ודוכס בופלר. הם הצליחו להגיע לסיכום, אך תנאיו לא היו מקובלים על לאופולד הראשון מהאימפריה הרומית הקדושה וקרלוס השני מספרד. תוך זמן קצר החליטה ספרד לסגת מאי ההסכמה שלה, וב-20 בספטמבר נחתם הסכם השלום בין צרפת לשלוש המעצמות (אנגליה, ספרד והרפובליקה ההולנדית). לאחר מכן הצליח ויליאם לשכנע את לאופולד לקבל את תנאי הסכם השלום, עליו חתמו צרפת והאימפריה הרומית הקדושה ב-30 באוקטובר שלאחר מכן.
לפי ההסכם כל היישובים והאזורים שנכבשו במסגרת הסכמי ניימכן (1679) יושבו לריבון הקודם שלהם. לאחר מכן העבירה צרפת את פרייבורג, ברייזאך ופיליפסבורג לאימפריה הרומית הקדושה, אך שמרה על ריבונותה בשטרסבורג. מנגד היא קיבלה את הקולוניה סן-דומנג (לימים האיטי), פונדיצ'רי (לאחר תשלום 16,000 פגודות להולנדים) ונובה סקוטיה, וספרד קיבלה את קטלוניה ואת המבצרים במונס, לוקסמבורג וקורטרייק.
דוכסות לורן, שבמשך שנים רבות שלטה בצרפת, הושבה ללאופולד יוזף, בנו של קרל החמישי, דוכס לורן. ההולנדים קיבלו אישור לשלוח חיל מצב לחלק מהמבצרים הראשיים בארצות השפלה הספרדיות, כולל נאמור ואיפר. לואי הסכים להכיר בוויליאם השלישי כמלך אנגליה, והבטיח לא לסייע יותר לג'יימס השני; הוא הפסיק את התערבותו בארכיבישופות קלן, והסיר את טענתו לבעלות על חלק מנסיכות הבוחר מפפאלץ.
בין 1792 ל-1794 נבנה על חורבות הארמון שבו נחתם ההסכם אובליסק הנקרא "Naald van Rijswijk" (המחט של רייסווייק). החומרים ששימשו בתהליך הבנייה של האובליסק נלקחו מחורבות הארמון, שנהרס ב-1790 בגלל הזנחה מתמשכת.
אימדי

רדיו אימדי

רדיו אימדי עלה לאוויר לראשונה בטביליסי, בדצמבר 2001, ושודר בתדר 105.9.מדצמבר 2003 משדר הערוץ 24 שעות ביממה לכל רחבי האזורים המיושבים בגאורגיה. שידורי הערוץ מתמקדים בעיקר בחדשות ובניתוח בחדשות ופרשנויות לחדשות. בנוסף משודרת מוזיקת פופ, במיוחד בשעות הקטנות של הלילה.

ערוץ הטלוויזיה אימדי

ערוץ הטלוויזיה אימדי עלה לאוויר באפריל 2003, וניתן לקליטה כמעט בכל רחבי גאורגיה. מספטמבר 2004 ועד לאפריל 2005 צויינה החברה על ידי יוניצף כמי שמשתפת פעותה בטוק-שואו בנושא חינוך ילדים שזכה לרייטינג גבוה. 
במהלך חקירת רצח סנדרו גירגוויליאני הצהיר פטרקצשווילי כי השלטונות הגאורגיים מפעילים לחץ על התחנה שבבעלותו ועל עסקיו בכלל, בעקבות פרסום השערוריה והסיקור התקשורתי של התחנה. הלחץ לכאורה הביא למכירת חלק מאחזקות החברה לחברת החדשות ולרופורט מרדוק, בהנחה כי מעורבותו של רופורט מרדוק בתחנה תקשה על הפעלת לחץ עליה. 
התחנה שימשה במה למנהיגי האופוזיציה כנגד ממשלו של הנשיא מיכאיל סאקשווילי, ושידר את ההפגנות שהתחוללו בטביליסי במהלך ההפגנות בעיר, בנובמבר 2007. בעקבות ההפגנות התפתחו מהומות כבדות שהביאו להכרזה של סאקשווילי על מצב חירום בגאורגיה, ולסגירת תחנות השידור. הורדת השידור, ב-7 בנובמבר 2007, בידי השוטרים, שודרה בשידור חי.
לואי, רוזן ונדום

ביוגרפיה

לואי נולד בשנת 1376, לז'אן הראשון, רוזן לה מרשה ולקתרין דה ונדום, בתם של ז'אן השישי, רוזן ונדום וז'אן דה פונטיו. בשנת 1393 מת סבו ז'אן השישי, רוזן ונדום, ולואי ירש את רוזנות ונדום יחד עם אמו, ובשנת 1403 הוא תפס את השלטון לבדו.
הוא היה מתומכי שארל הראשון, דוכס אורליאן וקיבל מעמד מכובד של ראש הלישכה (Grand Chambrier de France) ב-1408 ותפקיד ראש חצר המלך ב-1413. כמזוהה עם סיעת ארמניאק היה מסוכסך עם סיעת בורגונדי ונכלא על ידם פעמיים ב-1407 וב-1412.
ב-1414 הוא נישא לבלאנש ביתו של רוזן רוסי (Count of Roucy), אך שנה לאחר מכן נלכד בשבי על ידי האנגלים בקרב אז'נקור והוחזק בשבי זמן מה.
ב-1424 נישא בשנית לז'אן דה לאוואל בתו של ז'אן דה לאוואל, בתם של גי השלושה עשר, רוזן לאוול ואן דה לאוול ונולדו להם שלושה ילדים. היה לו גם ילד לא חוקי נוסף מאישה אנגליה מתקופת שביו באנגליה.
כנאמן למלך צרפת, הצטרף לז'אן ד'ארק ולאצילים צרפתים רבים נוספים בהגנה על אורליאן ב-1429. הוא פיקד על המצור על ז'רגו (Jargeau), סייע בהכתרה של שארל השביעי, מלך צרפת בריימס ונכח בחתימת חוזה אראס ב-1435.
אסיד באת'

ביוגרפיה

אסיד באת' הוקמה בשנת 1991 משילובן של שתי להקות, דארק קרניבל וגולגות'ה. הלהקה פעלה דרומית לניו אורלינס. דמו הלהקה, Hymns of the Needle Freak, הוקלט בשנת 1993. בעזרת דמו זה, קיבלה הלהקה חוזה הקלטות בחברת הקלטות עצמאית בשם Rotten Records. בשנת 1994, שיחררה הלהקה את אלבומה הראשון, When the Kite String Pops. לאחר כשנתיים, שיחררה הלהקה את אלבומה השני והאחרון, Paegan Terrorism Tactics. האלבומים לא זכו להצלחה רבה, אך שניהם קיבלו שבחים רבים מסצנת האנדרגראונד. בשנת 2005, שוחרר אוסף שירי הדמו Demos: 1993-1996.

פירוק הלהקה

אחרי שני אלבומים, פעילות הלהקה הגיעה לקיצה ב-23 בינואר 1997 לאחר מותו הפתאומי של בסיסט הלהקה, אשר נהרג יחד עם שני הוריו על ידי נהג שיכור.

סגנון מוזיקלי

אסיד באת' ידועה בשילוב של סלאדג' מטאל יחד עם גראולים, שירה מלנכולית בסגנון גראנג'/רוק גותי ואף שילוב קטעי גיטרה אקסוטית.
משפחת ויטגנשטיין

משפחת ויטגנשטיין (בגרמנית: Wittgenstein) הייתה משפחה אוסטרית-גרמנית, אחת המשפחות העשירות והנכבדות ביותר באירופה. מקורה מיהודים מומרים ובין בניה, הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין ואחיו הפסנתרן פאול ויטגנשטיין. אביהם, קרל ויטגנשטיין היה תעשיין, והיה אחד האנשים העשירים ביותר באירופה במפנה המאה העשרים.

שורשי המשפחה

אבי המשפחה היה חוכר יהודי בשם מוזס מאייר, שחי בנסיכות ויטגנשטיין בוסטפאליה. ב-1808 הכריז נפוליאון בונפרטה שכל נתיניו חייבים לקחת לעצמם שם משפחה. וכך נטל בנו, שנקרא באותו שם, מוזס מאייר, את שם המשפחה של נסיכי זיין-ויטגנשטיין (Sayn-Wittgenstein) כשם משפחתו והיה למוזס מאייר ויטגנשטיין. הוא היה סוחר צמר מצליח בעיר קורבטש ( Korbach). 
בנו הרמן (1802-1878) התנצר והיה לפרוטסטנטי תחת השם הרמן כריסטיאן (כלומר הנוצרי) ויטגנשטיין (Hermann Christian Wittgenstein). ב-1839 נשא הרמן לאשה את פאני פיגדור, בת למשפחת פיגדור, אחת המשפחות היהודיות הנכבדות של וינה. בן-דודה היה הכנר יוזף יואכים. פאני נטלה תחת חסותה את בן-דודה ודאגה לכך שיובא ללייפציג על מנת שיפגש עם פליקס מנדלסון-ברתולדי, שלקח אותו תחת חסותו ופיתח את הקריירה שלו. היא התנצרה והייתה לפרוטסטנטית לפני נישואיה. הרמן עשה חיל כסוחר צמר בלייפציג ולזוג נולדו אחד-עשר ילדים, בהם אביהם של לודוויג ופאול, קארל ויטגנשטיין (8 באפריל 1847 - 20 בינואר 1913). בן נוסף נקרא פאול (1842–1928). הוא אביו של ד"ר קארל פאול ויטגנשטיין. בנו, שנקרא אף הוא פאול (1907–1979) הוא הדמות הראשית בספר "אחיינו של ויטגנשטיין" מאת תומאס ברנהרד.

תולדות ילדי המשפחה

החינוך בבית ויטגנשטיין היה חינוך ביתי, על מנת שילדי המשפחה לא יספגו מנהגים קלוקלים. אבי המשפחה השליט את מרותו והכין את ילדיו להיות יורשי אימפריית התעשייה שלו. תוכנית הלימודים כללה מתמטיקה, לטינית, אנגלית ומוזיקה ברמה גבוהה. עם זאת, הדבר לא עלה בקנה אחד עם כשרונותיהם המוזיקליים ורוחניים של הבנים, דבר שהוביל להתנגשויות בין רצון הברזל של האב לנפשם של הבנים. לפי עדויות שונות האווירה בבית המשפחה הייתה של ביקורת רציונליסטית הדדית קרה ונוקבת שלוותה בהתפרצויות זעם שגבלו בטירוף. האם כמעט שלא הייתה נוכחת בחינוך הילדים.
ב-1902, לאחר שהנס, שהיה נער מגושם אך בעל כשרון יוצא דופן במתמטיקה ומוזיקה, נעלם במפרץ צ'ספיק בעת ביקור בארצות הברית בגיל 26, והייתה הנחה שהתאבד, התרכך מעט האב ולודוויג ופאול הצעירים נשלחו ללימודים בגימנסיה בעיר לינץ.
שנתיים לאחר מכן התאבד האח רודי בבליעת ציאניד בפאב בגיל 22 בעת שהיה סטודנט לכימיה באוניברסיטת ברלין, ככל הנראה על רקע ההומוסקסואליות שלו. אבי המשפחה, שראה בהתאבדותו הפומבית של בנו קלון, אסר על בני המשפחה להזכיר את הבן המת. חודשים ספורים לאחר התאבדותו של רודי, נישאה מרגרטה לג'רום סטונבורו, גם הוא בן למשפחה יהודית מומרת (במקור: שטיינברגר). נישואיה הזוג היו כושלים ועקב הפריג'ידיות שלה, טופלה מרגרטה אצל הפסיכואנליטיקאי זיגמונד פרויד.
קורט, שהיה יורשו של קארל בניהול החברה וקצין בצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית התאבד עם סיום מלחמת העולם הראשונה, כאשר פקודיו פתחו כנגדו במרד. 
בעת האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית ב-1938) שהו רוב בני המשפחה מחוץ לאוסטריה. לפי חוקי נירנברג נחשבו בני המשפחה ליהודים, אך מרגרטה סירבה להאמין שמשפחה כה מכובדת ונוצרית עלולה להפגע. היא ופאול קיימו בנפרד מגעים עם השלטונות, בניסיון להוכיח שאינם כלל ממוצא יהודי (על ידי מרגרטה) או לשחד פקידים על מנת שלא יחרימו את רכוש המשפחה (פאול). הסכסוך יצר קרע ממושך בין פאול לבין יתר המשפחה, שלא התאחה עד מותו.
אשלי ספנסר

קריירה

באליפות העולם לנוער שהתקיימה בשנת 2012 בברצלונה זכתה ספנסר בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא אליפות חדש של 50.50 שניות ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:30.01 דקות, לפני ג'מייקה ורוסיה. בשנת 2013 סיימה שלישית בריצת ה-400 מטרים באליפות ארצות הברית באתלטיקה, הישג שהבטיח לה את המקום באליפות העולם שהתקיימה במוסקבה. באליפות היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר (לאחר פסילת הנבחרת הרוסית) וסיימה במקום 16 בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.80 שניות. 
באליפות העולם באולם שהתקיימה בפורטלנד, אורוגון, ארצות הברית ב-2016 סיימה את ריצת ה-400 מטר בזמן של 51.77 שניות וזכתה במדליית הכסף. בנוסף, זכתה במדליית הזהב בריצת שליחות. במבחנים האמריקאיים לקראת אולימפיאדת ריו סיימה במקום השני בריצת 400 מטר משוכות, בשיא אישי חדש של 54.02 שניות ובכך נכללה במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים. במשחקים האולימפיים עצמם, היא זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 53.72 שניות, אחרי בת ארצה דלילה מוחמד (53.13 שניות) ושרה סלוט פטרסן מדנמרק (53.55 שניות).
ביוני 2017 קבעה שיא אישי של 53.11 שניות בריצת 400 מטר משוכות.
International Love

הופעות חיות

הצמד ביצע את השיר ב-16 בפברואר 2012 בטקס פרס נוסטרו 2012. הופעתו של בראון זכתה לביקורת עקב תנועות שפתיו אשר לא תאמו. ב-26 בפברואר 2012, השיר בוצע על ידי שני הזמרים בתוך מחרוזת במהלך המחצית של משחק ה-NBA אולסטאר 2012 באורלנדו.
דיודת גאן

דיודת גאן היא רכיב חשמלי, סוג מיוחד של דיודה בעלת עכבה חשמלית ממשית שלילית במעגלים חשמליים בהם זורם זרם חילופין בתדירות גבוהה. כמו כן יש לה חשיבות בתורות מצב מוצק ומוליכים למחצה בגלל המבנה המיוחד שלה.

מבנה דיודת הגאן

בדיודת גאן קיימים שלשה אזורים שוני אילוח – השניים הקיצוניים מאולחים באילוח חנקני בריכוז גבוה בקצוות ואילוח בריכוז מתון בחלק האמצעי. כפועל יוצא החלק האמצעי הוא בעל ההתנגדות הגבוהה ביותר.
בהפעלת מתח חשמלי על הדיודה, מפל המתחים על החלק האמצעי יהיה הרב ביותר. בהגבהת המתח הנופל על הדיודה, התנגדות חלק זה תגבר, והוא ימנע גידול של הזרם. באופן זה נוצרת עכבה ממשית שלילית.
בכך נבדלת דיודת גאן מדיודות רגילות בהן נהוג לחבר בין מוליך למחצה עם אילוח חנקני למוליך למחצה עם אילוח זרחני. העכבה של דיודה רגילה היא רק ממשית חיובית, ואילו של דיודת גאן היא גם עכבה ממשית שלילית לעיתים.

הסתכלות מיקרוסקופית

לחומר גליום ארסניד (GaAs) יש פס שלישי מעל לשני הפסים המקובלים בדרך כלל בתורת המצב המוצק (פס ערכיות ופס הולכה). הפער בין הפס השני לשלישי אינו ישיר.
בהתאם למבנה השפל באנרגיה בכל פס הולכה נקבעת לאלקטרון (או לחור) מסה אפקטיבית,
המבטאת את התנגדותו של האלקטרון (או החור) להאצה על ידי כוח חיצוני (בדרך כלל כוח חשמלי).
חקר מבנה הפסים של גליום ארסניד מראה שבתנאים מסוימים המסה האפקטיבית בפס השלישי נמוכה מזו בפס השני ולכן האלקטרון שם מואץ יותר. בהאצה גבוהה יותר האלקטרון זורם מהר יותר, כלומר התנגדות נמוכה יותר.

יישומים

דיודת גאן משמשת במחוללים נמוכי מתח וגבוהי תדירות.
בשנות השבעים של המאה העשרים הם היו בשימוש על ידי חובבי רדיו בבריטניה.
מנתחי מדידות עכבה חשמלית משתמשים בה למידול תוצאות בהן מתקבלת עכבה ממשית שלילית.
גם במכשירי מיקרוגל יש שימוש בדיודה זאת, בשל יכולתה להשפיע על הזרם בתדירויות גבוהות.
בד"ץ

בד"ץ (ראשי תיבות: בית דין צדק) הוא הרכב של דיינים מוסמכים שעורכים משפטים לפי המשפט העברי וכן מכריעים בשאלות שנוגעות להלכה היהודית. חלק מבתי הדין הם בתי דין לענייני ממון בלבד.
למעשה, ברוב הקהילות היהודיות מאז ומעולם מונה בית דין שבראשו עמד לעיתים קרובות רב העיר, ומכאן הכינוי ראב"ד - רב ואב בית דין. בקהילות חרדיות שונות כיום מכהנים שלושה דיינים כבד"ץ עצמאי מקומי.
מונח זה נמצא כיום גם בשימוש מושאל בשמותיהם של גופי כשרות פרטיים בישראל.

הבד"ץ במדינת ישראל

בד"ץ אינו בית דין לפי חוקי מדינת ישראל, ומבחינת החוק הישראלי הוא יונק את סמכותו לשפוט רק מהסכמתם של בעלי הדין המתייצבים לפניו. לאחר שבעלי הדין חותמים על שטר בוררות בפני בית הדין, פסק הדין ניתן לאכיפה לפי הנוהל הקבוע בחוק הבוררות תשכ"ח-1968. בד"צים מסוימים, כגון זה של העדה החרדית, אינם מכירים בסמכות מדינת ישראל, ופסקי הדין אינם בעלי תוקף משפטי אלא הלכתי בלבד.
פיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר של ארצות הברית

היסטוריה

שורשי הפיקוד בפיקוד האימונים של הגיס האווירי של צבא ארצות הברית שהוקם ב-23 בינואר 1942. במהלך מלחמת העולם השנייה הכשיר הפיקוד 200,000 טייסים, 48,000 נווטים ואנשי צוות אוויר, 1.9 מיליון בוגרי קורסים טכניים ו-2.8 מיליון טירונים. ביולי 1946 שינה את שמו לפיקוד האימונים של חיל האוויר. ב-1 ביולי 1993 מוזגה אוניברסיטת חיל האוויר עם הפיקוד והוא קיבל את שמו הנוכחי.
אלכסנדר ויצ'רצ'ק

קריירה

בפברואר 2014 זכה במדליה המשמעותית הראשונה שלו בקריירה הבוגרת, במדליית ארד בגראנד פרי דיסלדורף, לאחר שניצח את סיראזהודין מאגומדוב הרוסי בקרב על המדליה. ב-6 בדצמבר הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי, כשניצח את גוקי מארויאמה היפני.
ב-26 ביוני 2015, השתתף במשחקים האירופיים הראשונים שנערכו בבאקו, וזכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את סויינביורטה איורה האיסלנדי, בקרב השני את טומיסלב מריאנוביץ' הקרואטי, בשמינית הגמר ניצח באיפון את אושנגי מרגיאני הגאורגי וברבע הגמר גבר על לואיק פיטרי הצרפתי בניקוד ווזארי. בחצי הגמר הפסיד לאיוואן ניפונטוב הרוסי ונשר לקרב על מדליית הארד שם גבר על אלכסנדר סטסיאשנקה הבלארוסי.
באליפות העולם 2017 שנערכה בבודפשט, התחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג וזכה במדליית הזהב. בקרב הראשון הוא ניצח את אנטואן ולואה-פורטי הקנדי, בקרב השני את אלן חובטסוב הרוסי, בשמינית הגמר ניצח את המובאטו ארי הסיני בניקוד ווזארי וברבע הגמר ניצח את לאסלו צ'וקנאי ההונגרי כאשר קיבל ניקוד ווזארי בשנייה האחרונה לקרב. בחצי הגמר ויצ'רצ'ק פגש את חסן חלמורזייב הרוסי, האלוף האולימפי המכהן, וכ-40 שניות לסיום ויצ'רצ'ק ביצע תרגיל סיאו נגי והשיג ניקוד ווזארי שהספיק לניצחון. בגמר הוא פגש את מתאו מרקונצ'יני האיטלקי וניצח באיפון 2 דקות מפתיחת הקרב.
באליפות העולם 2018 שנערכה בבאקו, זכה במדליית הארד. בקרב הראשון הוא ניצח את באיפון את סטיוארט מקוואט הבריטי, בקרב השני הוא ניצח בווזארי את אנטוניו אספוזיטו האיטלקי ובשמינית הגמר הוא גבר שוב באיפון על אדוארדו סנטוס הברזילאי. בשלב רבע הגמר ויצ'רצ'ק הפסיד באיפון לודאט אלבייראק הטורקי ונשר לקרבות בית הניחומים. לאחר ניצחון בווזארי על מתיאס קאס הבלגי, ויצ'רצ'ק עלה לקרב על מדליית הארד בו ניצח בווזארי את בן ארצו דומיניק רסל הגרמני כאשר ביצע תרגיל סיאו-נגי 5 שניות לסיום.
טירת אשפורד

טירת אשפורד (באנגלית: Ashford Castle) היא טירה מבוצרת מתקופת ימי הביניים בקרבת העיר קונג, במחוז גולוויי שבאירלנד. הטירה ממוקמת על שפכו של נהר קונג לאגם (לוך) קוריב. המקום מהווה עתה בית מלון.
הטירה נבנתה בשנת 1228 בידי בית ברק האנגלו-נורמני, לאחר תבוסתם למשפחת אוקונר, מבית קונכט המלכותי. אנשי בית ברק בנו עוד מספר טירות ברחבי אירלנד, ואף אחת קרובה לשפכו של נהר קוריב לים והעיר גולוויי, אך טירת אשפורד היא הגדולה שבהן והיא היוותה את מעוזם העיקרי.
לאחר יותר משלוש מאות וחמישים שנים, עברה הטירה לבעלות לורד בינגהם, מושל קונכט, לאחר קרבות קשים בשנת 1589.
בשנת 1852 רכש את הטירה בנג'מין לי גינס, בן למשפחת גינס, יצרנית הבירה האירית המפורסמת גינס. גינס שיפץ את הטירה: הרחיב את שטחה עד לשטח של 110 קילומטרים רבועים], בנה תוספת בסגנון ויקטוריאני ונטע אלפי עצים. בנו של גינס, ארתור, שהיה גנן חובב, המשיך את פיתוח האזור, עיצב את הגנים ועודד את השיט באגם ובתעלה. עידוד השיט תרם לפיתוח המסחר באזור.
בשנת 1939 נמכרה הטירה, ונואל האגרד, הבעלים החדש, הפך אותה למלון יוקרתי. בשנת 1970 נמכרה הטירה שוב, לידי ג'ון מולכני, שהכפיל את שטחה, בנה את מסלול הגולף ופיתח את אדמותיה וגניה של הטירה.
בשנת 1952 צולם בטירה ובסביבתה סרט קולנוע, האדם השקט, בכיכובו של ג'ון ויין.
בשנת 1985 קבוצה של משקיעים אירים - אמריקנים רכשה את הטירה ומכרה אותה לאיש עסקים אירי מקומי בשנת 2007 בסכום של 50 מיליון אירו.
הטירה נחשבת לאתר נופש איכותי במיוחד, ואירחה במהלך השנים שועי עולם ואמנים רבים כדוגמת רונלד רייגן בעת כהונתו כנשיא ארצות הברית, ג'ורג' החמישי, מרי מטק, הנסיך אדוארד, טד קנדי, רנייה השלישי, נסיך מונקו ואשתו גרייס קלי, ג'ון לנון, רינגו סטאר, הארי בלפונטה, בראד פיט, פירס ברוסנן (ששכר את הטירה על מנת להתחתן בה) ועוד רבים אחרים.
בטירה נמצא כיום בית הספר של אירלנד לאילוף בזים ויש בה בית ספר לרכיבה על סוסים ובית ספר לדיג.
דמיטרי גורביץ'

ביוגרפיה

דמיטרי גורביץ' נולד במוסקבה. לאחר סיום בית הספר הוא למד במכון למהנדסי תחבורה במוסקבה. בשנת 1980 הוא היגר מברית המועצות לארצות הברית.
הוא ניצח ארבע פעמים באליפות ארצות הברית הפתוחה, ושש פעמים בתחרות לאומית בלאס וגאס.
גורביץ' השתתף במספר תחרויות בישראל - סיים במקום 1–2 בירושלים בשנת 1986, ובמקום שלישי בבאר שבע בשנת 1987.
בשנת 1989 הוא היה חבר נבחרת ארצות הברית לאליפות העולם לנבחרות וזכה במקום הרביעי אישי וה-5 קבוצתי.
מסכת פרה

מסכת פרה היא המסכת הרביעית בסדר טהרות ואורכה שנים עשר פרקים. על מסכת זו יש משנה ותוספתא ואין עליה תלמוד בבלי או ירושלמי. מסכת זו עוסקת בדיני פרה אדומה, עיקר עיסוקה הוא באופן הכנת האפר ודרכי הטהרה. כמו כן עוסקת מסכת זו בפירוט הזמנים של כל פרה אדומה שהייתה עד לימות המשיח.

מיקומה של המסכת בסדר טהרות

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, המסכת מופיעה אחרי כל המסכתות שעוסקות בדיני טומאת מת, שכן היא עוסקת בדיני הטהרה המטהרת מן הטומאה - פרה אדומה.
סוגות משחקי וידאו

למשחקי וידאו ישנן סוגות ותת-סוגות רבות. לרוב, נהוג לסווג משחקי וידאו על סמך המשחקיות  של המשחק. הסיווגים של משחקי וידאו מגוונים במיוחד, ולעיתים רבות משחקים יכולים להשתייך ליותר מסוגה אחת.

היסטוריה

הניסיון הראשון לסווג משחקי וידאו לסוגות נעשה על ידי כריס קרופורד בספרו "The Art of Computer Game Design"  משנת 1984. קרופורד ציין בספרו ש"תחום משחקי המחשב משתנה במהירות, ולכן ניתן לצפות שהטקסונומיה המוצגת בספר זה תהיה מיושנת או לא מספקת בעתיד הקרוב". מאז, פותחו סוגות ותת סוגות רבים, בהם סוגת משחקי הפלטפורמה וסוגת משחקי ירי בגוף ראשון צברו פופולריות רבה במיוחד לאורך השנים. בעקבות הפיתוחים בתחום חומרת המחשב לאורך השנים, סוגות משחקי וידאו חדשות הפכו אפשריות - בעיקר הודות לכך שהנפח של הזיכרון גדל, בעקבות כך שמאיצים גרפיים הפכו נפוצים ואפשרו לבצע רינדור בזמן אמת לסביבות תלת ממדיות מורכבות, בעקבות הפיתוח של ציוד היקפי חדש, בעקבות הפיתוח של האינטרנט, ועוד.
תעשיית משחקי הווידאו התרחבה באופן מהותי במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, ובעקבות כך לחברות פיתוח משחקי הווידאו הקטנות והעצמאיות לא היה סיכוי רב לשרוד. משום כך עיקר המשחקים שפותחו החלו להיות בסוגות מסוימות על מנת שהמו"לים והקמעונאים הגדולים יוכלו ביתר קלות לשווק את המשחקים.

מאפיינים

משום שהשחקן לוקח חלק פעיל במשחק סוגות משחקי הווידאו שונות באופן מהותי מהסוגות של ספרים וסרטים. בניגוד לאסתטיקה החזותית של המשחקים, אשר יכולה להשתנות במידה רבה ממשחק למשחק, למשחקי וידאו בדרך כלל יש דמיון רב על סמך מאפייני האינטראקטיביות במשחקים.
שמות תיאוריים של סוגות לוקחים בחשבון את מטרות המשחק, את הגיבור, ואפילו את הפרספקטיבה בה השחקן צופה במשחק. לדוגמה, משחק ירי בגוף ראשון הוא משחק בו השחקן נע בו בעולם תלת-ממדי, רואה את העולם דרך עיניו של הגיבור ואשר המשחק ממוקד בו בעיקר בקרבות ירי בנשק חם נגד יריבים שונים. ניתן להשתמש במונח "תת-סוגה" כדי להתייחס לקטגוריה בתוך סוגה כדי לפרט את הסוגה של המשחק הנדון. בעוד "משחק יריות" הוא שם הסוגה, "משחק ירי בגוף ראשון" ו"משחק ירי בגוף שלישי" הם תת-סוגות נפוצות של סוגת משחקי היריות.
קהל היעד של המשחק, הנושא של המשחק, והמטרה הבסיסית של המשחק משמשים לעיתים כשם הסוגה של המשחק - כגון "משחק לחתולים", "משחק נוצרי"  ו"משחק רציני" . עם זאת, מכיוון שהמונח הללו אינם מסייעים להבין מהוא סוג המשחק, הם אינם נחשבים לסוגות.
לעיתים רבות קשה לסווג משחקי וידאו מסוימים לסוגות מסוימות. לדוגמה, משום שהמשחק Grand Theft Auto III מכיל שילוב של ירי, נהיגה במכוניות, ומשחק תפקידים, קשה לסווג אותו לסוגות שהיו קיימות עד שלתקופה שהוא יצא לשווקים. מאז שהמשחק יצא לשווקים תעשיית משחקי הווידאו החלה להשתמש במונח "Grand Theft Auto clone"  לתיאור משחקים אשר דומים ל- Grand Theft Auto III.‏
אלמנטים מסוגת משחקי התפקידים, אשר מתמקדים בעיקר בעלילה מורכבת ובפיתוח של הדמויות, שולבו לאורך השנים בסוגות משחקי וידאו שונות. הסיבה שהדבר נעשה היא משום שהוספת עלילה מורכבת ודמויות מורכבות יותר למשחק פעולה, אסטרטגיה או משחק שבו צריכים לפתור תעלומות לא פוגעת במשחקיות של המשחק, ומוסיפה חווית משחק נוספת.

פופולריות

הסוגות הפופולריות ביותר נכון ל-2019 הם משחקי יריות, משחקי פעולה, משחקי תפקידים, ומשחקי ספורט, כאשר הפופולריות של משחקי הפלטפורמה ומשחקי המירוצים דעכה במהלך העשור השני של המאה ה-21. בעוד שהפופולריות של משחקי היגיון  ירדו בחנויות, לעומת זאת בטלפונים הניידים, בהם ניתן להוריד את רוב המשחקים בחינם, סוגה זו נותרה הסוגה הפופולרית ביותר.
חוף זבולון (הרצליה)

חוף זבולון בהרצליה הידוע גם בשם חוף צופי ים הוא חוף ים הנמצא בהרצליה, בין בניין "הצוק" ל"מלון דניאל", למרגלות "גן גלסברג". מקור שמו בסניף צופי ים הרצליה, הפועל בחוף, שהוא המשך ישיר לפעילות סניף של אגודת יורדי ים זבולון שהוקם בחוף בשנת 1939.
פלאפרנאטר

פלאפרנאטר (באנגלית: Fluffernutter) הוא כריך הפופולרי במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית ובחלקים אחרים של ניו אינגלנד. כריך זה מכיל חמאת בוטנים וממרח קרם מרשמלו.
הכריך מוכן לרוב מלחם לבן פרוס, אך יש גרסאות הכוללות לחם מקמח מלא וכן לעיתים הכריך כולל פרוסות בננה או דבש.
הכריך הפופולרי עלה לכותרות במסגרת דיון שנערך בבית המחוקקים של מסצ'וסטס בו הציע סנטור מדינת מסצ'וסטס גארט באריוס להגביל הגשתו של הכריך בבתי הספר במדינה. באותו דיון הוצעה הצעה נגדית להכריז על הכריך ככריך הלאומי של המדינה.
המונח "פאלפרנאטר" הוא סימן מסחרי רשום של חברת דארקי-מוור (Durkee-Mower Inc), יצרנית קרם המרשמלו, מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 אולם במסגרת תביעה שנערכה בבית המשפט המחוזי הפדרלי של מחוז מסצ'וסטס, בו תבעה חברת דארקי-מוור את חברת ויליאמס סונומה (Williams-Sonoma Inc) על השימוש בשם, קבע בית המשפט המחוזי שהסימן המסחרי חל רק על גלידות ותפריטים, ולא על שמו של הכריך.
סטראטיס מיריביליס

תולדות חייו

נולד באי לסבוס שהיה אז תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. עד שנת 1905 חי בכפר סיקמיה (Συκαμιά), המתואר לפרטיו בספרו "בתולת הים הקדושה". ב-1905 עבר להתגורר בבירת האי, מיטילנה, שם למד בבית הספר התיכון והוכשר כמורה כפרי. למרות כוונתו להרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת אתונה, נקטעו תוכניותיו כאשר פרצה מלחמת הבלקן הראשונה ב-1912 והוא התנדב לצבא יוון. לאחר שובו משדה הקרב החל לפרסם טורים בעיתונות וכן פואמות וסיפורים קצרים שראו אור ב-1915 באסופה בשם "סיפורים אדומים".
ב-1915, במסגרת מלחמת העולם הראשונה, שב והתגייס לצבאו של אלפתריוס וניזלוס (שנלחם, למרות הנייטראליות המוצהרת של יוון לצד בריטניה וצרפת כנגד בולגריה, גרמניה וטורקיה) ולחם כסמל בחזית המקדונית ובמלחמת יוון-טורקיה שפרצה מיד לאחר תום מלחמת העולם הראשונה ובה נחלו היוונים תבוסה קשה. ב-1922 שב ללסבוס לאחר עשר שנים כמעט רצופות של שירות קרבי פעיל.
מוראות המלחמה שחווה הותירו בו משקעים קשים ובין אפריל 1923 לינואר 1924 פרסם בשבועון קמבאנה (Καμπάνα; "הפעמון") כתבים שכתב במהלך המלחמה ואחריה. בכתביו הביע את חוסר התוחלת שבמלחמה ותיאר את זוועותיה. ב-1930 אוחדו פרסומים אלה וראו אור באתונה בספר "החיים בקבר". הספר, המוזכר לרוב יחד עם "במערב אין כל חדש" מאת אריך מריה רמרק כאחד מספרי החיילים המשובחים אודות מלחמת העולם הראשונה, הפך מיד את מיריביליס לסופר חשוב בארצו ולסמל של הפרוזה היוונית המודרנית. 
ב-1932 עבר מיריביליס עם משפחתו לאתונה ועבד כעורך וכותב במספר כתבי עת. התפקיד הבכיר ביותר אליו הגיע היה מנהל התוכניות של שירות השידור הלאומי, ממנו התפטר בעת כיבוש יוון על ידי הגרמנים (1941-1944) ואליו שב לאחר מכן וכיהן בו עד פרישתו ב-1951. כן היה מנהל ספריית הפרלמנט. במהלך מלחמת האזרחים ביוון (1946-1949) היה בין המתנגדים החריפים לקומוניסטים. 
ב-1933 ראה אור ספרו "המורה זהובת העיניים". הספר מתרחש באי לסבוס ומספר את סיפורו של קצין השב ממלחמת יוון-טורקיה המבקש להימלט מסיוטי המלחמה באמצעות עיסוק באמנות הציור ומחפש את אלמנת חברו שמת לצידו על מנת למסור לה דרישת שלום אחרונה וארנק של מזכרות. 
בשנת 1949 התפרסם ספרו "בתולת הים הקדושה", המתרחש בכפר ילדותו בשנים שמחילופי האוכלוסין בין יוון וטורקיה (1922) עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה (1945). המאורעות ההיסטוריים המסעירים (בעיקר הטיפול בפליטים היוונים מאסיה הקטנה) מסופרים מבעד לעיניה של ילדה אסופית כפרית ומשולבים בה זכרונות מילדותו של מיריביליס עצמו. התיאורים הפיזיים כה חדים ומדויקים, עד כי תיירים מגיעים לכפר ומזהים בו אתרים המוזכרים בספר. ספרו זה מושווה עם ספריו של ניקוס קאזאנצאקיס על אי-ילדותו, כרתים.
בנוסף לרומנים פרסם קובצי סיפורים קצרים ("הספר הירוק", 1936; "הכחול", 1939; "האדום", 1952 ו"הוורוד", 1959) ונובלות.
קונדוטיירי

קונדוטיירי (באיטלקית: Condottieri, נהגה: [kondotˈtjɛːri]; לשון רבים. ביחיד: קונדוטיירוֹ או קונדוטיירֶה) היו מנהיגיהן של ארגונים צבאיים, קבוצות מתנדבים או כנופיות שכירי חרב, ששימשו בקבלנות כצבאות בערי המדינה האיטלקיות בתקופת ימי הביניים המאוחרים ובעידן הרנסאנס.
רבים מפקודיהם השכירים של הקונדוטיירי לא היו איטלקים וערי המדינה נזקקו לשירותיהם בהיעדר נכונות של אזרחי המדינות לשירות צבאי.
צבאות הקונדוטיירי היו מורכבים בעיקרם מלוחמים רכובים וחמושים בנשק קר. הנשק החם שעמד לרשותם הסתכם בכמות זעומה של תותחים ורובי ארקבוז פרימיטיביים. בשנים האחרונות של תפקודם של צבאות הקונדוטיירי ברחבי איטליה יצא להם שם רע של אנשים בעלי נאמנות בעייתית למעסיקיהם. כמו כן, יוחס להם סגנון לחימה לא-יעיל שנועד במכוון להפחית את האפשרות לאבדות בנפש משני הצדדים. ניהול המלחמות האפקטיבי התנהל למעשה שלא בשדה הקרב אלא במזימות ותככים שקדמו לקרבות.
כניסתו של צבא יעיל יחסית למרחב האיטלקי, צבא צרפת של שרל השמיני בראשית המלחמות האיטלקיות, שם קץ לעידן הקונדוטיירי כאשר מחץ את הגנותיהן של כל ערי המדינה שעמדו בדרכו בכוח הארטילריה המהירה והיעילה יחסית שהציג. קרנם של הקונדוטיירי ירדה, אך המסורת של משמר שכירי חרב נשארה באיטליה עוד זמן רב, דוגמה לה הוא המשמר השווייצרי שפעל עד המאה ה-19 וחלק ממנו פעיל עד היום בהגנה על ארמון האפיפיור בקריית הוותיקן ברומא.