google/wiki40b huggingface dataset:
People Show

The People Show היא קבוצת התיאטרון הניסויי הוותיקה ביותר שפועלת כיום באנגליה; מרכזה הוא ב-East End של לונדון.
הקבוצה נוסדה ב-1966 בידי ג'ף נוטאל, ג'ון דרלינג, לורה גילברט ומארק לונג. הצגת הבכורה שלה נערכה במרתפה של חנות הספרים Better Books בדרך צ'רינג קרוס. היא הייתה קבוצת המיצג הראשונה שפעלה בלונדון ולה תפקיד מרכזי בהיסטוריה של התיאטרון האלטרנטיבי הבריטי. ‏
למרות שחלק מאנשי People Show נעזרים בטקסטים, הרי שזו בעיקר נקודת פתיחה לעבודת אימפרוביזציות שמבצעים האמנים השונים החברים בקבוצה: שחקנים, מוזיקאים, משוררים, וציירים, שמותאמת לחלל בו הם יוצרים את המופע. ב-1969 הם הציגו בתיאטרון רויאל קורט של לונדון.
בשנת 1982 התמקמה במבנה הקבע בו היא שוכנת כעת: People Show Studios, לשעבר אולם כנסייה ב-Bethnal Green. ‏ People Show ממשיכה להיות להקה אמנים שנודדת בבריטניה ויצרה עד היום 123 הפקות - האחרונה שבהן הייתה People Show 123: The Rummage Show, שהופקה במשותף עם אוניברסיטת רוהמפטון ו-ALRA (האקדמיה לאמנויות חיות ומתועדות).
כוח 14

כוח 14 הוא היחידה האווירית של ארגון הפת"ח. הארגון הוקם בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, במטרה לשמש חיל אוויר של המדינה הפלסטינית, לכשתקום. מקור שמו, בדומה למקור שמו של כוח 17, הוא במספר השלוחה הטלפונית של הארגון במטה הפת"ח בביירות בשנות ה-70.

היסטוריה

את הכוח ייסדו קולונל טאריק וקולונל חסן עוידה, מוותיקי הפת"ח. עיסוקיו העיקריים של הכוח היו גיוס טייסים ממוצא פלסטיני מתוך צבאות ערב לשורותיו, שליחת פלסטינים לקורס טיס, וביצוע משימות תובלה אוויריות עבור הנהגת הפת"ח. חיילי הכוח עברו את הכשרתם במסגרת חילות האוויר של צבאות ערב ופקיסטן, וכן במסגרות אזרחיות במדינות המערב.
עד מלחמת לבנון הראשונה התרכז הכוח בעיקר בדרום לבנון ובסוריה. הטלטלה שעבר הפת"ח בשנת 1982, בעקבות מלחמת לבנון, הביאה לפגיעה משמעותית ביכולותיו הצבאיות בכלל, ובפרט בכשירות כוח 14. הכוח עבר לתוניסיה ולצפון תימן, משם הוא פועל בעצימות נמוכה עד היום. לצורך פעילות הכוח חכר אש"ף בשנת 1985 את האי קמראן, הסמוך לעיר חודיידה בתימן. במקום שופץ מסלול ישן והוקמה מפקדתו של הארגון. כיום, עיקר פעילות הכוח מתרכזת באימון חיילים, אולם הוא חסר משמעות אמיתית עבור הרשות הפלסטינית.

הציוד שברשות כח 14

ידוע כי ברשות הכוח היו מספר מטוסי תובלה מדגם פוקר F27 ומספר מסוקים מדגם בל 206. ההערכות הן שמדובר בציוד שנרכש מתוניסיה. בנובמבר 1982 התרסק בתימן טייס של הכוח עם מטוס קרב מסוג מיג 21. זוהי ההוכחה היחידה להימצאות מטוסי קרב ברשות הכוח, הגם שלא ברור אם המטוס היה בבעלות הכוח או שנשכר על ידו למטרות אימונים. ההערכות הן שלכוח לא היו שאיפות להפוך לחיל אוויר קרבי, בשל העליונות של חיל האוויר הישראלי. דווח גם כי הארגון החזיק מספר דאונים ומצנחי רחיפה.
פיליפ ג'קסון (שחקן)

ביוגרפיה

ג'קסון נולד ברטפורד שבנוטינגהאמשייר. הוא התחיל לשחק כשלמד דרמה וגרמנית באוניברסיטת בריסטול, ועבד בתיאטרון בלידס, ליברפול ולונדון. בתיאטרון שיחק ב-1991 בתפקיד פוזו ב"מחכים לגודו" מאת סמואל בקט בתיאטרון קווינס שבווסט אנד, וב-2010 הופיע בתפקיד וילי לומן במחזה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר בתיאטרון וסט יורקשייר פלייהאוס בלידס. ב-1998 היה מועמד לפרס גילדת שחקני המסך על תפקידו בסרט "קול קטן".
הוא השתתף בסדרות טלוויזיה רבות בהן אופרת הסבון "קורוניישן סטריט", הסדרה "רובין משרווד", "A Touch of Frost", "המלחמה של פויל", "רציחות במידסומר", "Heartbeat", "הממלכה הקטנה", "המיש מקבת", "Raised by Wolves" ובסדרה הקומית "בערוב ימי היין".
בקולנוע הופיע ג'קסון ב-1979 בסרט "Scum", בסרטו של פול מקרטני "Give My Regards to Broad Street", ובסרטים "התזמורת", "מייק באסט: מנהל את אנגליה", "Grow Your Own" וב"השבוע שלי עם מרילין". ב-2007 כיכב בעיבוד הרדיופוני של ה-BBC לסיפור המסתורין מסדרת "פטרלה" מאת מייקל גילברט . הוא כיכב בתפקיד אורח בגרסת אודיו של "דוקטור הו" בפרק "ולהאלה". ב-2009 הופיע בסיטקום "Home Time" של ערוץ BBC 2 בתפקיד רוי, אביה של גיינור.
בעיבוד לרדיו של ה-BBC לספר "הקרב האחרון" גילם ג'קסון את ריסדה טרקאן. הוא קרא בתוכנית הרדיו "ספר לפני השינה" את הספרים "מסעות גוליבר" ואת "Three Stations" מאת מרטין קרוז סמית'.
ב-2011 כיכב ג'קסון בתפקיד רון בסדרת הדרמה קומית של ה-BBC "שוגרטאון" לצדם של כוכבת הסדרה "משפחת רויאל" סו ג'ונסטון ושל השחקן טום אליס. עוד השתתף ג'קסון בווידאו קליפ של השיר "Take on Me" של להקת א-הא.
ב-2012 שיחק בתפקיד המאבטח של מרילין בסרט הקולנוע "השבוע שלי עם מרילין".

חיים אישיים

ג'קסון נשוי לשחקנית סאלי בקסטר ולהם שני ילדים, ג'ורג' ואיימי.
בראסרי ליפ

ליפ (בצרפתית: Lipp) הוא בראסרי הנמצא בשדרות סן ז'רמן ברובע השישי של פריז.

היסטוריה

ב-27 באוקטובר 1880 פתח לאונרד ליפ ביחד עם אשתו את בראסרי ליפ בשדרות סן ז'רמן. לאונרד ליפ, שהיה ממוצא אלזסי, פתח בראסרי בו הוגשו שוקרוט ובירה. המקום היווה מקום מפגש פופולרי לאמנים ואינטלקטואלים, נהגו לפקוד את המקום אלבר קאמי, רומן גארי, מרסל פרוסט, פול ורלן, אנטואן דה סנט-אכזופרי, ארנסט המינגוויי, אנדרה מאלרו וברנאר פיבו. מאז שנת 1935 מוענק מדי שנה, בבראסרי ליפ פרס ספרותי.
הבראסרי מעוצב בסגנון בל אפוק. הוא הוכרז בידי משרד התרבות הצרפתי כאתר היסטורי מוגן.
פינגו

עלילה

התוכנית מתרחשת באנטארקטיקה ומתמקדת במשפחות פינגווינים החיים ועובדים בבתי איגלו. הדמות הראשית, פִּינגוּ, הוא בנה של אחת המשפחות. הוא נוהג לצאת להרפתקאות עם אחותו הקטנה פִּינגה, ומרבה להשתובב עם חברו הטוב ביותר, רוֹבִּי כלב הים.

שפה

פִּינגוּ וחבריו מתקשרים ב"שפת פינגווינים" הידועה כ"פינגווית" או "פינגווינזית" ומורכבת בעיקר מהצלילים "נוּט" ו"ניט". כתוצאה מכך מתועתק שיר הפתיחה כ"Neet nit nit nute nit neet nit noot (Pingu, Pingu)".

קבלה

"פִּינגוּ" זכתה בעיקר לביקורות חיוביות. ארגון Common Sense Media דירג את התוכנית 4 מתוך 5 כוכבים וציין "הורים חייבים לדעת כי מדובר בסדרת הנפשת פלסטלינה מצחיקה, חביבה ומבדרת. הסדרה אמנם מתאימה לכל הגילאים, אבל הצופים הצעירים ביותר עשויים להתקשות לעקוב אחר העלילות".
ארמניה הזקארידית

היסטוריה

עם התמוטטות שושלת בגרטוני הארמנית נכבשה ארמניה, שלב אחר שלב, על ידי האימפריה הביזנטית, הסלג'וקים והממלכות המוסלמיות. במהלך המאה השתים עשרה נהנו הבגרטידים מגאורגיה מתחיית שלטונם, והצליחו להתפשט לתוך שטחי ארמניה שהיו בשליטת המוסלמים. למרות קשיים בתקופת שלטונו של גיאורגי השלישי המשיכו ההצלחות גם בתקופת בתו תמר המלכה. הצלחות אלה נבעו בעיקר בזכות הגנרלים זאקארה ואיוואנה. בסביבות שנת 1199, הם כבשו את העיר אני (Անի) ובשנת 1201 נתנה להם תמר את העיר כפייף. בסופו של דבר הגיע שטחי הפייף לשטחי ארמניה שהיו בשליטת הבגרטידים הארמנים.
כאשר החווארזמים הגיעו לאזור, בשנת 1225, נשלטה העיר דווין (Դվին) על ידי איוונה הבא בימים, שנתן את אני לאחיינו שנשה (שאהאנשאה), בנו של זאקארה. דווין אבדה אבל הערים קארס ואני לא נכנעו.
אף על פי כן, כאשר המונגולים כבשו את אני, בשנת 1236, היה להם יחס ידידותי לזאקארידים. הם אישרו את שנשה כפייף על השטחים שהיו ברשותו ואף הוסיפו לו את הפייף של אבאג, בנו של איוואנה. מאוחר יותר, בשנת 1243, נתנו המונגולים את אהלאט לנסיכה תמתה, בתו של איוואנה.
לאחר כיבושה של אני בידי המונגולים, בשנת 1236, הפכו הזאקארידים לווסאל של המונגולים. צאצאיהם המשיכו להחזיק באני עד לשנות השלושים של המאה הארבע עשרה, כאשר הם נכנעו לעות'מאנים, כולל קרה קויאולו, שהפכו את אני לבירתם.
הר הקטור (אלברטה)

היסטוריה

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1884 על ידי הגאולוג והחוקר ג'ורג' מרסר דוסון, והוא נקרא על שם הגאולוג ג'יימס הקטור, שהיה חלק ממשלחת פליסר.
הראשונים שטיפסו על ההר היו פיליפ ס. אבוט (Philip S. Abbot), צ'ארלס. אי. פיי (Charles Fay) וצ'ארלס ס. תומפסון (Charles S. Thompson) בשנת 1895.
ויקטור דנקל

קריירה מוקדמת

דנקל נולד בעיר אודינה בצפון מזרח איטליה, אז בתחום האימפריה האוסטרית.
בשנת 1874 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי אוסטרו-הונגריה, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1903 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד החטיבה ה-66, בשנת 1905 מונה למפקד החטיבה ה-16, בשנת 1907 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-36. ב-1912 התמנה למפקד הקורפוס ה-14 וב-1913 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ המלחמה מונה דנקל למפקד הארמייה הראשונה, ולחם עימה בקרב גליציה, וזכה לניצחון גדול בקרב קרסניק, אך בהמשך נאלץ לסגת עקב כישלון הארמיות האחרות. באוקטובר 1914 השתתף בקרב על הוויסלה יחד עם הארמייה הגרמנית התשיעית, אך לא הצליח להגיע לידי הישגים. לאחר מכן הוחזקה הארמייה שבפיקודו בעתודה באזור הקרפטים, ולא השתתפה בקרבות. במאי 1915 השתתף דנקל עם הארמייה שבפיקודו במתקפת גורליצה-טרנוב ובתחילה זכה להצלחה מרובה, אך בהמשך נבלם בקרב אפטא. ב-23 במאי 1915 עם הכרזת המלחמה של איטליה, נשלח דנקל לחזית האיטלקית, שם הוא קיבל את הפיקוד על הכוחות באזור טירול, ועל אף שהכוחות שבפיקודו היו חלשים ונחותים בנשק ובציוד, הצליח דנקל להחזיק את הקו עד תחילת 1916. במרץ 1916 מונה למפקד הארמייה ה-11, וב-1 במאי 1916 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט.
ב-10 במאי 1916 תקף את האיטלקים במסגרת קרב אסיאגו, בתחילה זכתה המתקפה להצלחה מרובה, אך בהמשך האיטלקים פתחו במתקפת נגד, והוא נאלץ לחזור לקוי ההתחלה. דנקל ספג ביקורת קשה מאוד על תפקודו במהלך הקרב, ועקב כך נאלץ להתפטר ב-17 ביוני 1916 מתפקידו. לאחר שעבר ניתוח בגרונו מונה ב-21 בינואר 1917 למפקד משמר הקשתים המלכותי - מינוי כבוד. בפברואר 1918 מונה למפקד הראשי של חיל המשמר הקיסרי. ב-15 ביולי 1918 הוחלף דנקל בתפקידו על ידי קונרד פון הצנדורף, והוא חזר לשמש כמפקד משמר הקשתים המלכותי.
לאחר שביתת הנשק פרש דנקל לביתו ב-1 בדצמבר 1918.

אחרית ימיו ומותו

ב-1925 מונה דנקל לראש המסדר של מריה תרזה, במקום קונרד פון הצנדורף שמת באותו זמן. במהלך שש השנים הבאות היה דנקל אחראי על עיטור חיילי הצבא האוסטרו-הונגרי ממלחמת העולם הראשונה וביצע משימה זו בהתלהבות רבה.
דנקל היה מלוכני מובהק והיה בעד החזרת בית הבסבורג לשלטון, ומאידך התנגד לנאצים באופן מוחלט, ואף לאחר האנשלוס המשיך להתנגד להם, ואף התנגד למלחמת העולם השנייה. 
דנקל מת באינסברוק ב-8 בינואר 1941, והוא בן 86 שנים, שלושה ימים לאחר מות אשתו. בשל היותו אנטי-נאצי מובהק, הצטווה הורמאכט שלא לכבד את הלווייתו בטקס צבאי.
רועה דובים

כוכבים חשובים

ארקטורוס (α ברועה דובים) הוא ענק אדום במרחק של 36 שנות אור. בהירותו הנראית היא מדרגה 0.0 והוא הכוכב הרביעי בבהירותו בשמי הלילה והבהיר ביותר בחצי הכדור הצפוני.
איזר (ε ברועה דובים) הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים קרוב מאוד בצבעים כתום וכחול בבהירויות מדרגות 3 ו-5. מפאת קרבתם של זוג הכוכבים צריך טלסקופ על מנת להפריד ביניהם.
מופריד (η ברועה דובים) הוא תת-ענק צהוב במרחק של 37 שנות אור עם בהירות מדרגה 2.7.
μ ברועה דובים הוא כוכב כפול המורכב מכוכב כחול-לבן בבהירות מדרגה 4 עם בן זוג בבהירות מדרגה 7 הניתן להבחנה במשקפת. בטלסקופ ניתן לראות שבן הזוג הוא בעצמו כוכב כפול.
ν₁ ברועה דובים ו-ν₂ ברועה דובים הם זוג כוכבים לא קשורים זה לזה בבהירות מדרגה 5 ובצבעים כתום ולבן.

מיתולוגיה

הדמות אותה מיצגת הקבוצה זוהתה עם דמויות מיתולוגיות שונות מהמיתולוגיה היוונית, ביניהן אטלס, איקריוס הכורם, וארקס בנם של זאוס ושל קליסטו. במיתולוגיות עתיקות יותר, הדובה הגדולה והדובה הקטנה היו שוורים ורועה דובים היה מנהיג את השוורים שהיו קשורים לכוכב הצפון סביב לו, ובכך סובב את השמיים על צירם.
הקבוצה הסמוכה כלבי ציד מייצגת את הכלבים של רועה דובים.
אקווטוריה המערבית

היסטוריה

בשנות ה-80 של המאה ה-19, שלט באזור המלך גבודוואה (King Gbudwe).
בשנות אמצע המאה ה-20, לאחר הכרזת העצמאות של סודאן ב-1956, מספר אנשים מאזור הדרום פעלו במספר תנועות לשחרור דרום סודאן, כמו אניאניה (Anyanya) ותנועת השחרור העממי הסודני (Sudan People's Liberation Army/Movement) בהנהגת ג'ון גראנג.

מאבק

בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, צבא ההתנגדות של האל תחת פיקודו של ג'וזף קוני העביר את בסיסו מאוגנדה לגבול בין דרום סודאן לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ופעילות הצבא נעשית באזור אקווטוריה המערבית. לפני הסכם השלום שנחתם בשנת 2005, צבא ההתנגדות של האל השתמש באזור כבסיס לפעולות נגד ממשלת אוגנדה בראשות יוורי מוסווני.
בשנת 2009, קהילות מקומיות יצרו יחידה צבאית להגנה עצמית, שנקראת "ילדי הקשת", ומשתמשת בכלי לחימה כמו: חץ וקשת וחניתות כדי להיאבק בצבא ההתנגדות של האל.

כלכלה ודמוגרפיה

כלכלת אקווטוריה המערבית נשענת בעיקר על חקלאות ועץ המצוי בשפע ובאיכות גבוהה באזור זה.
רוב רובה של אוכלוסיית אקווטוריה המערבית משתייכת לשבט האזנדה (Azande), השבט השלישי בגודלו בדרום סודאן.
יוסיף פרנק

קורות חיים

יוסיף פרנק נולד באוסייק במשפחה יהודית, בן לעמנואל והלנה ואח ליעקב. ב-1862 סיים בית ספר תיכון בעיר הולדתו. לאחר סיום התיכון התנצר ואימץ את הנצרות הקתולית. בהמשך, ב-1868 רכש תואר במשפטים באוניברסיטת וינה. ב-1872 עבר לזאגרב ובה פתח משרד לעריכת דין וב-1873 נישא לאולגה לבית רוֹיְצֶ'בִיץ' בת למשפחה אמידה מבלה צרקווה ולזוג נולדו 5 ילדים.
הוא השתלב בחיים הפוליטיים ומתח ביקורת על ההנהגה הקרואטית בשל רצונה בהשתלבות באימפריה האוסטרו-הונגרית, ויצירת ישות הכלאיים ממלכת קרואטיה-סלאבוניה תוך ויתור על שאיפותיהם הלאומיות של הקרואטים. ב-1880 נבחר למועצת העיר זאגרב. ב-1890 הצטרף "למפלגת הזכויות הקרואטית" ועד מהרה השתלב בהנהגתה והיה לאידאולוג הראשי שלה. ב-1897 התמנה ליושב ראש המפלגה. הוא נבחר לפרלמנט (הסאבור) הקרואטי והיה חבר בוועדות הכספים והתקציבים שלו. פרנק נקט במדיניות אנטי סרבית מובהקת והתנגד לרקימת קשרים קרובים עם ממלכת סרביה. במקביל עמדותיו הלאומניות-קיצוניות הובילו לעימותים בתוך מחנה הימין הלאומני הקרואטי, ולהחלשת כוחו. ב-1908 חל פילוג במפלגת הזכויות הקרואטית. ב-1909 חלה יוסיף פרנק ונאלץ לפרוש מפעילות פוליטית. מפלגתו מיתנה את עמדותיה, והתאחדה מחדש בשם "מפלגת הזכויות הנוצרית-סוציאלית". יוסיף פרנק נפטר ב-1911 ונקבר בבית הקברות מירוגוי. מפלגתו הייתה הכר האידאולוגי לצמיחת תנועת האוסטאשה ואנשי התנועות הבדלניות כונו "פרנקיסטים" על שמו.
שני בניו של יוסיף פרנק, ולדימיר ואיבו המשיכו את דרכו הפוליטית. ביתו אולגה נישאה לסלאבקו קווטרניק מראשי תנועת האוסטאשה ובנם אאוגן היה ראש שירותי הביטחון של הארגון.
Olvídame y Pega la Vuelta

הדואט בין ג'ניפר לופז ומארק אנטוני

Olvídame y Pega la Vuelta הוקלט בתור דואט של הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז בשיתוף זמר הסלסה הלטיני מארק אנתוני ב-2016. תחילה, השיר יצא לאור בצורה דיגיטלית ב-18 בנובמבר 2016, תחת חסותן של חברות התקליטים ניויוריקן הפקות וסוני מיוזיק לטין. הדואט יצא כדי לקדם את מכירותיה של הזמרת לקראת אלבום האולפן השני שלה בשפה הספרדית, Por Primera Vez. 
שיר זה הוא הדואט הרביעי של לופז ואנתוני יחד מאז "No Me Ames" ב-1999, "Escapémonos" ב-2004, ו-"Por Arriesgarnos" ב-2007.
לשיר יצאה גרסת סלסה ב-28 בנובמבר 2016. השיר בגרסה הרגילה, ובגרסת הסלסה הועלו לערוץ ה-Vevo של הזמרת וצברו צפיות רבות.
תותח מתנייע M-109

מבנה והנדסה

ה-M-109 הוא תותח מתנייע (תומ"ת) המורכב מתותח הוביצר בקליבר 155 מ"מ המותקן בתוך תובה משוריינת המגנה על הצוות שבו ועל מערכת הירי מפני פגיעה מנשק אויב כמו גם מפני נשק אב"כ ופגעי מזג אוויר. התובה זהה לזו של תותח מתנייע M-108 .
בניגוד לתותחים נגררים, ה-M-109 מסוגל להתנייד בכוחות עצמו. הכלי כולו בנוי על יסוד רכב קרבי משוריין עם מנוע, מזקו"ם ומערכות היגוי. הוא יכול לנסוע הן על כביש והן בשטח פתוח, במהירות מקסימלית של כ-50 קמ"ש. תכונה זו מאפשרת לתומ"ת לשנות את מיקומו באופן מהיר יחסית ולהתקדם בצמוד לטנקים של חיל השריון המסתער ובכך לספק חיפוי ארטילרי רציף מבלי לנטשם או לעכבם.
התותח שעל הכלי הוא "הוביצר", כלומר: תותח המסוגל לירות הן בכינון ישיר (כמו תותח של טנק) והן בכינון עקיף על ידי ירי תלול מסלול. שינוי זווית הירי מאפשר להוביצר לכסות טווח רחב ולפגוע במטרות בטווחים שונים. ירי בכינון ישיר טוב בעיקר כנגד מטרות קרובות, ולמרות שזהו לא ייעודו המקורי שלשמו פיתחו את ה-M-109 אפשרות זו נמצאה שימושית-כך למשל נעשה שימוש כזה כנגד שריון במלחמת ששת הימים ויום כיפור (על ידי הכלים שקדמו ל-M-109) וכנגד מבנים במלחמת לבנון הראשונה ומבצע צוק איתן. ה-M-109 יורה בעיקר בכינון עקיף ולכן אינו מושפע מהמכשולים על פני השטח (כגון יערות או גבעות נמוכות) ויכול להגיע לטווחים של 3.5–29.8 ק"מ.
לוסי אגנס סמית

תחילת דרכה

לוסי אגנס סמית נולדה ב-1882 בדבלין. אביה ג'יימס פיטר ג' וזף סמית היה יוצא פליז, ואמה, מרי אן סמית הייתה עקרת בית. על פי מרשם האוכלוסין של 1901, גרה לוסי עם משפחה ברחוב אמיינס, הייתה בת 18 והתעסוקה שלה הייתה מוכרת בחנות כובעים. אחותה איזבלה (28) ואחיה ג'יימס ליאו (20) גרו גם הם בבית המשפחה. על פי מרשם האוכלוסין של 1911, אביה כבר לא היה בחיים, ונולדו להוריה 9 ילדים, אשר 5 מהם היו עדיין בחיים. לוסי הייתה הצעיר מביניהם,, ועבודתה הייתה רשומה כקלדנית. סמית הייתה דוברת אירית שוטפת.
סמית נישאה לתומאס פ. בירן ב-28 באפריל 1919. בתחילת 1920, ילדם הראשון של סמית ובירן נהרג עקב פשיטה של הבלאק אנד טאנס בה ביירן נעצר ונכלא. בני הזוג היו מעורבים במלחמת העצמאות האירית
בהצהרת עדות של אליזבת קולברט, שנרשמה כחלק מפרויקט רישום עדויות של כל המשתתפים במרידת 1916 והמלחמות האיריות, היא סיפרה על אחיה קון קולברט, מורד אשר הוצא להורג בשנת 1916, ועל מפגש בינה לבין סמית. לאחר הוצאתו להורג של קון, אליזבת ביקרה את סמית בביתה, וסמית הראתה לה מכתבים ששלח לה קון, בהם תיאר את אהבתו אליה. אליזבת טענה שאחיה היה מתחתן עם סמית אלמלא היה מוצא להורג. כומר הקהילה, האב מהוני, זיפר לסמית שקיבל מקון חבילה למסור לה טרם הריגתו, אך החבילה מעולם לא נמצאה. בירן כבר חיזר אחר סמית באותה התקופה, וראה את קולברט כיריב.

קומן נה מאן וההתקוממות של 1916

קומן נה מאן נוצרה כארגון עצמאי, אך תפקדה בפועל כזרוע הנשים של המתנדבים האירים.
בשנים 1914–1921, סמית היה מעורבת בפעילויות של קומן. במהלך ההתקוממות נגד הבריטים ב-1916, סמית פינתה נשק מבית מחבוא כשהבריטים היו בדרך לפשוט עליו. למחרת היא פעלה כשליחה בין מטה המרידה בבית הדואר המרכזי לבין העמדות האחרות של המורדים, ואף השתתפה במתן עזרה ראשונה. היא עזרה בהעברת הפצועים. בין הפצועים שטפלה בהם היה ג'יימס קונולי.
לסמית הוענקו ארבע מדליות על פעילותה בהתקוממות, ובעוד מדליה שניתנה לכל שורדי ההתקוממות בטקס 50 שנה למרידת הפסחא. בתה של סמית, שילה אולירי, הייתה אחת האנשים היחידים אשר שני הוריה לקחו חלק פעיל במרד, והיחידה שהייתה עוד בחיים באירוע זה.

מותה

סמית נפטרה בגיל 90, בנובמבר 1972. היא קבורה בבית הקברות גלאסנווין בדבלין. היא נקברה יחד עם בעלה ובנה. טום בירן נפטר ב-7 בספטמבר 1962 בגיל 85. בנם, מיילס בירן נפטר בשנת 1968 בגיל 41.
אהרן צ'רניבסקי

אהרן צֶ'רְנְיַבְסקי (לעיתים נכתב צ'רניאבסקי; Tcherniavsky;‏ 25 במאי 1887 – 3 בינואר 1966) היה פיזיקאי ומנהל הטכניון (בשנים 1927–1929).

ביוגרפיה

צ'רניבסקי נולד ברוסיה למיכאל (חיים) צ'רניבסקי. למד באוניברסיטת ז'נבה, וב-1912 קיבל בה תואר דוקטור למדעים פיזיקליים. מ-1907 שימש אסיסטנט במכון הפיזיקלי באוניברסיטה, עד שב-1913 התמנה למרצה וכיהן בתפקיד זה עד 1919, אז עלה לארץ ישראל. בתל אביב עבד כמורה בגימנסיה הרצליה והיה בין מייסדי 'האגודה להשתלמות במדע' בתל אביב, שהוקמה על מנת לאפשר לתלמידיו המשך לימודים גבוהים בארץ. בין שאר פעילויות האגודה הוקמה ספרייה מדעית קטנה, שברבות הימים הייתה בסיס לספריית פבזנר.
לאחר ש'האגודה להשתלמות במדע' נתקלה בקשיים כספיים, נתקבלה הצעתו של שמואל פבזנר, ממקימי הטכניון ומראשי ועד הדר הכרמל, לשכן את ספריית האגודה בבניין הטכניון בחיפה. ב-1923 עבר צ'רניבסקי לחיפה, יחד עם האגודה להשתלמות במדע. בתחילה עבד כמורה בבית הספר הריאלי ולאחר פתיחת הטכניון ב-1924 היה המרצה הראשון לפיזיקה בטכניון, שכלל אז שתי מחלקות: ארכיטקטורה והנדסה אזרחית. בין השנים 29–1927 כיהן צ'רניבסקי כמנהל הטכניון.
על שמו רחוב בחיפה.
אלפרד מאייר-ולדק

ביוגרפיה

נולד בשם אלפרד מאייר, בסנט פטרסבורג שבאימפריה הרוסית, שם שימש אביו כשגריר. ב-21 באפריל 1884 הצטרף לצי הקיסרי הגרמני, ואת הכשרתו הבסיסית רכש בפריגטה "SMS Niobe". הוא טיפס במהירות בסולם הדרגות, עד שבשנת 1890 כבר החזיק בדרגת לוטננט. בשנת 1903 הוסיף את השם "ולדק" לשם משפחתו. בשנת 1911 הועלה לדרגת קפטן. באותה שנה החליף את אוסקר פון טרופל (Oskar von Truppel), בתפקיד המושל של שאדונג (כיום צ'ינגדאו) שבסין, שהייתה אז קולוניה גרמנית.
ב-23 באוגוסט 1914, במסגרת מלחמת העולם הראשונה, חברה האימפריה היפנית לבריטניה והכריזה מלחמה על גרמניה. ולדק ידע שלא יוכל לעמוד באיום היפני-בריטי המשותף, וביקש תגבורת מהקייזר. משזו לא ניתנה לו, הורה לכנס בשאדונג את כל כוחות הצבא הגרמניים שבסין. מדינות ההסכמה, פעלו, כמובן, כדי למנוע זאת. בהתאם להוראתו של ולדק, עשו דרכם לנמל כל ספינות המלחמה שהצליחו להתחמק מן הטבעת של מדינות ההסכמה: שתי ספינות תותחים ומשחתת, וכן צוותים של ספינות שנעצרו בדרכן. אזרחים גרמנים עשו דרכם אף הם לשאדונג, ומלאו תפקידים שונים כאנשי מילואים במערך הגנתה. לאלה נוספה ספינת המלחמה האוסטרו - הונגרית "קייזרין אליזבת" (Kaiserin Elisabeth), שחלק מצוותה ומחימושה צורף למגינים.
לאחר כמה שבועות של מלחמה, כשהגיע למסקנה שלא יתוגבר יותר עקב ההסגר שהוטל על שאדונג על ידי מדינות ההסכמה, החל ולדק להכין את שאדונג למצור. ההכנות כללו הנחת מוקשים ימיים ויבשתיים, אימון הכוחות, שמנו 3,625 חיילים, חיזוק הביצורים וכיוצא בזה. ב-31 באוקטובר פתחו הבריטים והיפנים בהתקפה (המצור על צ'ינגדאו), המצור נמשך עד ה-7 בנובמבר אז הוכרעו הגרמנים בידי העליונות המספרית הבולטת של אויביהם. ולדק עצמו נכנע ליפנים, ונכלא במחנה בעיר פוקואוקה. בסוף דצמבר 1919 שוחרר מהשבי, אולם עזב את יפן רק ב-25 במרץ 1920. הוא פרש משירות צבאי באותה שנה, וחי בעיר באד קיסינגן שברפובליקת ויימאר עד מותו בשנת 1928.
מפלגת העם ההודית

היסטוריה

שורשיה של מפלגה זו במפלגת בהאראטיה גא'נה סאנה (Bharatiya Jana Sangh) שהייתה מפלגה שהתקיימה בין 1951 ל-1977 ושהייתה בעצמה הזרוע הפוליטית של ה"ראשטריה סווג'מסווק סאנג" (Rashtriya Swayamsevak Sangh, RSS), ארגון פארא-צבאי עם ערכי לאומנות הינדית.
בבחירות 2014 זכתה המפלגה בכ-31% מהקולות, אך עקב השיטה האזורית הנהוגה בהודו היא קיבלה רוב מוחלט של 282 מושבים מתוך 543 בפרלמנט.
בבחירות 2019 זכתה המפלגה בכ-37% מהקולות ובכך הגדילה את כוחה בפרלמנט ל-303 מושבים מתוך 545 המושבים הקיימים.

אידאולוגיה

המפלגה מזוהה עם ההינדוטבה, מושג המשמש לתיאור האידאולוגיה של הלאומנות ההינדית ותנועות לקידום האידאולוגיה הזו. המונח נטבע על ידי וינאיאק דמודאר סבארקאר בשנת 1923 בכתב עת שבבעלותו, דרך הכותרת "הינדוטבה: מיהו הינדי?". המפלגה טוענת כי האידאולוגיה שלה מתבססת על עיקרון ההומניזם האינטגרלי, שמתבסס על ספר שנכתב ב-1965 על ידי דינדאיאל אופאדהיהיה. המפלגה נחשבת לימנית ומזוהה עם לאומיות הודית. המפלגה תומכת בשמרנות סוציאלית, הסתמכות עצמית פרי גישתה של תנועת סוואדשי (Swadeshi movement) שהייתה חלק מתנועת העצמאות ההודית. כמו כן תומכת המפלגה בנקיטת מדיניות חוץ המבוססת על עקרונות לאומיים.
רינאט אחמטוב

ביוגרפיה

אחמטוב נולד בדונצק שבאוקראינה הסובייטית דאז למשפחת פועלים מוסלמית סונית ממוצא וולגה-טטרי, אביו היה כורה בפוטילובסקאיה ואמו הייתה זבנית. אחיו הבכור של רינאט, איגור אחמטוב עבד אף הוא במכרה, בכריית פחם אך פוטר עד מהרה.
ב-2001 סיים אחמטוב את האוניברסיטה הלאומית של דונצק והתמחה בתחום הכלכלה. הוא היה למומחה בנקאי וראש הבנק העירוני של דונצק. ב-1996 התמנה לנשיא קבוצת הכדורגל שחטאר דונצק ומאז הוא נושא תפקיד זה.
אחמטוב הקים בשנת 2000 את ‏SCM אחזקות שהפכה לאחת מחברות התעשייה והפיננסים הגדולות באוקראינה, עם מחזור שנתי של 18.539 מיליארד דולר ב-2009, שוויה של החברה מוערך ב-16 מיליארד דולר. במרץ 2004 הפך אחמטוב לנשיא החברה.

חייו האישיים

נשוי לליליה ניקולייבנה סמירנובה, ולהם שני בנים.
חיים ברזיס

קורות חיים

ברזיס נולד בקנטאל בשלהי מלחמת העולם השנייה להורים שהסתתרו מפני הנאצים בכפר בצרפת. אביו היגר מרומניה לצרפת בשנות ה-30, ואמו היא יהודייה שנמלטה מהולנד. 
בצעירותו היה חבר בתנועת הנוער "בני עקיבא" בצרפת.
הוא עוסק במשוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות, ובאנליזה פונקציונלית לא ליניארית. בנוסף הוא עוסק במשוואות דיפרנציאליות חלקיות מיוחדות בפיזיקה מתמטית, והתנהגותם ליד סינגולריות, למשל תאוריית גינזבורג-לנדאו בנוגע למוליכות-על, מודל תומאס-פרמי ועוד.
ברזיס קיבל תואר דוקטור בשנת 1971, באוניברסיטת פריז, בהנחייתם של גוסטב שוקה וז'אק-לואי ליונס. בשנים 1973-1985 כיהן כמרצה (Maître de conférences) באקול פוליטכניק. מאז 1972 הוא מכהן כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת פריז VI: פייר ומארי קירי, שם הוא משמש כיום כפרופסור אמריטוס. בשנת 1987 החל להרצות כפרופסור אורח מיוחד באוניברסיטת ראטגרס, ומאז 2004 בטכניון בחיפה.
ברזיס חבר האקדמיה הצרפתית למדעים מאז 1988. הוא גם חבר האקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית, ברומניה, בלגיה וספרד. הוא בעל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטאות ליידן, חיפה, בוקרשט, בייג'ינג, מדריד, שנחאי, ובית הספר הבינלאומי ללימודים מתקדמים בטריאסט.
עם תלמידיו נמנים פייר לואי ליונס שזכה במדלית פילדס וז'אן מישל קורו שזכה בפרס פרמה.

משפחתו

ברזיס נשוי לד"ר מיכל גוברין, סופרת, משוררת, ובמאית תיאטרון ישראלית, המתגוררת בירושלים, ולזוג שתי בנות. השניים נפגשו בשנת 1978 בירושלים, בעת שברזיס הגיע לביקור בעיר, ולמעשה חיפש את גוברין בעקבות מאמר שכתבה על מסעה לפולין.
כפר פינס

היסטוריה

כפר פינס נוסד על ידי ארגון א' של הפועל המזרחי ששהה במשך מספר שנים בפתח תקווה. בשנת 1933 הקצתה הקרן הקיימת לארגון אדמות ליד כרכור ועוד טרם העלייה על הקרקע הוחל בקדיחת באר במקום. ככלל אנשי היישובים בסביבה סבלו המתיישבים מקדחת. בתחילת 1936 עלו בדואים מהסביבה על אדמות של הכפר וטענו לבעלות עליהם, אך קצין המחוז פסק לטובת הקרן הקיימת. בסוף מרץ 1936 הונחה אבן פינה לבית ספר ובית כנסת במושב.
בשנים הראשונות התנהל המושב ללא סיוע של ההסתדרות הציונית והפועל המזרחי דרש תקצוב לצורך ביסוסו. בשנות ה-50 נוספו למושב 30 משקים חדשים של עולים חדשים והמושב הגיע לגודל של כ-80 משקים. עם זאת, בחלק מהמשקים נרשמה תחלופה גבוהה וחברים רבים התחלפו.

אוכלוסייה

במושב כמאה ושלושים משפחות, המקיימות אורח חיים דתי לאומי על גווניו השונים. כפר פינס הוקם על ידי אנשי הפועל המזרחי שביקשו לחבר תורה ועבודה בארץ ישראל, בדומה לשכניו בכפר הרא"ה. גם כיום רואים עצמם תושבי היישוב ממשיכי דרכם ושואפים ליצור חברה של אנשי אמונה העובדים את אדמתם ומחוברים לכל גוני העם. ברוח זו מתקיימים בכל שנה אירועים משותפים עם יישובי המועצה האזורית מנשה כגון: תפילות ימים נוראים, הקפות שניות, בר מצוות וכן שבתות נוער משותפות.
בכפר בית כנסת פעיל המקיים תפילות ושיעורי תורה קבועים וסניף בני עקיבא. ילדי היישוב לומדים בבית ספר דתי אזורי שהחל לפעול בשנת תשע"ג בתחומי המועצה האזורית מנשה. בכפר אולפנה לבנות, אולפנת כפר פינס, אשר הוקמה על ידי הרב אלי ששר והייתה לאם האולפנות.
בעבר מרבית התושבים עסקו בחקלאות ולשם כך אף הוקמה אגודה שיתופית חקלאית. כיום רק מיעוט התושבים מתפרנסים מחקלאות, שבעיקרם מטעי אבוקדו, פרי הדר, חממות וגידולי שדה, כמו גם לולים לביצים, פטם ושתי מכוורות.
בשנת התשס"ח - 2007, לציון חגיגות 75 שנים לייסוד הכפר, נחנך במקום שביל טיול קצר בשם "שביל האלונים", העובר תחת עצי אלון ולצד עמדת שמירה נטושה, מראשית ימי הכפר.

אנשי ציבור שגדלו במושב

בשנת 1942 הצטרף למושב הרב ישעיהו שפירא, האדמו"ר החלוץ, ממייסדי תנועת הפועל המזרחי, שהיה אחיו של האדמו"ר מפיאסצנה בעל "אש קודש", ומי שחיבר בין היתר את השיר "אילו היה לי כח".
קבוצת אברהם שהקימה את כפר עציון בשנת 1943 התארגנה והתגוררה בכפר פינס בשנים שקדמו לעלייה לגוש עציון.
ראשי ישיבת הר המור, האחים הרבנים עמיאל ומרדכי שטרנברג, נולדו בכפר פינס בשנת 1948, לרב היישוב משה שטרנברג.
בכפר פינס גדל הרב חנן פורת, לאחר נפילת כפר עציון בשנת 1948.