google/wiki40b huggingface dataset:
דיאן פריש

ביוגרפיה

פריש נולדה בצ'לסי שבלונדון. אחרי שסיימה את הלימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) עבדה בעיקר בתיאטרון והשתמשה בהגייה המקובלת שלמדה ב-RADA כדי להרחיב את הרפרטואר שלה לתפקידים שייקספיריים, כגון קורדיליה בהפקה של "המלך ליר" שהועלתה ב-1994 עם להקת התיאטרון טאלאווה.
בטלוויזיה הופיעה פריש בתפקידים שונים. היא גילמה את בת' טיילור בסדרה "לאבג'וי" בכיכובו של איאן מקשיין. את דמותו של אביה של בת' גילם רודולף ווקר שבהמשך גילם את פטריק טרומן באופרת הסבון "איסטאנדרס" לצדה של פריש ששיחקה בתפקיד דניס פוקס.
תפקיד נוסף שלה בטלוויזיה היה בדמות לולה כריסטי, חברתו של מיק מקפרליין בסדרה "איסטאנדרס" בשנת 1998.
פריש הופיעה בדרמות טלוויזיוניות בהן הסדרה "The Bill" ובסדרת הספין-אוף "M.I.T.: Murder Investigation Team" בתפקיד סמלת בילוש אווה שארפ. לפני כן כיכבה בסדרה "Babyfather", וזכתה על הופעתה בפרס Royal Television Society לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2001 - השחקנית השחורה הראשונה שזכתה בפרס חשוב של RTS.
פריש חזרה לשחק באופרת הסבון "איסטאנדרס" בשנת 2006 בתפקיד קבוע בדמות דניס פוקס. היא פרשה זמנית מהסדרה בינואר 2008 כדי ללדת את בתה, וחזרה להופיע ביוני 2008.
ב-1996 שיחקה פריש בתפקיד מילי בסרט "Indian Summer", שהופץ גם בשם "Alive And Kicking" (חיים ובועטים).
Salmonella

חיידקי Salmonella בצמחים

בנוסף ליכולות החיידקים להיצמד לתאי בעלי חיים, לחיידקי ה-Salmonella יש את היכולת להיצמד ולפלוש לתאי צמח, למרות שלתאי צמח יש דופן שמקיפה אותם. היכולת של חיידקים אלה להיצמד לצמחים הודגמה כבר על צמחים שונים, כדוגמת צמח הטבק, שחיידקי ה-Salmonella הצליחו להידבק ביעילות לרובם. לאחר שהחיידקים נצמדים לתאי הצמח, הם מסוגלים להפריש חלבונים שמאפשרים להם להתחמק ממערכת החיסון של הצמח, ולשרוד עליו או בתוכו. מאידך, בבדיקה שנערכה נמצא כי חיידקי Salmonella בעלי פגם בהפרשות החלבוניות הללו, מזוהים על ידי קולטני צמח הטבק, ולא מסוגלים להתחמק מהמנגנון החיסוני שלו.

שיטות לאבחון ומניעה

ניתן לאבחן את הימצאות החיידק בדרך של גילויו בצואה על ידי גידולו בתרבית ושימוש בשיטות סרולוגיות (הצמתה של החיידק עם נוגדנים ספציפיים).
הטיפול המניעתי נגד החיידק הוא חיסון לקבוצת ה-typhoid, שכאמור גורם למחלה קשה, שניתן לפני נסיעה למדינות מתפתחות. חיסון זה, הקרוי Vivotif, הוא חיסון חי מוחלש, ויעילותו במניעת המחלה חלקית (כ-70%).

מחקר בחיידקי Salmonella וסלמונלוזיס בישראל

בישראל נערך מחקר נרחב בנושא על ידי פרופ' וילי הירש ורודולף רייטלר. במהלך עבודתו הצליח פרופ' הירש לבודד 16 סרוטיפים של חיידק ה-Salmonella, להם העניק שמות בהתאם לאתרים בהם התגלו בארץ ישראל (S.haifa, ‏S.carmel, ‏S.galil, ‏S.negev ועוד). כמו כן ערך גם מחקרים אפידמיולוגיים על החיידק ומצא מקורות זואונוטיים חדשים להדבקות בני האדם. בנוסף לכך היה הראשון שזיהה חיידקי Salmonella בעלי שוטונים אולם משוללי יכולת תנועה. מכך הסיק כי קיימים שני אתרים שונים בכרומוזום החיידקי; האחד אחראי להיווצרות השוטונים ואילו השני לתנועתיות שלהם.

ד"ר רייטלר הצליח לבודד סרוטיפים של חיידקי Salmonella בכלבים, בעכברים ובקרציות ולהעלאת השערה כי האחרונות עלולות להוות וקטור למחלה זאת בקרב בעלי החיים. בנוסף לכך בודד סרוטיפ חדש של Salmonella enterica - Salmonella mishmar haemek.
רנה ז'נל

ביוגרפיה

רנה ז'נל נולד למשפחת קצין רפואה, והיה צפוי שגם לו יהיה קריירה בצבא. כבר בהיותו בחור צעיר, הוא גילה התענניינות מיוחדת בחקר מערות. הדבר קיבל חיזוק לאחר שמצא חיפושיות ממין לא מוכר, שתוארו מאוחר יותר בידי אלזאר אביי דה פראן ונקראו על שמו Bathyscia jeanneli ו-Aphaenops jeanneli.
בשנת 1905 הוא הכיר את המדען הרומני אמיל רקוביצה והחלה הידידות רבת שנים. במהלך 17 שנים הם ביקרו בכ-1400 מערות באירופה וצפון אפריקה ופרסמו תיאור המערות ועולם החיי בהם. כאשר רקוביצה הקים את המכון לחקר המערות בקלוז', רנה ז'נל מונה לסגן מנהל המכון וכיהן בתפקיד זה עד שחזר לצרפת.
אף על פי שהוא כיהן בתפקידי ניהול, רנה ז'נל המשיך בחקר המדע. הוא פרסם כ-500 מאמרים וספרים. התרומה העיקרית שלו הייתה באנטומולוגיה.
איינר יאן אוס

קריירת מועדונים

אוס גדל בנוער של הקבוצה הנורווגית מוס, ובשנת 1973 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת המשנה הנורווגית. בשנת 1976 העפיל אוס עם מוס לליגת העל הנורווגית, והוכתר על ידי המגזין הנורווגי וורדנס גאנג פעמיים כבלם השנה בנורווגיה, בשנים 1977 ו-1979. הצטיינותו של אוס במדי מוס, הביאה להתעניינות מקבוצות גדולות, ובקיץ 1979 חתם אוס בבאיירן מינכן. אוס לא הצליח להשתלב היטב בחוליית הגנה שכללה את קלאוס אאוגנטאלר, אודו הורסמן, הנס ויינר, וולפגנג דרמלר וקורט נידרמאייר, וערך רק שש הופעות בעונתו הראשונה בקבוצה, ושבע הופעות בעונתו השנייה. עם זאת, בשתי העונות זכה אוס באליפויות עם באיירן מינכן. בקיץ 1981 חתם אוס בנוטינגהאם פורסט, שם החל את עונת 1981/82 היטב, אך שבר את רגלו והקריירה שלו בנוטינגהאם פורסט נקטעה אחרי 21 הופעות ליגה. בשנת 1983 חזר אוס למועדון נעוריו מוס, שם שיחק ארבע עונות נוספות, עד לפרישתו בתום עונת 1987, בה היה שותף לאליפות הליגה הנורווגית היחידה בתולדותיה של מוס.

קריירה בינלאומית

בשנת 1977 ערך אוס את הופעת הבכורה במדי נבחרת נורווגיה, והיה שחקן הרכב בנבחרת במשך כעשור, בו ערך 35 הופעות במדים הלאומיים והבקיע שלושה שערים. אוס לא הצליח להעפיל עם נורווגיה לטורניר גדול.
יוסי למל

יוסי למל (נולד ב-11 בינואר 1957) הוא מעצב גרפי ישראלי העוסק בעיצוב כרזות ובפרסום. נודע בעולם בעקבות עיצוב כרזות בעלות אופי פוליטי-חברתי, ובהן כרזות לארגון אמנסטי העולמי וכרזות העוסקות בסכסוך היהודי-ערבי. למל זכה בפרסים רבים על עבודותיו בתחרויות עיצוב גרפי בישראל ובעולם.

ביוגרפיה

למל נולד בירושלים. סיים ב-1983 את לימודיו המקצועיים במגמת עיצוב גרפי בבצלאל. מאז ניהל סוכנויות פרסום שונות. בנוסף, הוא ניהל את המחלקה לתקשורת חזותית במכללת אסכולה-מימד.
למל כיהן כדובר וחבר הוועדה המנהלת של אגודת המעצבים הגרפיים הישראלית.

עבודתו

למל משתמש בכרזות בפוטומונטז', טכניקה להרכבת תצלומים שונים לתצלום אחד, פעמים רבות תוך יצירת הרושם שהתצלום שנוצר הוא תצלום מציאותי, שנלכד בצורתו זו בעדשת המצלמה. הטכניקה מיושמת לעיתים קרובות בכרזות פוליטיות.
אחת הכרזות שעיצב למל, הוצגה במוזיאון בהמבורג שבגרמניה בשנת 1995. הכרזה, שרוחבה שישה מטרים, נוצרה לרגל 55 שנים לשחרור אושוויץ, ובה צילום זרוע שעליה מקועקע מספר. הזרוע היא של אביו של למל, ניצול השואה.
למל עובד עם ארגון אמנסטי אינטרנשיונל מ-1995. כרזותיו עבור הארגון מתארות הפרות של זכויות אדם, מחאה נגד עינויים, טרור בינלאומי ויחסי האיבה בין ישראל והפלסטינים.
כרזותיו, שהוצגו ברחבי העולם וזכו בפרסים רבים, מאופיינות במסרים פרובוקטיביים וישירים. הוא זכה במקום הראשון בביאנלה לעיצוב גרפי בקוריאה בשנת 2002, ובפרסים נוספים בביאנלות במקסיקו וצ'כיה. תערוכותיו הוצגו בארצות הברית, גרמניה, סין, קרואטיה, הונגריה, סלובקיה, פולין, פינלנד ועוד.
למל עוסק גם בפעילות פוליטית דרך עבודתו בעיצוב "כרזות פירטיות" - כרזות מחאה אותן הוא תולה ברחבי תל אביב. הוא מימן עשרות עותקים של פוסטרים אלו.
שמוליק טיאר

ביוגרפיה

טיאר החל את דרכו בתחנת הרדיו הפיראטית "רדיו 1" בחיפה (שלימים הפכה לרדיו חיפה). ב-1997 הוזמן על ידי השדרן דידי הררי לשדר בתחנת הרדיו האזורית רדיו ללא הפסקה. טיאר שידר תוכנית יומית בשעה 11:00 מידי בוקר, ולאחר הצטרפותו של נתן זהבי לצוות התחנה ב-1999, עבר לשדר ברצועת הערב של התחנה, מ-20:00 בערב עד 23:00. (בהמשך הוארכה התוכנית ל 4 שעות ולאחר מכן קוצרה שוב לשלוש שעות עקב חזרתו של יוסי סיאס לרדיו בישראל). בתוכניתו עסק טיאר בייעוץ למאזינים בכל הגילים, עם שימת דגש לקהל המאזינים הצעיר.
בשנת 1998 יסד טיאר את בית הספר הראשון בישראל לתקליטנים, אותו ניהל במשך 7 שנים, כמו כן הרבה לתקלט במועדונים שונים ברחבי המדינה.
בשנת 2002, עם עלייתו של ערוץ 10 לאוויר, טיאר החל להגיש תוכנית שבועית בשם "פטנט" וכמשתמע משמה, הציג טיאר פטנטים וחידושים במגוון תחומים טכנולוגיים.
בשנים 2003–2004, טיאר הגיש מדי ימי חמישי בחצות תוכנית אירוח בשם "טיאר ברשת" בערוץ 2.
במהלך שנת 2007 החליט לצאת לחופשה ארוכה בלונדון, שם השתלב בתחום התקליטנות לצד תקליטנים ידועי שם בעולם. ב-30 באוגוסט 2007, שידר את תוכניתו האחרונה ברדיו ללא הפסקה. באפריל 2008 טיאר חזר לארץ, ולרדיו ללא הפסקה, הפעם כיועץ קריאייטיבי. במקביל מרבה לתקלט במועדונים שונים בתל אביב, תחום אליו חזר לאחר שעסק בו בצעירותו.
בדצמבר 2008 מונה טיאר לעורך הראשי של אתר 103FM.
בתחילת שנת 2009 מונה טיאר למנהל פרויקטים בתחום האינטרנט והסלולר, והחל להגיש תוכנית הכרויות ראשונה מסוגה, המשודרת מידי ערב בשעה 23:00 ב"לאב מי", מערכת של הכרויות. בהמשך מונה למנהל התוכניות במסגרת "רדיו לאב מי".
בחודש מאי 2010, לאחר כשנתיים וחצי בהן לא שידר, שב טיאר לשדר תוכנית רדיו יומית ברדיו תל אביב, "שמוליק טיאר" בימים ראשון - רביעי בשעות 14:00–16:00.
בשנים 2011–2013 שידר טיאר את תוכנית ההכרויות "לאב מי בלילה" ברדיו תל אביב 102FM ובסינדיקציה גם ברדיו חיפה 107.5FM בימים א'-ה'. ברדיו תל אביב התוכנית שודרה בשתי משבצות שידור הן בשעות הצהריים והן בשעות הלילה. בהמשך שודרה רק ברצועת הלילה ומאוחר יותר ירדה התוכנית במתכונתה הרדיופונית ועברה לשידור טלפוני בלבד. בהמשך טיאר עבר לשדר את התוכנית מאילת והיא שבה לשידור גם ברדיו בתחנת קול הים האדום, אך לאחר תקופה קצרה עברה התוכנית שוב לשידור טלפוני בלבד. בסוף אוקטובר 2015 עבר טיאר לשדר תוכנית הכרויות חדשה, "מדברים על הכל עם שמוליק טיאר", המשודרת גם היא טלפונית בימים א'-ה' בשעה 23:00 ועד 03:00 לפנות בוקר.
טיאר עוסק בשנים האחרונות במתן ייעוץ ואימון אישי.
דון קישוט

שם היצירה והגיבור

שמה המלא והמקורי של היצירה הוא El Ingenioso Hidalgo Don Quixote de la Mancha - "האביר החכם דון קישוטה איש לה-מנשה", אך היא ידועה על שם גיבורה, דון קישוט. לה מנצ'ה (בעברית נקרא לעיתים לה מנשה)  הוא המחוז ממנו הגיע הגיבור.
בספרדית קלאסית (אמצעית), שבה חובר הספר, השם נכתב Quixote ונהגה קישוטה. בספרדית מודרנית נכתב Quijote ונהגה קיחוטה.
שמו "האמיתי" של הגיבור ביצירה הוא אלונסו קיחנו (Alonso Quixano).

עלילה

גיבור היצירה הוא איש כבן חמישים בעל תפיסת מציאות המושפעת מקריאה מופרזת של סיפורי אבירים, שאמנם היו נפוצים מאוד בראשית המאה ה-17 בספרד, אך בחוגי המשכילים נחשבו כבר לאנכרוניסטיים ומגוחכים. דון קישוט מדמה עצמו לאביר שהוטלה עליו שליחות ומנהל מלחמות צדק שאין לו כל סיכוי לנצח בהן.
בהשפעת ספרי האבירים שקרא מחליט דון קישוט שיש לו צורך בגבירה שיקדיש לה את שללו ויילחם בשמה ולמענה. הוא בוחר בנערה כפרית פשוטה וגסה בשם אלדונסה לורנסו, שאינה יודעת כלל על קיומו, ואותה ראה בחטף, וקורא לה דולסיניאה (בעברית גם "דולציניאה"). בדמיונותיו ומשוגותיו הכפריה הפשוטה הופכת לגבירה אצילה ויפהפייה.
למשימה נלווים אליו סוס כחוש בשם רוסיננטה, ההופך בדמיונו לסוס אציל שש אלי קרב, ונושא כלים ערמומי ושמנמן בשם סנצ'ו פנסה (בעברית גם סנצ'ו פנצ'ו) הרוכב על חמור. במהלך הסיפור נקלע הגיבור לסיטואציות טרגיות - קומיות, כמו מלחמה בטחנות רוח אותן הוא מדמה לענקים.
אף על פי שבתודעה הציבורית נחקקו עלילות דון קישוט כסיפור הרפתקאות היתולי, הרי שמבחינה ספרותית היווה הספר פריצת דרך. לדוגמה, יחסי גיבור – מספר – מחבר: הסופר מייחס את הספר למספר מחברים בדיוניים. בחלק השני דון קישוט מודע לקיום החלק הראשון של הספר. מורכבות סיפרותית זו מהווה הישג נאה כיום ומהפכה בזמן פרסום היצירה.
בין השחקנים שגילמו את הדמות בעיבודי הרומן לקולנוע ולטלוויזיה: פיודור שאליאפין, פיטר או'טול וג'ון לית'גו. בסוף שנות השישים החל גדעון זינגר להופיע בתיאטרון באירופה ובברודוויי בתפקיד דון קישוט בהצגה "איש למנשה".

דון קישוט כסמל

דון קישוט הפך לסמל המשמש לתיאורו של אדם בלתי מציאותי שנלחם מלחמות צדק בלי כל בסיס ריאלי לנצח בהן. לתיאורה של התנהגות כזו משמשים הביטויים "דון קישוטיות" ו"מלחמה בטחנות רוח".

מורשת דון קישוט

בספרד קיים "נתיב דון קישוט" (Don Quixote Route)‏, נתיב תיירות בחבל לה מנשה שאורכו כ-2,000 ק"מ והוא עובר ב-10 מסלולים דרך 148 יישובים. נתיב זה הוכר ב-2007 כאתר מורשת תרבותי על ידי מועצת אירופה.

פסבדו קיחוטה

החלק הראשון של "דון קישוט" זכה להצלחה רבה, ובעקבותיה נתפרסם בשנת 1614 ספר בשם "פסבדו קיחוטה" הממשיך את עלילותיו, על ידי אלונסו פרננדס דה אווליאנדה. היה זה מנהג מקובל באותם ימים לחבר המשכים לספריהם של מחברים אחרים, אלא שאווליאנדה מצא לנכון גם לכתוב הקדמה מעליבה כלפי סרוואנטס, ועובדה זאת המריצה את הסופר הספרדי להשלים את חלקה השני של יצירתו, אשר נכתבה עד השנה ההיא בצורה לא שיטתית. גם כיוונו של החלק השני השתנה כליל בעקבות "פסבדו קיחוטה" – סרוואנטס החליט כי דון קישוט יפנה לברצלונה במקום לסרגוסה. בפרקים האחרונים של החלק השני נרמז באופן משעשע לגבי ההמשך של אווליאנדה, וההקדמה הפוגענית שלו אף זכתה לתשובה בהקדמה של סרוואנטס לחלק השני. חוקרים עשו מאמצים רבים לגלות את זהותו האמיתית של אווליאנדה, אך ללא הצלחה. כפי הנראה, היה זה כינוי ספרותי.
מערכת עזר לבלימה

מערכת עזר לבלימה (באנגלית: Emergency brake assist, בראשי תיבות: EBA; נקרא גם: Brake Assist, בראשי תיבות: BA או BAS) היא מערכת לסיוע בבלימה במכוניות המגבירה את עוצמת הבלימה במקרי חירום. היישום הראשון של מערכת זו בוצע במשותף על ידי חברות דיימלר AG ו-TRW‏. מחקר שנערך ב-1992 בסימולטור של מרצדס-בנץ בברלין, העלה כי יותר מ-90% מהנהגים אינם מפעילים לחץ חזק מספיק על הבלמים במקרי חירום.
המערכת מזהה שהנהג מנסה לבצע בלימת חירום על ידי ניתוח העוצמה והמהירות שמופעלת על דוושת הבלם, ואם הדוושה אינה מופעלת במלואה, המערכת מתערבת ומפעילה את הבלמים בעוצמה מלאה עד שהמערכת למניעת נעילה בבלימה נכנסת לפעולה ומונעת את נעילת הגלגלים.
שוקת

שוקת, מתקן שתייה לבעלי חיים, ידוע גם בשם רהט.

רהט במקרא

במקרא מופיע הרהט מספר פעמים, אך תמיד הוא כתיאור ברבים ולא כמקום בודד; בנוסף בכל הפעמים מדובר במתקן שתייה המיועד לבעלי חיים ולא לאדם. אזכוריו הן בסיפור אודות יעקב אבינו והצאן (בראשית, ל', ל"ח-מ"א):
וַיַּצֵּג אֶת הַמַּקְלוֹת אֲשֶׁר פִּצֵּל בָּרֳהָטִים בְּשִׁקֲתוֹת הַמָּיִם אֲשֶׁר תָּבֹאןָ הַצֹּאן לִשְׁתּוֹת לְנֹכַח הַצֹּאן וַיֵּחַמְנָה בְּבֹאָן לִשְׁתּוֹת...וְהָיָה בְּכָל יַחֵם הַצֹּאן הַמְקֻשָּׁרוֹת וְשָׂם יַעֲקֹב אֶת הַמַּקְלוֹת לְעֵינֵי הַצֹּאן בָּרֳהָטִים לְיַחְמֵנָּה בַּמַּקְלוֹת
בפגישת משה עם בנות יתרו (שמות, ב', ט"ז):
וּלְכֹהֵן מִדְיָן שֶׁבַע בָּנוֹת וַתָּבֹאנָה וַתִּדְלֶנָה וַתְּמַלֶּאנָה אֶת הָרְהָטִים לְהַשְׁקוֹת צֹאן אֲבִיהֶן
ואף בשיר השירים (שיר השירים, ז', ו'):
רֹאשֵׁךְ עָלַיִךְ כַּכַּרְמֶל וְדַלַּת רֹאשֵׁךְ כָּאַרְגָּמָן מֶלֶךְ אָסוּר בָּרְהָטִים
קני ג'י

נעוריו ותחילת דרכו

קני נולד בסיאטל שבמדינת וושינגטון לזוג הורים ממוצא יהודי. הפעם הראשונה שבה היה לו מגע עם סקסופון הייתה כאשר האזין לנגן בתוכנית של אד סאליבן. הוא למד נגינה בהדרכתו של החצוצרן ג'רלד פפיסטר, התאמן בנגינה בעיקר בעזרת תקליטים (כגון אלו של גרובר וושינגטון הבן), וניסה לחקות את הקולות ששמע. בבית הספר התיכון פרנקלין הוא נכשל בניסיונו להתקבל ללהקת הג'אז בפעם הראשונה, אך בשנה שלאחר מכן הצליח בכך. הוא ניגן גם עבור נבחרת הגולף של בית ספרו. קני היה חובב גולף מאז שאחיו הגדול בריאן לימד אותו כיצד לשחק כשהיה בגיל 10. לאורך חייו השתתף בטורנירי גולף אחדים.

קריירה

הקריירה שלו כמוזיקאי החלה כאשר קיבל עבודה כסקסופוניסט סולו ב-Barry White's Love Unlimited Orchestra ב-1973, לאחר שבארי וייט התרשם מכשרונו. באותה תקופה הוא למד לקראת קבלת תואר בחשבונאות. לאחר שלא התקבל ללימודי מוזיקה באוניברסיטת סנטרל וושינגטון, הוא החל ללמוד לקראת קבלת תואר באוניברסיטת וושינגטון וניגן בלהקת הפאנק Cold, Bold & Together לפני שהצטרף לג'ף לורבר פיוז'ן. הוא החל את קריירת הסולו שלו לאחר התקופה שבה עבר עם לורבר.
ב-1982 הוא חתם על חוזה עם חברת אריסטה רקורדס, לאחר שנשיא הלייבל קלייב דייוויס האזין לביצוע שלו לשיר "Dancing Queen" של להקת אבבא. הוא הוציא לאור אלבומי סולו רבים ושיתף פעולה עם מגוון אמנים כגון אנדראה בוצ'לי, ויטני יוסטון, פיבו ברייסון, טוני ברקסטון, נטלי קול, סטיב מילר (הייתה זו הפעם היחידה שבה הופיע באלבום רוק אנד רול), דאדלי מור, מייקל בולטון, סלין דיון ואריתה פרנקלין. סגנון נגינתו הושפע מסקסופוניסטים כגון גרובר וושינגטון הבן ומילותיו מהמילים של בארי מנילו.
קני זכה להצלחה בשלב מוקדם בקריירה שלו, עם האלבומים G Force ו-Gravity, וזכה עמם באלבום פלטינה בארצות הברית. אלבומו הרביעי (Duotones) נמכר בלמעלה מחמישה מיליון עותקים בארצות הברית בלבד. Breathless, אלבום האולפן השישי שלו, הפך לאלבום האינסטרומנטלי הנמכר ביותר עם 15 מיליון עותקים (12 מיליון בארצות הברית). הוא שבר שיא נוסף כאשר אלבום החג שלו Miracles נמכר בכ-13 מיליון עותקים, והפך לאלבום חג המולד המצליח ביותר עד כה (2009).
ב-1997 הוא זכה במקום בספר השיאים של גינס לאחר שניגן על סקסופון במשך הזמן הארוך ביותר שתועד. באותה שנה השיר "Havana" מהאלבום The Moment עבר עיבוד מחדש על ידי ה־DJ-ים טוד טרי וטוני מוראן, ויצא לאור במועדוני ריקודים בארצות הברית. גרסה זו נחשבה באותה תקופה לפופולריות מאוד, ודורגה במקום הראשון בטבלת ה-Hot Dance Club Play של הבילבורד.
הסינגל "What a Wonderful World" שיצא לאור ב-1999 ספג ביקורת שלילית מקהילת הג'אז בעקבות האובר-דאבינג להקלטה המפורסמת של לואי ארמסטרונג. קני ג'י דחה את הביקורת הזאת והצהיר שלא היה בכוונתו לפגוע באיכות של ההקלטה המקורית, ואף אמר כי הרווחים מהסינגל ישמשו את קרן הצדקה שהוא מנהל, המספקת מימון לרכישת כלים מוזיקליים עבור בתי ספר.
הוא הקליט גם מספר שירים סיניים, כגון "Jasmine Flower"‏ (茉莉花), והיצירות שלו נמכרות היטב בסין.
החל מ-2003 הוא מדורג במקום ה-25 ברשימת ה-RIAA המדרגת את האמנים שמכרו הכי הרבה תקליטים, עם 48 מיליון תקליטים בארצות הברית נכון ל-31 ביולי 2006. ב-1994 הוא זכה בפרס הגראמי על היצירה Forever in Love.

חייו האישיים

קני ג'י נשוי ללינדי בנסון, ולזוג יש שני ילדים. שני הילדים הביעו בעבר עניין בנגינה בסקסופון ובפסנתר. הוא מתגורר במאליבו שבקליפורניה.
הוא בעל הכשרה כטייס, ולעיתים נוהג לטוס לאירועים שונים. הוא גם אחד המשקיעים הראשונים ברשת בתי הקפה סטארבאקס. יש לו אח ואחות.
מצפה לכיש

מצפה לכיש היא התנחלות שהוקמה ב-2002 במערב הר חברון במרחב המועצה האזורית הר חברון, ממערב לנגוהות.
המקום הוקם תחילה כמאחז, שנבנה כולו על אדמות מדינה מוכרזות. ב-2003 הוצא למקום צו-תיחום. ב-מאי 2006 הוציא מחדש שר הביטחון, עמיר פרץ, צווי תיחום למקום. ב-2007 הגישה שלום עכשיו עתירה לפינוי מצפה לכיש. בעקבות העתירה, החליטה המדינה, לקראת סוף 2012 להכשיר את הבניה במצפה לכיש. היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, הורה לממשלה לעכב את אישור המקום, עד לאחר הבחירות לכנסת התשע עשרה שהתקיימו ב 22 בינואר 2013. חוקיות המקום אושרה בפועל ב-23 במרץ 2013 ובנובמבר אותה שנה הורחב תחום השיפוט של נגוהות, כך שיכלול גם את מצפה לכיש. במקום מתוכננות 262 יחידות דיור.
כיכר הקונקורד

כיכר הקונקורד (בצרפתית: Place de la Concorde - "פלאס דה לה קונקורד") היא כיכר עירונית הממוקמת בקצה המזרחי של שדרות שאנז אליזה ברובע השמיני בפריז.

היסטוריה

הכיכר תוכננה על ידי ז'אק אנז'ה גאבריה (Jacques Ange Gabriel) בשנת 1755 ככיכר בצורת מתומן בין שדרות שאנז אליזה לגני הטווילרי. הכיכר נקראה במקור "כיכר לואי ה-15". באותה עת נבנו הבניינים בצידה הצפוני של הכיכר, שנועדו לשימוש משרדי ממשלה. הבניין המזרחי משמש עד היום את משרד הצי הצרפתי. מיד בתום הבנייה הפך הבניין המערבי לבית "קריון" המפואר, שהפך לאחר מכן למלון בשם "קריון". בבית זה למדה מארי אנטואנט לנגן בפסנתר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש פריז על ידי הנאצים, שימש המלון את מפקדת הצבא הגרמני.

המהפכה הצרפתית

בזמן המהפכה הצרפתית הוסר פסלו של לואי ה-15 מהכיכר, ושונה שם הכיכר ל"כיכר המהפכה" - "Place de la Révolution".
ממשלת המהפכה הקימה בכיכר גיליוטינה. האציל הראשון שהוצא להורג בכיכר היה המלך לואי ה-16 ב-21 בינואר 1793.
בהמשך הוצאו להורג בכיכר מארי אנטואנט, מאדאם דו בארי, ז'ורז' דנטון, אנטואן לבואזיה ומקסימיליאן רובספייר.
במהלך "שלטון האימים" שבקיץ 1794 הוצאו להורג בכיכר מעל 1,300 איש.
ב-27 ביולי 1795 שינתה הממשלה את שם הכיכר ל"כיכר הקונקורד". בשנת 1830 הפך השם לרשמי.

הכיכר כיום

היום מהווה הכיכר כיכר חשובה בפריז.
במרכזה עומד אובליסק לוקסור מצרי בן 3300 שנה, המתאר את ניצחונותיו של רעמסס השני. האובליסק הובא לפריז מלוקסור בשנת 1833 והוצב בכיכר על פי הנחיית המלך לואי פיליפ. הוא ניתן במתנה על ידי מוחמד עלי למלך צרפת אז לואי פיליפ.
בבסיס האובליסק מתוארים האמצעים המכניים שבהם השתמשו כדי להביא את האובליסק לכיכר - פעולה לא פשוטה בהתחשב בגובהו של האובליקס (23 מטרים), ובמשקלו (255 טון). גדוד של חיילים צרפתים עזרו בהצבתו. קצהו של האובליסק נגנב עוד במאה ה-6 לפני הספירה ולכן לא הובא לצרפת. במקומו הושם בשנת 1998 קצה מעוטר זהב.
בקצה הצפון מזרחי של הכיכר נמצאת שגרירות ארצות הברית (מערבית למלון "קריון"). בצפון הכיכר נמצאת כנסיית המדלן. בכיכר נמצאת הנהלת הפדרציה העולמית למכוניות (Fédération Internationale de l'Automobile) הקובעת את הכללים למרוצי מכוניות בעולם, ובהם מרוץ פורמולה 1.
חברת המצעדים הרשמית

חברת המצעדים הרשמית (באנגלית: The Official Charts Company או בקיצור OCC) היא חברה המפעילה מצעדי מוזיקה בממלכה המאוחדת שנוסדה ב-1998.
שני המצעדים המרכזיים שמפעילה החברה הם מצעד הסינגלים הבריטי ומצעד האלבומים הבריטי, מלבדם מפעילה החברה את "מצעד ההורדות הרשמי" מצעדי וידאו קליפים ומצעדים המייצגים סגנונות מוזיקליים שונים.
המנון גואטמלה

היסטוריה

ההמנון נכתב לראשונה ב-1887 כתגובה לתחרות ממשלתית שחיפשה לאמץ המנון לאומי, למרות זכייתו בתחרות ההמנון זכה למעמד רשמי רק ב-1896. הביצוע הראשון של ההמנון היה בפגישת שירה לירית בתיאטרון קולון, בליל 14 במרץ 1897, כחלק מהאירועים המרכזיים של תערוכת מרכז אמריקה, המבצע של קטע זה זכה במדליית זהב ודיפלומת הוכרה. המילים שונו מעט ב-1934 על ידי פרופסור חוזה בונילה רואנו, אקדמאי דקדוק ספרדי. גרסאות מסוימות עודנו בחלקיהם האלימים ובגרסאות אחרות קטעים אלה הורחבו.
זהותו של כותב מילות השיר המקורי לא נחשפו עד 1911, כאשר לפני מותו חשף חוזה חואקין פלמה שהוא כותב המילים.
סאקסום

סאקסום (בלטינית: Saxum; מילולית: "סלע") הוא מרכז מבקרים נוצרי קתולי הממוקם באבו גוש בצד הדרך המובילה לנטף. המרכז, שנחנך בפברואר 2019 על ידי ארגון אופוס דאי, כולל מרכז מבקרים משוכלל, אולם כנסים, בית תפילה (קפלה), בית הארחה ומרכז חינוכי.
ליבו של המתחם הוא מרכז מבקרים שנועד לצליינים ומטרתו לסייע למורי דרך ולצליינים לקבל הבנה טוב ועמוקה יותר של הביקור בארץ ישראל בהקשרו לכתבי הקודש. זאת באמצעות המחשות של אזורי הארץ הקשורים לחיי ישו כגון כפר בגליל, העיר ירושלים ובית המקדש השני בתקופת חיי ישו, באמצעים מגוונים כגון מסכי מגע אינטראקטיביים, מוצגים ארכאולוגיים, מפות, דגמים וסרטים. חלק אחד מוקדש לשפות שדוברו בארץ ישראל באותה תקופה (עברית - שפת התפילה, ארמית - שפת היומיום, יוונית - שפת ההשכלה ולטינית - שפת השלטון).
ההסברים במקום ניתנים באנגלית, צרפתית, ספרדית, איטלקית, עברית וערבית.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל הירושלמי נתן גולדשמיט יחד עם אדריכל ספרדי. הכניסה למתחם היא דרך חצר, שעל רצפתה חרוטה מפת רצפה גדולה של המזרח הקדום ובמרכזה בריכת מים שחורה. החצר מוקפת בשורת ספסלים מקורים, שמאחוריהם נפרש ציר זמן מבריאת העולם ועד דור מעשי השליחים (המאה הראשונה). הציר מחולק לאירועים היסטוריים המתוארים בכתבי הקודש ומעליהם, בקו זמן מקביל, אירועים בהיסטוריה העולמית הכללית. החצר תוכננה כך שהיא מאפשרת הדרכת קבוצות מטיילים גדולות על ידי מורה דרך באופן מיטבי, לקבלת אוריינטציה במרחב ובזמן של אירועי התנ"ך והברית החדשה. פירוט החיים בארץ ישראל בכלל ובאתרים המוזכרים בברית החדשה בפרט, נמצא בתוך המבנה פנימה.
הגבעה עליה ניצב המבנה משקיפה על אתר קריית יערים המקראית (ובפרט כנסיית גבירתנו של ארון הברית) וממנה מוביל שביל משולט לאמאוס ניקופוליס, עבור צליינים המעוניינים לעבור ברגליהם בנוף.
מלון אירוס המדבר

הקמה

המלון הוקם ביוזמת קרן ירוחם כ"מלון חברתי", כאשר מרבית רווחיו מועברים לטובת חינוך ורווחה בעיר. 
המלון, אשר נחנך בדצמבר 2014, ממוקם בלב ירוחם, ברחוב צבי בורנשטיין ובקרבת המכתש הגדול ואטרקציות תיירותיות נוספות, כמו אגם ירוחם, חוות בודדים ואתרי תיירות נוספים.  
המלון הוקם בהשקעה של למעלה מ-24 מיליון ש"ח על השטח, שבעבר שירת את משרדי חברת רותם אמפרט נגב, אשר תרמה את הקרקע לקרן ירוחם לטובת הקמת המלון. את המהלך הוביל יו"ר הועדה הקרואה ירוחם דאז, עמרם מצנע. 
65% מהבעלות על המלון נמצאת בידי קרן ירוחם, קרן עצמאית, שהכנסותיה מוקדשות למערכת החינוך בעיר, ו-35% בבעלות המשקיעים סם וג'ימי פינטו.
המלון משתרע על שטח של 11 דונם, וכולל 47 סוויטות עם גינות פרטיות, מדשאות רחבות ידיים, טרקלין עסקים, אולם כנסים, חדר אוכל, לובי-בר, בריכת שחייה וספא. במלון, חדרים מסוג סופיריור, סוויטות ג'וניור, סוויטות דה לוקס וסוויטות מיוחדות.
עיצוב המלון משתלב עם הנוף המדברי המאפיין את האזור. חדרי המלון עוצבו בצבעוניות רגועה, לצד השקעה בפרטים כגון שטיחי איכות, שנארגו בעבודת יד ויובאו במיוחד מאזרבייג'ן.