google/wiki40b huggingface dataset:
גיא בן-גל

ביוגרפיה

בן-גל נולד בהרצליה וגדל בתל מונד. הוא שיחק כדורעף בקבוצת הנוער של מכבי תל מונד.
כאשר עלה לבוגרים שיחק בקבוצות הפועל כפר סבא, הפועל מטה אשר עכו אשר איתה זכה בדאבל בשנת 2013, שיחק גם במכבי תל אביב, עד שחזר לקדנציה שנייה בהפועל כפר סבא, ואף שיחק גם בנבחרת ישראל. החל מעונת 2018/2019 הוא משחק בהפועל המעפיל/מנשה/עמק.
שבאבניקים (סדרת טלוויזיה)

שם הסדרה

"שבאבניק" הוא סלנג שהגתה החברה החרדית לנוער שוליים שנפלט ממוסדותיה או חדל לציית לכללים והנורמות הנהוגים בה. המונח הלחם של המילה הערבית שבאב (شباب), שפירושה "נוער", עם הסיומת הסלאבית והיידית ניק).
ארבעת גיבורי הסדרה הם נערים הלומדים בישיבה (ובכך אינם בקצה החמור של הגדרת שבאבניק), אך בהתנהגותם הם חורגים מהנורמות החרדיות.

הפקה

יוצרי הסדרה הם אלירן מלכה שגם ביים, ודניאל פארן שגם הפיק. בנוסף, על עבודת הבימוי אחראים מאור זגורי ואריאל בנבג'י.
קטעי בית המדרש בסדרה צולמו בישיבת בני עקיבא "יד אברהם" בנתניה.

ביקורות ותפוצה

הסדרה זכתה לביקורת חיוביות ברובן. מספר מבקרים ציינו את ההנגשה שהסדרה מצליחה להביא מאורח חייהם המורכב של בחורי הישיבות לצופה. נשמעו גם טענות על אי דיוק בפרטים ספציפיים.
במגזר החרדי זכתה הסדרה לצפיות רבות ולהתעניינות מוגברת בעיקר אצל בחורי ישיבות. מספר בחורי ישיבה ששימשו כניצבים בסדרה, סולקו מהישיבות בהן למדו בעקבות הופעתם בסדרה.
לי-אור אברבך

ביוגרפיה

אברבך נולד להורים שעלו לישראל מליטא (אז בברית המועצות) ב-1973. הוא בוגר תואר ראשון בפוליטיקה וממשל ולימודי מדינת ישראל מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
לאחר שירותו הצבאי, החל לשמש ככתב ומגיש בתחנת הרדיו רדיו דרום. בין השנים 2004–2006 היה כתב תקשורת באתר "וואלה!". הגיש פינה בתוכנית הבוקר של ערוץ 10. ב-2006 מונה לכתב התקשורת של "מעריב" ו-nrg ברנז'ה. ב-2009 מונה לכתב התקשורת בעיתון "גלובס". במקביל לעבודתו ככתב תקשורת בגלובס, מונה ב-2011 לעורך "פירמה", מגזין המדיה, השיווק והפרסום של "גלובס". אברבך שימש כעורכו האחרון של המגזין עד סגירתו בשנת 2016.
ב-2016 החל להגיש לסירוגין את "סוגרים חשבון", מגזין הכלכלה היומי בטלוויזיה החינוכית. באותה שנה עזב את "גלובס" ומונה לתפקיד מנהל מחלקת התוכן של חטיבת הרדיו של תאגיד השידור "כאן", כמנהל תחנות הרדיו "כאן תרבות", המחליפה את רשת א', ומנהל רשת רק"ע, תחנת הרדיו ברוסית. כמו כן הקים את מערך הפודקאסטים של "כאן". באותה שנה היה למגיש התוכנית הראשונה שהפיק אי פעם התאגיד ושודרה בעמוד הפייסבוק של "כאן". הייתה זו תוכנית ביקורת תקשורת.
ב-2017 מונה לסמנכ"ל חטיבת הרדיו של תאגיד השידור הישראלי. במסגרת זו הוא משמש כמנהל תחנות "כאן קול ישראל" הלא חדשותיות ובכללן התחנות "כאן רק"ע", "כאן מורשת", "כאן תרבות", "כאן קול המוסיקה", "כאן גימל", "כאן 88" ומערך הפודקאסטים. בשנה זו נמנה עם הצוות שניסח את הקוד האתי המחודש של תאגיד השידור הישראלי. בשלהי אותה שנה, עמד בראש ועדה משותפת עם האקדמיה ללשון העברית, אשר בחרה במילה "הֶסְכֵּת" כחלופה העברית ל"פודקאסט".
ססנה 172

תכנון ופיתוח

על פי אורך חייו והפופולריות שלו, הססנה 172 הוא המטוס הקל בייצור המוני המצליח ביותר בהיסטוריה. הדגמים הראשונים נמסרו ב-1956 והם עדיין נמצאים בייצור. נכון ל- 2008, נבנו יותר מ-43,000 מטוסים. מתחריו העיקריים של ה-172 הם הביצ'קראפט מאסקיטיר (Beechcraft Musketeer), הגראמן מסדרת AA-5, והפייפר צ'רוקי 6 (Piper Cherokee six), שאינם מיוצרים עוד, וכן הדיימונד Diamond DA40) DA40) החדש יותר.
הססנה 172 התחיל את חייו כגרסה שונה של כן הנחיתה התלת-גלגלי של הססנה 170 (שהיה בעל שני גלגלים קדמיים וגלגל אחורי), עם רמה בסיסית של ציוד סטנדרטי. הטיסה הראשונה של אב הטיפוס הייתה בנובמבר 1955. ה-172 הפך בן לילה להצלחת מכירות ויותר מ-1400 מטוסים נבנו ב- 1956.
ה-172 הראשונים היו דומים במראם ל-170, עם אותם ירכתיים ישרים ורגליים ארוכות, אך ל-172 היה מייצב אנכי ישר בעוד ל-170 היו מייצב אנכי והגה כיוון מעוגלים. גרסאות מאוחרות יותר של ה-172 כללו כני נחיתה משופרים (עם גלגל קדמי במקום אחורי) ומייצב אנכי משוך לאחור אשר עדיין בשימוש כיום. השינוי הקוסמטי האחרון שנעשה באמצע שנות השישים היה הנמכת החלק האחורי אשר איפשר להתקין חלון אחורי.
ססנה פרסמה את הראות הנוספת לאחור כ"ראות כוללת" ("Omni-Vision"). תצורת מטוס זאת נשארה מאז כמעט ללא שינוי, פרט לעדכונים במערכת האוויוניקה והמנועים, כולל תא טייס מזכוכית מסוג גרמין G1000 (הכולל שני צגים, צג אחד המשמש כתצוגת טיסה ראשית (PFD) ואחד עבור תצוגה רב-תכליתית (MFD)) ב-2005. ייצור המטוס הופסק באמצע שנות השמונים, אך חודש ב-1996 עם השקת הססנה 172R סקייהוק עם מנוע בעל הספק של 160 כוחות סוס, אשר שופר ב-1998 לססנה 172S סקייהוק SP עם מנוע בעל הספק של 180 כוחות סוס.
גוסטב שמידט

קריירה מוקדמת

שמידט נולד ב-24 באפריל 1894 בקארדורף, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-20 (הברנדנבורגי ה-3 - הרוזן טוינצין פון ויטנבורג), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר שמידט ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1936 הועלה שמידט לדרגת אוברסט לוטננט, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-59. ב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט התחלופה ה-216.

מלחמת העולם השנייה

ב-10 באוקטובר 1939 מונה שמידט למפקד רגימנט הרגלים ה-74, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-19 במסגרת הקורפוס ה-4. ב-4 בספטמבר 1940 קיבל שמידט על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 בנובמבר 1940 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-19. במהלך מבצע ברברוסה לחם שמידט עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-19 במסגרת הקורפוס הממונע ה-57, והשתתפה בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק והקרב על מוסקבה. ב-5 בינואר 1942 מונה שמידט למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-19, וב-1 באפריל  1942 הועלה לדרגת גנרל מיור.  ב-22 באפריל 1942 קיבל שמידט על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. בחורף 1943 הועברה הדיוויזיה שבפיקודו תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה ולחמה עמה בקרבות באזור הדונייץ וחרקוב, ועל פעולותיו קיבל שמידט תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בקיץ 1943 לחמה הדיוויזיה שבפיקודו בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת פלגת הארמייה קמפף, ובעקבות כיתור הדיוויזיה על ידי הרוסים התאבד שמידט ב-7 באוגוסט 1943 על מנת לא ליפול בשבי.
קריסטבל

קדם האירוויזיון

קריסטבל התחילה לנסות לייצג את מלטה באירוויזיון 2014 עם השיר "lovetricty" אך הגיע רק למקום השמיני. קריסטבל ניסתה גם לייצג את מלטה באירוויזיון 2015 עם השיר "rush" אך הגיע למקום השני אחרי אמבר אשר ייצגה את מלטה באותה שנה עם השיר "warrior". קריסטבל גם ניסתה לייצג את מלטה באירוויזיון 2016 עם השיר "kingdom" אך הגיע למקום הרביעי. קריסטבל ניסתה לייצג את מלטה באירוויזיון 2018 עם השיר "taboo", בניגוד לשנים הקודמות הצליחה קריסטבל לנצח בקדם ולייצג את מלטה באותה שנה. קריסטבל גם ניסתה לייצג את מלטה באירוויזיון הילדים 2005 עם השיר "going wild" אך לא הצליחה.

באירוויזיון 2018

קריסטבל ייצגה את מלטה באירוויזיון 2018 עם השיר "taboo" בחצי הגמר השני. בסיום הקראת התוצאות התברר שמלטה לא עלתה לגמר וסיימה במקום ה-13. זאת לאחר שאצל השופטים הגיעה למקום החמישי עם 93 נקודות, ואצל הקהל הגיעה למקום האחרון עם 8 נקודות בלבד.
פאל בקש

קורות חיים

פאל בקש נולד בבודפשט בשנת 1956, ולמן שנת 1976 ואילך פרסם ספרי ילדים ומבוגרים. המאפיינים העיקריים של כתיבתו הם האסוציאטיוויות הפוסט-מודרניסטית, ההתבוננות באבסורד שבעולם והתפישות האירוניות של המציאות. בקש זכה בפרסים רבים על ספריו. בין יצירותיו: "עגורים" (1979), "אהבתי, באמצע הדרך" (1983), "מיתוסים מהשיכון" (1984), "היום הגדול של דוקטור מינורקה וידור" (1985), "ויולה עם הויולה" (1986), "יחסים שבטיים" (1990), "מסעות רגשניים ברחבי מרכז אירופה" (1991), "היינו הך לחיפושית" (1993) ו"אוסף בולים" (2000).
בית מושב הזקנים והזקנות הספרדי

בית מושב הזקנים והזקנות הספרדי הוא מוסד גריאטרי שהוקם על ידי ועד העדה הספרדית בירושלים בתחילת המאה ה-20 כחלק מ"מוסדות החסד" של הקהילה הספרדית.

תולדות המבנה

בית הזקנים הספרדי הוקם בשנת 1906 על שטחי קרקע שכתובתם היא רחוב יפו 204-208, מול מבנה שערי צדק הישן. המבנה הוקם על שטח שמתוכו 24,000 אמה נתרמו על ידי ראשי שתי משפחות אמידות בעדה הספרדית של ירושלים, משפחת הבנקאי חיים ולירו תרמה 14,000 אמה, ויוסף קוקיא תרם 10,000 אמה. את שאר השטח, כ-60,000 אמה, רכשו שני התורמים מידי שלמה פיינגולד שהיה יזם, מוציא לאור ועיתונאי שפעל בארץ ישראל בסוף המאה ה-19 ובעשורים הראשונים של המאה ה-20. פיינגולד, שנולד כיהודי ואף למד בישיבת וולוז'ין, התקרב לכת "בני ישראל הבריטים" ובשל כך נודע ברבים כמומר.
בניית בניין בית הזקנים הספרדי מומנה בעיקר על ידי גבירי העדה הבוכארית אשר מתוכם נמנו ר' שלמה יהודיוף ובני משפחתו.
על טקס הנחת אבן הפינה של המבנה מסופר בעיתון הירושלמי "השקפה" שיצא לאור על ידי אליעזר בן יהודה בגיליון מ"ה משנת תרס"ז:
ביום שישי ח' אדר תרס"ז חגגה ירושלים את חג ירייה אבן הפינה ליסוד בנין בית הזקנים לעדת הספרדים. החגיגה הייתה במעמד רבים ונכבדים מבני עמנו, מכל המפלגות והעדות, רבים וסוחרים יראים ומשכילים, ספרדים ואשכנזים, בוכרים ומנהלי בתי חסד שונים...
בין הנואמים היה האורח מאנגליה סיר אדוארד שטרן שדיבר בשפה הצרפתית ואמר כי הוא שמח להימצא בירושלים ולקחת חלק בייסוד בית נעלה שכזה אשר נחיצותו מורגשת מאד.
— 
במלחמת העולם הראשונה תפס הצבא הטורקי את המבנה וחייליו גרמו לו נזקים, ששופצו לאחר הכיבוש הבריטי. בית הזקנים המשיך לתפקד לאורך שנות המנדט הבריטי ולאחר הקמת מדינת ישראל, עד שנות ה-70, אז פונה במסגרת עסקה עם קבלן כנגד הקמת בית אבות חדש בשכונת קריית מנחם. יוסף ברזאני נמנה עם ממייסדי המוסד ושימש כגבאי המוסד האחרון
בשטח המתחם הוקמו שלושה בניינים בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 - בית אגד המשמש משרדי הקואופרטיב בירושלים (יפו 208, נחנך 1985), אולפני הבירה ירושלים המשמשים לאולפני טלוויזיה (יפו 206, נחנך 1978) ומלון ישרוטל (יפו 204, נחנך 2000). בחזית המלון שוחזר מבנה בית הזקנים ההיסטורי.

תיאור המבנה

מחוסר תקציב נבנה תחילה האגף הימני של המוסד שבנייתו נסתיימה בשנת תרס"ח (1908), ובהמשך הוקמה סביב המבנה גדר אבן ובה נקבע שער ברזל פשוט. שביל ומדרגות הובילו אל שער ברזל מפואר ועליו חרוט "בית זקנים וזקנות הכללי לכל עדת ישראל בירושלים".
פנחס גרייבסקי מספר בספרו על בניית בית הזקנים בסמוך לשכונת שערי צדק. ישעיהו פרס בספרו מציין כי מספר החוסים במוסד עמד בשנת 1920 על 42 זקנים וזקנות.
חזית המבנה בנויה באבן מסותת ובה נקבעו חלונות מקושתים. בחזית האגף נקבע לוח זיכרון המקדיש את המבנה לרבי שלמה יהודיוף שתרם אלפיים רובל זהב לבנייה. משנבנה האגף השמאלי בשנת ה'תרע"א (1910) נקבע על דלתו לוח זיכרון לשמעון בן דוד רוסיק.
חצר המבנה נבנתה בצורת האות ח' ובמרכזה נבנו מבני מגורים לצוות. בבניין היו 20 חדרים ובהם בית כנסת, חדר אוכל, מטבח ומחסן למוצרי מזון, חדרים להנהלה וחדרי מגורים לדיירים.
כריס פארלי

ביוגרפיה

פארלי נולד ב-1964 במדיסון, ויסקונסין שבארצות הברית למשפחה קתולית. ב-1986 קיבל תואר בוגר מאוניברסיטת מרקט במגמת תקשורת ותיאטרון. לאחר לימודיו עבד בחברה של אביו שעסקה בהפקת שמנים אתריים. במקביל החל את קריירת המשחק שלו במועדון אלתור מקומי בשם "Ark Improv Theater" ולאחר מכן בתיאטראות אלתור בשיקגו. בשנת 1990 הצטרף לצוות תוכנית המערכונים האמריקאית Saturday Night Live לאחר שהתגלה על ידי מפיקה, לורן מייקלס, בתיאטרון האלתור "Second City" בו השתתף בשיקגו. בתוכנית חבר לשחקנים וקומיקאים מפורסמים כגון כריס רוק ואדם סנדלר. הוא היה חבר בצוות התוכנית במשך חמש שנים, במהלכן התמחה בהומור פיזי וסלפסטיק שנשען בין היתר על הופעתו החיצונית רחבת הממדים. סגנון ההומור שלו בתוכנית לא היה מעודן במיוחד והדמויות שלו הרבו לצעוק, להזיע ולהתפשט (זכורים במיוחד מערכון שבו גילם חשפן מה"צ'יפנדיילז" לצד פטריק סווייזי ודמותו האירונית של מאט פולי, מאמן אישי כושל).
ב-1995 הועזב פארלי יחד עם אדם סנדלר מצוות התוכנית "סטרדיי נייט לייב" בעקבות קיצוצים. מאז ועד מותו החל לשתות בכבדות ולצרוך סמים. הוא נכנס ויצא ממכוני גמילה 17 פעמים. הפעם האחרונה הייתה שבוע לפני מותו. בדצמבר 1997, לאחר ארבעה ימים של שתייה וצריכת קראק והרואין בחברת יצאנית בשם היידי, פארלי מת כתוצאה ממנת יתר.

בקולנוע

במהלך תקופת "סטרדיי נייט לייב" הופיע פארלי במספר תפקידי אורח בסרטים כמו "עולמו של ויין", "תופסים ראש" (Coneheads), "רוקנרול באוויר" (AirHeads), ובתפקיד נהג האוטובוס הנרגן בקומדיה של אדם סנדלר "בילי מדיסון". לאחר שהועזב מהתוכנית ב-1995 החל להתמקד במשחק קולנועי ויחד עם חברו לתוכנית דייוויד ספייד כיכב בקומדיות "כבשה שחורה" (Black Sheep) ו"טומי בוי". שזכו להצלחה כלכלית בעיקר בקופות הביתיות וביססו את פארלי ככוכב קומי מכניס. הכרה זו הקנתה לו את התפקיד הראשי בקומדיה "הנינג'ה מבברלי הילס" (Beverly Hills Ninja) שזכתה למקום הראשון בהכנסות בשבוע הראשון להקרנתה. לאחר מותו שוחררו לאקרנים בשנת 1998 שני סרטים נוספים "עבודה מלוכלכת" (Dirty Work) שבו הופיע בתפקיד משני ו"כמעט גיבורים" (Almost Heroes) שבו כיכב לצד מת'יו פרי.

פרויקטים שלא יצאו לפועל

פארלי היה הבחירה המקורית לגלם את "שרק" והוא אף הקליט חלק מהדיאלוגים, אך לאחר מותו נאלצו המפיקים לחפש שחקן אחר, את עמיתו ל"סטרדיי נייט לייב", מייק מאיירס. כמו כן תיכנן להשתתף בסרט נוסף יחד עם חברו לתוכנית דייוויד ספייד.

לאחר מותו

באוגוסט 2005 נחנך על שמו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. ב-2011 הוציאה הפקת התוכנית "סטרדיי נייט לייב" לקט מערכונים שבהם השתתף פארלי במהלך שנותיה בפורמט DVD.
החולה המדומה

"החולה המדומה" (בצרפתית: Le Malade imaginaire) היא קומדיה מאת מולייר, והמחזה האחרון שכתב, שהוצג לראשונה ב־1673. מולייר התמוטט על הבמה בהצגה הרביעית של המחזה (17 בפברואר 1673), בעת ששיחק בתפקיד הראשי, ומת מספר שעות לאחר מכן.

תקציר העלילה

הדמות הראשית במחזה היא ארגן ההיפוכונדר. הוא מציית בסבלנות להוראות הרופא שלו. ארגן רוצה שבתו אנז'ליק תינשא לרופא שבקש את ידה, מסיבות ברורות- אם יתחתנו יהיה הרופא תמיד זמין לטפל בו. אנז'ליק מאוהבת בבחור בשם קליאנט, שאינו רופא. בעצה אחת עם טואנט, המשרתת של ארגן, אחיו בראלד מנסה לרפא את ארגן מן הקיבעון שלו בדבר רופאים. יחד, הם משכנעים את ארגן להעמיד פני מת, כדי לוודא מי אוהב אותו באמת ובתמים. ביצוע התוכנית מעלה שאשתו השנייה של ארגן מעוניינת בכספו בלבד, בעוד שבתו אוהבת אותו מאוד. אחרי שארגן "שב לחיים" הוא נותן את הסכמתו לנישואי אנז'ליק עם קליאנט, בתנאי שקליאנט יהיה רופא. קליאנט מסכים, אך בראלד מציע לארגן להיות רופא בעצמו. ארגן מסכים, ובראלד אומר כי הוא מכיר אנשים המסוגלים ללמד את ארגן להיות רופא בו בערב.
מייקינס

גאוגרפיה

באי שני הרים: קנוקור (560 מטר) וארנאפיאל (350 מטר).
האי מקושר בגשר להולכי רגל לאי מייקינסהולמור המצוי דרומית לאי מייקינס, מעברו של מצר ים שרוחבו 35 מטרים.

שם האי

משערים שמקורו של שם האי בשפה קדם-נורדית, וככל הנראה השם מקורו בקלטית: "מוק איניס" שפירושו "אי החזירים", או מגאלית סקוטית "מוק מהארה" שפירושו לוויתנים.
רפאל פריבק דה בורגוס

ביוגרפיה

למד כינור, פסנתר וקומפוזיציה בקונסרבטוריונים של בילבאו ומדריד, סיים בהצטיינות יתרה את בית הספר הגבוה למוזיקה במינכן במגמת ניצוח וזכה בפרס ריכרד שטראוס.
כיהן כמנהל מוזיקלי בתזמורות בברלין, היה מנצח ראשי בתזמורת בילבאו ובתזמורת הסימפונית של וינה בנוסף להופעות כמנצח אורח ראשי בתזמורות רבות באירופה ובארצות הברית. הופעתו הראשונה בארצות הברית הייתה עם תזמורת פילדלפיה.
הרבה בהקלטות לחברות שונות. ראויים לציון מיוחד ביצועיו באורטוריה "אליהו" של פליקס מנדלסון, הרקוויאם של מוצרט, כרמינה בוראנה של אורף, "כרמן" של ביזה ומכלול יצירותיו של מנואל דה פאיה.
מאז 2006 כיהן כמנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית הלאומית, טורינו, איטליה, ומנהל מוזיקלי של הפילהרמונית של דרזדן, גרמניה.
קונצרטו האחרון כמנצח התקיים ב-14 במרץ בוושינגטון די סי עם התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.
נפטר ב-11 ביוני 2014 בביתו שבפמפלונה ממחלת הסרטן.
למרחב

היסטוריה

הגיליון הראשון של כתב העת, שהוגדר כ"דו-שבועון מדיני", יצא ב-2 ביוני 1954, אולם החל מדצמבר 1954, בעקבות היפרדותה של המפלגה ממפ"ם, הפך כתב העת לעיתון יומי. עם הקמת מפלגת העבודה הישראלית ב-1968 עברה השליטה בו לידי הקיבוץ המאוחד. ב-31 במאי 1971 יצא גיליונו האחרון כעיתון עצמאי ולמחרת התמזג עם "דבר" (בדש הפנימי של "דבר" נכתב שמו הרשמי של העיתון: "דבר - מאוחד עם למרחב").  
העיתון החזיק בדרך כלל ארבעה עמודים ולא היו בו תצלומים אלא איורים.

משא

חשיבותו של "למרחב" מלבד היותו עיתון מפלגתי הייתה במוסף הספרותי שלו "משא", שצורף לו כל יום שישי. משא יצא כדו-שבועון עצמאי מ-1951, ומדצמבר 1954, עם הפיצול במפ"ם, הפך למסונף ל"למרחב".
את "משא" ערך במשך רוב שנותיו אהרן מגד והוא אף הפך להיות למוסף הספרותי של עיתון "דבר" לאחר האיחוד. בנוסף למגד ערכו את "משא" גם אברהם שאנן ויצחק בצלאל. משא ריכז סביבו חבורה ספרותית בה היו חברים אמיר גלבוע, זרובבל גלעד, בנימין גלאי, משה שמיר, מתי מגד, יגאל מוסנזון, חיים גורי, נתן שחם, חיים חפר, ע. הלל, ט. כרמי, חנוך ברטוב ודן בן-אמוץ, כולם סופרי דור תש"ח שהיו מקורבים אידאולוגית באותה עת למפלגה. בין המשתתפים האחרים ב"משא" היו רם עברון (ביקורת קולנוע), אברהם עוז (ביקורת תיאטרון) ומשה נתן.
וולפרם פון ריכטהופן

קריירה מוקדמת ומלחמת העולם הראשונה

ריכטהופן נולד באחוזת ברצדורף, ליד שטריגאו בשלזיה תחתית. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת ביחידת פרשים. ב-1918 למד לטוס במטוס קרב, והוצב בשירות האוויר הגרמני. במהלך המלחמה הפיל שמונה מטוסי אויב. לאחר המלחמה למד הנדסה בין 1919 ל-1922.

לגיון הקונדור

ב-1933 שב והתגייס לצבא, וב-1935 עם הקמת הלופטוואפה היה לאחד ממפקדיו. ב-1936 נשלח לשרת בלגיון הקונדור במהלך מלחמת האזרחים בספרד. הוא היה בין האחראים להפצצת העיירה גרניקה ב-1937, שהביאה לאבדן חיי חפים מפשע רבים, והפכה לסמל לאכזריות המלחמה. לאחר מכן שירת כראש המטה של מפקד הלגיון, הוגו שפרלה. ריכטהופן היה בין האחראים להסקת המסקנות מפעולת הלגיון במלחמת האזרחים על מנת שישמשו את הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה. בספטמבר 1938 קיבל דרגת גנרל-מיור, ושירת כיועץ לפרנסיסקו פרנקו. במאי 1939 שב לגרמניה.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שימש כמפקד קורפוס האוויר השמיני, במהלך המערכה בפולין. ריכטהופן הוא האחראי על הפצצתה של ורשה מהאוויר במהלך המלחמה.
במהלך המערכה על צרפת סייעו כוחות קורפוס האוויר השמיני, שהיו מורכבים ממפציצי הצלילה יונקרס Ju 87, בכיבושה של בלגיה על ידי הארמייה השישית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו ובמבקע בסדאן שביצעה "פאנצרגרופא קלייסט" בפיקודו של אוואלד פון קלייסט. במהלך הקרב על בריטניה נטל הקורפוס חלק בניסיון הכושל להשמיד את ה-RAF.
באפריל 1941 נשלח קורפוס האוויר השמיני לסייע לכוחות הגרמנים הפולשים ליוון במהלך שהביא לסיום מלחמת איטליה-יוון, ולכיבוש יוון על ידי הגרמנים. על הצלחתו במבצע זה זכה בעיטור "צלב האבירים לצלב הברזל עם עלי אלון". לאחר המערכה בבלקן מונה ריכטהופן למפקד צי האוויר השני (Luftflotte 2), יחידה המקבילה מבחינת סדרי הגודל לארמייה בצבאות היבשה.
ב-22 ביוני 1941 יצא הוורמאכט למבצע ברברוסה, הפלישה לברית המועצות. ריכטהופן העניק לכוחות הקרקע סיוע צמוד, שהתברר כיקר ערך במהלך המתקפה הגרמנית ומתקפת הנגד הסוביטית בקרב על מוסקבה. בפברואר 1942 קודם לדרגת גנרל-אוברסט. במאי וביוני 1942 העניק קורפוס האוויר השמיני, שהיה חלק מצי האוויר השני עליו פיקד, סיוע לגנרל אריך פון מאנשטיין במערכה בקרים ובמצור על סבסטופול.
בסוף יוני 1942 מונה ריכטהופן למפקד צי האוויר הרביעי, שסייע לקבוצת ארמיות דרום בהתקדמותה לעבר סטלינגרד והקווקז. כאשר כותרה הארמייה השישית שבפיקודו של פרידריך פאולוס בחורף של אותה השנה, בקרב סטלינגרד, הבטיח מפקד הלופטוואפה, הרמן גרינג להיטלר כי הלופטוואפה תוכל לספק לנצורים את כל צורכיהם מן האוויר במסגרת הרכבת האווירית לסטלינגרד. היה זה גורם חשוב בהכרעתו של היטלר שלא להענות לדרישות פאולוס לפרוץ את המצור ולסגת מהעיר. אך הבטחה זו הייתה נמהרת וחסרת בסיס. כל מאמציו של ריכטהופן ליצור רכבת אווירית של אספקה, הניבו אך משלוח של 8,300 טונות של אספקה במהלך 72 יום. לא הייתה זו כמות הקרובה להספיק לצורכי הצבא הנצור. במהלך הניסיון איבד צי האוויר הרביעי כ-500 מטוסים ואלף אנשי צוות.
ב-16 בפברואר 1943 העניק היטלר לריכטהופן דרגת גנרלפלדמרשל, ובכך היה לאחד משישה קצינים בלבד בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה שנשאו דרגה זו (האחרים הם הרמן גרינג, אלברט קסלרינג, הוגו שפרלה, ארהרד מילך ורוברט ריטר פון גריים).
ב-1944 נאלץ ריכטהופן לפרוש מהשירות הצבאי בשל בעיות בריאות. לאחר המלחמה נתפס בידי הצבא האמריקאי, ונלקח בשבי. בהיותו בשבי מת מגידול במוחו.
גבריאל מרטירוסיאנאייטה

ביוגרפיה

מרטירוסיאנאייט נולדה בקובנה.
היא נבחרה למיס ליטא לשנת 2008 (שנה אחרי יורגיטה יורקוטה) וייצגה את ליטא בתחרות מיס עולם 2008, לאחר מכן עבדה כדוגמנית למספר חברות אופנה.
ב-2009 שנבחרה וילנה לבירת התרבות האירופית היא נבחרה לשמש כשגרירה של העיר.
ב-2013 השתתפה בקמפיין הבא לעודד אימוץ חיות מחמד.
היא הנחתה מספר פעמים את תחרות המוזיקה הליטאית של LRT שבאמצעותה נבחר נציג ליטא לאירוויזיון, בנוסף היא לקחה חלק בהנחיית ערב התרמה למעוטי יכולת ובמספר פרויקטים נוספים לטלוויזיה.
מהותנות

מַהוּתָנוּת, או אֵסֶנְצִיָּאלִיזְם, היא עמדה פילוסופית בתחום האונטולוגיה הגורסת כי לכל דבר בעולם יש מהות. מהות, במובן של הדיון האונטולוגי, היא אוסף אותן התכונות ההופכות את הדבר למה שהוא, בניגוד לתכונות אחרות, שהן מקריות.
מהותנות היא למעשה גישה מוקדמת לתפיסה של סדר כפי שבא לידי ביטוי בעולם, כך יוצא שמה שמגדיר את העצם או התופעה היא המהות של הדבר, המהות בין היתר באה לידי ביטוי בפונקציונליות של הדבר, בהכרח שלו, מכאן נחיצותו ומקומו. עוד ניתן לומר כי המהות היא בעלת מבנה אקסיומי קיומי ראשוני שטבעה מובנה בה, בניגוד לגישה הגורסת להבניה, הבניה המאופינת בתהליכיות מתמשכת המוטמעת ממקורות חיצוניים בעוד שהמהות תמציתה פנימית, קבועה, ידועה מראש ולא ניתנת לשינוי.
לדוגמה: השאלה האם לאדם צבע עור שחום או לא אינה מהותית להיותו אדם - גם אילו צבע עורו היה אחר עדיין היינו מגדירים אותו כאדם. תכונת היותו בעל צבע עור כלשהו, לעומת זאת, מהותית - לוּ לא היה לו עור, לדוגמה, לא היינו מגדירים אותו כאדם.
המהות נדונה בפילוסופיה מאז העת העתיקה, מיוון העתיקה ועד התקופה המודרנית. להדגמת תאוריה מהותנית, נתבונן בתורת האידיאות של אפלטון: לפי תורה זו, לכל סוג של עצם יש אידיאה, הנמצאת בעולם האידיאות, וממנה שואבים העצמים את תכונותיהם. גישה זו היא מהותנית, מכיוון שלכל אובייקט יש מהות - זו המיוצגת על ידי האידיאה.
אחת הביקורות המכריעות כנגד המהותנות באה מצדו של הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין. ויטגנשטיין הציג את המושג דמיון משפחתי כדרך לקשר בין עצמים שונים השייכים לאותה קטגוריה. כלומר - אין בהכרח אוסף של תכונות המשותפות לכל העצמים בקטגוריה, והדמיון ביניהם עובר דרך עצמים אחרים.

ויטגנשטיין השתמש בדוגמה של משחק - בין שחמט לבין יחיד המשחק לבדו בכדור קשה למצוא נקודות דמיון, אך הדמיון ברור אם נעבור בדרך דרך משחק הכדורסל.
בגישת המהותנות האדם נתפס כבעל תכונות קבועות שאינן משתנות ואינן נפרדות, שהן "עצמיותו". בשיח הפמיניסטי המונח הרווח בנוגע להגדרת הסובייקט הנשי ניתן להסביר אתו את סוגיית המהותנות בכללותה. השיח המהותי הפמיניסטי מנסה לגלות את התכונות הביולוגיות, הפסיכולוגיות והחברתיות הייחודיות והמהותיות להגדרת "הנשיות" כדי להגן עליה מפני האימפריאליזם הפוליטי והסימבולי של הפטריארכיה הגברית.

מהותנות במדעי החברה

במדעי החברה מתבטאת מהותנות בתפיסה כי מבנים או גורמים בחברה הם בעלי מהויות, הקודמות להגדרה חברתית. מהותנות קיימת ברוב התאוריות המודרניות. בשנות השבעים של המאה ה-20 החלה להתערער ההגמוניה של המהותנות במדעי החברה. המערערים הראשונים היו תומכי ההבניה החברתית. גישה זו טוענת כי כל מושג או מבנה חברתי הוא תוצר של משא ומתן חברתי על הגדרתו, וקיומו אינו קודם להגדרה חברתית זו. ערעור נוסף על הגישה המהותנית מגיע מכיוון התנועה הפוסט מודרניסטית. תנועה זו, בעקבות הפוסט סטרוקטורליזם, מערערת על קיומו של קשר בין מסמן למסומן ובעקבות כך - על יכולתנו לייחס תכונות כל שהן באופן גורף לקבוצות חברתיות.
לא טיפוסי

עונה 1

סאם גרנדר, נער בן 18 מקונטיקט, אוטיסט בתפקוד גבוה, מכריז כי הוא רוצה להתחיל לצאת לדייטים. אביו, דאג, נאבק כדי ליצור קשר עם סאם והא נרגש כשסאם ניגש אליו לקבלת ייעוץ. כאשר סאם רוצה להפתיע את הקראש שלו עם תותים מצופים שוקולד, דאג מסיע אותו לבית שלה רק כדי לגלות שהקראש שלו היא ג'וליה, המדריכה לכישורים חברתיים בת ה-26 של סאם. דאג מוציא את סאם מהבית במהירות ואומר לו שהוא צריך למצוא חברה בגיל שלו. סאם מחליט שהוא צריך למצוא "חברה לאימון", ובסיועם של חברו ובני משפחתו הוא מתחיל לגלות את עולם ההיכרויות.
כשסאם מפתח עצמאות, אמו, אלזה, נאבקת למצוא חיים מחוץ להיותה המשגיחה שלו. במהלך יציאה לילית עם חברים, אלזה פוגשת את הברמן ומתחילה להתאהב בו. אחותו הצעירה של סאם, קייסי, שוברת שיא בריצה לרוחק ומקבלת מלגה לתיכון יוקרתי אך רחוק מהבית. למרות שהיא רוצה ללמוד בו, היא מודאגת מההשפעה של הדבר על סאם. החששות שלה מחריפות כאשר היא מגלה כי דאג נטש את המשפחה שלהם במשך זמן מה לאחר האבחון של סאם ושאלזה מקיימת רומן עם מישהו אחר.
בינתיים, ג'וליה מוצאת בביתה תות שסאם השאיר בטעות אחרי ביקורו. היא חושבת שחבר שלה בגד בה ומאשימה אותו, מה שמוביל אותו להיפרד ממנה. אחרי שהוא עוזב את הבית, ג'וליה מגלה שהיא בהיריון ממנו.

עונה 2

כאשר דאג מתוודע לפרשה הבגידה של אלזה, הוא מעיף אותה במהרה מהבית, והיא עוזבת אותו כשהוא צריך להשלים את כל מטלות הבית לבדו, דבר שגורם לו להיכנס ללחץ. מאוחר יותר דאג מאפשר לאלזה לחזור לבית, תחת הקווים המנחים שלו, אם כי הוא שומר ממנה מרחק. סאם, שכבר אינו מורשה לראות את ג'וליה, לא מצליח למצוא מדריך חדש שהוא מרגיש איתו בנוח. יועצת בית הספר, גברת וויטאקר, מעודדת את סאם להגיש מועמדות לאוניברסיטה ולהצטרף לקבוצת תמיכה בהנחייתה לתלמידים על הספקטרום, אשר מכינה אותם לקראת סיום הלימודים וכניסה לחייהם העצמאיים.
למרות שהיא מרגישה בלתי רצויה בתיכון קלייטון, קייסי מתיידדת עם הקפטן של נבחרת הריצה, איזי, אשר בהתחלה התנהגה אליה ברשעות. השניים מפתחות קשר קרוב, וקייסי מתחילה להתאהב באיזי לקראת סוף העונה – ומשאירה אותה תוהה לגבי מה זה אומר בקשר לחבר הנוכחי שלה, אוואן. בלי שקייסי נמצאת בבית הספר של סאם, הוא מתחיל לבטא את השינויים בחייו על ידי רישומם במחברת שלו לעיתים קרובות יותר. לאחר שגברת וויטאקר מגלה את הציורים שלו, סאם מגיש מועמדות ללימודי איור באוניברסיטה ומתקבל אליה.
מצר הדסון

מצר הדסון (באנגלית Hudson Strait; בצרפתית Détroit d'Hudson) הוא מצר ים המקשר את האוקיינוס האטלנטי אל מפרץ הדסון שבקנדה. המצר משתרע בין האי באפין לבין החופים הצפוניים של קוויבק. הכניסה המזרחית אל המצר ניכרת על ידי כף צ'ידליי (Cape Chidley) והאי רזולושן (Resolution Island). המצר התגלה על ידי מגלה הארצות הבריטי הנרי הדסון ששט לתוכו על סיפונה של האונייה הבריטית דיסקברי במטרה לגלות את המעבר הצפון מערבי.
אולריך צווינגלי

אולריך צווינגלי (בלידה Ulrich Zwingli ‏, מאוחר יותר קרא לעצמו Huldrych Zwingli או Huldreych Zwingli, ‏1 בינואר 1484–11 באוקטובר 1531) היה כומר נוצרי שווייצרי, מראשוני הרפורמטורים באירופה ומבשרה של הנצרות הפרוטסטנטית בקרב דוברי הגרמנית בשווייץ. מושפע מרעיונות ההומניזם, מרד בכנסייה הקתולית והקים בציריך כנסייה בהתאם להשקפותיו. התאולוגיה שלו פותחה על ידי חתנו, היינריך בולינגר, והשפיעה גם על זו של ז'אן קלווין, מייסד הקלוויניזם.