מייק לי

קורות חיים

לי נולד בסאלפורד, במנצ'סטר רבתי שבחבל לנקשייר, למשפחה יהודית ששמה המקורי היה "ליברמן" והוא אונגלז ב-1939 בשביל להימנע מהאנטישמיות באותה העת. הוא למד ב-RADA האקדמיה המלכותית לאמנויות הבמה ובבית ספר למשחק באסקס, מאוחר יותר השלים את השכלתו הקולנועית בבית הספר לקולנוע בלונדון.
את ניסיונו הראשון כבמאי ושחקן רכש ב"רויאל שייקספיר קומפני" (RSC). בהמשך פרש ממשחק והתמקד בכתיבה ובימוי, לתיאטרון, טלוויזיה וקולנוע.
בשנים האחרונות הוא פועל בעיקר בקולנוע, תחום שבו זכה להכרה בינלאומית רחבה.
לי היה אמור לבקר בישראל בנובמבר 2010, כאורח בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, אך ביטל את ביקורו בשל אישור תיקון לחוק האזרחות על ידי ממשלת ישראל. במכתב שכתב, הוא מציין שאין בכוונתו להגיע לישראל עד אשר יינתן פתרון הוגן לפלסטינים. ב-2019 הוא ואמנים בריטים נוספים כמו פיטר גבריאל ורוג'ר ווטרס קראו להחרים את האירוויזיון בישראל.

כללי

מייק לי הוא יוצר קולנוע ותיאטרון ריאליסטי.
סרטיו ומחזותיו, הם דרמות ריאליסטיות העוסקות בחייהם הרגילים והיומיומיים של אנטי גיבורים בני המעמד הבינוני הנמוך (יצירותיו המוקדמות), ובני מעמד הפועלים (יצירותיו המאוחרות), בשילוב של צחוק ודמע, סאטירה נושכת ואמפתיה.
הוא מספר סיפורים מוכשר ויוצר דמויות ממשיות, והתזמור של שניהם - עלילות גיבוריו בנפתולי הסיפור שבנה עבורם, יוצרים עבור הצופה סיטואציות מעורבות בהן אינו יודע אם לבכות או לצחוק.
בניגוד לבמאי הקולנוע קן לואץ', אליו נוהגים להשוותו, לי, אינו במאי בעל אג'נדה פוליטית מוגדרת, אשר סרטיו משמשים כאמצעי לבטאה. האג'נדה שלו היא הומנית עם נגיעות חברתיות. להוציא סרטו "עירום" ודרמת הטלוויזיה "Meantime", שבהם גיבוריו עומדים מחוץ לסדר החברתי ומורדים בו ו"Four Days In July" המתאר את החיים בצילה של המלחמה בבלפסט, עיקר העניין של לי ככותב וכבמאי הן הדמויות - אופיין, חייהן, רגשותיהן והיחסים שהם מנהלים עם אחרים, אותם הוא מציג בהומור, בחמלה ובחום אנושי.

תהליך העבודה הייחודי

"זה בהחלט אפשרי עבור יוצר סרטים, לצאת החוצה, להאזין לעולם, לחוש את העולם, להתענג על טעמיו של העולם, לחוות את השמחה והכאב של העולם, ולבטא כל זאת בדרך שהיא טהורה לחלוטין, ישרה, מענינת ומאוד קולנועית" הציג מייק לי את משנתו הקולנועית באחד מן הראיונות שנתן (ראה קישורים חיצוניים).
נאמן לדבריו אלה ולחזונו המבקש להציג את "החיים האמיתיים", בנה לי, שהוא מדריך שחקנים מעולה, תהליך עבודה ייחודי בפיתוח התסריט והמחזה ובעבודה עם השחקנים, שאכן מאפשר להם ליצור פיסת חיים אמיתית.
העבודה מתחילה עם שלד של תסריט או מחזה, המכיל סקיצה של ההתרחשויות המרכזיות והדמויות. לאחר עבודת הכנה קצרה של כל שחקן עם הבמאי, מתחילה העבודה הקבוצתית. השחקנים אינם נחשפים לסיפור כולו ולשאר השחקנים כמקובל, בתחילת העבודה המשותפת. הם מתוודעים לעלילה ולשאר השחקנים בהדרגה, תוך כדי התקדמות העבודה על הסצנות השונות לפי סדר התרחשותן; כלומר, כששחקן עובד על סצנה מסוימת, הוא לא יודע מה יקרה לדמות בסצינות הבאות ופועל ללא ידיעת העתיד כמו בן דמותו בסיפור, כמו בחיים. שיטה זו יוצרת סביבה רגשית הכי קרובה לאמת של הדמות, בתוכה יכול השחקן בעזרת אימפרוביזציה, להגיע לתוצאות מדויקות ואמינות. במקביל לעבודה המשותפת של הצוות על הסצינות ש"מעבה" את ההתרחשויות בפרטים וניואנסים ומשלימה את הדיאלוגים, מתבצעת עבודה של השחקן והבמאי על הדמות, שבמהלכה הדמות קורמת עור וגידים מתוך ניסיונו האישי של השחקן ועולמו הרגשי.
בסופו של שלב זה בתהליך, מתקבע המחזה או התסריט, והעבודה הסטנדרטית, חזרות או צילומים (בהתאמה), מתחילה, כשהשחקנים בהדרכת הבמאי משתמשים בחומרים שנוצרו בשלב הראשון, שלב האימפרוביזציה.
התוצאות מדברות בעד עצמן. לי מצליח להפיק משחקניו איכות נדירה ודיוק רב של משחק, ולהעמיד יחד איתם עולם תלת ממדי אמיתי עד כאב, שמלווה את הצופה הרבה אחרי שעזב את אולם הקולנוע.