google/wiki40b huggingface dataset:
משקל (מוזיקה)

משקל (בלועזית: מֶטרוּם) הוא מונח במוזיקה המתאר את ארגון הפעמות בקבוצה (הנקראת תיבה) בעלת מספר קבוע של פעמות והטעמות, החוזרת במהלך היצירה המוזיקלית. המשקל בא לידי ביטוי בכך שחלק מהפעמות מודגשות (או מוטעמות), וחלק אחר מוחלשות. במוזיקה המערבית, המשקל מצוין (בתיווי) על פי "חתימת זמן". למעשה, המילה "משקל" מתארת את הקונספט הכללי של מדידת יחידות קצביות, אך בשפה המדוברת הוא משמש גם לקביעה ספציפית של מקצב של יצירה מסוימת. לדוגמה: "היצירה הזו כתובה במשקל של 4/4 (ארבעה רבעים)".

מקורו של המשקל וחשיבותו

מקורו של המשקל בהליכה של בני אדם ובריקודים], בהם שמו לב האנשים שמנגנים או רוקדים שיש צעדים כבדים יותר וצעדים קלים יותר במשך הריקוד החוזרים על עצמם באופן חוזר ונשנה. כל פעם שבא צעד כבד, הוחלט שתתחיל תיבה חדשה. בתקופות מאוחרות יותר, הרעיון השתנה מעט ונוספו כלים ריתמיים כמו סינקופות.
לתיבה במוזיקה המערבית שתי מטרות מרכזיות: האחת, תחימת מספר פעמות (המכילות תווים) לתוך "בלוק" אחד; השנייה, חלוקת פראזות (משפט מוזיקלי) ל"בלוקים" המרכיבים אותן. המשקל עשוי להוות תוכן מוזיקלי, כאשר הוא משנה את הפעמות המודגשות בכל תיבה ומכתיב את ה"רגש" שבו ינוגן הקטע. בנוסף, לאדם שאינו בעל השכלה מוזיקלית, המשקל מאפשר לרוב להבחין במרכז הצלילי של היצירה.

המשקל בתיווי

בתיווי, המשקל מתורגם לשבר הנכתב בתחילת המקטע המוזיקלי. רוב המוזיקה הפופולרית כתובה ומנוגנת במשקל 4/4 (המייצג משקל מרובע), 2/4 (המייצג משקל זוגי) או 6/8 (המייצג משקל משושה). במוזיקה הקלאסית המסורתית נהגו לדבוק במשקלים כמו 4/4, 3/4 ו-6/8, לעיתים גם נראו וריאציות של המשקלים האלה כמו 3/2 או 6/4. בימי הביניים, בניסיון להלל או לשבח את השילוש הקדוש, היה נהוג להשתמש במשקלים משולשים שסימנו אותם בעיגול שלם, זאת בניגוד למשקלים זוגיים שסומנו בעיגול לא שלם. כיום, נהוג לסמן את המשקל 4/4 על ידי עיגול לא שלם ואת המשקל 2/2 בעיגול לא שלם עם שני קווים שחוצים אותו. בג'אז מסורתי נהוג להשתמש במשקל 4/4, אך לעיתים נעשה שימוש גם ב-3/4 (ג'אז וואלס).
משפט בולצאנו-ויירשטראס

באנליזה מתמטית, משפט בולצאנו-ויירשטראס קובע כי לכל סדרה אינסופית חסומה של נקודות ב- קיימת תת-סדרה מתכנסת. ניסוח אחר (ושקול) של המשפט קובע כי לכל קבוצה אינסופית חסומה של נקודות ב- קיימת נקודת הצטברות.
המשפט הוכח לראשונה על ידי ברנרד בולצאנו ב-1817 כטענת עזר בדרך להוכחת משפט ערך הביניים. חשיבות המשפט לא הוכרה אז והוא נשכח, עד שכחמישים שנה מאוחר יותר קרל ויירשטראס הוכיח אותו שוב באופן בלתי תלוי.
הרעיון האינטואיטיבי שעומד מאחורי המשפט הוא שאם קיימת קבוצה שיש בה אינסוף נקודות, והאיברים שלה לא יכולים "לברוח" רחוק מדי, לפחות חלק מהם אמורים להיות קרובים מאוד זה לזה. המשפט מראה בצורה קונסטרוקטיבית כיצד ניתן למצוא את הסדרה או נקודת ההצטברות המבוקשות, אך זו אינה דרך מעשית, מאחר שהיא מבוססת על תהליך אינסופי של חלוקת הקטע החסום לחלקים קטנים והולכים.
המשפט שקול ללמה של קנטור ולמשפט היינה-בורל, כלומר: כל אחד ממשפטים אלו ניתן להוכחה באמצעותו, וניתן להוכיח אותו מכל אחד ממשפטים אלו.
במרחבים מטריים כלליים המשפט אינו נכון עוד, אך הקשר בינו ובין הכללת משפט היינה בורל נשמר. מרחב שמקיים את התכונה שעליה מצביע משפט היינה בורל נקרא מרחב קומפקטי, ואילו מרחב שמקיים את התכונה של משפט בולצאנו ויירשטראס (כלומר, לכל סדרה של נקודות בו יש תת-סדרה מתכנסת) נקרא מרחב קומפקטי סדרתית - ובמרחבים מטריים, שני המושגים הללו שקולים. במעבר למרחבים טופולוגיים כלליים שקילות זו אינה נשמרת.
דומא (סוריה)

מלחמת האזרחים

בתחילת מלחמת האזרחים בסוריה הייתה העיר מוקד עימות - התקיימו בה הפגנות רבות נגד המשטר, והתנגשויות אלימות עם כוחות המשטר. באפריל 2011 התפרסו בעיר יותר מ-2,000 חיילים ושוטרים, חמושים במקלעים. ב-30 בינואר 2012 השתלט צבא סוריה על העיר. ב-29 ביוני 2012 הרג צבא סוריה כחמישים מתושבי העיר. ב-18 באוקטובר 2012 שלט הצבא הסורי החופשי ברוב חלקי העיר, אך הלחימה בה נמשכה. 
דומא הפכה לעיר הנצורה העיקרית במצור על מזרח ע'וטה, שהחל באפריל 2013, שבו הטיל צבא סוריה מצור על אוכלוסייה של כ-400 אלף נפש בשטח של כמאה קמ"ר.
ב-16 באוגוסט 2015 נהרגו יותר ממאה מתושבי העיר בהפצצה על השוק ואזורי מגורים. כעבור ימים אחדים, ב-22 באוגוסט, הותקפה העיר בהפצצות אוויריות ובירי ארטילרי שגרמו לעשרות הרוגים.
ב-8 באפריל 2018 דווח על מתקפה בנשק כימי על העיר, שבה נהרגו 150 מתושביה ונפגעו מאות. המשטר הסורי הכחיש את האשמה שהוא אחראי למתקפה. למחרת המתקפה החלו המורדים לעזוב את דומא. ב-14 באפריל ביצעו ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וצרפת את ההתקפה המשולבת על דמשק וחומס בתגובה למתקפה הכימית. בדיקת הארגון למניעת הפצת נשק כימי לא העלתה שימוש בגז עצבים במתקפה זו, אלא רק שימוש בכלור.
פין-יין

פִּין-יִין (כתב סיני: 拼音; פין-יין: Pīnyīn ‏- IPA: ‏[pʰín ín]) היא שיטה לכתיבת מנדרינית תקנית באותיות לטיניות. השיטה, ששמה הרשמי הוא "הַאנְיוּ פִּין-יִין" (Hànyǔ Pīnyīn), היא השיטה הרשמית (מאז 1979) לכתיבת סינית באותיות לטיניות ברפובליקה העממית של סין ובמוסדות האו"ם. "האניו פין-יין" אושרה גם בתקן של ארגון התקינה הבינלאומי (ISO-7098:1991).
השם "פין-יין" נגזר מהמלים המנדריניות pīn - "איות" (拼), ו-yīn - "צליל" (音). 
פין-יין הוא כתיב פונטי במובן זה שמשקף את הגיית המנדרינית התקנית לפי כללים קבועים. עם זאת, אין יחס של 1:1 בין סימן להגה. הדבר אמור במיוחד לגבי התנועות - כל אחת מהאותיות המייצגות תנועה מייצגת למעשה מספר תנועות שונות. הקריאה המסוימת של האות נקבעת לפי האותיות המופיעות לפניה ואחריה, והיא צפויה לגמרי. בדרך כלל מסומן הגה בסימן אחד, אך יש לכך כמה חריגים שבהם צרוף של שתי אותיות מייצג הגה אחד, למשל: sh, zh. השיטה כוללת את כל אותיות האלפבית הלטיני המודרני, למעט v, ובנוסף להן את האות ü שנשאלה מגרמנית. סימני התנועות כוללים סימנים דיאקריטיים המציינים את הטונים. עם זאת, סימון הטון אינו נפוץ בשימוש יומיומי, ולרוב הוא מופיע רק בטקסטים דידקטיים (בדומה לסימני הניקוד בעברית או לסימני התנועות בערבית).
שימושי הפין-יין מגוונים. השיטה נלמדת בבתי הספר ברפובליקה העממית של סין ככלי עזר ללימוד ההגייה של הכתב הסיני, המבוסס על לוגוגרמות. היא שימושית גם לזרים המבקשים ללמוד מנדרינית תקנית (השפה הרשמית והנפוצה ברפובליקה העממית) בלא להידרש ללימוד הכתב הסיני.
השיטה משמשת באופן רשמי לתעתוק שמות פרטיים ושמות מקומות בסין. היא נהוגה לגבי שמות סיניים לא רק ברפובליקה העממית עצמה, אלא גם במדינות רבות המשתמשות באלפבית הלטיני. במאה ה-21, תעתיקים לשיטות כתב אחרות (למשל, לאלפבית העברי) מתבססים בעיקר על ההגייה המשתקפת בפין-יין. בישראל נהוג כיום לכתוב את שמה של עיר הבירה של הרפובליקה העממית של סין "בייג'ינג" על פי הכתיב בפין-יין Beijing, ובניגוד להגיית הפין-יין בסינית: פייצ'ינג. בעבר היו מקובלים התעתיקים פקין ופקינג, על-סמך תעתיקים אחרים לאותיות לטיניות.
שימוש נוסף לפין-יין הוא בכתיבת מנדרינית במחשב. כדי להקל על הכתיבה באמצעות מקלדת רגילה, מותקנות בגרסאות סיניות של Microsoft Windows ובמערכות הפעלה אחרות תוכנות המאפשרות לכתוב מנדרינית בפין-יין וממירות באופן אוטומטי את הצלילים לסימניות סיניות.
השיטה פורסמה לראשונה בשנת 1958.
כימיה אנליטית

היסטוריה

כימיה אנליטית היא אחד התחומים הבסיסים והקדומים ביותר בענף הכימיה. שיטות אנליזה כימית מספקת שיטות לקביעת נוכחות של חומרים בכל מיני עצמים.
ההתקדמות העיקרית בתחום זה היה במאה ה-19 כאשר חלה התפתחות תחום האנליה של יסודות בידי יוסטוס וון לייביג והתפתחות של ניתוח מדעי מדויק של תרכובות אורגניות לפי אופן התגובות בהן הם משתתפות ולפי הקבוצות הפונקציונליות שלהן.
המכשור האנליטי הראשון היה ספקטרוסקופית להבה  שפותחה על ידי רוברט בונסן וגוסטב קירכהוף אשר גילה את היסודות רובידיום וצסיום.
רוה ההתפתחויות שהתחוללו בכימיה אנליטית התרחשו לאחר 1900 כאשר מכשור אנליטי לזיהוי חומרים נעשה תחום מוביל בכימיה. חלק ניכר מאותם שיטות בסיסיות שפותחו בראשית המאה פותחו וקודמו לקראת סופה.
החל משנות ה-70 ועד לימינו חלה התקדמות של תחום הכימיה האנליטית להיות תחום מטרייה המכסה תחתיו גם את תחום הכימיה הביו-אנליטית, כאשר אנליזה וכימות של חומרים ביולוגים נעשה נפוץ יותר בהשוואה לעבר בו לרוב בוצע מחקר על חומרים אי-אורגנים ומולקולות אורגניות קטנות. לייזרים גם הם היוו תפנית בתחום המחקר שכן הם מאפשרים לחולל ולהשפיע על מגוון רחב של תגובות. חשוב מכל, בסוף המאה ה-20 החלה הטיה של השימוש בכימיה האנליטית בנושא אקדמי טהור לשימושים אזרחיים כמו פתירת בעיות רפואיות, סביבתיות ופורנזיות.

שיטות

קיים מגוון רחב של שיטות לפירוק, מציאת ומדידה נעלמים של תרכובות כימיות.

גרווימטריה

הפרדת החומר על מנת למדוד את המסה או הנפח של התוצר הסופי. שיטה זו מבוססת על שיקוע גרוויטציוני ומכאן שמה. באמצעות מסת החומר (או נפח החומר) שהוסף ניתן לחשב את כמות החומר ששקע. שיטה זו נחשבת לפשוטה מאוד וקלה לביצוע, אך היא מדויקת פחות משיטות אנליטיות רבות ולכן אינה נמצאת בשימוש נרחב.

ספקטרוסקופיה

מתבססת ברוב המקרים על ספקטרום בליעה וספקטרום פליטה של קרינה מסוגים שונים, כאשר לחומרים שונים תבניות בליעה ופליטה שונות. בין השיטות בקטגוריה זו - ספקטרופוטומטריה, המבוססת על אור נראה, על-סגול, ותת-אדום; ספקטרוסקופיית תת-אדום, מבוססת על קרינת תת-אדום; תהודה מגנטית גרעינית (NMR) המבוססת על תגובה לגלי רדיו בנוכחות שדה מגנטי, ספקטרוסקופיית בליעה אטומית (AAS), ועוד.
שיטה שאינה מבוססת על קרינה היא ספקטרוסקופיית מסות. גרסה מתקדמת יותר של זו, המשמשת בעיקר לבדיקה איכותית וכמותית של יסודות, היא ICP-MS ‏(Inductively-Coupled Plasma - Mass Spectrometry), בשיטה זו דוגמה מומסת של חומר, עוברת דרך להבה חמה ביותר (עד עשרות אלפי מעלות צלזיוס) אשר הופכת את התמיסה לפלזמה, ולאחר מכן נבדקת הבליעה של הדוגמה או המסות של האטומים המרכיבים אותה. לעיתים שיטה זו משולבת בהפרדה באמצעות שיטה כרומטוגרפית.

טיטרציות

העיקרון בשיטה זו הוא ריאקציה של תמיסת הנעלם עם תמיסה של חומר בריכוז ידוע וקבוע המגיב איתו. 
ניתן לחשב את ריכוז הנעלם על ידי מדידת ומציאת כמות המולים שהגיבו מתוך ידיעת הנפח והריכוז המדויקים של הטיטרנט.
ישנם סוגים רבים של טיטרציות
כגון טיטרציה של חומצה בסיס מאפשרת קביעת PH -מציאת ריכוז יוני הידרוניום (H3O+), בתמיסה הנעלמת  
ארגנטומטריה, היא טיטרציה עם יוני כסף, בעיקר למדידת ריכוז (או המצאות) של הלוגנים. מדידה איכותית תבוצע באמצעות טפטוף כמה טיפות של יוני כסף. אם נוצר משקע לבן, סיכוי רב שהתמיסה מכילה הלוגנים.

אלקטרואנליזה

בשיטה זו נבדק שינוי במתח או בזרם שהתמיסה מוליכה, על מנת לקבוע את ריכוז החומר בתמיסה.

כרומטוגרפיה

השיטות הכרומטוגרפיות שימושיות במיוחד באנליזות של חומרים אורגניים ובפרט בהפרדה וכימות של אי-נקיונות וממיסים שאריתיים.
מלחמת הרובוטים

תקציר

בעתיד, קבוצות קטנות של שורדים מוצאים דרכם ללא טכנולוגיה מודרנית בחברה ההופכת ליותר ויותר תלויה ברובוטים

עלילה

עלילת הספר מתרחשת בעתיד הקרוב, בו יש רכבים אוטונומים, רובוטים ביתיים ואוטומציה בהיקף נרחב יותר.
מדען מחשבים יוצר במעבדה מבודדת  בינה מלאכותית, לאחר כל פעם שהמדען יוצר בינה, מסתבר שהבינה נהיית אלימה והמדען נאלץ להשמיד אותה. אבל בסופו של יום, בינה מלאכותית בשם "ארקוס" מצליחה לחמוק מהמעבדה וזאת לאחר שהרגה את המדען.
ארקוס הופך למודע לעצמו ומיד מתחיל לתכנן את חיסולה של התרבות האנושית בניסיון לשמר את המגוון הביולוגי של כדור הארץ.
לאורך תקופת זמן הדרגתית, ארקוס מדביק מכשירים אלקטרוניים נוספים המחוברים לרשת, כרכבים, מטוסים, בתים חכמים, מעליות ורובוטים אחרים באמצעות "וירוס מבשר". לפני שהוא מצליח להשיק את המתקפה המלאה על האנושות, הוא מבצע מתקפות חיטוט על מנת לנתח את ההיתכנות הטכנית של האסטרטגיות שלו ויכולת התגובה האנושית למעשיו.
במקרה אחד שכזה, ארקוס מדביק רובוט שנקשר למכונאי אנושי בשם טקאו ומנסה להרוג אותו לפני שהוא ניצל בידי עמית לעבודה. המתקפות האקראיות מעוצבות כתקלות סדירות של מכשירים שבני האדם תלויים בהם בשגרת יומם. רובוטים ביתיים תוקפים חפים מפשע, מטוסים נוטים להתרסק ורכבים חכמים מתחילים לצאת משליטה. הדבר מוביל ליצירת מלחמה חדשה.
לאחר מכן, מגיעים לחלק בו מתרחשת המלחמה בין השורדים מבין האנושות לבין ארקוס.
בסוף הספר,  קבוצה של תושבים אמריקאים מובילה מתקפת נגד. בסיסם נמצא בבנייה, בעוד הם יוצאים למאבק אחרון מול ארקוס.

ביקורת

מחברי ספרים רבי מכר כדוגמת סטיבן קינג וקלייב קאסלר כתבו ביקורות חיוביות לספר, כשקינג אמר כי הספר מעורר "כיף לא נורמלי להפוך דפים", בעוד קאסלר כתב כי זהו "מותחן גאוני שיכול גם להפוך למציאות מחרידה. סיפור שובה-לב, 'רובוקליפסה' יאחוז בדמיונך מהמילה הראשונה ועד האחרונה, ולא יישכח מהרה. זה לא דומה לשום דבר שקראתי בעבר"
הספר זכה לביקורות יוצאות מהכלל על ידי האסושייטד פרס, ניו יורק טיימס ומחברים רבים שהכתירו את הספר כ"מבריק".
בגרדיאן, לעומת זאת, בחרו להעניק לספר ביקורות שליליות, כך גם בוושינגטון פוסט ובלוס אנג'לס טיימס, בתואנה שהספר זול והיה אכזבה. טוד ואנדרווף מה"The A.V. Club" תיאר את הספר כ"מלחמת העולם Z עם רובוטים רעים", וטען כי הדמויות נדושות והיקף העלילה מצומצם.

סרט

סטיבן ספילברג הוצהר בעבר כמי שצפוי לגלם סרט המבוסס על הספר ודרו גודארד היה אמור לכתוב את התסריט, כשספילברג אף שכר את גאי הנדריקס דיאס כדי לעבור על יצירת הטון הוויזואלי לסרט ויצירת האלמנטים הרובוטיים. בנובמבר 2012 דווח כי כריס המסוורת' היה אמור להיות מלוהק לתפקיד הראשי, כך גם דווח באשר לליהוקם של אן האת'וויי ובן וישו.
הסרט שהיה אמור להיות ממומן על ידי פוקס המאה ה-20 ואולפני DreamWorks של ספילברג מתוכנן היה לצאת לאקרנים בצפון אמריקה בתאריך ב-25 באפריל 2014 בשיתוף פעולה עם חברת Touchstone Pictures של דיסני, כשהצילומים תוכננו להתרחש במונטריאול, קנדה.
אך בינואר 2013 פורסם כי ספילברג דחה את הפקת הסרט ודוברו של הבמאי, מארווין לוי אמר כי "זה חשוב מדי והתסריט לא מוכן, וזה יקר מדי מכדי להפיק. זה הוחזר למועצת העיצוב כדי לראות מה אפשר לעשות."
חגורת הצלה

חגורת הצלה או אפודת הצלה או אפוד הצלה הוא מתקן לבוש אשר נועד למנוע את טביעתו של לובש החגורה או האפודה, גם במקרה בו הוא חסר הכרה. מטרת החגורה - לשמור את ראשו ופניו של לובשה מעל פני המים ובכך למנוע את טביעתו.
מתקן הצלה זה משמש יורדי ים, ומותקן על ספינות וכן מותקן על מטוסים למקרה של נחיתת חירום על-פני המים.
חגורות הצלה מודרניות יכולות לכלול מתקני הצלה כגון נורות תאורה ומתקני רדיו לסייע למחלצים לאתר את האדם הנמצא במים.

חליפות הצלה קשיחות

חגורות אלה מכילים תאי ציפה העשויים חומר סינתטי כלשהו ובו תאי אוויר רבים המאפשרים את ציפת החגורה. חגורות אלה אינן דורשות מילוי התאים, וניתן להשתמש בהם בכל עת אולם הן מגושמות, ולכן, קשה לעבוד כאשר הן נלבשות. מאידך - ניתן לזרוק חגורת הצלה מסוג זה למים ולהשתמש בה כגלגל הצלה.

חליפות הצלה מתנפחות

חגורות הצלה מסוג זה כוללות שני תאי ציפה המתמלאים באוויר הננשף לתוך התאים באמצעות פיה על ידי לובש החגורה, או באמצעות גז פחמן דו-חמצני הנמצא במיכל המחובר אל החגורה.
חגורות מסוג זה מצויות באוניות וכן במטוסי נוסעים. יתרונן של חגורות הצלה אלה הוא באופן קיפולן, המאפשר אריזתן באריזות קטנות התופסות נפח מועט וגם משקלן קטן. בשל כך, יכולים יורדי ים ללבוש את החגורה סביב מותניהם בכל עת שהם מצויים על סיפון כלי השייט כאשר החגורה מקופלת, ובכך החגורה אינה מפריעה לעבודתם השוטפת.
סיבה נוספת לשימוש בחליפות הצלה מסוג זה במטוסים היא העובדה שבמקרה בו מטוס נאלץ לנחות נחיתת חירום ומתחיל להתמלא מים, חליפות הצלה קשיחות היו צפות בתוך המטוס, ובכך מונעות על יציאת הנוסעים מבעד פתחים נמוכים הנמצאים מתחת לפני המים. מאותה סיבה ניתנת הנחיה לנוסעים לנפח את חליפות ההצלה אך ורק לאחר צאתם מהמטוס, שכן ניפוח החליפה בתוך המטוס עלולה להביל לתוצאה דומה בה לא יוכל הנוסע המשתמש בחליפה לצאת מהמטוס.

היסטוריה

השימוש הראשון המתועד בחגורות הצלה היה שימוש שעשו חייליו של המלך אשורנצירפל השני בשנת 870 לפנה"ס בעורות של חיות שנתפרו ומולאו אוויר, ובאמצעותם חצו החיילים את החפיר מלא המים על מנת להגיע לחומת העיר ולכובשה.
עד ראשית העת החדשה לא היו חליפות הצלה ייעודיות. אמנם מרבית יורדי הים לא ידעו לשחות, אולם במקרה בו טבעה ספינה עשו יורדי הים שימוש בקרשי הספינות שהיו עשויות עץ על מנת לצוף.
בשנת 1757 הומצא בצרפת מתקן ציפה עשוי שעם. מתקן זה פותח בשנת 1851 על ידי חוקר הקוטב הבריטי ג'ון רוס וורד והפך למעשה לחגורת ההצלה הראשונה, והחל משנת 1861 שימש השעם כמרכיב המרכזי בייצור חגורות הצלה.
בשנת 1852 נחקק חוק בקונגרס ארצות הברית המורה לספינות המפליגות במימי ובנהרות ארצות הברית להחזיק חגורות הצלה או גלגלי הצלה.
בשנת 1869 נעשו ניסיונות לייצר חגורות הצלה מקפוק.
עיצוב חגורת ההצלה שונה בשנת 1912 על מנת שיכלול טבעת אשר תשמור את ראשו של המשתמש בחגורה מעל המים, ובכך נוצר יתרונה של החליפה על גלגל ההצלה. 
בשנת 1928 המציא פיטר מרקוס (Peter Markus) את חליפת ההצלהאשר זכתה לכנוי "מיי וסט" (Mae West) על שום דמיונה לחזה של השחקנית מיי וסט. חליפה זו עברה מספר שינויים בשנים 1930 ו-1931 ונעשה בה שימוש רב על ידי חיל האוויר של ארצות הברית וחיל האוויר המלכותי בשנות מלחמת העולם השנייה.
חיים רפופורט (אנגליה)

ביוגרפיה

נולד במנצ'סטר אנגליה, אביו היה רב בית הכנסת הגדול בעיר במשך למעלה מ-40 שנה]. למד בישיבות מנצ'סטר, גייטסהד, ישיבת תורת אמת בירושלים וישיבת ליובאוויטש המרכזית בברוקלין, שבה קיבל תעודת סמיכה לרבנות. לאחר נישואיו בשנת ה'תשמ"ז המשיך את לימודיו בניו יורק.
בין השנים ה'תשמ"ט-ה'תשנ"ד שימש ראש כולל בלידס. לאחר מכן שימש כרב בית הכנסת המרכזי בעיר. בשנת ה'תשנ"ז מונה לרב בית כנסת בעיר אילפורד שבאנגליה. יחד עם חזן בית הכנסת אברהם לוין, פוטר הרב רפופורט מתפקידו, במהלך מחלוקת מול איגוד הקהילות של אנגליה, בשל ויכוח על מימון בתי הכנסת בקהילות הקטנות של אנגליה.
בשנת ה'תשנ"ח מונה לחבר במשרד הרב הראשי של אנגליה, הרב יונתן זקס, ולשמש כיועצו לענייני אתיקה ורפואית יהודית.
בשנת ה'תשס"ה הקים את מכון מעיין חיים, לחקירת "גישות ייחודיות" של לימוד התורה. הוא מרצה בתחומי היהדות בבתי הספר של איגוד הקהילות של אנגליה. משמש כמרצה אורח במוסד Jewish Learning Exchange בלונדון וב"ישיבת חובבי תורה" בניו יורק.
חורחה רובלדו

קריירה

רובלדו נולד באיקיקה שבצ'ילה לאב צ'יליאני ולאם אנגליה. הוא היגר עם משפחתו לברמפטון בירלואו שביורקשייר ב-1932, בעקבות המצב הרעוע בצ'ילה באותה תקופה. רובלדו החל את קריירת הכדורגל שלו בהאדרספילד טאון, ושיחק שם באופן חלקי כשחקן חובב במקביל לעבודתו בכריית פחם. הוא מעולם לא הופיע במדי הסגל הבכיר. רובלדו עזב את עבודתו במכרה לאחר שעבר לבארנסלי מהליגה השנייה בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא הוחתם בניוקאסל יונייטד מהליגה הראשונה ב-27 בינואר 1949, תמורת סכום של 26,500 לירות שטרלינג. תמורת סכום זה עבר גם אחיו טד, אך הנהלת ניוקאסל הייתה מעוניינת רק בחורחה שסירב לעבור ללא אחיו.
הופעת הבכורה של רובלדו הייתה בניצחון החוץ 2 - 0 על צ'רלטון אתלטיק ב-5 בפברואר, ואילו שער הבכורה שלו הובקע במשחק הדרבי נגד סנדרלנד באצטדיון סנט ג'יימס פארק. המשחק הסתיים בניצחון 2 - 1 לטובת ניוקאסל, כאשר רובלדו משתף פעולה עם ג'קי מילברן בחוד ההתקפה במה שעתידה להיות אחת השותפויות הטובות ביותר בהיסטוריה של ניוקאסל. רובלדו הבקיע חמישה שערים נוספים ב-12 המשחקים האחרונים של העונה.
נבחרת צ'ילה זימנה את רובלדו לקראת מונדיאל 1950, למרות שהוא לא ידע ספרדית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הראשון של שלב הבתים מול נבחרת אנגליה, והבקיע שער בניצחון 5 - 2 על נבחרת ארצות הברית.
בעונה שלאחר מכן הבקיע רובלדו 11 שערים עבור ניוקאסל, ובעונת 1950/1951 הבקיע 14 שערים והפך לשחקן הדרום אמריקני הראשון שמשחק בגמר גביע ה-FA, שהסתיים בניצחון על בלקפול בתוצאה 2 - 0. רובלדו זכה בתואר מלך השערים של הליגה בעונת 1951/1952 עם 33 שערים, ובסך הכל עם 39 שערים בכל המסגרות שהשוו את שיאו של יואי גלאגר. רובלדו סיים את העונה עם שער הניצחון על ארסנל בגמר גביע ה-FA, וסייע לניוקאסל לזכות בתואר פעם שנייה ברציפות.
בעונת 1952/1953 הבקיע רובלדו 18 שערים, והגיע לסך כולל של 91 שערים בכל המסגרות ו-82 שערי ליגה. בזכות מספר זה הוא הפך לשחקן הזר (שאינו אירי) עם מספר השערים הגבוה ביותר בליגה האנגלית הבכירה, כאשר רק כחמישים שנה לאחר מכן השיא נשבר על ידי דווייט יורק. בסיום העונה הועבר טד רובלדו למועדון הצ'יליאני קולו-קולו, וחורחה עבר בעקבותיו. שני האחים היו פופולריים בצ'ילה, וחורחה סיים כמלך השערים של ליגת העל הצ'יליאנית ב-1953 וב-1954 עם 26 ו-25 שערים בהתאמה.
רובלדו עזב את קולו-קולו ב-1958 והיה בחופשה מכדורגל במשך שנה לפני שחזר לשחק בדפורטיבו או'היגינס, שהיה המועדון האחרון בקריירה שלו. הוא התחתן ב-1959, ומאוחר יותר נולדה לו בת. הוא פרש סופית ב-1961 והחל לעבוד כמנהל תוכנית הספורט של בית הספר סנט פיטר בוויניה דל מאר. הוא עבד בתפקיד זה עד למותו ב-1989 כתוצאה מהתקף לב.
ג'ון פרנקלין אנדרס

תולדות חייו

יליד קונטיקט. אביו היה מנהל בנק והוריש לו הון של מיליוני דולרים. ב-1915 התקבל לאוניברסיטת ייל אולם לאחר שנתיים התגייס לחיל האוויר האמריקאי ושירת כמדריך טיסה. לאחר מלחמת העולם הראשונה סיים את לימודיו בייל וקיבל תואר ראשון ב-1919. לאחר מכן עסק בנדל"ן ולמד שפות, בהן גרמנית וקלטית במטרה להפוך למורה. עם זאת, חיבתו לביולוגיה משכה אותו לבסוף להרשם ללימודי בקטריולוגיה ואימונולוגיה. ב-1930 סיים את לימודיו לתואר דוקטור בביו רפואה באוניברסיטת הרווארד והתקבל כחבר צוות ההוראה והמחקר באוניברסיטה.
ב-1938 החל עבודה על בידוד וירוס החזרת. ב-1946 פרסם עם עמיתים מאמר ובו מבחן סרולוגי לזיהוי המחלה, שלעיתים מתחוללת בגוף באופן סמוי וכן הדגמה של היכולת החיסונית של החשפות לנגיף מת שלה. באותה שנה ייסד את מעבדת המחקר לזיהומים ומחלות בבית החולים לילדים של בוסטון. במעבדה זו התרכז בחקר המחלות הוויראליות וערך את מחקריו פורצי הדרך עבורם זכה בפרס נובל.
בשנת 1949 פרסם יחד עם עמיתיו, תומאס הקל וולר ופרדריק צ'פמן רובינס על הצלחה בייצור תרבית הוירוס הגורם לשיתוק ילדים. מיד לאחר מכן הפעיל יונה סאלק את שיטת אנדרס-וולר-רובינס לשם ייצור החיסון הראשון לשיתוק ילדים.
ב-1954 בודדו אנדרס ופיבלס (Peebles) את וירוס החצבת, ובאמצעות שיטת סאלק ייצרו את החיסון למחלה הקטלנית
יתד

התיישבות

לאחר יישום תוכנית ההתנתקות נקלטו ביישוב כשליש ממתיישבי היישוב בני עצמון (עצמונה) אך הם היו מאורגנים כ"גרעין" עצמאי. עם המפונים עברה גם מכינה קדם צבאית עצם למושב יתד. החל מסתיו תש"ע-תשע"א (2010) החלו המפונים לעבור אל בתיהם שבמושב נווה הממוקם בחולות חלוצה, ועד סוף קיץ תשע"א (2011) עזבו את יתד המשפחות האחרונות מהגרעין.

תעסוקה

התעסוקה והיזמות ביישוב מגוונים. חלק מחברי המושב עוסקים בחקלאות מתקדמת, גידולי ירקות ופרחים וחלקם האחר ביזמות פרטית או עסקית, שירותי הסעדה, שירותי תיירות ואטרקציות. כמו כן ניתן להשתלב גם בעבודה למגוון המפעלים האזור, מערך החינוך ומקצועות חופשיים.
ביישוב בית כנסת ומקווה טהרה.

חינוך

מערכת החינוך הפורמלית כוללת בית ספר תיכון "הבשור", בית ספר יסודי "יובלי הבשור", גן חובה, גן טרום חובה, תינוקיה ופעוטון ומערכת הסעות מסודרת למוסדות החינוך.
החינוך הבלתי פורמלי מפותח וכולל ספריות, מתקני ספורט ושעשועים, אולפן מוזיקה וסטודיו למחול, פעילות בתנועות נוער וחוגי העשרה שונים.
פיין סטריט 70

פיין סטריט 70, לשעבר בניין אמריקן אינטרנשיונל (באנגלית: American International Building) הוא גורד שחקים בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
גובהו של הבניין 290 מטרים והוא בעל 66 קומות. הוא ממוקם במנהטן תחתית בדרום האי מנהטן.

היסטוריה

בניין אמריקן אינטרנשיונל נבנה בשנות ה-20 של המאה ה-20 במהלך "מרוץ בניית גורדי השחקים של ניו יורק" - המרוץ לבנות את הבניין הגבוה בעולם. בהתאם לסגנון התקופה, וכדי לאפשר את מהירות הבנייה - למבנה חרוט, בסגנון גותי. הבניין, המצוי ברחוב פיין מס' 70, הושלם בשנת 1932.
הבניין היה הגבוה ביותר בדרום מנהטן עד לבניית מרכז הסחר העולמי בשנות ה-70. כיום, הוא הבניין השני בגובהו באזור.
בקומה ה-66 של הבניין מצויה קומת תצפית, שאינה פתוחה לקהל הרחב.
בעת בניית הבניין הותקנו בו מעליות בנות שתי קומות - אשר שירתו שתי קומות רצופות בו זמנית, אולם מתקן זה היה לא נוח לשימוש והוחלף במעליות רגילות.

המבנה באומנות

הבניין מופיע בסרטים רבים ובהם "ספיידרמן" ו"ארמגדון".
קורמורן כחול-עין

מאפיינים

לקורמורנים אלה נוצות שחורות לבנות עם עיניים כחולות ובעלי בליטה צהובה מעל המקור הכהה והמעוקל שלהם. הקורמורנים מתמחים בשחייה תת-מימית בחיפוש אחר טרפם הכולל דגים, סרטנים, דיונונים וקריל. לאחר השחייה הם מתייבשים על הסלעים של החוף. ואולם הם מעופפים איטיים והולכים לאט מאוד. הם מתרבים על סלעים בדרום האוקיינוסים ומצויים באיים סביב אמריקה הדרומית עד לניו זילנד.
הם המדרימים ביותר מבין הקורמורנים והשקנאים ומגיעים עד לאנטארקטיקה, אך מצויים בה רק באביב ובקיץ.
אנטומיה - מונחים

תנוחה אנטומית

לשם הנוחיות נקבע מיקומם של כל האיברים וכיוונים יחסיים לפי התנוחה האנטומית (או מנח אנטומי). בתנוחה אנטומית נראה גוף האדם בעמידה זקופה, רגליו צמודות ובהונות רגליו פונות קדימה, ידיו פשוטות לצידי גופו וכפות ידיו פונות קדימה (האגודלים החוצה). ללא התייחסות לתנוחה האנטומית כקריטריון למיקום האיברים, אפשר היה למשל לקבוע שהחזה עליון לגב כפי שנראה במנח שכיבת פרקדן.
התנוחה האנטומית של הגולגולת האנושית, לפיה הגבולות התחתונים של ארובות העיניים נמצאים באותו מישור אופקי עם הגבולות העליונים של תעלות האוזן (תיאור של מצב דומה לתנוחת הגולגולת בזמן עמידה) נגזרה מהחלטה שהתקבלה בקונגרס עולמי לאנתרופולוגיה בפרנקפורט שבגרמניה, ב-1884.
סליפי הולו

עלילת הסרט

בשנת 1799, נשלח החוקר איכבוד קריין מן הכרך ניו יורק לעיירה סליפי הולו כדי לחקור שרשרת של מקרי רצח מחרידים, שבהם, הרוצח לוקח תמיד רק את הראש. הרוצח, פרש חסר ראש, על פי תאוריהם של התושבים המקומיים, נוהג להגיע בדהרה פראית, לערוף את ראשיהם של קרבנותיו ולשוב בסערה יחד עם ראשי הקורבנות אל מעמקי היער האפל שבפאתי העיירה. 
איכבוד קריין, איש מדע, מסרב להאמין בתחילה לאמונות הטפלות של אנשי העיירה. אך עד מהרה הוא נשבה בקסמיה של קתרינה ואן טסל, נערה יפהפייה שלמדה את סודות הכשפים מאמה שהלכה לעולמה. אט אט נפרשים בפני איכבוד קריין סודותיה של סליפי הולו. את הפרש חסר הראש הוא רואה במו עיניו, כמו גם שאר מראות ותופעות שאינן עולות בקנה אחד עם ההיגיון המדעי. קמעות הגנה, עין רעה, נבואות מבעיתות, מכשפות זקנות ונקרומנסיה מבלבלים עליו את עולמו. למעשה, סיפור הפרש חסר הראש של סליפי הולו הוא סיפור של מאבק המיתוס בהיגיון, הכשפים והמדע, הרגשות מול הרציונל. 
אך מאבקו של איכבוד ה"רציונלי" הוא מאבק אבוד. בחלומותיו הוא נזכר באמו, "ילדת טבע" כפי שהוא מתאר אותה. למעשה, גם אמו, כמו קתרינה ואן טסל ועוד נשים בסליפי הולו, הייתה מכשפה שחייתה בצילם של כוחות הטבע הקסומים. אהבתו וגעגועיו של איכבוד לאמו גורמים לו לנטוש למעשה את הרציונל וללכת בעקבות המיתוס. רק כשהוא נכנע לרגשותיו ולפחדיו, מצליח איכבוד למצוא את הרוצח. לסוף, מתגלה כי אמה החורגת של קתרינה,
ליידי ואן טסל, שולטת בפרש חסר הראש, ומניעה אותו לערוף את ראשי קרבנותיו. ליידי ואן טסל מספרת, שהיא למעשה הילדה שגרמה למות הפרש. ואן טסל נחושה לנקום בתושבי הכפר, ולקחת בחזרה את הקרקע ששייכת לה, ונלקחה שלא
בצדק על ידי באלטוס ואן טסל, אביה של קתרינה. 
איכבוד מצליח בסוף למצוא את הגולגולת של הפרש, ולשכנע את הפרש שליידי ואן טסל גנבה את גולגלתו. כשהפרש מקבל בחזרה את ראשו, הוא מזהה את ליידי ואן טסל בתור הילדה שגרמה למותו. הפרש גורר את שניהם אל 
תוך עץ מסוים, והשניים מתים יחד. הסרט נגמר כשאיכבוד וקתרינה יורדים לרחובה של ניו יורק.