google/wiki40b huggingface dataset:
נאי

נאי (בערבית: ناي) הוא כלי נשיפה המהווה חלק מהתזמורת המזרחית הקלאסית (التخت الموسيقي الشرقي). הנאי המסורתי הוא צינור חלול בעל תשעה מפרקים העשוי לרוב מעבקנה או מקנה מצוי, אך כיום מצויים גם כאלה העשויים PVC, אך איכותם פחותה מאיכות צליל העץ. 
הנגינה על הנאי מתבצעת על ידי נשיפה על קצה הצינור, תוך כדי הטייתו הצידה ולמטה. לנאי הערבי והטורקי 7 חורים (לנאי האיראני 6 חורים), והנגן אוטם אותם לסירוגין באמצעות אצבעותיו כדי להפיק את הצלילים השונים. אחד מהחורים נמצא בצדו האחורי של הנאי, והוא נאטם על ידי האגודל. (החור האחורי נקרא חור ה"פלפול" מכיוון שעל ידו עושים בדרך כלל קישוטי נגינה שהם נקראים "סלסולים".) 
נגינה על נאי מתבצעת על פי מקאמאת. קיימים 12 חלילי נאי מתוכם ישנם 7 שמכוונים לסולמות המז'וריים הבאים- דו, רה, מי, פה, סול, לה, סי. וישנם עוד 5 חלילים שמכוונים לסולמות מז'וריים הבאים דו#/רהb, רה#/מיb, פה#/סולb, סול#/להb, לה#/סיb.
שם החליל נקבע לפי הדרגה השנייה על החליל. (חליל שהצליל הראשון שלו הוא דו ייקרא "חליל רה") 
הנאי מכוון לטונים שלמים חוץ מהדרגה השלישיתהמונמכות ברבע טון.(למשל אם מדובר בחליל "רה" הצליל מי יהיה מונמך ברבע טון)
כמו כן יש הבונים את הנאי ללא הרבע המונמך בדרגה השלישית.

נאי טורקי

הנאי הטורקי עשוי מקנה במבוק עם תשעה מפרקים כמו הנאי הערבי. אך בדרך כלל קנה הבמבוק של הנאי הטורקי יהיה ארוך יותר מה שיגרום לצליל להיות נמוך יותר. כמו כן לנאי הטורקי יש בקצה הנשיפה מן כובעון הנקרא "באשפרה" העשוי מקרן הבהמה "בופאלו" לעיתים אף משתמשים ב"באשפרה" מעץ זית שנותן צליל עדין יותר לנאי. כיום יש גם באשפרה מפלסטיק ומשאר חומרים אך שימוש בחומר שונה גורם לצליל המקורי להשתנות.
בית הקברות הצבאי בבאייה

בית הקברות

בית הקברות שוכן בחלקה הדרום-מערבי של באייה. זהו מתחם מלבני, ששורות הקברים בחלקו הדרומי נערכו בחצי גורן. במרכזו של חצי הגורן ניצב צלב ההקרבה. אבן הזיכרון מוקמה בקרבת הכניסה לאתר, מצפון, ומשני צידיה נבנו מבנים המשמשים למבקרים למחסה נגד גשם.
בבאייה לא נערכו קרבות כבדים, ולכן נקברו תחילה בבית הקברות חיילים שנפצעו בקרבות ונפטרו בבתי החולים הצבאיים ששכנו בעיר ובסביבתה. לאחר המלחמה הועברו אל בית הקברות גופות של חללים מצבאות האימפריה הבריטית, שנקברו בבתי קברות ארעיים אשר פורקו.
במהלך המערכה בנורמנדי סללו חיילי הנדסה בריטים כביש סביב באייה. בית הקברות ניצב בשולי דרך זו, שנקראה מאוחר יותר על שמו של פביאן וייר, מייסד ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
בית הקברות במתכונתו הקבועה תוכנן על ידי האדריכל הבריטי פיליפ הפוורת' (Philip Hepworth).
אליזבת השנייה, מלכת בריטניה ונשיא צרפת ז'אק שיראק השתתפו בטקס זיכרון בבית הקברות ב-6 ביוני 2004, לציון יום השנה ה-60 לפלישה לנורמנדי.

אנדרטת באייה

מול בית הקברות, מעברה האחר של שדרת פביאן וייר, ניצבת אנדרטת באייה. היא מנציחה את זכרם של 1,801 חיילים - כ-1,500 בריטים והיתר קנדים, שנפלו במערכה בנורמנדי ובצרפת עד 29 באוגוסט 1944 ומקום קבורתם לא נודע. היא עוצבה כאכסדרת כתלים, שעל גביהם נחרתו שמות הנעדרים.
על גבי חזיתה של האנדרטה נחרתה בלטינית כתובת, הרומזת למוצאו הנורמני של ויליאם הכובש:
האנדרטה תוכננה על ידי פיליפ הפוורת' ונחנכה בשנת 1955. היא אחת משלוש אנדרטאות בלבד לנעדרי צבאות האימפריה הבריטית שהוקמו במערב אירופה לאחר מלחמת העולם השנייה.
האנדרטה ובית הקברות במתכונתו הקבועה הוקמו על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזקים על ידה.
זרזיר ארבה

תזונה

זרזיר הארבה ניזון בעיקר מחגבי הארבה. הקשר התזונתי שלו אל הארבה כל כך חזק, שלעיתים קרובות הוא נודד בעקבות הארבה. עם זאת, הוא ניזון גם מחרקים אחרים, מבעלי חיים קטנים, ומפירות. זרזיר הארבה מקנן באזורים שבהם קיימים ריכוזים גבוהים של חגבי ארבה. מספר הביצים עשוי לפחות אם מספר הארבה נמוך, ולגדול אם מספר הארבה גבוה.

זרזיר הארבה והאדם

מכיוון שזרזיר הארבה ניזון בעיקר מארבה, ואף נודד בעקבותיו, לפני שהיו שיטות להשמדת הארבה, חקלאים שמחו על העובדה שזרזיר הארבה אוכל את החרקים המחסלים את יבולם, ודאגו לתיבות קינון ותנאים נוחים לזרזירי הארבה. זרזירי הארבה מרבים לשטוף עצמם במים כדי להתנקות מלכלוך שדבק בנוצותיהם ומטפילים, ולכן הקימו חקלאים מתקני רחצה מיוחדים בשבילם. עם זאת, במידה מסוימת זרזיר הארבה גם מעט מזיק לחקלאות, מכיוון שהוא ניזון גם מפירות.

מבנה

אצל זכר בוגר הגוף בצבע ורוד-חום מבריק, והראש, הכנפיים והזנב שחורים, ועל הגוף כתמים חומים. אצל הנקבה קיימים אותם צבעים, רק דהויים יותר. האורך של הבוגרים הוא בין 19 סנטימטר ל- ע, אויבו סנטימטר. מוטת הכנפיים נעה בין 37 ל-41. משקלו בין 52 ל-72 גרם.
אברהם לייבוביץ

אברהם "לאבאן" לייבוביץ - (1917 קרקוב - 28 באפריל 1943 קרקוב, פולין) חבר תנועת דרור פרייהייט. מלוחמי אי"ל וממנהיגי תנועת "החלוץ הלוחם" בתקופת מרד גטו קרקוב.
אברציה כרומטית

אברציה כרומטית היא עיוות הנובע מכך שאורכי גל שונים נשברים בצורה שונה במעבר דרך חומר זהה. כאשר גל פוגע בחומר הוא נשבר ע"פ חוק סנל התלוי במקדם השבירה של החומר. מקדם השבירה איננו אחיד לכל אורך גל, ולכן כל "צבע" נשבר בזווית שונה. כתוצאה מכך מרחק המוקד בעדשה ספציפית שונה עבור כל אחד מאורכי הגל. כך, אובייקט המורכב ממספר צבעים מתרכז בנקודה שונה עבור כל גוון דבר הגורם לקבלת תמונה מטושטשת.

סוגים של אברציה כרומטית

אברציה זו מורכבת למעשה, משתיים. האחת היא צירית או אורכית, והיא מתקבלת כתוצאה מהתכנסותן של קרני אור השייכות לאורכי גל שונים בנקודות שונות לאורך הציר האופטי. השנייה היא רוחבית או צידית, והיא נובעת מהתמקדותם של אורכי גל שונים בנקודות שונות על מישור המוקד. מיקום שונה על מישור המוקד מבטא הגדלה שונה של הדמות עבור אורכי גל שונים, מאחר שהיא מוגדרת על ידי היחס בין מרחק הדמות מהעדשה לבין מרחק העצם מהעדשה. מאחר שמרחקים אלה קשורים ביניהם באמצעות נוסחת גאוס, , כאשר, u מציין את מרחק העצם מהעדשה, v מציין את מרחק הדמות מהעדשה, ו-f מציין את מרחק המוקד, הרי שאלו הן היבטים שונים של אותה תופעה בסיסית.

תיקון (מזעור) אברציה כרומטית

למרות השימוש הנעשה במונח תיקון, אין תיקון גמור, ומדובר בדרכים המיועדות למזער את העיוות ככל האפשר. אחת השיטות הראשונות להקטנת האברציה הכרומטית הייתה שימוש בעדשות בעלות יחס אורכי מוקד (מספר F) גדולים, דבר שהוביל ליצירת טלסקופים ארוכים מאד, עשרות מטרים לעיתים. רק עם התחלת השימוש בדובלטים ולאחריהם טריפלטים התאפשר תיקון אופטי לאברציה הכרומטית. בטלסקופ דובלט נעשה שימוש בשתי עדשות מסוגי זכוכית שונים ובעלות מקדמי שבירה שונים. מכיוון שבין שתי העדשות ישנו משטח מגע, יש צורך ביצירת משטחים אופטיים מלוטשים בשלמות זה ביחס לזה, דבר קשה מאד טכנית, מה שמעלה מאד את מחירם של טלסקופים אלו.
ישראל גלילי

ביוגרפיה

ישראל גלילי נולד בשם ישראל בֶּרְצֶ'נְקוֹ, בבראילוב שבחבל פודוליה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). בשנת 1914, בהיותו בן שלוש, עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב שם למד ישראל בבית הספר העממי. לאחר מכן למד את מקצוע הדפוס.
בשנת 1924 נמנה עם מייסדי תנועת הנוער "הנוער העובד" ואף היה המזכיר הראשון של התנועה, ובשנת 1930 נמנה עם מייסדיו של קיבוץ נען, שבו היה חבר עד יום מותו.
בשנת 1927 התגייס ל"הגנה" ופתח בקריירה צבאית. ב-1935 מונה לחבר מרכז ההגנה, ומאוחר יותר הפך לממונה על הרכש והחימוש.
ב-1939 נאסרו חברי ההגנה על ידי הבריטים בכלא עכו. במהלך מאסרם, התגנב גלילי לכלא בתחפושת של שרברב, כדי להניא את האסירים ממחשבות בריחה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה השתתף בהכנות לפלישה גרמנית לארץ. בתקופת פעולתה של תנועת המרי העברי, שהייתה ארגון גג של המחתרות היהודיות בארץ ישראל, כיהן גלילי יחד עם משה סנה כנציג "ההגנה" בהנהגת התנועה. בשנת 1947 התמנה לראש המפקדה הארצית של הארגון (רמ"א).
בראשית מלחמת העצמאות, לפני הכרזת המדינה, עסק בארגון והקמת שירות האוויר, שהפך לחיל האוויר, וכן בהקמתם של השירותים שהפכו לאחר מכן לחילות השריון, הים והתותחנים. ב-3 במאי 1948 ביטל דוד בן-גוריון את תפקיד הרמ"א. ראשי האגפים במטה הכללי של ההגנה הציגו לדוד בן-גוריון אולטימטום בדרישה להחזיר את גלילי לתפקידו. פרשה זו מכונה "מרד הגנרלים" . בן-גוריון הסכים להחזירו לתפקידו עד אשר מנהלת העם (הגוף המבצע העליון של היישוב בתקופה שבין החלטת האו"ם לבין הכרזת המדינה) תקבע נהלים לניהול המלחמה ותקנים למפקדיה.
ערב הכרזת המדינה השתתף גלילי בישיבת מנהלת העם שדנה בשאלה האם להכריז על הקמת המדינה. ביוני 1948 ניהל גלילי את המשא ומתן עם האצ"ל והלח"י על צירופם לצה"ל. גלילי ניהל את המשא ומתן עם מנחם בגין על גורל אוניית הנשק אלטלנה. שנים לאחר-מכן, ציין שמעון פרס, בעניין זה, ש"היה מי שהטעה את בן-גוריון. הוא היה ישר כסרגל ופעל לפי ההנחיות של גלילי". בן-גוריון, בראיון לאחר מכן, סירב להתייחס לאפשרות שקיבל מידע לא-נכון מגלילי. גלילי גם עסק ברכש נשק מחו"ל. עם הקמתו הרשמית של צה"ל השתתף גלילי, יחד עם בן-גוריון, בהשבעת סגל הפיקוד העליון של צה"ל.
בכנסת היה חבר מהכנסת הראשונה ועד הכנסת השמינית (עם הפסקה בכנסת השנייה) – בתחילה מטעם מפ"ם (מפלגת פועלים מאוחדת) ומאוחר יותר מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון והמערך. במהלך כהונת הכנסת הראשונה הוא ניהל משא ומתן מטעם מפ"ם על כניסה לממשלה, אולם הדבר לא יצא אל הפועל. בממשלה ה-13 שימש כשר האחראי על מרכז ההסברה בימי מלחמת ששת הימים, ומספר פעמים לאורך העשור כשר בלי תיק (בממשלה ה-13 עד לממשלה ה-17). עם זאת, מעמדו והשפעתו היו רבים מהמקובל לשר בלי תיק.
הוא היה מהמשפיעים ביותר על לוי אשכול ונחשב גם אחד השרים המקורבים לגולדה מאיר עת כיהנה כראש ממשלה, לחבר קבוע ב"מטבחון" ולכותב הנאומים שלה. כמו כן שימש כחבר ועדת החוץ והביטחון ויושב ראש ועדת שרים לענייני התיישבות. היה ממצדדי תנועת ההתנחלות ומיוזמי הקמת ימית.
בשנת 1963 התאבד בנו, יונתן. בעקבות מותו יצא הספר "יונתן גלילי, אביב קצר" - אוסף ממכתביו. בשנת 1986 נפטר גלילי. הוא הותיר אחריו אישה ובן - שלמה, אביה של אשת התקשורת עינב גלילי.
אחותו של גלילי, אסתר ברצ'נקו שאול היא סבתו של הבמאי דרור שאול שכתב וביים את הסרט על פי סיפור לוויתה מבצע סבתא ואחריו את הסרט אדמה משוגעת.
בשנת 1982 יזם גלילי את הקמת המרכז לחקר כוח המגן ברמת-אפעל, שלאחר פטירתו נקרא על שמו.
הארמייה הראשונה (איטליה)

הקמה ראשונה

הארמייה הוקמה לראשונה במאי 1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. היא הוצבה במעבר סטלביו, ועד לרמת אסיאגו באיטליה. עד פרוץ המלחמה, סימן מעבר סטלביו את הגבול שבין האימפריה האוסטרו-הונגרית ובין ממלכת איטליה, וגם שווייץ הציבה עמדת תצפית קדמית בקרבתו. במהלך המלחמה התחוללו קרבות עזים בין הצדדים הלוחמים על השליטה במעבר ההרים, אך למרות זאת הושגה ביניהם הסכמה שלא לבצע ירי מעל השטח השווייצרי באזור (המהווה בליטה בין השטח האוסטרי מצפון והשטח האיטלקי מדרום). מפקד הצבא האוסטרו-הונגרי, קונרד פון הצנדורף, החל לתכנן מתקפה גדולה נגד האיטלקים אותה כינה בשם "משלחת עונשין" (Strafexpedition), כדי להעניש את איטליה, בעלת הברית לשעבר, על בגידתה בברית המשולשת בין איטליה, גרמניה ואוסטרו-הונגריה. הצנדורף תכנן מתקפה גדולה באזור טרנטינו, משם עתיד היה הצבא האוסטרו-הונגרי להתקדם לעבר עמק הפו ולסגור על הארמייה הראשונה שחנתה בעמק האיזונצו. 
ב-15 במאי 1916 פתחו האוסטרו-הונגרים בהפגזה ארטלירית גדולה של 2,000 תותחים, ומיד לאחריה החלה הסתערות של חיל הרגלים לאורך חזית של 50 ק"מ. האיטלקים הופתעו מהסתערות זו, ובימים הראשונים האוסטרו-הונגרים התקדמו יפה, בהתחשב במבנה ההררי של החזית. ב-29 במאי 1916 האוסטרו-הונגרים כבשו את אסיאגו והתקרבו לעיירת המחוז ויצ'נצה, עת כל הארמייה הראשונה עמדה לפני כיתור. המצב היה קריטי, אולם ברגע האחרון הצליחו האיטלקים לשנע כוחות תגבורת לחזית ולהציל את הארמייה הראשונה. מאוחר יותר צומצם אזור ההגנה של הארמייה מטרנטינו עד וורונה בלבד. בנובמבר 1918, לאחר סיום המלחמה פורקה הארמייה הראשונה.

הקמה שנייה

הארמייה הוקמה פעם שנייה ביוני 1939, ובמהלך מלחמת העולם השנייה, הייתה אחת משלוש הארמיות שהרכיבו את "קבוצת ארמיות מערב" של הצבא האיטלקי בפיקודו של נסיך הכתר אומברטו. יחד עם הארמייה הרביעית והארמייה השביעית, הארמייה הראשונה לקחה חלק פעיל בפלישה האיטלקית לצרפת, וכבשה את מנטון. אולם לא הצליחה לכבוש את ניס ולכן פורקה לאחר כניעת צרפת. 
לאחר תבוסת הכוחות הגרמניים בצפון אפריקה, שונה שמה של ארמיית הפאנצר אפריקה של הוורמאכט ל"ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית". ב-23 בפברואר 1943, פורקה ארמיית הפאנצר, ועל בסיס היחידות האיטלקיות שבה הוקמה מחדש הארמייה הראשונה בפיקוד ג'ובאני מסה. לאחר מבצע לפיד התבצרה הארמייה בתוניסיה, ונכללה בקבוצת ארמיות אפריקה. במאי של אותה שנה הכריע לבסוף יתרונם המספרי והלוגיסטי של בעלות הברית את הכף, ויחידות גרמניות נכנעו בזו אחר זו עד שלבסוף נכנעה כל הקבוצה. ב-13 במאי נכבשה תוניס, הארמייה האיטלקית הראשונה כותרה ומסה נאלץ להיכנע לכוחות בעלות הברית.
איגור קוסטיוקוב

ביוגרפיה

הוא נולד ב-21 בפברואר 1961 בברית המועצות. הוא התחנך במוסדות ההשכלה של הצי הרוסי ומאוחר יותר הוא סיים את לימודיו באקדמיה הדיפלומטית הצבאית (כיום זו האקדמיה הצבאית של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית).
שירת במודיעין הצבאי הראשי של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ומונה לסגן הראשון של ראש המודיעין הצבאי ולממלא מקומו. נחשב לאחד ממפקדי המודיעין הצבאי הרוסי שהיה מעורב ישירות בניהול המבצע הרוסי להצלת משטרו של בשאר אל-אסד בסוריה.
ב-2017, בצו של נשיא הפדרציה הרוסית, הוענקה לו מדליית "כוכב הזהב" ותואר גיבור הפדרציה הרוסית, עבור אומץ וגבורה בעת שירותו הצבאי. ב-29 בדצמבר 2016 נכלל ברשימת הסנקציות של ארצות הברית בחשד למעורבות בביצוע "פעולות ערעור הדמוקרטיה בארצות הברית", זאת בשל חשד להתערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016.
בעקבות מותו של איגור קורובוב מונה רשמית לממלא מקום ראש המודיעין הצבאי, למרות שמילא בפועל את התפקיד מאז היעדרותו של קורובוב בתחילת אוקטובר 2018. עם אישור מינויו הפך קוסטיוקוב לראש המודיעין הצבאי הראשון ששירת קודם בצי הרוסי.
זכות במקרקעין

בחוק ומשפט, מוגדרת כזכות במקרקעין זכות שיש לאדם (או לישות) במקרקעין.
ג'ורג' בסט

ביוגרפיה

בסט נולד בבלפסט שבצפון אירלנד. החל את קריירת הכדורגל שלו כשחקן בוגר במנצ'סטר יונייטד, שם שיחק 11 עונות (1963-74), במהלכן כבש 180 שערים ב-465 הופעות, וזכה עם המועדון בשתי אליפויות (1965, 1967) ובגביע אירופה אחד (1968).
1968 הייתה שיא הקריירה שלו - הוא זכה בתואר כדורגלן השנה באנגליה ובפרס כדור הזהב. הוא גם זכה בגביע אירופה לאלופות הראשון בתולדות מנצ'סטר יונייטד לאחר שכבש שער אחד בגמר נגד בנפיקה.
בשנת 1974 עזב את היונייטד ועבר בין קבוצות שונות, אבל לא הצליח לשרוד יותר משנתיים באף מקום. הוא שיחק ב-סטוקפורט, קורק סלטיק, לוס אנג'לס אצטקס, פולהאם, פורט לאודרדליי סטריקרס, סן חוזה ארת'קווייקס, היברניאן, בורנמות' ובריסביין ליונס.
במדי הנבחרת הצפון-אירית הוא הופיע 37 פעמים וכבש תשעה שערים אבל לא הוליך אותה להישגים ראויים לציון ומעולם לא שיחק עימה במונדיאל. ב-2003 הוא נבחר לכדורגלן הזהב של צפון אירלנד במסגרת פרסי היובל של אופ"א.
בסט נודע באורח חיים הולל ולא שמר על אורח חיים ספורטיבי לאורך כל הקריירה. שמו נקשר לבעיות שתייה ותקריות אלימות על המגרש, שלא הקטינו את האהדה הרבה שלה היה נתון השחקן. הוא אמר פעם באירוניה "הוצאתי הרבה כסף על אלכוהול, נשים ומכוניות מהירות, את כל השאר סתם בזבזתי". הרבה אומרים שלולא אורח חייו הפרוע היה מגיע להישגים של גדולי השחקנים בהיסטוריה של הכדורגל, שכן היה מוסכם על רבים כי ניחן בכישרון טבעי יוצא מן הכלל.
בשנת 2000 ניסה למכור את המגן שקיבל מאופ"א בתור שחקן הקבוצה הזוכה בגביע ב-68 כדי לקנות בית באי יווני.
בסט עבר השתלת כבד ב-2002 לאחר שהאיבר נהרס עקב מחלת האלכוהוליזם שלו. הוא מצא את מותו על מיטת בית החולים ב-25 בנובמבר 2005, בגיל 59, לאחר דימום קשה שלא נעצר בכבד.
ביום מותו מאות אלפים באו לחלוק לו כבוד אחרון. בסט נחשב על ידי רבים לגדול שחקני בריטניה בכל הזמנים.
סנטרל פרטנרשיפ

היסטוריה

"סנטרל פרטנרשיפ" החלה את דרכה כמפיצת תוכן טלוויזיוני בשנים 1995-2000 ובהדרגה החלה להיות מעורבת גם בהפצת סרטי קולנוע וסרטי וידאו למדיה הביתית. כיום היא מפיצת התוכן הטלוויזיוני הגדולה ביותר ברוסיה ומפיצה הסרטים העצמאית המובילה בתחומה. 
החברה הייתה אחראית להפצתם ברוסיה של סרטי קולנוע מוצלחים כדוגמת ואן הלסינג, מר וגברת סמית', אמלי, אסטריקס ואובליקס: המשימה קלאופטרה, הפסיון של ישו, אפוקליפטו, סדרת אגרוף הצללים, כלב זאב, טאראס בולבה והיפסטרים. החברה אף השיקה מותג של הפצת סרטים עצמאיים, שבו החברה באופן מסורתי מהווה לאחד השחקנים החזקים בשוק.
בשנת 2002 החלה החברה בהפקה עצמאית של סרטים עלילתיים. כיום, "סנטרל פרטנרשיפ" היא מובילת השוק בתחום הפקות הסרטים. 
מלבד יצירת תוכן קולנועי "סנטרל פרטנרשיפ" גם מפיקה סדרות טלוויזיה (כמו האמן ומרגריטה, דוקטור ז'יוואגו, עגל הזהב, האחים קרמזוב, איסאייב והחיסול).
"סנטרל פרטנרשיפ" עוסקת באופן פעיל בקידום הקולנוע הרוסי בחו"ל.
בנובמבר 2005 "סנטרל פרטנרשיפ" נרכשה על ידי ProfMedia (שהפכה אחר כך ל-גזפרום-מדיה) אחת מחברות אחזקות התקשורת הגדולות ברוסיה. ProfMedia מנהלת מספר מותגים ידועים, כולל: תחנות טלוויזיה כמו TV3', 'MTV רוסיה" ו "2x2'; תחנות הרדיו 'Avtoradio', 'רדיו אנרגיה', 'רדיו Alla', 'Yumor FM'; רשת אולמי הקולנוע "סינמה פארק"; בית ההוצאה לאור Afisha; פורטלי האינטרנט Rambler.ru, Lenta.ru, Afisha.ru, 101.ru ואחרים.
בשנת 2007 "סנטרל פרטנרשיפ" הפכה למחזיקת זכויות התוכן הגדולה ביותר במדינה ובכוונה החברה להקים ספריית סרטים משלה. 
כיום, "סנטרל פרטנרשיפ" בעלת הזכויות על יותר מ-1,400 כותרים ו-4,000 שעות של סדרות טלוויזיה.
בינואר 2009 "סנטרל פרטנרשיפ" הפכה למפיצה הרשמית של פרמאונט ברוסיה ומדינות חבר העמים (לא כולל אוקראינה). הסרטים ששוחררו לאקרנים על ידי פראמאונט ו"סנטרל פרטנרשיפ" זוכים להצלחה קבועה בקופות. שרק לנצח, סרט אנימציה קומית שובר קופות (שהופק על ידי דרימוורקס) צבר את הרווח הגדול ביותר בסוף השבוע הראשון אי פעם בהיסטוריה של הקולנוע הרוסי. יתר על כן, זהו סרט האנימציה הרווחי ביותר של כל הזמנים ברוסיה.
אדווארדו פרופר דה קאייחון

חייו

פרופר דה קאייחון נולד למקס פרופר, יהודי ממוצא בוהמי, ולחואנה קאייחון, ספרדיה קתולית. הוריו גידלו אותו ואת אחיו כקתולים. הוא נישא להלן פולד-ספרינגר, ציירת, אשת החברה הגבוהה, ואחותה של הברונית ליליאן דה רוטשילד - נדבנית ופטרונית נודעת של אומנות בפריז. 
פרופר דה קאייחון שימש כמזכיר הראשון בשגרירות ספרד בפריז, כאשר נכנעה צרפת בפני גרמניה ב-20 ביוני 1940. על מנת להציל את אוסף האומנות של משפחת אשתו בטירת רויאמונט מסכנת ביזה על ידי הצבא הכובש, הצהיר על הטירה כעל מעונו הרשמי ובכך העניק לה ולכל תכולתה חסינות דיפלומטית. בין יצירות האומנות שניצלו נמצא טריפטיכון של ואן אייק - מהציירים החביבים על היטלר.
ביולי 1940 עזבה ממשלת צרפת את פריז ובעקבותיה כל השגרירויות הדיפלומטיות, כולל השגרירות הספרדית. פרופר דה קאייחון ומשפחתו עברו לבורדו, שם גילה כי הקונסול הספרדי נטש את משרדו, כאשר אלפי פליטים שהגיעו לבורדו נדחקים בפתח השגרירות בתקווה לקבל את הויזה שתצילם מהנאצים.
פרופר דה קאייחון פתח את השגרירות והחל להנפיק ויזות לפליטים. במשך 4 ימים בין ה-18-22 ביוני 1940 הנפיק בשיתוף עם הקונסול הפורטוגזי ארישטידש דה סוזה מנדש אלפי ויזות לספרד ולפורטוגל, תוך הפרת ההוראות שלא להנפיק ויזות מבלי לקבל לכך אישור מראש ממשרד החוץ הספרדי. פרופר דה קאייחון המשיך בהנפקת הויזות גם לאחר שהשגרירות עברה למקומה החדש בוישי. לא ניתן לדעת כמה ויזות הנפיק פרופר כיוון שרישומי השגרירות לא שרדו.
במרץ 1941 הורה שר החוץ הספרדי דאז רמון סראנו סונר לשגריר ספרד בוישי חוזה לוקרסיה (José Lucresia) להפסיק מיידית את עבודתו של פרופר דה קאייחון בשגרירות ולהעבירו לנציגות משרד החוץ באלעראיש שבמרוקו הספרדית – למשרה הרבה פחות מוערכת. השגריר הספרדי ניסה לבטל את הגזירה, בטענה כי זה עתה קיבל פרופר דה קאייחון מהמרשל אות כבוד. שר החוץ סירב לבקשה בכותבו שהוא מתקשה להבין את סיבות הממשלה הצרפתית להעניק אות כבוד לפקיד ספרדי ששירת את האינטרסים של היהודים.
בהמשך, מילא פרופר דה קאייחון שורה של תפקידים ברבאט, ציריך, וושינגטון, אוטווה ואוסלו. 
פעולותיו ההרואיות לא זכו להערכה בטרם נפטר ב-1972 בלונדון. ב-12 במרץ 2008, העניק מוסד יד ושם אות חסיד אומות העולם לפרופר דה קאייחון, אותו קיבלו בשמו ילדיו: פליפה פרופר והלנה בונהם קרטר, שחקנית הקולנוע הבריטית הידועה.
גן עדן האבוד: רצח הילדים בגבעת רובין הוד

רקע

ב-5 במאי 1993 בשעות הערב, דווח על שלושה ילדים בני שמונה נעדרים: כריסטופר באיירס, סטיבי בראנץ' ומייקל מור. לאחר שלא נמצאו במשך קרוב ל-20 שעות, נמצאו נעליים של ילד בתעלת ניקוז ליד גבעות רובין הוד בעיירה, שהובילו לגופותיהם הכבולות והחבולות של שלושת הילדים.
כחודש לאחר מכן, ב-7 ביוני, נחקר ג'סי מיסקלי במשך 12 שעות בנושא הרצח. בשלב מסוים, מיסקלי, בעל מנת משכל נמוכה, הודה שהיה עם הילדים ורדף אחרי מייקל מור שניסה לברוח. בנוסף, טען שהיה עם דמיאן אקולס וג'ייסון בולדווין. להגנתו טענת ההגנה של מיסקלי הייתה כי הודאתו הייתה כפויה. מיסקלי תוחקר ארוכות כאשר רק 46 דקות מהחקירה מתועדות בהקלטה, בנוסף בהודאתו הוא טוען שהילדים נרצחו בשעה שהם עוד היו בבית הספר. לאחר ההודאה נעצרו בולדווין ואקולס, אשר לשניהם היו תיקים במשטרה על ונדליזם וגניבה. הם היו ידועים כנערים שמתלבשים באופן גותי ושומעים מוזיקת מטאל.

תקציר העלילה

ב-1993, הגיעו במאי הסרט לעיירה מערב ממפיס ברצון ליצור סרט על הנערים הרוצחים. לאחר כשישה חודשים של המתנה, קיבלו אישור ממשטרת מערב ממפיס לראיין את שלושת החשודים. בראיון עם ג'סי מיסקלי, טוען מיסקלי, שלא רצח אף אחד, ושהיה לו קשה לענות לשאלות חוזרות כל הזמן. הוא טען שרצה שיפסיקו להציק לו ושהוא יוכל לחזור להיות עם אביו.
מיסקלי הועמד לדין ראשון. טענות ההגנה היו שהודאתו הייתה כפויה, והם הביא מספר עדים שיחזקו את טענתם. מיסקלי הורשע ברצח מדרגה ראשונה של מייקל מור, וברצח מדרגה שנייה של סטיבי בראנץ' וכריסטופר באיירס. נגזרו עליו מאסר עולם ועוד 40 שנה בבתי הכלא של מדינת ארקנסו.
אקולס ובולדווין הועמדו לדין יחד אחר כך. לפי החוק האמריקאי, לא ניתן היה להשתמש בהודאתו של מיסקלי במשפטם. התביעה ניסתה להוכיח שדמיאן אקולס היה חבר בכת השטן ושהרצח בוצע כפולחן שטני. כעד תביעה, הובא ד"ר דייל גריפיס, מומחה בכתות. ההגנה טענה שד"ר גריפיס, שקיבל את התואר שלו בהתכתבות, אינו יכול לקבל מעמד עד מומחה, אך טענה זו נדחתה על הסף. ההגנה הביא ילדה אשר טענה ששמעה את אקולס מתרברב בכך שרצח את שלושת הנערים והוא מתכוון לרצוח עוד שניים לפני שיסגיר עצמו. בנוסף, הביאה התביעה עד שהיה עם אקולס בבית הכלא לנוער שטען שאקולס אמר לו שהוא רצח את הילדים. העד השלישי היה ידוע כשקרן פתולוגי, אך עדיין נלקחה עדותו בחשבון. אף על פי שלא ניתנה שום ראייה בנוגע לנוכחותם של בולדווין או אקולס באזור הרצח, או כל ראייה אחרת שתקשר אותם לרצח באופן ישיר, שניהם הורשעו ברצח מדרגה ראשונה של שלושת הילדים. על דמיאן נגזר גזר דין מוות בזריקה, ועל בולדווין מאסר עולם ללא חנינה.
בשנת 2010 הגישו השלושה עירעורים לבית המשפט העליון בארקנסו שקבע שיערך שימוע חדש ובמהלכו יבחנו ראיות חדשות. בתאריך ה-19 באוגוסט 2011, לאחר 18 שנים ו-78 ימים בכלא השלושה לבסוף משתחררים ממאסר.
חיים שמואל יעקב פאלק

שנותיו המוקדמות

מקום הולדתו המשוער של שמואל פאלק הוא בפיורדא שבבוואריה או בפודהייצה שבפודוליה. ב-1736, הורשע על ידי רשויות וסטפאליה בכישוף והועלה על המוקד אך ניצל בנס ומצא מקלט אצל הרוזן הגרמני אלכסנדר ליאופולד פון רנצו בהולצמיינדן שבסקסוניה התחתונה. במהלך שהותו אצל הרוזן, ביצע פאלק הופעות קבליות מרשימות בטירת רנצו להן היו עדים בנו של הרוזן וחביריו האצילים.
זמן מה לאחר מכן, הגיע פאלק ללונדון, מקום מגוריו עד מותו. הוא התגורר בשכנות לפילוסוף, המדען והמיסטיקן השוודי, עמנואל סוודנבורג והשפיע עליו רבות.

יומנו

שמואל פאלק ניהל יומן המכיל רשומות של חלומותיו ושמות קבליים של מלאכים. היומן נמצא בספרייה של ק"ק כנסת ישראל בלונדון. היומן כתוב באותיות עבריות בצורה מוצפנת.
בשנת 2002 הוציאה לאור מיכל אורון את הביוגרפיה של פאלק הכוללת את יומניהם של פאלק ועוזרו, צבי הירש מקאליש.

מותו וקבורתו

פאלק נפטר ב-17 באפריל 1782 ונקבר בבית הקברות דרך אלנדרי באיסט אנד, לונדון.
מיתולוגיה רומנית

המיתולוגיה הרומנית היא אוסף המיתוסים שרווחו בקרב הרומנים. מיתולוגיה רומנית היא אחד מענפי המיתולוגיה הנוצרית, ובמרכזה עומדים עיקרי הנצרות, לפי הגרסה הרומנית, בתוספת אגדות מקומיות מהתקופה הקדם-נוצרית ואגדות המשלבות בין הנצרות ובין המיתוסים המקומיים.
את המיתוסים הרומנים אספו, עיבדו ופרסמו בצורה מסודרת המשורר וסילה אלכסנדרי, המספרים יון קריאנגה ופטרה איספירסקו. בתחום האיסוף הפולקלוריסטי התבלטו טודור פמפילה, ארתור גורוביי, סימאון מריאן, מרצ'ל אולינסקו.

בריאת העולם

לפי המיתולוגיה הרומנית, לפני הופעת האדם ואפילו לפני הופעת האל, היו רק מים שכיסו את הכל וחושך. המים היו חסרי תנועה, אך במהלך הזמן התחילה להיווצר בהם אדווה קלה שיצרה מעגלים הולכים ומתרחבים. מעגלי האדווה החלו להתנגש ביניהם וליצור גלים מקציפים, והקצף החל להצטבר במקום אחד. אל הקצף הזה הגיעו, כנראה מעולם אחר (אולי העולם שמתחת), פרפר ותולעת. במהלך הזמן הפרפר השיל את צורתו והפך לעלם יפה שהאיר את החושך – זה היה האל. גם התולעת שינתה צורה והייתה לשטן, גם הוא בדמות אדם, כמו האל, אך ללא היכולת להאיר.
תחילה חיו האל והשטן יחד ללא בעיות, אך השטן קרא לאל בתואר "אח", והאל לא הסכים לכך וקרא לשטן בתואר "לא אח". האל הפך עצמו ליונה, כדי לעוף במרומים, והשטן, בתגובה, יצר לעצמו שלושה זוגות כנפיים והתיישב במים באומרו לאל: "קח לך את השמיים ואני אקח את המים".
פעם התלונן השטן בפני האל על כך שאין לו מקום יבש ומוצק לנוח עליו. האל ציווה על השטן שיצלול למעמקי המים ויביא משם, בשם האל, חופן של אדמה. לאחר שהשטן עשה כמצוותו (כשניסה לעשות זאת שלא בשם האל, נכשלו מעשיו), לקח האל את האדמה, שהביא השטן ויצר ממנה משטח די גדול למשכבם של האל והשטן. כשהשטן חשב שהאל ישן, ניסה לגלגל אותו מהאדמה לתוך המים, אך ככל שגלגל אותו התרחבה האדמה, כדי שהאל לא יפול לתוך המים. ניסיונות השטן לגלגל את האל לכיוונים האחרים הביאו לאותן תוצאות וכך התרחב השטח היבשתי לממדיו הנוכחיים.