google/wiki40b huggingface dataset:
הרביעייה הישראלית החדשה

הרביעייה הישראלית החדשה היא ממשיכתה של רביעיית המיתרים ההיסטורית שהקימו הכנר לורנד פניבש, אחותו הכנרת אליס פניבש, הויולן עדן פרטוש והצ'לן לסלו וינצה. בהמשך החליפה הצ'לנית תלמה ילין את לסלו וינצה ובשנת 1957 החליף הכנר אלכסנדר טל את לורנד פניבש, שנסע לאירופה. הרביעייה הישנה, שנקראה על שם פניבש, התפרקה עם נסיעתו, ומשה קניוק, אביו של הסופר יורם קניוק, שהיה מנהל אירועי המוזיקה במוזיאון תל אביב הישן בשדרות רוטשילד בתל אביב (לפנים בית מאיר דיזנגוף ואתר הכרזת המדינה ב-15 במאי 1949), יזם את הקמת הרביעייה הישראלית החדשה. חבריה הראשונים היו הכנרים אלכסנדר טל ומרדכי יובל, הוויולן דניאל בנימיני והצ'לן יעקב מנזה. בהמשך החליף זאב שטיינברג את דניאל בנימיני ורפי מרקוס החליף את מרדכי יובל. תוכנית הקונצרט הראשון של הרביעייה בהרכבה החדש, בשנת 1959, כללה את "רביעיית הדיסוננסים" של מוצרט, חמישיית הקלרנית שלו, שלביצועה הצטרף לרביעייה יונה אטלינגר, ורביעייה של ראוול. 
בשנת 1964 הקליטה הרביעייה הישראלית את רביעיית המיתרים "קשתות קיץ" של צבי אבני, שנכתבה שנתיים קודם לכן.
הרביעייה הישראלית החדשה פעלה בהרכבה זה במשך חמש-עשרה שנים, ואז, ב-1974, פרש אלכסנדר טל ונסע להולנד. בהמשך הצטרפו לרביעייה הכנרים אילן גרוניך ויגאל טונה.
מנימין

מנימין גר המצרי היה גר צדק בתקופת התנאים, ממוצא מצרי, שהיה מתלמידי רבי עקיבא וחברו של רבי יהודה. הוא מוזכר בספרות חז"ל מספר פעמים בקשר להיתר המצרי לבוא בקהל.

דבריו של מנימין

מובא בתלמוד: "אמר רבי יהודה מנימין גר המצרי היה לי חבר מתלמידי רבי עקיבא. אמר מנימין גר המצרי: אני מצרי ראשון ונשאתי מצרית ראשונה, אשיא לבני מצרית שניה, כדי שיהא בן בני מותר לבא בקהל."
דבריו מבוססים על האיסור המוזכר בספר דברים: "לֹא תְתַעֵב מִצְרִי כִּי גֵר הָיִיתָ בְאַרְצוֹ. בָּנִים אֲשֶׁר יִוָּלְדוּ לָהֶם דּוֹר שְׁלִישִׁי יָבֹא לָהֶם בִּקְהַל ה'". לפי מצווה זו אסור לגר ממוצא מצרי ולבנו, שהם דור ראשון ושני, לשאת אישה מישראל. לכן תכנן מנימין שבנו יישא גיורת מצרית שנייה, כדי שלנכדו יהיה מותר לשאת בת ישראל, בהיותו דור שלישי.

סנחריב בלבל את האומות

בתוספתא מובא שרבי עקיבא חלק על דבריו ואמר לו: "בנימין, טעית". לדברי רבי עקיבא טעותו של מנימין הייתה בכך שמשעה שסנחריב בלבל את האומות אין אבחנה בין מצרים לאומות אחרות, וגר מצרי מותר לבוא בקהל מיד.
הרמב"ם פסק כדברים אלה של רבי עקיבא, והתיר לגר מצרי לבוא בקהל מיד.
לעומת זאת בה"ג מצדד בשיטתו של מנימין, וזאת משום שבתוספתא מובא שחכמים אמרו לרבן גמליאל שמצרים חזרו למקומם שנאמר: "מִקֵּץ אַרְבָּעִים שָׁנָה אֲקַבֵּץ אֶת מִצְרַיִם מִן הָעַמִּים אֲשֶׁר נָפֹצוּ שָׁמָּה".
מחלוקת זו מובאת להלכה בשולחן ערוך, אבן העזר, סימן ד', סעיף י'.

אחרי האב או אחרי האם

מנימין תכנן שבנו יישא מצרית שנייה. מכאן מוכיח התלמוד שאין די בכך שהאב יהיה מצרי שני, שהולכים אחרי האם לעניין זה ובנה של מצרית ראשונה מאב מצרי שני דינו כמצרי שני.
נחלקו הראשונים האם הולכים רק אחר האם, ולכן בנה של מצרית שנייה ממצרי ראשון נחשב מצרי שלישי ומותר לבוא בקהל, או שהוא נחשב מצרי שני ואסור לבוא בקהל. לדעת הרמב"ם הולכים אחרי שני ההורים להחמיר, ואילו לדעת הרמב"ן הולכים רק אחר האם, והבן שלישי. לפי דרך הרמב"ם מובן מדוע לא נשא מנימין עצמו מצרית שנייה, אך לפי דברי הרמב"ן צריך לומר שמנימין עצמו היה נשוי כבר בלא קשר לתוכניתו להתרת נכדו לבוא בקהל. מחלוקת זו מובאת להלכה בשולחן ערוך, אבן העזר, סימן ד', סעיף ו'.
יחידה חוזרת

יחידה חוזרת (באנגלית: Repunit, הלחם בסיסים של repeated unit) הוא מספר טבעי שכל ספרותיו הם אחדות, כגון 1, 11 ו-11111. המספרים שהם יחידות חוזרות משתנים מבסיס ספירה אחד למשנהו. היחידה החוזרת בבסיס b שלו n ספרות מסומן .

השערת גורמאגטיג

השערת גורמאגטיג היא ההשערה שהמספרים היחידים שהם יחידות חוזרות עם יותר משלוש ספרות בשני בסיסים שונים (לא כולל בסיס אונרי), הם 31 (בבסיס 2 ו-5) ו-8191 (בבסיס 2 ו-90).
ניר למפרט

ניר למפרט (נולד ב-10 במאי 1960), מנכ"ל מר תעשיות, לשעבר מנכ"ל קבוצת דפי זהב (כיום ZAP GROUP), מנובמבר 2005 עד ינואר 2015. לפני כן כיהן כמנכ"ל ערוץ 10 וכמשנה למנכ"ל יס, תפקיד אליו הגיע מיד לאחר שחרורו מצבא קבע בדרגת אלוף-משנה. 
למפרט נולד בתל אביב, שירת במשך 22 שנה ביחידה 8200, בה הגיע לדרגת אלוף-משנה ושימש כמפקד המרכז לאיסוף מודיעין והתרעה וכסגן מפקד היחידה. כיום הוא עומד בראש עמותת בוגרי היחידה. 
למפרט עזב את ערוץ 10 לאחר שנה וחצי בתפקיד שבו החליף את מודי פרידמן.
בינואר 2015, אחרי תשע שנים כמנכ"ל זאפ גרופ, פרש למפרט מתפקידו ומונה למנכ"ל חברת מר תעשיות ציבוריות (קבוצת מר).
בעל תואר בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב, חבר בחבר הנאמנים של בית הגלגלים וחבר הנהלת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לילדה.
אנטוניה הצעירה

אנטוניה הצעירה (31 בינואר 36 לפנה"ס - 37 לספירת הנוצרים), אצילה מן השושלת היוליו-קלאודית, אשתו של דרוסוס, אמם של המצביא גרמניקוס והקיסר קלאודיוס וסבתו של הקיסר קליגולה. היא גם הייתה גיסתו של הקיסר טיבריוס וסבתא רבתא של הקיסר נירון מצד אמו. הייתה אחת מן הנשים המשפיעות ביותר של זמנה ברומא העתיקה.

ביוגרפיה

אנטוניה נולדה בשנת 36 לפנה"ס ביוון והייתה קרובת משפחה של שניים מהאנשים החזקים ביותר ששלטו ברומא, אביה היה מרקוס אנטוניוס ודודה מצד אמה אוקטביה היה אוקטביוס. זמן קצר לאחר לידתה אביה נטש אותה ואת אמה לטובת קלאופטרה השביעית מלכת מצרים שהייתה מאהבתו לשעבר ואנטוניה עברה עם משפחתה להתגורר ברומא.
אנטוניה נישאה לדרוסוס שהיה בנה של ליוויה ובנו החורג של אוגוסטוס. לזוג נולדו מספר ילדים שמתוכם רק שלושה שרדו והגיעו לבגרות: קלאדיוס, גרמניקוס וליווילה. אנטוניה התאלמנה לאחר שדרוסוס נפטר בשנת 9 לפנה"ס כתוצאה מפציעה שספג בעת שהותו בחזית בגרמניה. אוגוסטוס נתן לה אישור לא להתחתן מחדש והיא קיבלה פטור מחוקי הנישואים הנוקשים של רומא.
לאחר עלייתו של טיבריוס לשלטון היא תיווכה בינו לבין בנה גרמניקוס כשהסכסוכים ביניהם התחילו לצוץ, לאחר מותו בשנת 19 היא תמכה בטיבריוס כנגד אלמנתו אגריפינה וכשאגריפינה הוגלתה על ידי טיבריוס בשנת 27, אנטוניה טיפלה בנכדיה קליגולה, דרוסילה, יוליה ליווילה ואגריפינה הצעירה.
אנטוניה הייתה זאת שהזהירה את טיבריוס בשנת 31 על הקשר שסיאנוס מפקד המשמר הפרטוריאני רקם נגד שלטונו, כמו כן כאשר התגלה שבתה ליווילה הייתה מעורבת בקשר טיבריוס נתן לאנטוניה רשות לטפל בה כפי שהיא תמצא לנכון ואנטוניה הרעיבה אותה למוות. אולם ראוי לציין שהיסטוריונים מודרניים מפקפקים בכך ורואים את הסיפור על הקשר של סיאנוס כתעמולה כוזבת של טיבריוס ושלמעשה זה היה הוא שיזם את חיסולו של סיאנוס.
כאשר נכדה קליגולה עלה לשלטון בשנת 37 הוא העניק לה אותות כבוד מרובים כולל את התואר אוגוסטה שקודם הוענק רק לליוויה אלמנתו של אוגוסטוס. אולם לאחר מכן יחסיו עם אנטוניה התדרדרו והוא סירב לקבל אותה לראיון פרטי. לבסוף אנטוניה נואשה מחייה ושמה להם קץ. לאחר מותה, קליגולה נחשד בכך שהרעיל אותה.
מילים לאהבה

תוכן

השיר הוא בסגנון קצבי, ובו נרקיס מסביר לאהבתו שהוא לא מצליח למצוא את הדרך הנכונה לספר לה על רגשותיו. לפיכך, הוא מתחייב "ללמוד שפות, מילים יפות" כדי למצוא את המילים בכל שפה. הוא מתחיל להסביר את רגשותיו בחמש שפות שונות, ובסופו של דבר חוזר לשפה העברית, המרמז על כך שהניסיון המפורט באמת למצוא את המלים היה חסר טעם מלכתחילה.
שניים מהבתים היו בעברית, והמשפט "אני אוהב אותך" נאמר בשש שפות שונות, ביניהן אנגלית, צרפתית, איטלקית, יוונית ועברית.
אורוואשי בוטאליה

ראשית דרכה

בוטאליה נולדה באמבאלה, הריאנה, למשפחה עשירה, פרוגרסיבית ואתאיסטית ממוצא פנג'אבית. היא השלישית מבין ארבעת ילדיהם של ג'וגינדר סינג בוטאליה ואשתו סובהאדרה, שהייתה פמיניסטית פעילה אשר ניהלה מרכז ייעוץ לנשים. אחיה פנקאג' הוא יוצר סרטים דוקומנטריים, הידוע מביניהם סרט תיעודי על התנאים של אלמנות מוורינדאוואן. 
לבוטאליה תואר ראשון בספרות (1971), ותואר שני בספרות (1973) מאוניברסיטת דלהי, וכן תואר שני בלימודי דרום אסיה מאוניברסיטת לונדון (1977).

קריירה

בוטאליה התחילה את הקריירה שלה כשעבדה בהוצאה לאור של אוניברסיטת אוקספורד בדלהי, ואחר כך שנה במטה החברה באוקספורד. ב-1982 היא עבדה כעורכת עבור זד ספרים בלונדון. לאחר מכן היא חזרה להודו, ויחד עם ריטו מנון, הקימה בית הוצאה לאור פמיניסטי, קאלי לנשים, ב-1984.
תחומי העניין העיקריים של בוטאליה הם החלוקה של הודו והיסטוריה שבעל פה מפרספקטיבה פמיניסטית. היא כותבת על מגדר, קומונליזם, פונדמנטליזם ותקשורת. כתביה הופיעו במגוון עיתונים וכתבי עת, כולל הגארדיאן, New Internationalist, The Statesman, הטיימס של הודו, Outlook ו-India Today. יש לה טורים קבועים בעיתון השמאל Tehelka וב-Indian Printer and publisher - כתב עת של תעשיית הפרסום וההוצאה לאור.
בוטאליה היא יועצת עבור אוקספם הודו, ובנוסף, היא חברת סגל בפקולטה ללימודים מקצועיים באוניברסיטת דלהי.

הוצאה לאור פמיניסטית

קאלי לנשים, בית ההוצאה לאור הפמיניסטי הראשון בהודו באופן, הוקם בשנת 1984 על ידי בוטאליה וריטו מנון כדי להגדיל את גוף הידע על נשים בעולם השלישי, לתת קול לידע שכבר קיים, ולספק פורום לסופרות, יוצרות, ונשות אקדמיה.
ב-2003, נפרדו דרכן של מייסדות קאלי לנשים, ובוטאליה יסדה את זובאן ספרים, אשר מלבד ספרים פמיניסטיים, מפרסמת גם ספרות, אקטואליה וספרי ילדים.
ב-2011, בוטאליה ומנון היו זכו ביחד בפרס פאדמה שרי, אחד הפרסים האזרחיים הגבוהים ביותר שניתנים על ידי ממשלת הודו.

The Other Side of Silence

מלבד מאמריה וטוריה בעיתונים בנושאים פמיניסטים, בוטאליה גם חיברה, בעצמה או במשותף, שבעה ספרים. מתוך אלה, The Other Side of Silence (1998) זכה לפרסום הרב ביותר, והוא נמצא בשימוש בקורסים במספר אוניברסיטאות הודיות. הספר כולל יותר משבעים ראיונות שבוטאליה ערכה עם נשים ששרדו את חלוקת הודו, בדגש מיוחד על התפקיד של אלימות נגד נשים על החוויה הקולקטיבית של האירוע הקשה.
על פי בוטאליה, החלוקה, כמו השואה, היא עדיין "היסטוריה חיה", במובן שניצולים רבים עדיין בחיים ושניתן לתעד את סיפוריהם. אך שבניגוד לפרויקטים הרבים שבאו לתעד את ההיסטוריה שבעל פה של השואה, רק מספר קטן של יוזמות דומות נערכו בהודו, וספר זה הוא אחד מהם.
מידת האר

במתמטיקה, ובמיוחד באנליזה מתמטית, מידת האר היא מידה המוגדרת על חבורות טופולוגיות קומפקטיות באופן מקומי, כגון חבורות של מטריצות מעל הממשיים, המרוכבים, או כל שדה מקומי אחר. מידה זו הוגדרה עבור חבורות קומפקטיות על ידי המתמטיקאי ההונגרי אלפרד האר, ב־1932, ועבור המקרה הכללי על ידי אנדרה וייל. 
בזכות קיומה של מידה על החבורה G, ניתן להגדיר אינטגרלים של פונקציות המוגדרות על החבורה, ולחקור פונקציות כאלה במסגרת האנליזה הפונקציונלית. תכונה זו הופכת את החבורות הקומפקטיות-מקומית, שיש להן מידת האר, לאובייקט מרכזי בתורת החבורות, באנליזה, בתורת ההצגות ובתורת המספרים.
מידת האר מיוחדת בכך שהיא "אינווריאנטית להזזות", כלומר, היא מודדת את ה"נפח" של קבוצה A בחבורה באופן כזה, שהנפח אינו משתנה אם מכפילים את A באיבר של החבורה. עד כדי כפל בקבוע, יש מידת האר אחת שהיא אינווריאנטית לכפל מימין, ואחרת שהיא אינווריאנטית לכפל משמאל. את היחס בין השתיים מודדת הפונקציה המודולרית של החבורה.

מידות אינווריאנטיות

נניח כי G היא חבורה טופולוגית קומפקטית באופן מקומי. לסיגמא-אלגברה הנוצרת על ידי תת-הקבוצות הקומפקטיות של G קוראים אלגברת בורל. האיברים של אלגברה זו נקראים קבוצות בורל.
אם a הוא איבר בG וS היא תת-קבוצה של G, אז  היא ה"הזזה שמאלה" של S ב- a, ו-  ה"הזזה ימינה". מכיוון שפעולת הכפל בחבורה היא רציפה, ההזזות מעתיקות קבוצת בורל לקבוצת בורל. באותו אופן, ההפכי של S מוגדר לפי ; גם פעולת ההיפוך מעתיקה קבוצת בורל לקבוצת בורל. 
מידה μ על אלגברת בורל של G היא אינווריאנטית משמאל, אם לכל תת-קבוצת בורל S של G ולכל איבר a ב G מתקיים ; כלומר - הנפח של קבוצות אינו משתנה כאשר מכפילים אותן משמאל. באותו אופן אפשר להגדיר אינווריאנטיות מימין.

קיום ויחידות של מידת האר

מתברר כי, עד כדי כפל בקבוע חיובי, קיימת בדיוק מידה רגולרית אינוריאנטית להזזות שמאלה אחת על אלגברת בורל של G, המקיימת  לכל קבוצת בורל פתוחה U. מידה כזו נקראת מידת האר שמאלית. באותו אופן מתברר גם שקיימת מידה ימנית אחת ויחידה על החבורה. 
ממידת האר השמאלית, μ, אפשר להגדיר מידת האר ימנית, ν, לפי הנוסחה . (זוהי אכן מידת האר ימנית, משום שלכל קבוצת בורל S ולכל איבר a ב־G מתקיים ). מכיוון שמידת האר הימנית היא יחידה (עד כדי קבוע) הרי שקיים קבוע חיובי k כך ש- לכל קבוצת בורל S בG.
בהגדרה של מידת האר, ההגבלה לקבוצות בורל היא הכרחית: אם החבורה G אינה דיסקרטית, אז לא קיימת מידה אינוראינטית משמאל המוגדרת על כל תת-הקבוצות של G (זאת אם מניחים את אקסיומת הבחירה; ראו פרדוקס בנך-טרסקי, עבור המקרה של החבורה הקומפקטית ).
הלן מקאינס

ראשית דרכה

מקאינס נולדה בגלאזגו לדונלד מקאינס ולג'סיקה מקדרמד. היא התחנכה במסורת הפרסביטריאניזם הסקוטי, וסיימה תואר ראשון ושני בצרפתית ובגרמנית באוניברסיטת גלאזגו בשנת 1928. מקאינס המשיכה בלימודיה בקולג' אוניברסיטת לונדון, שם השלימה לימודי תעודה בספרנות בשנת 1931.
בעת שעבדה כספרנית, פגשה מקאינס את גילברט הייט, חוקר לימודים קלאסיים, ונישאה לו ב-22 בספטמבר 1932. בשנת 1937 עקרו לניו יורק, כאשר הייט קיבל משרת הוראה באוניברסיטת קולומביה.

קריירה

בשנות השלושים התקינה מקאינס, יחד עם הייט, תרגומים לספרות גרמנית, אשר מימנו את חופשות הקיץ של הזוג ברחבי אירופה. הנסיעות הללו חשפו את מקאינס לאתרים שיופיעו לאחר מכן במותחנים שתחבר.
מקאינס נענתה להצעה לשמש מקטלגת מיוחדת באוסף פרגוסון באוניברסיטת גלאזגו. כמו כן סייעה לרשות החינוך של דנבארטונשיר לבחור ספרים לרכישה עבור ספריות מחוזיות. בשנת 1932 קיבל הייט משרת הוראה בפקולטה ללימודים קלאסיים באוניברסיטת אוקספורד, והזוג עקר לשם. באוקספורד השתתפה מקאינס באגודה הדרמטית של אוניברסיטת אוקספורד (תיאטרון חובבים), וכן בתיאטרון הניסויי של אוקספורד.
במקביל להוראת לימודים קלאסיים, היה הייט גם סוכן של שירות הביון הבריטי MI6, עובדה שהשפיעה על תוכני ספריה של מקאינס. ככל הנראה, המשיך הייט לעבוד עבור MI6 גם אחרי שעקר לארצות הברית. הייט התמנה לפרופסור בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
במהלך 45 שנה, חיברה מקאינס 21 מותחני ריגול. ארבעה מהם עובדו לסרטים. מקאינס הפכה אזרחית אמריקאית בשנת 1952.
הרומן הראשון שפרסמה, Above Suspicion, משנת 1941, עובד לסרט באותו שם בשנת 1943.
הרומן השני של מקאינס, Assignment in Brittany, משנת 1942, הוגדר קריאת חובה לסוכני ביון של בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה אשר נשלחו לעבוד עם הרזיסטאנס נגד הנאצים בצרפת. ספרה משנת 1944, The Unconquerables, נתפס כתיאור כה מדויק של המחתרת הפולנית עד שהיו ששיערו שהיא נעזרת במידע מסווג שמסר לה בעלה.
בספרים מאוחרים יותר החליפה את רקע העלילה ממלחמת העולם השנייה למלחמה הקרה, והמשיכה לפרסם ספר מדי שנתיים. בשנת 1966 זכתה בפרס קולומבה לספרות.
בסגנונה, המתאר מציאות קודרת ורצופת בגידה, היא דומה לג'ורג' אורוול, ארתור קסטלר, ורבקה וסט, ומביעה סלידה חריפה מכל צורה של רודנות או טוטליטריזם.
הייט מת בשנת 1978, ומקאינס בשנת 1985.
ארבעון

אַרְבָּעוֹן (גם טטראדר או טטרהדרון; באנגלית: Tetrahedron) הוא פירמידה משולשת, כלומר גוף שכל ארבע פאותיו הן משולשים. לארבעון 4 קודקודים, 4 פאות, ו-6 מקצועות.
אף על פי שלעיתים נתפסת התיבה כגוף הפשוט ביותר, תואר זה שייך דווקא לארבעון. הוא מכיל את מספר הקדקודים המזערי הדרוש כדי להיות גוף תלת ממדי ולא מישורי, שכן דרך כל שלוש נקודות עובר מישור.
הארבעון הוא 3-סימפלקס, מקרה פרטי של n-סימפלקס (הכללה רב-ממדית של המשולש).

מיון הארבעונים על-פי הסימטריות שלהם

את הארבעונים אפשר למיין למשפחות, על-פי חבורת הסימטריות שלהם. זהו מיון בעל משמעות בקריסטלוגרפיה, שם ממיינים את הסריגים למחלקות בראבה ולמערכות גבישיות, בין השאר, על-פי חבורת הסימטריות של תא היחידה של הסריג.

קוביית משחק

הארבעון משמש כקוביית משחק במשחקי תפקידים בתור ק4. המספרים מופיעים במרכז כל צלע. מאחר שאין לארבעון צד עליון המספר שהתקבל נקבע על פי המספר המופיע במרכז הצלע התחתונה.
תומאס מיין ריד

תומאס מיין ריד (באנגלית: Thomas Mayne Reid‏; 22 באוקטובר 1818- 4 באפריל 1883) היה סופר אנגלי-אירי, מחבר רומני הרפתקאות וספרי ילדים ונוער.

קורות חייו

תומאס מיין ריד נולד באירלנד ב-22 באוקטובר 1818 להורים ממוצא סקוטי, אביו היה כומר פרסביטריאני. התחיל ללמוד בבלפסט לימודי הסמכה לכומר, אך הפסיק. בשנת 1840 היגר לניו אורלינס, החל לעסוק בה במסחר תבואות, אך פוטר כי לא הסכים להלקאת עבדים שחורים. בשנת 1842 עבר לפנסילבניה, והחל בקריירה עיתונאית. סיקר את מלחמת מקסיקו בין השנים 1846-1848.התנדב לצבא המתנדבים בניו יורק, והמשיך לסקר מהקרבות. עם פציעתו ב-1848 במלחמה, חזר לניו יורק, ומשם לאירופה והתחיל את הקריירה הספרותית שלו בכפר הולדתו. ב-1850 פרסם את הרומן "חצים חופשיים", המתאר את מלחמת מקסיקו. לאחר מכן חיבר מיין ריד 22 סיפורי הרפתקאות לילדים ולנוער, שהפכו את תיאודור רוזוולט למעריצו, תחת השם הבדוי קפיטן מיין ריד (אף על פי שבהיסטוריה הצבאית שלו לא הגיע לדרגה מעל ללוטננט), וכן 28 רומנים למבוגרים. בשנת 1853 נשא לאישה את אליזבת, בתו של המוציא לאור של ספריו וו. הייד. ספריו הכניסו לו כסף רב, אך הוא עצמו חי ללא כסף רב. הוא ניסה להקים באירלנד חוות ענק כמו שרווחו באמריקה. זה לא צלח, ובשנת 1866 פשט רגל וברח מנושיו לניו יורק. בשנת 1870 הורע מצבו הרפואי והוא אושפז מספר פעמים. אשתו אליזבת, שלא התרגלה לחיים באמריקה, חזרה לאירלנד והוא נשאר לבד, נכה ונאלץ להיעזר בקביים באופן קבוע. הוא מת בלונדון אליה חזר בשנת 1883. 
אחד מספרי הילדים והנוער המוכרים ביותר שלו הוא רומן ההרפתקאות "פרש בלי ראש", המדבר על זוג אוהבים החיים בערבות טקסס.
על השפעת הסופר על הנוער הציוני כותב ישראל בלקינד בזיכרונותיו: "על כל בני הנעורים חביבים מאד הספרים של שני סופרים אמריקאים, מיין-ריד ופנימור קופר, שכתבו על חיי החלוצים באמריקה בעת אשר הייתה כמעט שוממה ויושביה מעטים. השפעת הספרים האלה על הצעירים הייתה כל כך גדולה, עד כי זוכר אנכי כי תלמיד הגימנסיה אשר בה למדתי ברח לאמריקה (מובן כי השיבו אותו מהעיר הקרובה!), ומקרים כאלה קרו גם בערים אחרות. השפעת הסופרים הללו הייתה נכרת גם על העסקנים הצבוריים אשר חלמו אודות ישוב היהודים באמריקה."
לוקיוס השלישי

ביוגרפיה

נולד בשנת 1100 כאוּבאלדוֹ אלוצ'ינגולי (Ubaldo Allucingoli), בנו של אורנלדו אלוּצ'ינגוֹלי בלוקה. אף על פי שהיו לו קשרים הדוקים עם המסדר הציסטרציאני, הוא לא הצטרף אליהם כחבר המסדר. בדצמבר 1138 הוא מונה לקרדינל על ידי האפיפיור אינוקנטיוס השני, ובדצמבר 1158 האפיפיור אדריאנוס הרביעי קידם אותו לקרדינל בישופ של אוסטיה וולטרי. הוא היה דיקן מועצת הקרדינלים, ואחד הקרדינלים המשפיעים ביותר תחת קודמו, האפיפיור אלכסנדר השלישי, שאף הקדישו לבישוף בשנת 1159.
ב-1 בספטמבר 1181 הוא נבחר לאפיפיור, ונטל לעצמו את השם לוקיוס השלישי. בתחילה הוא התגורר ברומא, אך מחלוקות בעיר אילצו אותו להעביר את שארית כהונתו בגלות, בעיקר בערים ולטרי, אנגני וורונה. לוקיוס הסתכסך עם פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשאלת ירושת נחלותיה של מטילדה, מרקיזת טוסקנה, וכמה הצעות לפשרה ביניהם נדחו על ידו. למרות המחלוקות ביניהם הם הסכימו על פעולה מוקדמת נגד כפירה, ואף הגיעו להסכמה על הצורך במסע צלב. לעומת זאת, האפיפיור סירב להכתרת היינריך פון הוהנשטאופן כיורש הכתר הקיסרי. ב-1184 הגדיר האפיפיור לוקוס השלישי את הוולדנסים כמינים.
ב-25 בנובמבר 1185 מת לוקיוס בוורונה, וסלסטינוס השלישי נבחר לאפיפיור במקומו.
רפי תבור

ביוגרפיה

נולד ברומניה. עלה לישראל בגיל 14. בשנת 1971 סיים לימודיו בבית הספר לאמנות הבמה בית צבי.

קריירה בתיאטרון

בין השנים 1973–1975 שיחק בתיאטרון העירוני באר שבע, ובין השנים 1975- 1980 בתיאטרון הבימה. כמו כן השתתף בלמעלה מ-50 הפקות שונות. גילם תפקידים ראשיים בהצגות בחו"ל בין השנים 1980–1989: "פאוסט" (פאוסט), "עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי" (ג'ירי), "ידיים מלוכלכות" (הוגו), "שלושת המוסקטרים" (ארמיס), "של מי החיים האלה לעזאזל", "רומיאו ויוליה" (טיבלט), "הו יוליה" (רומיאו), "ביקור הגברת הזקנה", "קן הקוקיה" (מרטיני), "האישה מהים" (הזר), "נשקיני קייט" (לורנצו), "זורבה היווני" (ניקוס) ועוד. בין השנים 1989–1993 שיחק בתיאטרון באר שבע בהצגות "שם המשחק" (רובי אורון), "בורגנים" (טרטב), "מפיסטו" (הגנרל), "מפגש משולש" (מארק דריסטל), "שלוש אחיות" (וורשינין), "באופן יחסי" (פיליפ), "צייד המכשפות" (הכומר ג'ון הייל), "אחים לנשק" (אריק מנדל), "כולם היו בניי" (דוקטור בייליס), "שוברים רגליים" (פרופסור טרנס אוקיף), "זינג"ר" (לורד ארנרדה קנופ), "אם הבית" (מיכה), "יתוש בראש" (רומן טורנול) ו"מ. בטרפליי" (מארק). בתיאטרון בית ליסין שיחק בהצגות "מסעותי עם דודתי" (הנרי פולינג), "הבית של מרווין" (ד"ר וואלי), "חקירה חוזרת בדבר מותו המוזר של אנרכיסט מפוקפק" (קווסטורה), "מים קדושים" (הרב), "הרולד ומוד" (פסיכיאטר), "ביאנקה" (ינקו סולומון), "כחול בוער" (החוקר קוקלי), "ערפל" (התובע, עו"ד כץ) "הקונצרט" (אורי), "אנדה" (מייק), "קול קטן" (מני קרן-פז) ו"חוף דייטונה" (ג'ו).

קריירה בקולנוע ובטלוויזיה

ב-1977 גילם עיתונאי בסרטו של מנחם גולן "מבצע יונתן".
ב-1990 השתתף בסרטו של סם פירסטנברג "נשיקה במצ"ח וגילם מאהב צעיר בסרטו של אברהם הפנר "אהבתה האחרונה של לורה אדלר".
ב-1994 גילם תפקיד של רופא במיני סדרה "משמרת לילה" שכתב אסי דיין.
ב-1995 גילם את חגי קרול בסדרת הטלוויזיה "סיטון" שיצרו אורי ובני ברבש.
ב-1997 גילם את יוסי גינוסר בסדרת הטלוויזיה שביים אורי ברבש "קו 300".
בין השנים 1996–1999 גילם את צבי רוטנברג בסדרת הטלוויזיה "כסף קטלני" שעסקה במאבקי כוח ומערכות יחסים על רקע עולם העסקים הבינלאומי. הסדרה זכתה למדרוג גבוה במיוחד ושודרה בפריים טיים בערוץ 2, ולאחר מכן בערוץ 3.
ב-1999 שיחק תבור בסרט הטלוויזיה של דני טופ "משחקי ראש" לצד דפנה רכטר ונירו לוי.
בין השנים 2001–2002 גילם את אלכס קדמי בטלנובלה "לחיי האהבה". ב-2002 גילם את שמשון בסרט הקולנוע "בית"ר פרובנס", שביים אורי ענבר, ובאותה שנה גילם את עמוס צור בסדרת הטלוויזיה "כנפיים", שביים שמואל אימברמן.
ב-2005 השתתף בסרט הטלוויזיה שביים רם לוי "עור" לצד אסי לוי ואלון אבוטבול.
ב-2006 גילם את עזרא בסדרת הטלוויזיה "זומזום" ששודרה בערוץ הילדים.
ב-2007 גילם את ארנסט גולדברג בסרטו של מנחם גולן "ריקוד מסוכן" לצד אליענה בקייר.
ב-2010 גילם את בוגי בסדרת הטלוויזיה "החיים זה לא הכל".
ב-2011 גילם את מיכאל כתפקיד אורח בסדרה "החברים של נאור".
בין השנים 2012 ל–2015 גילם את לואיס קליין בסדרה "החממה".
ב-2014 שיחק בסרט הקולנוע "מיתה טובה".

חיים פרטיים

לתבור בן משותף עם עדנה שביט ובן משותף עם שרי צוריאל. מתגורר בתל אביב.
חנוך שינמן

ביוגרפיה

בשנים 1984–1987 שירת בצה"ל ככתב בשבועון "במחנה". בשנת 1992 קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. התמחה אצל עו"ד אסנת מנדל במחלקת בג"ץ של משרד המשפטים, ואצל שופט בית המשפט העליון, תאודור אור. בשנת 1993 הוסמך כעורך דין.
בשנת 1996 קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת אוקספורד, על עבודה שכותרתה "Hart's Postscript to The Concept of Law", בהנחיית פרופ' יוסף רז. בשנת 1997 קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת ייל. בשנת 2006 קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה מאוניברסיטת פרינסטון, על עבודה שכותרתה "Putting Justice in its Place: Three Essays on Law and Justice", בהנחיית פרופ' ג'ון קופר. בשנת 2007 קיבל תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת ייל, על עבודה שכותרתה "Promises, Agreements, and Practices: Essays in Social Philosophy", בהנחיית פרופ' אנתוני קרונמן.
מאוגוסט 2004 עד יוני 2012 היה פרופסור זוטר לפילוסופיה באוניברסיטת רייס שביוסטון, ארצות הברית.
באוקטובר 2012 מונה לפרופסור למשפט ופילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. מחקריו עוסקים בפילוסופיה משפטית ובפילוסופיה חברתית. תחומי התמחותו כוללים גם דיני חוזים, דיני נזיקין, משפט פלילי והיסטוריה של אתיקה נורמטיבית.
ערך את הספר "Promises and Agreements - Philosophical Essays", שיצא לאור בשנת 2011 בהוצאת Oxford University Press.
אף-על-פי (אוניות מעפילים)

אף-על-פי הוא שמה של סדרת הפלגות העפלה שארגנו אנשי התנועה הרוויזיוניסטית בשלהי שנות השלושים שכללו שימוש בכלי שיט: אוניות וסירות, אחדים.

אף-על-פי א'

הפליגה מפיראוס במרס 1937, כשעל סיפונה 14 מעפילים. הייתה זו יוזמתו של משה קריבושיין (גלילי), סטודנט ארץ ישראלי ואיש התנועה הרוויזיוניסטית, ששהה באיטליה, נחשף לבעייתם של המוני פליטים יהודיים הנודדים מעיר לעיר, והחליט להירתם לעזרתם.
הוא יצר קשרים עם גורמים שונים, בין היתר נציבות בית"ר בווינה. וכך החלה בתנועה הרוויזיוניסטית ארגון תנועת עלייה בלתי לגאלית לארץ ישראל, שנקראה בשם: "עליית אף על פי". ב-13 באפריל 1937 הגיעה הספינה למפרץ חיפה, התקרבה לשובר הגלים וקריבושיין הצליח לעבור ממנה לחוף. משם עשה דרכו לביתו של עו"ד אברהם וינשל. וינשל הפנה אותו לאנג' יונה-קופ תמיר, אחיינו של זאב ז'בוטינסקי ומהנדס בחברת חשמל. תמיר גרם לניתוק החשמל בנמל למשך שעה. וכך בחסות החשיכה הוגנבו המעפילים לנמל ומשם לעיר חיפה.

אף-על-פי ב'

יצאה מאלבניה בספטמבר 1937 כשעל סיפונה 54 מעפילים.
הורידה את מעפיליה ללא תקלות בחוף דור (טנטורה) בעזרת בית"רים שבאו מזכרון יעקב.

אף-על-פי ג'

יצאה מאלבניה בפברואר 1938 כשעל סיפונה 86 מעפילים,
ההורדה נעשתה בחוף דור בהצלחה.

אף-על-פי ד'-ו'

שלוש אוניות אשר יצאו מפיראוס כשעל סיפונן הפליגו כ-381 מעפילים.
כולן הורידו את מעפיליהן בחוף דור בהצלחה.