google/wiki40b huggingface dataset:
אלכסנדר יגיילו

ביוגרפיה

אלכסנדר יגיילו נולד ב-5 באוגוסט 1461 בקרקוב, כבנם הרביעי של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, ושל אליזבת מאוסטריה, בתו של אלברכט השני, מלך גרמניה והונגריה מבית הבסבורג. אלכסנדר היה אחיהם של אולסלו השני, מלך הונגריה ויאן הראשון אולברכט, מלך פולין.
אחרי מות אביו ב-20 ביולי 1492 עלה אלכסנדר על כס הדוכסות הגדולה של ליטא, שהייתה באוניה פרסונלית עם הכתר הפולני. בשנת 1501 מת אחיו יאן הראשון אולברכט, מלך פולין, ואלכסנדר עלה לשלטון גם בממלכת פולין.
המחסור הכספי של הכתר גרמה לתלותו של אלכסנדר בחסדי הסנאט הפולני והאצולה, השלאכטה, שהשתלטו על מטבעות המדינה, שהיו עד אז אחד המקורות העיקריים לפרנסת המלכים הפולנים. בימי שלטונו גם סמכויותיו קוצצו ומעמדו היה לנחות. 
מחוסר משאבים, לא היה מסוגל אלכסנדר לעמוד מול לחצי המגיסטר הגדול של האבירים הטבטונים ולא יכול היה למנוע מאיוואן השלישי, הנסיך הגדול של מוסקבה לפלוש יחד עם הטטרים לתחומי הדוכסות הגדולה של ליטא.
אלכסנדר הסתפק בלהציב חיל מצב ליטאי בעיר סמולנסק ובעוד כמה מבצרים ולהיעזר לשירותי התיווך של אשתו, הלנה, בתו של איוואן השלישי על מנת להגיע אחרי התבוסה הקשה בקרב ודרושה, להפסקת נשק עם חמיו. לפי תנאי אותו הסכם נאלצה ליטא לוותר על שליש משטחה לטובת המדינה הרוסית שעוצמתה עלתה והלכה.
בימי שלטונו, ספגה פולין השפלה מידי נסיכות מולדובה שבגבולה הדרומי. רק אחרי מות שטפאן הגדול בשנת 1504, הנסיך הנערץ של המולדבים, הייתה מסוגלת פולין להחזיר את השפעתה על נסיכויות הדנובה. התערבות האפיפיור יוליוס השני על ידי לא פחות מ-29 בולות לטובת פולין ועל ידי סיוע כספי, כולל מדמי פטרוס, יכלו להגביל במשהו את שחצנות המסדר הטבטוני.
אלכסנדר יגיילו מעולם לא הרגיש בבית בפולין והסתמך קודם כל על נתיניו הליטאים. 
ידו הימנית הייתה המגנט האמיד הליטאי מיכאל גלינסקי, שהצדיק את אמון מלכו בו על ידי ניצחונו הגדול על הטטרים בקרב קלצק ב-5 באוגוסט 1506. בשורת הניצחון הגיעה אל אלכסנדר ברגעיו האחרונים לפני מותו בווילנה.
לפי מקורות מסוימים היה לו לפחות בן אחד, שהמשיך את השושלת, אך הדבר לא וודאי. 
אלכסנדר יגיילו היה השליט האחרון מבית גדמינים, שושלת ששמרה על השימוש בשפה הליטאית של אבותיה.
אחרי מותו בית יגלו הייתה דוברת פולנית בלבד.

תאריו

z łaski Bożej król Polski, a także ziemi krakowskiej, sandomierskiej, sieradzkiej, łęczyckiej, kujawskiej, wielki książę litewski, ruski, pruski oraz Chełmna, Elbląga i Pomorza, etc. pan i dziedzic
בחסד האל מלך פולין, וגם של ארץ קרקוב, סנדומיר, שראדזייה, לנצ'יץ, קויאבה, דוכס גדול של ליטא, ואדון ויורש של רוס, פרוסיה, חלמנו, אלבלונג ופומרניה, וכו'
החלקה יפנית

החלקה יפנית היא שם כולל למספר תערובות המשמשות לשינוי כימי של השיער, במסגרת החלקת שיער הנעשית לרוב, במכונים לעיצוב שיער. החלקה יפנית נבדלת מרוב ההחלקות האחרות בכך שהיא קבועה, ולא דועכת עם הזמן.

היסטוריה

המתכון הבסיסי של תערובת זו פותח במקור על ידי חברת יוקו (Yuko), שהיא חברת בת של חברת פייטן (Phiten) היפנית, המפתחת מוצרי אופנה, בריאות, וקוסמטיקה, ואשר רשמה עליו פטנט. במרוצת השנים, חברה זו, וכן, חברות אחרות, פיתחו מהמתכון הבסיסי תתי-מתכונים שונים (כלומר, פורמולות שונות הנבדלות מעט זו מזו בהרכבן הכימי) והן משמשות להחלקת שיער מסוגים שונים (כגון שיער יבש במיוחד, שיער צבוע, שיער חלק-יחסית וכו'). כך קרה שבעידן הנוכחי כל חברה למעשה מציעה סדרה אחת או יותר של פורמולות החלקה אשר כל אחת מהפורמולות שבסדרה מתאימה לסוגי שיער שונים.

פיתוחי יוקו

חברת יוקו פיתחה את סדרת "G-Cream" (המכונה בארץ בקרב ספרים "יוקו סיסטם", כלומר, "מערכת יוקו") הכוללות שתי פורמולות המשמשות להחלקת שיער. האחת, הפורמולה "H1" (הנקראת בעגת הספרים "יוקו סילבר") ומיועדת לשיער בריא ועקשן במיוחד, כלומר שלא עבר חמצון, צביעה, או תהליכים דומים; השנייה, הפורמולה "S1" (הנקראת בעגת הספרים "יוקו גולד"), שהיא חלשה הרבה יותר באפקט שלה, ומיועדת לשיער מעובד או פגום, או לשיער חלק יחסית. לשתי הפורמולות הללו של סדרת G-Cream יש חומר-מנטרל המתאים לכל אחת מהן, H2, וS2-, בהתאמה ל-H1, ו-S1, וכל הכיתובים הללו מופיעים על שפופרות החומרים.
פיתוח נוסף וחדש יותר של חברת יוקו נקרא "Straight Duo" (שפופרת סגולה-ורודה).

תחליפים

במרוצת השנים הסדרה של חברת יוקו הועתקה ושונתה, על ידי חברות כגון Q8 cosmetics (שפיתחה למשל את סדרת ה-"Nutristraight") הכוללת מספר מוצרים, ו-Zotos international (שפיתחה את סדרת ה-"Quantom thermal Straightener"), הכוללת, את הפורמולות "Normal/Resistant Formula" ו-"Color Treated Formula". תערובת Q8 נחשבת לתחליף העיקרי למוצרי יוקו, וספרים רבים מעדיפים להשתמש בו כאשר עלותו נמוכה יותר להם (על אף שייתכן וידרשו את אותו המחיר אותו היו דורשים לשימוש באחת מפורמולות יוקו).

בטיחות ואתיקה בביצוע החלקה יפנית

החלקה יפנית (ובכלל זה גם כל החלקת שיער אחרת) אמורה להתבצע במכונים מקצועיים אשר צוות מעצבי השיער בהן מוסמך ומאומן היטב בביצוע החלקות שיער (מסוג ספציפי או בכלל), והוא משתמש בתערובות חומרים קונבנציונליות ומוכרות כבטוחות (תחת שימוש נכון) על ידי רשויות הבריאות של אותה מדינה (במקרה זה משרד הבריאות הישראלי). ראוי כי אריזות החומר יהיו גלויות לעיני הלקוחות, ותוכנן יעורבב בסמוך ללקוח, ולא מאחורי דלתיים סגורות (הן שפופרת החומר המחליק והן שפופרת החומר המנטרל, אשר תמיד צריכות להתאים זו לזו). אין סיבה שמספרה מסוימת תסטה מדפוס פעולה זה. חלק ממכוני עיצוב השיער אף נותנים תעודת אחריות על החלקה יפנית.
לחברות השונות המפתחות את פורמולות ההחלקה היפנית (כגון חברת יוקו), נציגויות במדינות השונות (לרוב מדובר ביבואן הרשמי באותה מדינה) ויבואן זה מאגד תחתו מכוני עיצוב שיער העובדים עמו ישירות.
כאמור קיימים מכוני עיצוב שיער אשר שירותם העיקרי הוא ביצוע החלקות שיער. לא אחת, כאשר ספרים לא מקצועיים שאינם מיומנים בביצוע החלקה (זו ואחרות כגון החלקת קרטין) או, השתמשו בחומרים מחתרתיים כאלה ואחרים, או אסורים, התוצאה הייתה רחוקה מזו שהייתה מתקבלת בעשייה נאותה, והדבר גרר תביעה משפטית מצד הלקוח.
החלקה יפנית אף פעם לא אמורה להתבצע כאשר הספר עוטה מסכה על פניו, ואין צורך שהלקוח יעטה מסכה או מגבת על פניו שלו.
מדריד (קהילה אוטונומית)

היסטוריה

בתקופת האימפריה הרומית, השטח שבו נמצאת כיום הקהילה האוטונומית של מדריד היה בעל חשיבות מועטה. אחרי כיבוש האזור על ידי המוסלמים, השטח היה חלק מממלכת קסטיליה. במאה ה-16 פליפה השני מלך ספרד הפך את העיר מדריד לעיר בירתו. מאוחר יותר מחוז מדריד היה לחלק מקסטיליה החדשה. 
עם תהליך הרכבתן של הקהילות האוטונומיות מ-50 מחוזות ספרד, שהתרחש בשנים 1979–1983, מחוז מדריד היה אמור להיות חלק מהקהילה האוטונומית קסטיליה-לה מנצ'ה שהתבססה על "קסטיליה החדשה", עם מעמד מיוחד הנובע מהיות העיר מדריד בירת ספרד. אולם מכיוון שהייתה לכך התנגדות בשאר המחוזות שעמדו להתאגד לקסטיליה-לה מנצ'ה, הוחלט לא להכליל בה את המחוז. אחרי שגם רעיונות להכלילו במסגרת קסטיליה ולאון, או להקים מחוז פדרלי, בדומה לוושינגטון די. סי. לא התממשו, הוחלט שהפרלמנט הספרדי ינצל סעיף בחוקה המאפשר לו להעניק למחוז מעמד רגיל של קהילה אוטונומית, למרות שבניגוד לקהילות אחרות (כולל כאלה שהורכבו ממחוז בודד) לא היה למחוז ייחוד היסטורי.

גאוגרפיה

קהילת מדריד שוכנת במרכז המסטה (Meseta), הרמה המכסה את רובה של ספרד. רוב פני הקרקע הם מישוריים, בגובה ממוצע של כ-600 מטר. בחלק הדרום-מזרחי ישנם הרים נמוכים ועמקים קטנים. רכס ההרים סיירה דה גואדרמה (Sierra de Guadarrama) תוחם את הקהילה לאורך גבולה עם קסטיליה ולאון, ובאזור הררי זה ישנן פסגות שגובהן עולה על 2,000 מטר.
שטחה של קהילת מדריד הוא חלק מאגן הניקוז של נהר הטחו (הארוך שבנהרות חצי האי האיברי), ומשום כך הנהרות החשובים בקהילה הם יובלים של הטחו. אחד מיובלים אלו הוא נהר החרמה (Jarama), החוצה את הקהילה מצפון לדרום. נהר זה ויובליו הם נהרות קצרים עם זרימה דלילה אך עם גאות גבוהה. המים בקהילת מדריד הם מהטובים באירופה, וזאת הודות לתנאים הגאולוגיים של סיירה דה גואדרמה, משם נובעים הנהרות. ההרים ברכס זה משופעים בגרניט, סלע קשה המותיר מעט מאוד שאריות במים ומבטיח בכך שיהיו זכים.

אקלים

האקלים בקהילת מדריד הוא אקלים ים תיכוני. חודשי החורף הם קרים באופן מתון, עם טמפרטורות מינימום מתחת ל-8ºC. לעיתים קרובות בלילה יש קרה, ופעמים אחדות במהלך השנה אף יורד שלג. חודשי הקיץ הם חמים, עם טמפרטורות ממוצעות מעל ל-24ºC וטמפרטורות מקסימום מעל ל-35ºC. באזורים הגבוהים של סיירה דה גואדרמה הטמפרטורות נמוכות יותר והמשקעים מרובים יותר.

אוכלוסייה

אוכלוסיית מדריד גדלה בהתמדה מאז המאה ה-19: מכ-475 אלף תושבים בשנת 1857 לכ-6 מיליון בשנת 2006, כאשר בין השנים 1981-2005 קצב הגידול היה גבוה מהממוצע הארצי. 
בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 מדריד הפכה למרכז תעשייתי מהמעלה הראשונה, מה שמשך אליה מהגרים רבים, הן מאזורים פחות מפותחים של ספרד והן (מאז שנות ה-90) מארצות אחרות. כיום (2005), כ-13% מאוכלוסייתה הם מהגרים זרים (מעל הממוצע הארצי שעומד על כ-8.5%), כאשר למעלה ממחציתם מגיעים מארצות אמריקה הלטינית, והשאר מגיעים מאירופה, מצפון אפריקה וממזרח אסיה.

כלכלה

קהילת מדריד היא אחת הקהילות האוטונומיות העשירות ביותר בספרד. היא נהנית מצמיחה כלכלית גבוהה יחסית לשאר ספרד, ומושכת אליה את חלק הארי של ההשקעות הזרות במדינה. שיעור האבטלה עומד על כ-6.63% (2005). 
ענפי התעשייה העיקריים בקהילת מדריד הם מטלורגיה, תעשיית פלדה, תעשיות כימיות, ציוד תחבורה, בניית מטוסים ועוד. כמו כן, מדריד היא מקום משכנן של מספר חברות חשובות (ספרדיות וזרות), ביניהן ניתן למצוא את אריקסון, טלפוניקה, מיקרוסופט ו-IBM.
וילהלם, מרקיז באדן-באדן

ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-30 ביולי 1593 בבאדן-באדן, לאדוארד פורטונאט, מרקיז באדן-באדן ולמריה ואן אייקן, בתם של הברון יובסט ואן אייקן וברברה ממול. בשנת 1594 כבש ארנסט פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך את מרקיזות באדן-באדן, ובשנת 1596 ויתר אביו על זכויותיו לטובת וילהלם, אולם וילהלם קיבל את השליטה בנחלותיו רק לאחר תבוסתו של גאורג פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך בקרב וימפפן מידי יוהאן ט'סרקלס פון טילי.
בתקופת שלטונו של וילהלם, סבלה באדן מציד מכשפות איום, ובין השנים 1626–1631 נאשמו בכך 244 איש, רובם נשים, ו-231 נידונו ונשרפו.
בשנת 1631 וילהלם איבד את השליטה בנחלותיו לטובת השוודי גוסטב הורן, והוא חזר לשלטון רק לאחר שלום פראג (1635) ושלום וסטפליה ב-24 באוקטובר 1648. במהלך הלחימה הזו, וילהלם נפל בשבי, אך לא הוכר ושוחרר כחייל רגיל.
ב-22 במאי 1677 מת וילהלם בבאדן-באדן, ונכדו לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן עלה לשלטון במקומו.
לה סרנה

היסטוריה

לה סרנה נוסדה בידי חואן בואון (Bohón) בשם Villanueva de La Serena בפקודתו של הקונקיסטדור הספרדי פדרו דה ואלדיביה על מנת למסד את הקשר בין סנטיאגו דה צ'ילה ולימה. תאריך הייסוד המדויק שנוי במחלוקת, אולם נראה כי היא נוסדה בראשית ינואר 1544 או מספר ימים קודם לכן. ב-11 בינואר 1549 חרבה העיירה במרד אינדיאני בו היא נשרפה עד הייסוד ומרבית תושביה הספרדים נהרגו. בפקודת ואלדיביה הוקמה העיירה מחדש בידי פרנסיסקו דה אגירה (de Aguirre) ב-26 באוגוסט 1549 בשמה החדש San Bartolomé de La Serena במקום בו מצויה כיום הפלאסה דה ארמאס. ב-4 במאי 1552 העניק המלך קרלוס הראשון ללה סרנה את מעמדה כעיר.
בשלהי המאה ה-17 סבלה עיר הנמל מהתקפות חוזרות ונשנות של שודדי ים ופריביטירים דוגמת פרנסיס דרייק שפשט עליה ב-1578, ברתולומאו שארפ (Bartholomew Sharp) ששרף את העיר חלקית ובזז אותה ב-1680, ואדוארד דייוויס (Edward Davis) שהצית את מנזר סנטו דומינגו ב-1686. ב-8 ביולי 1730 כמעט וחרבה העיר לחלוטין ברעש אדמה.
טירת גרוייר

טירת גרוייר היא טירה מימי הביניים הנמצאת בעיירה גרוייר שבקנטון פריבור, והיא אחת הטירות המפורסמות ביותר בשווייץ. היא מוכרת כאתר מורשת שווייצרי.
הטירה נבנתה בין השנים 1282 ל-1290, בסגנון הביצורים הריבועיים המאפיינים את סבויה. הייתה רכושם של דוכסי גרוייר עד פשיטת הרגל של הדוכס מישל בשנת 1554. בעלי החוב שלו, הקנטונים פריבור וברן חלקו את אחוזתו. בין השנים 1555 עד 1798 הייתה הטירה משכנם של האחראים על המיסים ואחר כך של הפרפקטים שנשלחו על ידי פריבור. בשנת 1849 הטירה נמכרה למשפחות בובי ובאלאנד והן השתמשו בה כבית הקיץ שלהם ושיפצו אותה. בשנת 1938, קנה הקנטון את הטירה בחזרה והפך אותה למוזיאון פתוח למבקרים. מאז 1933, קרן שימור מפקחת על הבניין ושומרת על הבניין ותכולתו.
הטירה היא משכנן של שלוש גלימות של מסדר גיזת הזהב. הן חלק משלל המלחמה שנתפסו על ידי הקונפדרציה השווייצרית (שכלל את כוחות גרוייר) בקרב מורטן נגד שארל הראשון דוכס בורגנדי בשנת 1476. כאשר שארל ציין שנה למות אביו, אחת הגלימות היא גלימת טקס שחורה עם סמלו של פיליפ השלישי רקומה עליה. אוספים של ציורי נוף מהמאה ה-19 של הציירים ז'אן-בטיסט קאמי קורו, ברתולומיאו מן ואחרים מוצגים בטירה, וכן אוסף בינלאומי של אמנות פנטסטית.
הטירה, יחד עם העיר מימי הביניים מהווה יעד תיירותי חשוב ומושכת אלפי תיירים מדי שנה.
צנזורה פנימית

בכלים השונים להפצת מידע, כגון אמצעי התקשורת, הוצאה לאור ותעשיית הקולנוע, צנזורה פנימית או צנזורה עצמית היא הטלה וולונטרית, על ידי המו"ל או המפיק, של הגבלות על פרסום מידע, כתוצאה מאינטרסים כלכליים, חברתיים או אחרים של המו"ל או המפיק, אינטרסים העומדים בסתירה לעיקרון של זכות הציבור לדעת. הצנזורה הפנימית שונה מסתם צנזורה, המוטלת על ידי השלטון.
במדינות בעלות משטר לא-דמוקרטי קיימת אפשרות כי יוצרים יגנזו חומרים מתוך חשש לשלומם. במדינות דמוקרטיות קיימות מספר סיבות לצנזורה עצמית: לעיתים נובעת הצנזורה הפנימית מלחצים שהופעלו על המו"ל, למשל על ידי לקוחותיו, המפרסמים וכו'.
לכל אמצעי תקשורת יש מדיניות עריכה גלויה וברורה, והפעלה של מדיניות זו איננה בגדר צנזורה פנימית. בהתאם לכך, החלטה של עיתון, היוצא לאור על ידי מפלגת שמאל, שלא לפרסם מאמר בעל אוריינטציה ימנית היא החלטה שבמסגרת מדיניות העריכה, ואיננה בגדר צנזורה פנימית. גם החלטה לפסול מאמר משום שלדעת העורך הוא באיכות ירודה ואינו ראוי לפרסום איננה בגדר צנזורה פנימית. צנזורה פנימית בעיתון היא החלטה לגנוז ידיעה, או לפרסמה בהצנעה לא-סבירה, כאשר ידיעה זו מנוגדת לאינטרסים של העיתון, אף שמבחינת טובת הקורא ראוי לפרסם ידיעה זו.
לעיתון עשויים להיות אינטרסים כלכליים, בדמות חברות הקשורות בו. לעיתים נוקטים העיתונים גילוי נאות, ומציינים, בידיעה העוסקת בגוף הקשור לעיתון, שמדובר בגוף כזה (כך שייתכן שיש בידיעה צנזורה פנימית).
בתעשיית הקולנוע בארצות הברית נהג משנות השלושים ועד אמצע שנות השישים קוד הייז, שהיווה צנזורה פנימית בתעשייה זו.
מחלף המעפילים

המחלף

תחילה היו נתיבי איילון מסתיימים במחלף שבעת הכוכבים, אך בעקבות הארכת כביש 531 וחיבורו לנתיבי איילון כביש 20 הוארך עד אליו.
כביש 531 נמצא צפונית למחלף בערך קילומטר אחד.
למחלף רשפון-געש הכביש קיים לכיוון צפון בלבד. בעתיד יתווסף לקטע זה איילון דרום ויתחבר גם הוא למחלף.
מת'יו גוד

ביוגרפיה

גוד נולד באקסטר שבדרום מערב אנגליה לאם, אחות ובמאית בתיאטרון חובבים ולאב, גאולוג. לגוד אח ביולוגי, שני אחים למחצה ושתי אחיות למחצה.
גוד למד דרמה באוניברסיטת ברמינגהאם ולאחר מכן ב"אקדמיית וובר דוגלס" שבלונדון, כסטודנט למשחק הושפע רבות מהשחקן מייקל גמבון.

קריירת משחק

בשנת 2002, החל גוד את דרכו בסרט הטלוויזיה "Confessions of an Ugly Stepsister". בשנת 2004, שיחק בתפקיד ראשי בקומדיה הרומנטית "חופשייה לאהבה" בתפקיד הסוכן החשאי בן קלדר, והתפרסם לראשונה בסרטו של וודי אלן "נקודת מפגש".
בתפקיד הפריצה שלו עבור אלן גילם גוד את טום יואיט, ארוסה העשיר וקל הדעת של נולה רייס (סקרלט ג'והנסון).
בסוף 2005 שיחק גוד בקומדיה הרומנטית הבריטית "קליק" בתור האק שארוסתו רייצ'ל מתאהבת בלוסי (לנה הידי), האחראית על סידור הפרחים בחתונה.
ב-2007 הופיע בסרט הפשע "המשקיף" וגילם את מנהיג כנופיית השודדים גארי ספרגו.
בשנת 2009 זכה גוד לפרסום עולמי בזכות תפקיד גדול שעשה בסרט גיבורי העל האפל "השומרים". גוד זכה בתפקיד האדם החכם בעולם אדריאן וייט לאחר שג'וד לאו וטום קרוז ויתרו עליו עקב בעיות תקציביות.
גוד הופיע בנוסף בסרט הדרמה "סינגל מן" בתור ג'ים מאהבו האמריקאי הצעיר של הפרופסור הבריטי ג'ורג' פלקונר (קולין פירת').
ב-2010 שיחק בקומדיה "שנה מעוברת" בתפקיד דיקלאן או'קלאגן, שף אירי בו מתאהבת אנה בריידי (איימי אדמס) בעת טיולה באירלנד. באותה שנה שיחק גם בסרט "צומת בית הקברות". בשנת 2011, שיחק בתפקיד ראשי בסרט "איש בוער". ב-2012, התארח בפרק בסדרה "שירת הציפורים". ב-2013, הופיע בסרטים "סטוקר" לצידה של ניקול קידמן ו"בל", והתארח בפרק בסדרה "לרקוד על הקצה".
בשנת 2014 החל לשחק בסדרה האישה הטובה בדמותו של פין, והתארח בפרק בסדרה אחוזת דאונטון בדמות הנרי טלבוט. הוא חזר לגלם את דמותו בעונה השישית והאחרונה של הסדרה. באותה שנה הוא גילם את יו אלכסנדר בסרט "משחק החיקוי". ב-2015, הופיע בסרט "לחץ" בדמותו של מיטשל.
בשנת 2016 שיחק בסרט השואה של רוברט זמקיס, "בעלי ברית" לצידם של בראד פיט, מריון קוטיאר, ג'ארד האריס וליזי קפלן. ב-2017 שיחק במותחן הפעולה "אוברדרייב" לצד אלכס פטיפר.
משנת 2018 משחק בסדרה "ליל המכשפות" על גילויין של מכשפות של רשת סקייפוקס בתור מת'יו דה-קליירמונט. (תפקיד ראשי)
הסדרה חודשה לעונה שנייה שתצולם בשנת 2019.

חיים אישיים

החל משנת 2007, גוד במערכת יחסים עם סופי דיימוק. לזוג שתי בנות: מתילדה (נולדה במרץ 2009) וטדי (נולדה בספטמבר 2013).
עיט נצי אורמטי

תיאור

אורכו של העיט 56–68 ס"מ, מוטת כנפיו 117–142 ס"מ ומשקלו 960–1,650 גרם. הוא בעל ציצה שחורה ובולטת על הראש, הזנב ארוך והכנפיים מעוגלות וקטנות יחסית. העיט שחור ברוב גופו, אך צידי הצוואר והחזה ערמוניים וחזקים והחזה והבטן מנוקדים בהרבה נקודות לבנות, מה שמשתשלשל למטה עד לנוצות הרגל הענקיים והחזקים. הכנפיים חומות-כהות מנוקדות מעט בלבן והזנב לבן ומפוספס בשחור. הראש לבן עם קו שחור מתחת לעיניים. לעומת הבוגרים הצעירים בעלי גוף לבן עם ציצה קטנה אפורה, החזה והגב חומים מעט ויש פסים על הרגליים ועל הזנב.
העיט חי ביערות הגשם ממרכז מקסיקו וחצי האי יוקטן עד לפרו וארגנטינה. הוא מומחה בחיים ביער ואינו פעיל מאוד בזמן שאינו צד והוא חי בדרך כלל בגפו. 
הוא צד יצורים קטנים שונים כמו יונקים קטנים, זוחלים יער כמו נחשים ולטאות ועופות - גדולים בעיקר כמו אנפות, תוכים, ברווזים ותרנגולים. מבין היונקים הוא צד עטלפים, עכברים, קופים, אגוטים ואף דורבנים צעירים. אלה שחיים באזור החוף אפילו ינסו לחטוף גדגים אם כי זה לא הטרף העיקרי שלהם.
העיטים נמצאים בזוגות בעונת הרבייה ובונים קן ענקי מענפים ובוץ על העץ שיכול להגיע לעומק 1 מ'.
בית המזימות

תקציר עלילה

סופיה לאונידס, נכדתו של איל ההון היווני-בריטי אריסטיד לאונידס, מבקרת במשרדו של הבלש הפרטי צ'ארלס הייווארד, ומבקשת ממנו לחקור את מותו של אריסטיד. היא חושדת שהסב נרצח בידי אחד מבני משפחתה. סופיה מציינת שבזריקת האינסולין אותה מקבל אריסטיד באופן קבוע, נמהל פיזוסטיגמין מטיפות העיניים שלו, שגרם לו להתקף לב. סופיה מאמינה שהדבר נעשה במזיד. צ'ארלס בחוסר רצון בולט מקבל את תיק החקירה, גם בשל הרומן הקצר שהיה לו עם סופיה בקהיר. צ'ארלס מבקש את אישורו של פקד טאוונר מהסקוטלנד יארד, שמכיר אותו מעבודתו עם אביו של צ'ארלס.
באחוזה של משפחת לאונידס צ'ארלס חוקר את בני המשפחה, ומוצא מניעים לרצח לכל אחד מהם. כולם יורשים סכומים גדולים מעזבונו של ארסיטיד. כולם ידעו על טיפות העיניים, מכיוון שארסיטיד דיבר על כך שאפשר להרוג אותו באמצעותם. כולם נטרו טינה לאריסטיד על כך שהיה בריון מניפולטיבי.
לייד אדית' האבילנד היא אחות אשתו הראשונה של אריסטיד, שעברה לגור באחוזה ולטפל בילדיה היתומים. היא תעבה את גיסה על קשיחותו כלפי נכדיו. אדית מסתובבת באחוזה והורגת חפרפרות בעזרת רובה ציד.
בנו הבכור של אריסטיד, פיליפ, שנא את אביו על כך שדילג עליו כיורש לעסק המשפחתי, ועל סירובו לממן הפקה של סרט לפי תסריט שכתב עבור אשתו, מגדה.
ילדיהם של פיליפ ומגדה, הם שלושת הנכדים של אריסטיד: סופיה, יוסטס (נער נכה בגיל העשרה שמאמין שסבו בז לו), וג'וזפין (ילדה פקחית בת 12, שמרגלת אחרי כולם בבית, ורושמת כל דבר במחברת שלה).
הבן הצעיר, רוג'ר, מנהל את העסק המשפחתי, אבל נכשל בכך, ופעמים רבות חילץ אותו אביו מקשיים כלכליים. אשתו השתלטנית קלמנסי היא בוטניקאית ולה ידע רב ברעלים.
אשתו השנייה של אריסטיד, ברנדה, היא צעירה ממנו בהרבה, והייתה רקדנית בקזינו בלאס וגאס. בני המשפחה חושדים בה שהיא הרגה את אריסטיד, במיוחד רוג'ר, שמאשים אותה בהיותה רודפת בצע. היא זו שהכינה את זריקת האינסולין שגרמה למותו. כמו כן היה לה רומן עם לורנס בראון, המורה הפרטי של ילדי לאונידס. כשנפתחת הצוואה של אריסטיד מתברר שהיא איננה חתומה, ולכן ברנדה היא היורשת של כל רכושו.

הפקה

הדרמה מבוססת על רומן באותו שם מאת אגאתה כריסטי. שלב הצילומים החל בספטמבר 2016. חלק מהצילומים נעשה בספריית מוהן שבקינגס קולג' לונדון. חלקים אחרים מהסרט צולמו בטינטספיד ליד בריסטול. מיינלי מנור שליד פליט בהמפשייר שימש לצילומי החוץ של הסרט. מעצב ההפקה של הסרט היה סיימון באוולס.
את המוזיקה המקורית כתב הוגו דה צ'ייר.

קבלה וביקורת

באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט דירוג של 56% המבוסס על 25 ביקורות עם ציון ממוצע של 5/10. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון ממוצע של 59 מתוך 100, המבוסס על 8 מבקרים.
חצאית עיפרון

חצאית עיפרון היא חצאית ישרה, צרה המגיעה בדרך כלל לברכיים. היא נקראת על שם צורתה: ארוכה וצרה כמו עיפרון.

סגנון

חצאית עיפרון ניתנת ללבישה בפני עצמה או כחלק מחליפה. בדרך-כלל יש לה פתח בחלק האחורי, או בצדדים. היא  יכולה להגביל את התנועה של הלובשת. לפעמים מאחורה יש קפל צר. חצאיות עיפרון העשויות מבד גמיש כגון סריג לא צריכות פתח מאו קפל מאחור.
נהוג לנעול נעלי עקב עם חצאית עיפרון, בצירוף גרביונים, מראה המזכיר את עידן חצאית העיפרון הקלאסית של 1950. ניתן גם ללבוש חצאיות עיפרון עם נעליים שטוחות, מה שמקנה ללובשת מראה צעיר ומזכיר את שנות ה-60.

היסטוריה

קודמתה של חצאית העיפרון במערב הייתה חצאית האבל בהשראת הבלט הרוסי, שרווחה בסוף המאה ה-19 אך לא הייתה נוחה להליכה.
המעצב הצרפתי כריסטיאן דיור הציג את חצאית העיפרון הקלאסית באוסף האופנה שלו ב-1954 . חצאית העיפרון  הפכה במהירות לפופולרית מאוד, במיוחד עבור לבוש משרדי. הצלחה זו נבעה  מרצונן של נשים ללבוש אופנות חדשות בעקבות מלחמת העולם השנייה, ולאחר הצנע הכלכלי בזמן המלחמה הקרה כאשר בדים היו יקרים.

בעיות בלבישת חצאית עיפרון

חצאית עיפרון מקשה על תנועות הלובשת. ההליכה היא אטית, וכניסה ויציאה ממכונית לוקחת בפועל יותר זמן. החצאית מקשה מאוד על פעילויות כגון טיפוס על סולמות ורכיבה על אופניים. כאשר יושבים, הרגליים צריכות להיות קרובות.
מונטריי (קליפורניה)

היסטוריה

בשנת 1602 ביקר במקום סבסטיאן ויסקאינו והעניק למקום את שמו מונטריי.
מקום יישוב במונטריי נוסד בשנת 1770 כנקודה הצפונית ביותר בממלכה הספרדית בצפון אמריקה. המקום כלל כמה בקתות בוץ שנושבו בידי חיילים ונזירים שהביאו למקום כמה מאות אינדיאנים ובקשו להנהיג את המקום על פי כללי המנזר הפרציסקני. התושבים קבלו פעם בשנה אספקה בספינה שהגיעה ממקסיקו, מרחק של מעל 3000 קילומטר והתבססו על יבולים מקומיים שלעיתים קרובות כשלו. לאחר כשנה וחצי נפרדו הנזירים מהחיילים והקימו נקודת יישוב כמה קילומטרים מזרחה, בשם הר כרמל, כדי להרחיק את הנשים האינדיאניות מהחיילים הספרדים.
בשנת 1786 ביקר במקום ז'אן-פרנסואה לה פרוז במסגרת מסעו מסביב לעולם, ביקור ראשון של אירופאי לא ספרדי במקום. ז'אן-פרנסואה לה פרוז השאיר ביומנו תיאור של המקום בעת ביקורו. בשנת 1792 ביקר במקום ג'ורג' ונקובר שתיאר את המקום כנעדר כל רמז לקשר עם אירופה או עם מתורבת כלשהו. הבתים היו נעדרי ריצוף והיו בהם רק מינימום של רהיטים.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אקלים

האקלים של העיר מונטריי נשלט על ידי קרבתה לאוקיינוס השקט המגיע בשיאו לאקלים ים-תיכוני. כתוצאה מכך הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת נעה בין 16 מעלות צלזיוס בחורף עד ל-22 מעלות בקיץ, עם כמות משקעים שנתית ממוצעת של 495 מ"מ היורדת בעיקר בתקופת הגשמים בקליפורניה בין החודשים נובמבר לאפריל. בממוצע העיר סופגת כ-70 ימים גשומים בשנה. במהלך החורף נדיר לראות שלג בעיר, על אף שלעיתים יורד שלג על פסגות ההרים הצופים על העיר.

תרבות ואמנות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
במונטריי יש קהילת אמנים משמעותית יחסית לגודלה, והיא מהווה את מרכז התרבות של מחוז מונטריי שבו קרוב לחצי מיליון תושבים.

חינוך

מספר מוסדות חינוך ממוקמים באזור מונטריי, כולל אוניברסיטת קליפורניה שבמפרץ מונטריי (CSUMB), המכון לשפות של משרד ההגנה (Defense Language Institute), בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים (Naval Postgraduate School), קולג' מונטריי לחוק ומשפט, מכון מונטריי ללימודים בינלאומיים (Monterey Institute of International Studies) וקולג' חצי האי מונטריי.
ליאון קלנר

ביוגרפיה

קלנר שנולד בטרנוב שבגליציה, למד עברית בגיל שלוש, ובגיל חמש החל ללמוד בחדר. בשנת 1876 החל את לימודיו בסמינר התאולוגי בברסלאו. בשנת 1880 החל את לימודיו באוניברסיטת וינה שם למד שפות גרמאניות בדגש על השפה האנגלית וספרות אנגלית. בשנת 1883 קיבל תואר דוקטור. בשנת 1887 עבר ללונדון ושם המשיך בפעילותו האקדמית. בשנת 1890 חזר לאוניברסיטת וינה ולימד בה ספרות אנגלית. בשנת 1904 החל ללמד באוניברסיטת צ'רנוביץ כפרופסור לאנגלית. בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט מצ'רנוביץ. אחרי המלחמה שימש כמתורגמן בלשכת נשיא אוסטריה, ולימד באוניברסיטה הטכנית של וינה.
בתו של קלנר, דורה, הייתה נשואה מספר שנים לפילוסוף ולטר בנימין. בת נוספת פאולה ארנולד הייתה עיתונאית וצפרית שאף חיברה מדריך לציפורי ישראל.
קלנר נפטר בווינה ב-1928.

פעילותו הציונית

בשנת 1896 הפך קלנר לחברו ולעוזרו של תאודור הרצל ואף נשמעה הטענה כי קלנר הוא שתרם להרצל את המוטו "אם תרצו - אין זו אגדה" לספרו "מדינת היהודים" שאותו גם סייע לו לתרגם לאנגלית. קלנר הרבה לפרסם בעיתון הציוני Die Welt, אך כיוון שנשא במשרה ציבורית עשה זאת תחת שם העט Leo Rafaels. לאחר פטירתו של הרצל מונה קלנר על עזבונו הספרותי. בשנת 1908 פרסם שני כרכים של כתבי הרצל, בשנת 1920 פרסם חלק ראשון מתוך ביוגרפיה של הרצל. קלנר גם סייע להנס הרצל בתרגום יומניו של אביו לאנגלית.