google/wiki40b huggingface dataset:
בית הכנסת עדס

בית הכנסת עַדֶס נמצא בשכונת נחלת ציון בירושלים, והוא המפואר מכל בתי הכנסת בנחלאות. הוקם בשנת ה'תרס"א - 1901 על ידי בני משפחת עַדֶס האמידה שמוצאה מחלב, והוא קרוי על שם עובדיה יאשיהו עדס ויוסף יצחק עדס.
במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העצמאות נפגע בית הכנסת בהפגזות, וסימני פגיעה נותרו עד היום. במלחמת ששת הימים שימש המקום, שרובו מתחת לפני הקרקע] כמקלט זמני.
רב בית הכנסת משנות ה-90 ועד לפטירתו בשנת 2013, היה הרב רחמים לוי, ששימש גם רבה של שכונת נחלאות.

אומנות

קירות אולם התפילה מעוטרים בציורי קיר שנעשו בשנים 1912–1913 על ידי תלמידי בית הספר לאמנות בצלאל בהנחיית האמן יעקב שְׁטַארְק, שחתימתו מתנוססת באחת הפינות.
בכותל המזרח ארון קודש ענק, עשוי מעץ משובץ בצדף, שהובא חלקים חלקים מסוריה. בבית הכנסת מוצג העתק של כתר ארם צובא - כתב יד חשוב של התנ"ך, עליו שמרה הקהילה היהודית בחלב (השרידים המקוריים שנותרו מכתב יד זה מצויים בהיכל הספר).
הפרסקאות על הקירות מתארים את סמלי שבטי ישראל. זמן קצר לאחר שהשלים האמן שטרק את ציורי הקיר, מחקו המתפללים את סמלו של שבט דן שהוא נחש. הסיבה לכך היא כי על פי הקבלה, אם אשה הרה רואה נחש, ואפילו סמל של נחש, היא עלולה להפיל. מאחר שהסמל התנוסס על הקיר המזרחי, מול עזרת הנשים שלרוחב הקיר המערבי, הוחלט להסירו. כיום (2017), סמל הנחש קיים.
בשנת 2009 הזמינו פרנסי בית הכנסת רסטורטור מצרפת לשחזר את ציורי הקיר של אמני בצלאל. הלה גרם נזק עצום בשימור אופי הציורים וטכניקות יצירתם המקורית. בעקבות לחץ שהופעל על פרנסי בית הכנסת בעניין זה, הופסקה עבודת הרסטורטור, ורק באפריל 2015 הושלמה העבודה על הקיר הצפוני על ידי אמני רשות העתיקות ובליווי יד בן צבי.
לצד עבודתו המונמנטלית של הצייר שטרק, מצויות בבית הכנסת עבודותיו של האמן הירושלמי, בן השכונה, יגאל תמיר (תם).
לבקשת ההנהלה, ביצע יגאל עבודת רסטורציה מקיפה של ההיכל.
במקביל – לקראת שנת המאה לבית הכנסת – עיצב תמיר וביצע תיבת חזנים שהחליפה את תיבת האבן הלא מקורית שהוצבה במקום מאז שנות החמישים. 
כהמשך סגנוני של ההיכל, נבנתה התיבה מעץ אגוז גושני בו תוגלפו דגמים הלקוחים מן ההיכל, ושובצו בו פלחי צדפות פנינה עתיקות מן הים האדום ("ג'דווי").
במקביל לעבודת הרסטורציה של ציורי הקיר שנעשתה בידי אמני רשות העתיקות, עיצב תמיר ובנה את "קיר המערב"
ובתוכו מחיצה לעזרת הנשים  -  כולה עבודת תגלוף ותשבוץ של צדפות הפנינה, באופן שיוצר מעין דיאלוג עם קיר המזרח.
שילוב מכלול עבודות האמנות תרם תרומה משמעותית להפיכת בית הכנסת לאתר מורשת לאומית.

מסורת מוזיקלית

בבית הכנסת עדס נשמרת בדקדקנות המסורת המוזיקלית של יהודי חלב. תפילות השבת נערכות לפי סדר בין המקאמים השונים, דהיינו לכל פרשה ישנו מקאם אשר לפיו נקבעים הלחנים בתפילת אותה השבת. 
בשבתות החורף בהן הלילות ארוכים נמשכת מסורת אמירת שירת הבקשות בשעות הלילה המאוחרות עד הבוקר. השירה מחולקת לשתי קבוצות: קבוצה אחת יושבת בצדו הימני של בית הכנסת והשנייה משמאל, ובתי הפיוטים ואף קטעי הסולו מחולקים בין שתי הקבוצות חליפות.
בכל שבתות השנה מתקיים לאחר תפילת המנחה "עונג שבת" שאף בו נקראים פיוטים. פתיחתו היא בפיוטים הלקוחים מסיום שירת הבקשות ועיקרו בפיוטים חדשים יותר המורכבים על לחנים הלקוחים מן השירה הערבית, בדרך כלל לפי המקאם של אותה שבת או של השבת שאחריה. 
לאחר שירת הבקשות או עונג שבת נערכת מכירה פומבית של קדיש אשר הזוכה בו מכבד את אחד הפייטנים לומר קדיש על ישראל בניגון נעים.
אקסל רוז

ביוגרפיה

רוז נולד בשם ויליאם ברוס רוז בעיר לפאייט שבאינדיאנה. אמו של רוז שרון אליזבת ילדה אותו כשהייתה בת 16. אביו הביולוגי נטש אותו כשהיה תינוק והוא נהרג ב-1984. רוז גדל עם אמו ובעלה תחת השם ויליאם ביילי. הוא החליט לשנות את שם משפחתו לרוז, כשהגיע ללוס אנג'לס וגילה שזהו שמו של אביו הביולוגי. רוז גדל בבית נוצרי אדוק ובילדותו היה חבר בלהקת המקהלה של הכנסייה. בגיל 15, לאחר שסבל התעללויות קשות מצד אביו החורג, החליט לברוח מהבית ולעבור לקליפורניה, ביחד עם חברו מילדות איזי סטראדלין הגיטריסט.
מסופר כי כשהגיע ללוס אנג'לס, עצר אותו אדם זר ואמר לו: "You know where you are? you're in the jungle baby" ("אתה יודע היכן אתה? אתה בג'ונגל מותק"). על בסיס המשפט הזה כתב את אחד משירי הלהקה - "Welcome to the jungle" ("ברוך הבא לג'ונגל").

להקתו

לאחר שהיו חברים במספר להקות כושלות, הקימו השניים את ההרכב "הוליווד רוז", שלאחר זמן קצר הפכה ללהקת "Guns N' Roses". בשנת 1987 יצא לאור אלבום הבכורה, ששמו - Appetite for Destruction ("תיאבון לחורבן"). אלבום זה ואלבומם הבא, G N' R Lies, שיצא שנה מאוחר יותר, זכו להצלחה והקנו לרוז הכרה בעולם המוזיקה. בן לילה הפך הסולן - שבעבר התפרנס אפילו כמשתתף בניסויים רפואיים בתמורה למעט כסף - לכוכב עולה.
בעקבות עימותים תכופים עם חברי להקתו ועם חברי להקות אחרות שהידועים בהם הם העימותים הפומביים עם קורט קוביין, סולן נירוונה ועם וינס נייל, סולן מוטלי קרו. עזבו חברי להקה רבים ואחרים הצטרפו, לאחר סיום סבב ההופעות Use Your Illusion, שבמהלכו ביקרו גם בישראל, התפרקה הלהקה עקב חילוקי דעות מקצועיים. רוז וחבר הלהקה סלאש לא הצליחו להגיע להסכמה בנוגע להמשך תפקודה של הלהקה ולהסכמה על סגנון המוזיקה שינגנו.
אקסל רוז, שבחר לרשום את זכויות היוצרים של שירי הלהקה על שמו, גרם לתסכול רב אצל סלאש אשר יצא בהכרזה פתאומית בהופעה ב-30 באוקטובר 1996 ואמר כי "אין מקום כזה, עיר גן-עדן" ("There is no such place paradise city"), ועזב.
בשנים האחרונות חזר רוז להופיע עם הרכב חדש הנקרא גם הוא בשם "Guns N' Roses". ההרכב מנגן את השירים הישנים של הלהקה, לצד שירים חדשים שנכתבו ברובם על ידי רוז.
באפריל 2016 ההרכב המקורי של הלהקה התאחד (חלקית משום שאיזי סטראדלין הגיטריסט וסטיבן אדלר המתופף לא חזרו ללהקה) וסלאש ודאף מק'אגן חזרו ללהקה. ב-15 ביולי 2017 רוז והלהקה הגיעו למופע בישראל כחלק ממסע ההופעות Not in this Lifetime.

AC/DC

בשנת 2016 רוז הצטרף לסיבוב הופעות של להקת הרוק AC/DC בעקבות פרישתו של סולן הלהקה בריאן ג'ונסון.

חייו האישיים

בשנת 1994 פורסם כי אשתו לשעבר, ארין אברלי, סבלה ממסכת התעללות נפשית ופיזית שאף הביאה לאשפוזה.
פייה-נואר

פייה-נואר (בצרפתית: Pied-Noir, מילולית: "כפות-רגליים שחורות") הוא כינוי למתיישבים הצרפתים באלג'יריה ותושביה היהודים שהיגרו לצרפת המטרופוליטנית לאחר מלחמת העצמאות של אלג'יריה. בהרחבה הכינוי מתייחס לכלל האירופאים יושבי הקולוניות הצרפתיות בצפון אפריקה.
לפני מלחמת אלג'יריה נקראו חברי קבוצה זו בפשטות "אלג'יראים", בעוד שילידי המקום נקראו ברברים, ערבים או "ילידים". במפקד האוכלוסין האחרון שערכה ממשלת צרפת באלג'יריה ב-1 ביוני 1960, נמנו 1,050,000 לא-מוסלמים (רובם נוצרים קתולים), ובהם 130,000 יהודים.
בעת מלחמת העצמאות האלג'יראית נלחמו הפייה-נואר שלא היגרו לצרפת נגד כוחות החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה (FLN). התקוממותם של הפייה-נואר נגד תוכנית הדה-קולוניזציה של פייר פלימלן הביאה לקיצה את הרפובליקה הצרפתית הרביעית ב-1959 ולבחירתו של שארל דה גול לראש ממשלתה. באופן אירוני היה זה דה גול שהוביל את השלמת תוכנית הדה-קולוניזציה ונסיגת צרפת מאלג'יריה. עקב הנסיגה היגרו בין השנים 1962 ל-1964 רוב הפייה-נואר (כ-800,000) לצרפת האירופאית, במה שקרוי עם שם הביטוי הצרפתי ליציאת מצרים, ה"אקסודוס" (exodus). מתוך ה-200,000 שנותרו באלג'יריה בתום שנות השישים נשארו בה כ-50,000 בלבד.
הפייה-נואר הואשמו על ידי השמאל בתמיכה בקולוניאליזם, בניצול העבודה הזולה של המקומיים לשם התעשרות, בהתארכותה של מלחמת אלג'יריה שגזלה מצרפת משאבים רבים ללא כל תוחלת, ובהרס הרפובליקה הרביעית.

מקור הביטוי

לא ברור בדיוק מתי והיכן נטבע הביטוי. "כפות-רגליים שחורות" היה האפיון של פועלי ההסקה בספינות הקיטור שנעו בים התיכון, אשר עבדו ברגליים יחפות על ערמות של פחם, זפת ופיח. רוב הפועלים היו צפון-אפריקאים ומכאן שיוך השם לצפון אפריקאים (ערבים), לאחר מכן נדד השם בצרפת לאירופאים הצפון-אפריקאים. 
גרסה אחרת קובעת שלמתיישבים האירופאים הייתה תלבושת אחידה שכללה כובע, ז'קט ומכנסיים לבנים ומגפיים שחורים ומכאן השם. גרסה נוספת נוקבת את מקור הביטוי בעבודת האדמה של המתיישבים בכרמי הענבים, בהם בוססו בבוץ כהה.

הפייה-נואר בתרבות

תרבות הפייה-נואר מתאפיינת בצד פטריוטיות צרפתית, גם בגעגוע נוסטלגי לחיים בצפון אפריקה. מקרב הפייה נואר צמחו דמויות חשובות בתרבות, בחברה ובהגות הצרפתית (רבים מהם יהודים) כאלבר קאמי (כמו גם גיבורי ספריו "הזר" ו"הדבר"), אנריקו מסיאס, איב סן-לורן, ברנאר-אנרי לוי, ז'אק דרידה ורבים אחרים.
אילן מוסקוביץ'

ביוגרפיה

אילן מוסקוביץ' נולד בעכו, כבן שני למשפחת עולים מרומניה, שעברו את תלאות מלחמת העולם השנייה. אמו אנה עבדה כאחות בבית חולים ולאביו מאיר היה קיוסק בעכו העתיקה, מתחת למדרגות בית הקולנוע הערבי "בוסתן". 
מוסקוביץ הוא בוגר המגמה לקולנוע של בית הספר לאומנות קמרה אובסקורה 1992-1989. ב-1993 לאחר סיום לימודיו, שימש כמנהל וכמתאם הפקה במספר פרויקטים טלוויזיוניים בהם עבד לצידם של הבמאים זאב רווח, דן וולמן ואחרים.
בשנת 1995 הכיר את הבמאי הישראלי-בינלאומי עמוס גיתאי. מוסקוביץ שימש כעוזרו האישי בסרט "דברים", ומאז השניים שיתפו פעולה בלמעלה מעשרים סרטים,שלשה עשר מהם סרטים עלילתיים לקולנוע, בהם "יום יום", "קדוש", "כיפור", "עדן", "קדמה", "עלילה", "הארץ המובטחת", "אזור חופשי" ,"התנתקות", "כרמל"
ו"אנה ערבייה" שבהם שימש מוסקוביץ' כיועץ אמנותי וכמלהק ראשי. 
ארבעה מהסרטים: "קדוש" ב-1999, "כיפור" ב-2000, "קדמה" ב-2002, "אזור חופשי" ב-2005, השתתפו בתחרות הרשמית של פסטיבל קאן. מוסקוביץ זכה להישג אישי נכבד כמלהק בשנת 2005, כאשר השחקנית חנה לסלאו זכתה בפרס השחקנית בפסטיבל קאן על משחקה בסרט "אזור חופשי". 
כמו כן הפיק מוסקוביץ לצידו של גיתאי מספר סרטים תיעודיים, בהם: "זירת הרצח", "תפוז", "מילים", "יומן גולן", וכן וידאו אינסטליישן שהוצג במוזיאון הרצליה ובמשכן לאומנות בקיבוץ עין חרוד "הדיור הציבורי של שנות החמישים".
במקביל לעבודתו עם עמוס גיתאי שנמשכת עד היום, הקים בשנת 1997 את חברת ההפקות "סינמקס" יחד עם הבמאי דייוויד נוי, בה הפיק מספר סרטים ביניהם: "ועכשיו מה?", "ארלקינו מאחורי המסכות" ו"אפרסק".
בשנת 2001 הפיק יחד עם איש התקשורת והעיתונאי דוד גלבוע מספר פרסומות וסרטי תדמית, ביניהם לבנק הפועלים, המשרד לאיכות הסביבה, שח"ל, חברת המכוניות פורד, המגבית היהודית המאוחדת ועוד.
בשנת 2003, במקביל לעשייתו האמנותית, ייסד והקים יחד עם שותפו, במאי התיאטרון אבי מלכה, את "אימפרו" - הסטודיו למשחק בקולנוע וטלוויזיה. במטרה להכשיר שחקנים לאמנות המשחק המצולם, ולעצב דור חדש של שחקנים, הבקיאים במרכיביה הטכניים והאסתטיים של שפת הקולנוע.
בשנת 2008, הפיק את הסרט העלילתי "לאן נעלם משה אבגי?" בבימויו של אבי מלכה. הסרט הוא הסרט הראשון באורך מלא, שהופק על ידי בי"ס למשחק בישראל, ושכל התפקידים המרכזיים בו מגולמים על ידי תלמידי השנה השלישית של הסטודיו.
ב 2009 הפיק את הסרט התיעודי "השגרירים" בבימויו של טל אגסי עבור ערוץ 8.
ביחד עם ערן פז הפיק את הסרט התיעודי "ירמיהו" בבימויו של ערן פז. הסרט זכה בפרס הבימוי לסרט התיעודי בפסטיבל ירושלים 2010. 
בשנת 2013 יחד עם שותפו דן ברונפלד ביים והפיק עבור ערוץ 8 את הסרט "סיפור אפולוני" העוסק באדם שבחר לחיות בשולי החברה ואשר מתגורר מזה כ-40 שנה במערה. הסרט השתתף בפסטיבלים לקולנוע תיעודי מהחשובים בארצות הברית כדוגמת: סילברדוקס וFull Frame וכן בפסטיבל ירושלים, גוואנגז'ו סין וכן בפסטיבל סלוניקי ביוון.
בימים אלה נמצא בתחילת צילומים לסרטו התיעודי החדש "ניקוי אורוות" סרט העוסק בעיר הולדתו עכו.
כמפיק הוא עובד על "אויר קדוש" סרטו של הבמאי שאדי סרור, התסריט "אויר קדוש" התקבל והשתתף ב"סדנא" בפסטיבל קאן 2013.
בשנת 2015 ליהק את סרטו העלילתי החדש של עמוס גיתאי "רבין, היום האחרון" סרט העוסק ברקע שהביא לרציחתו של ראש ממשלת ישראל לפני עשרים שנים. הסרט התקבל לתחרות הרשמית בפסטיבל ונציה.
בשנת 2017 הפיק את סרט הקולנוע " אוויר קדוש" בבימויו של שאדי סרור. הסרט השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל טרייבקה בניו יורק ומשם נרכש להפצה בארצות הברית על ידי חברת ההפצה Samuel Goldwyn. 
אילן מוסקוביץ נשוי לעורכת הדין ארפי שוטיגיאן; הוא אב לשלוש בנות: נועם, יהלי וקאמי.
רחוב הרפובליקה

רחוב הרפובליקה (מלטזית Triq ir-Repubblika) הוא רחובה הראשי של העיר ולטה, בירת מלטה. 
אורכו של הרחוב הוא 950 מטרים, והוא מוביל משער העיר על גבולה של העיר פלוריאנה בדרום-מערבה של ולטה, ועד מבצר סנט אלמו בקצה הצפון-מזרחי של העיר. רחוב הרפובליקה עובר לאורך קו הרכס במרכזו של חצי האי שברס (Scebarras) שעליו בנויות ולטה ופלוריאנה, ובדרכו הוא חוצה את כל רחובות הרוחב של העיר. 
לאורך הרחוב חמש כיכרות - כיכר החירות (Misraħ il-Ħelsien), כיכר המצור הגדול (Misraħ l-Assedju l-Kbir), כיכר הרפובליקה (Misraħ ir-Repubblika) הממוקמת בערך במרכזה הגאוגרפי של העיר, פיאצה ג'ורג' הקדוש (Pjazza San Ġorġ) וכיכר סנט אלמו (Misraħ Sant'Iermu). 
חלקו הדרום-מערבי של הרחוב, משער העיר ועד כיכר הרפובליקה הוא מדרחוב. לאורכו של הרחוב שוכנים חלק ממוסדות הציבור והשלטון החשובים של מלטה, ובהם הפרלמנט ומשכן הנשיא, וכן כנסיות, חנויות ומסעדות.
קרים פריי

קריירת מועדונים

פריי נולד בפלדקירך שבאוסטריה לאב טורקי ואם מרוקאית ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לשווייץ.
פריי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גראסהופרס ציריך וממנה הצטרף לפולהאם. ב-7 ביולי 2011, פריי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד NSI רונאביק הפארואזית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-10 בדצמבר 2011 פריי ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג במשחק הליגה נגד סוונסי סיטי. ב-16 במרץ 2012 פריי חתם על חוזה לשלוש שנים וחצי.
ב-6 בספטמבר 2013 פריי חתם לחמש עונות בבשיקטש מליגת העל הטורקית. ב-22 בספטמבר פריי ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 3-0 לגלאטסראיי. עונה לאחר מכן, פריי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 לארג'ייספור.
ב-20 בינואר 2017 פריי חזר לאנגליה וחתם לשלוש עונות וחצי בברמינגהאם סיטי תמורת כ-3 מיליון אירו.
ב-21 ביולי 2017 פריי חתם לארבע עונות באיסטנבול בשאקשהיר.
ב-1 בפברואר 2019 פריי הושאל למכבי חיפה עד לסיום העונה. שלושה ימים לאחר מכן, פריי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מכבי חיפה בניצחון קבוצתו 2-3 על הפועל תל אביב.
ב-17 בפברואר 2019 כבש פריי שער בכורה בניצחון קבוצתו 1:3 על הפועל חדרה.

קריירה בינלאומית

פריי שיחק בצעירותו בנבחרות הנוער של שווייץ ובגיל 20 החליט לייצג את טורקיה, עמה השתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20.
ב-14 בנובמבר 2012 פריי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה בתיקו 1-1 נגד דנמרק.
The Sound of Silence

היסטוריה

פול סיימון כתב את השיר בעקבות ההתנקשות בנשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי. סיימון כתב את מילות השירים במשך ששה חודשים. ב-19 בפברואר 1964 סיימון סיים לכתוב את השיר. זמן קצר לאחר מכן הצמד החל לבצע את השיר במועדוני מוזיקת פולק בניו יורק.
הצמד הקליט את השיר לראשונה ב-10 במרץ 1964, וכלל את השיר באלבומם "Wednesday Morning, 3 A.M." שפורסם לראשונה באוקטובר 1964. האלבום נחל כישלון, והצמד החליט להתפרק בעקבות כן.
בעקבות זאת, גרפונקל המשיך את לימודיו במכללה בעוד שסיימון עבר בהמשך לאנגליה ושם שהה במשך רוב שנת 1965 כאשר הוא נהג לנגן יחד עם הזמר-יוצר האוסטרלי ברוס וודלי מלהקת המשחרים (The Seekers). במהלך שהותו בבריטניה סיימון ביצע לבדו את השיר לעיתים רבות במועדוני פולק שונים, והקליט אותו אף בשנית במאי 1965 לאלבום הסולו שלו "The Paul Simon Songbook".
בעוד סיימון שוהה באנגליה, במהלך הקיץ של 1965, החלו תחנות רדיו ששידרו באזור קוקו ביץ' וגאינסוויל שבפלורידה לקבל בקשות מקהל המאזינים להשמעת השיר "The Sound of Silence". גם באזור בוסטון הושמע השיר בתדירות הולכת וגוברת. עם התעוררות זו של הקהל, ב-15 ביוני 1965 החליט המפיק של הצמד טום וילסון להוסיף לרצועה המקורית של השיר נגינת תופים (בביצועו של בובי גרג), נגינת גיטרת בס חשמלית (בביצועו של בוב בושנל) ונינגת גיטרה חשמלית (בביצועו של אל גורגוני), כל זאת ללא ידיעתם של סיימון וגרפונקל ומבלי שהם לקחו חלק בתהליך ההפקה.
וילסון שיחרר בהמשך את העיבוד המחודש של "The Sound of Silence" כסינגל בספטמבר 1965, כשבצדו השני השיר "דבר מגניב קורה לנו" (We've Got a Groovey Thing Goin'). עיבוד זה הפך את השיר משיר בסגנון פולק לשיר בסגנון פולק רוק, והצליח להיכנס למצעדי הפזמונים בארצות הברית. סיימון גילה לראשונה כי השיר מככב במצעדי הפזמונים בארצות הברית כאשר הוא התכונן לעלות לבמה בהופעה במועדון בקופנהגן. בהמשך, בסוף עונת הסתיו של שנת 1965 סיימון חזר לארצות הברית, כאשר השיר הגיע לבסוף למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקני ב-1 בינואר 1966.
הסינגל בגרסה המחודשת, הפך ללהיט ענק והיה למעשה הלהיט הראשון של הצמד שאיחד מחדש את הצמד. הסינגל בגרסה המחודשת נכלל בהמשך באלבום של הצמד משנת 1966 "Sounds of Silence".

גרסאות כיסוי

לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו להקת העידן החדש גרגוריאן, להקת ההבי מטאל Nevermore, והמוזיקאי פט מתיני.
השיר תורגם לעברית על ידי אהוד מנור ונודע בשם "צלילי השקט". צמד הפרברים הקליט את השיר, והוא נכלל באלבומו של הצמד "בשירי סיימון וגרפונקל" (1972), שהורכב כולו משירים מתורגמים של סיימון וגרפונקל.
בשנת 2011, השיר בוצע על ידי פול סיימון באזכרת יום השנה העשירי לקורבנות של פיגועי 11 בספטמבר.
בשנת 2015, הוציאה להקת ההבי מטאל דיסטרבד גרסת כיסוי לשיר זה באלבומם Immortalized.
8 נשים

תקציר העלילה

הסרט מתקיים באחוזה צרפתית מבודדת בשנות החמישים. המשפחה מתכנסת לכבוד החג ומגלה כי אב המשפחה נרצח. שמונה הנשים שנמצאות בבית חשודות - גבי (קתרין דנב), אשתו; מאמי (דניאל דארייה), חמותו; אוגוסטין (איזבל הופר), אחותה של אשתו; לואיז (עמנואל ביאר), המשרתת; פייארט (פאני ארדן), אחותו; שאנל (פרמין רישאר), המבשלת, או אחת משתי בנותיו סוזאן (וירז'יני לדויין) וקתרין (לודווין סנייה).
הסרט מבוסס על מחזה שכתב רוברט תומאס.
נשפון דק אוזן

מאפיינים גופניים

אורכו של העטלף 40-51 מ"מ ,משקלו 5-10 גרם ורוחבו כ-41 מ"מ. הוא בעל גוף כהה עם בטן לבנה וכנפיים וזנב חומים. הראש גדול עם פה מלא שיניים, אוזניו גדולות וורודות. אפרכסת האוזן שלו ארוכה יחסית ועטופה בצפיר דק ארוך ומחודד.

רבייה וקינון

אזורי המחיה העיקריים שלו בישראל הם בהרי יהודה ובשפלה, בשומרון, בגליל העליון, בגולן ובחרמון. 
העטלף מקנן במשך היום בנקרות ובמערות בהם נחים אלפי עטלפים. הוא חי באזורים פתוחים כמו ערבות ומדבריות ונמצא גם בהרים עד גובה 2 ק"מ.  
ההזדווגות שלו מתרחשת בסתיו והנקבה ממליטה גור אחד באביב.

איומים על נשפון דק-האוזן

בזמן שהחקלאות מתפתחת וגדלה נפגע יותר ויותר נשפון-דק האוזן מחומרי ההדברה ובייחוד חומר ההדברה ה-D.D.T .
ה- D.D.T הוא חומר הדברה שנמשך 30 שנה ודבר זה אומר שאם מרססים את החומר בשדה ועבר 15 שנה אז נשאר בערך 50% ממנו בשדה.
גם תוצרי פירוקו רעילים ומסוכנים, הם גורמים למותם ופגיעתם במערכת הרבייה של עטלפי החרקים ככלל וגם בפרט בנשפון דק-האוזן.
הם רגישים לו בגלל גודלם ומערכת חילוף החומרים המהירה שלהם, הם רגישים לו אפילו יותר ממכרסמים קטנים.

צייד

עטלפים אלה הם ציידי חרקים הפעילים בלילה ומחפשים זבובאים, שעירי כנף, דבוראים, עכבישאים שונים ויאכלו גם חיפושיות, עשים, פשפשים, צבתנאים ונדלים. הטרף נתפס או מהאוויר או שהוא נח על העלים והעטלף עט עליו מלמעלה. העטלף שומע את טרפו בזכות שימושו באקולוקציה.
B Boy Baby

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי פיל ספקטור, אלי גרינוויץ', ג'ף בארי, קרייג קלפטו טאקר, פיטר סליק ואנג'לה הנטה, והופק על ידי סאלאם רמי, שהפיק לשתיים שירים רבים אחרים. השיר יצא בהשראת "Be My Baby", של רונטס, שיצא בשנת 1963.
אמנם ויינהאוס לא שרה שורות רבות מן השיר, אך לאורך כולו ניתן לשמוע את הקול שלה, כקול רקע.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר הופץ לראשונה ב-4Music ב-4 בדצמבר 2007. הוא צולם במילניום סקוור, בריסטול, וכולל בתוכו את קבוצת הרקדנים "The Physical Jerks". איימי ויינהאוס הייתה אמורה להופיע בקליפ, אך בשל בעיותיה האישיות שהתרחשו באותה עת היא לא הופיעה.
רפי פרסקי

ביוגרפיה

פרסקי נולד בשנת 1960 בווילנה בירת ליטא, ועלה לישראל עם משפחתו בשנת 1969. אמו עבדה כתופרת, אביו עבד כקבלן צביעה והמשפחה התגוררה בקריית אונו. במהלך שנות השמונים עבד כעוזר טכנאי הקלטות באולפני "טריטון" והשתתף בהקלטות אלבומיהם של זמרים כמו אריק איינשטיין, יהורם גאון, חוה אלברשטיין, נורית גלרון, גידי גוב, יהודה פוליקר ועפרה חזה. המפנה בקריירה שלו חל בעת שיעקב גלעד שמע את שיריו, והפך למפיק המוזיקלי שלו. אלבומו הראשון, "כמה פעמים ספרת עד עשר", יצא בשנת 1989, ובו הוא שר וניגן בגיטרה. באלבום היו 4 להיטים: "מיליון דולר", "כמה פעמים", "פעם בשבוע" ו"טוב לי טוב לי", הוא מכר כעשרים אלף עותקים והגיע למעמד של אלבום זהב.
בספטמבר 1991 הוציא פרסקי את אלבומו השני, "מפתח הלב", גם כן בהפקה מוזיקלית של יעקב גלעד, כשפרסקי כותב ומלחין את כל השירים. האלבום כלל מספר להיטים כמו "דוניה", "טעות אנוש קטנה", "בזמן האחרון" ו"נדנדות", אולם זכה להצלחה קטנה יותר. ב-1992 החל לעבוד על אלבום שלישי בהפקת עובד אפרת. שיר אחד שיצא וזכה להצלחה מהעבודה היה "מילים יכולות לרצוח", אך האלבום לא הושלם ופרסקי נזקק לשלוש שנים נוספות כדי להשלים את אלבומו השלישי. 
בשנת 1995 יצא אלבומו השלישי: "סקס, אוכל, כסף, אהבה ושנאה" אותו הפיק מוזיקלית סיימון ויינשטוק, שפחות הצליח. עקב חוסר ההצלחה המסחרית של אלבומיו השני והשלישי, פרש פרסקי למספר שנים מפעילות מוזיקלית ועסק בנגרות, פתח פיצוצייה, ופאב. 
בשנת 1999 שב לפעילות מוזיקלית והתארח בהופעותיו של עמיר לב. שיתוף פעולה מאוחר יותר תועד באלבומו של לב "הופעה חיה בבארבי", בו בלט בביצוע עם עמיר לשירו "כמה פעמים". ב-2001 החל לעבוד על אלבום רביעי, כשהסינגל הראשון לאלבום היה "חמש שנים". 
בינואר 2005 הוציא בחברת "התו השמיני" את אלבומו הרביעי, "בלב ובנפש", שכלל את השירים “חדר 123”, “חמש שנים”, “הולך על המדרכה” ושיר הנושא. את האלבום הפיקו מוזיקלית טל מטמור ועובד אפרת.  
בשנת 2008 שימש פרסקי כמפיק המוזיקלי של אלבומו של בועז בנאי "אהבת איש הפח". באותה שנה גם הפיק את אלבומו הראשון של אסי זיגדון, "פנימה".
בספטמבר 2012 פתח פרסקי את מסעדת 'דים סאם 33' בפלורנטין, תל אביב.
בקיץ 2015 הצליח פרסקי לעמוד בפרויקט לגיוס המונים באתר הדסטארט על מנת לגייס ממעריציו את הסכום הדרוש להפקת אלבום חדש. האלבום, שנקרא "חדר צדדי" ויצא בינואר 2016, מכיל ברובו שירים ישנים בביצועים חדשים, וכן מספר שירים חדשים. שנה לאחר מכן הוציא פרסקי את אלבומו השישי, "שירים עצובים שהלחנתי בשמחה", מיני-אלבום המכיל חמישה שירים אותם הלחין למילותיהם של המשוררים יונה וולך, זלדה ודוד אבידן. (בתחילת שנות השמונים הוא גר בסמיכות ליונה וולך, ואף היה חבר קרוב שלה).
פרסקי מעולם לא נישא. הוא היה בן זוגה של אשת הטלוויזיה אלימור זילברמן, ממנה נולדה לו בת.
צוציק

צוציק היא סדרת ספרי ילדים מאת סמדר שיר, על אודות ילד נמוך שדווקא פעיל מאוד בחברה. שם הספר הושאל מביטוי סלנג עברי המתאר ילד קטן או אדם נמוך קומה. בסדרה יצאו עד כה 14 ספרים.
פרעות רינדפלייש

פרעות רינדפלייש היו סדרת פרעות ביהודים שנערכו בדוכסות בוואריה שבאימפריה הרומית הקדושה (כיום שטחי פרנקוניה והפפאלץ העלית) בקיץ 1298, ה'נ"ח. נהרגו בהן למעלה מ-4,000 יהודים והן מציינות את תחילת ההתמוטטות של המרכז היהודי באשכנז בימי הביניים.

תולדותיהם

הרקע למאורעות היה מלחמת אזרחים שהשתוללה באימפריה הרומית הקדושה החל מ-1292, כאשר הקיסר אדולף מנסאו-וילבורג נלחם בחלק מנסיכי גרמניה, בראשות אלברכט לבית הבסבורג נסיך אוסטריה, אשר היה יריבו על כיסא המלוכה. אדם בשם רינדפלייש (משמעות המילה היא "בשר בקר"; לא ברור אם מדובר בשם או בכינוי) הקים מיליציה עממית שהחלה לטבוח ביהודי החבל. העילה הדתית לפרעות הייתה עלילה על חילול לחם הקודש בידי היהודים. לאחר שוך הקרבות הצהיר רינדפלייש שקיבל היתר מן השמים לנקום ביהודים ולהרגם, והחל ביחד עם המונים שהתלכדו סביבו במסע רצח נגד קהילות יהודיות, בעיקר באזורי פרנקוניה, בוואריה ואוסטריה. בפרעות נפגעו 146 קהילות מתועדות, ושמותיהם של 3,441 נטבחים נרשמו בספר הזיכרונות של קהילת נירנברג. האומדן המקובל לגבי מספר ההרוגים הכולל הוא בין 4,000 ל-5,000.  
הקהילה הראשונה שהושמדה הייתה ראטינגן (פרנקוניה) ב-20 באפריל 1298 (ז' באייר), מיד לאחר העלילה. מאוחר יותר נטבחו יהודי וירצבורג (י"ג באב, כאלף נפשות), במברג, יהודי היילברון (א'-ב' בחשוון ה'נ"ט) וקהילות אחרות. במהלך מעשי הטבח, נאלצו יהודים רבים לבחור בין המרת דת לבין מוות. בתיאורים מזוועות הטבח מתוארות נשים שקפצו למדורות אש עם ילדיהן, לאחר שבחרו שלא להמיר את דתן.
ברוטנבורג על הטאובר, הותקפה הקהילה בי"ד בתמוז, ופעם נוספת בח' באב. הקהילה הותקפה בידי הפורעים פעם שלישית והכריתו את הקהילה לחלוטין בי' באב-י"ב באב. מסופר כי שורדי ההתקפה בח' באב נמלטו למבצר העירוני וניסו להתגונן, אך לאחר מספר ימי מצור הוכנעו ונשרפו באש. בקינות שנכתבו על המאורע נאמר כי ההרוגים הלכו אל האש בשירה ובריקודים. בין ההרוגים בקהילה זו, רבי מאיר הכהן מרוטנבורג (בעל הגהות מיימוניות). כיום ישנה בגן העירוני ברוטנבורג אנדרטה לזכר הפרעות.
קהילה מפורסמת נוספת שנטבחה הייתה קהילת נירנברג, ב-1 באוגוסט (כ"ב באב) באותה שנה. בקהילה זו כיהן רבי מרדכי בן הלל כרב וכראש ישיבה, ואף הוא נרצח עם אשתו וחמשת ילדיו, מה שגרם ליהודים אבל רב באותם זמנים כי נשארו ללא רועה. בקהילה זו נמסר שנהרגו 628 יהודים.
באופן יוצא דופן, בערים רגנסבורג ואוגסבורג מנעו בני העיר מחילותיו של רינדפלייש לטבוח ביהודים.
הפרעות נסתיימו בתחילת חורף ה'נ"ט, לאחר שרינדפלייש הושם במאסר, וראשו נערף על ידי הקיסר אלברכט האוסטרי, שחשש מהתלהטות הרוחות ומאיבוד רסן השלטון. פרעות אלו מציינות את תחילת ההתמוטטות של המרכז היהודי באשכנז בימי הביניים.
באותה העת נכתבו בקהילות המקומיות קינות רבות המתארות את חורבנן של אותן קהילות, ויום כ' בסיוון חוּדש ליום צום עם אמירת סליחות וקינות לזכר אותם מאורעות.