google/wiki40b huggingface dataset:
ארץ הצללים

תקציר עלילה

בשנות החמישים של המאה העשרים, ק.ס. לואיס הוא רווק בגיל העמידה איש אקדמיה בקולג' מגדלנה שבאוניברסיטת אוקספורד, ומחבר סדרת ספרי הילדים "דברי ימי נרניה". הוא פוגש משוררת אמריקאית נשואה בשם ג'וי דוידמן גרשם ואת בנה הקטן דאגלס בביקורם באנגליה. הוא עדיין אינו מודע לנסיבות והבעיות בחיי הנישואים של גרשם.
מה שמתחיל בפגישה רשמית של שני אנשים שונים מאוד, מתפתח באיטיות לתחושה של קשר ואהבה. לואיס מגלה שחייו השקטים עם אחיו וורני משתבשים על ידי גרשם גלוית הלב, והתנהגותה חסרת המעצורים מהווה ניגוד גמור לנוקשות של חברת הגברים באוניברסיטה. כל אחד מהם מספק נקודות מבט חדשות על העולם.
בתחילה הם מתחתנים בנישואי נוחות, כדי לאפשר לגרשם להמשיך לחיות באנגליה. אבל כשהיא מאובחנת כחולת סרטן, עולים על פני השטח רגשות עמוקים יותר, ואמונתו של לואיס עומדת במבחן, כשאשתו מנסה להכין אותו לקראת מותה הקרוב.

קבלה ובקורת

"ארץ הצללים" קיבל ביקורות חיוביות ודירוג של 96% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על 28 סקירות.
רוג'ר איברט מעיתון שיקגו סאן-טיימס כינה את הסרט "אינטליגנטי, נוגע ללב ומבוצע יפה".

שינויים בין המחזה לסרט

המחזה נפתח עם לואיס המרצה על המסתורין שבסבל, ואילו בסרט שיחות אחדות בנושא משובצות לאורך הסיפור. סרט הטלוויזיה נפתח בשידור רדיו, שבו לואיס מדבר על קדושת הנישואין.
במחזה כמו גם במציאות, לואיס ודוידמן יצאו לירח דבש ביוון. בסרט הם יוצאים ל"עמק הזהב" שבאנגליה, כפי שמופיע בתמונה התלויה בחדר עבודתו של לואיס.
בסרט כמו במחזה יש לג'וי רק בן אחד. בסרט הטלוויזיה המקורי כמו במציאות לג'וי היו שני בנים דאגלס ודייוויד.
ויטיאז פודולסק (כדורגל)

אוונגרד פודולסק

אוונגרד פודולסק היה מועדון כדורגל שהוקם ב-1947 ולאורך השנים שיחק בליגה השנייה והשלישית בלבד כשהישגי השיא שלו הם העפלה לשמינית גמר הגביע הרוסי (2009/10) והזכייה באליפויות העיר פודולסק 3 פעמים רצופות (2003, 2004, 2005). ב-3 בדצמבר 2010 מנכ"ל הקבוצה יורי פוליאקוב הכריז על מיזוג הקבוצה עם קבוצת ויטיאז פודולסק בשל קשיים פיננסיים.

ויטיאז

קבוצת ויטיאז פודולסק הוקמה על ידי יו"ר ועדת הספורט הרוסית ושר הספורט הרוסי, בוריס איוואניוצ'נקו שהקים את אגודת הספורט ויטיאז פודולסק ב-1996, שבמסגרתה החלה לפעול גם קבוצת כדורגל שנקראה בתחילה "קרסנאיה-גורקה ויטיאז" והתמודדה באליפות מחוז מוסקבה כשבסיום העונה היא זוכה בגביע מחוז מוסקבה.
בשנים 2008-2009 הקבוצה התמודדה בליגת המשנה הרוסית. הישגי השיא של הקבוצה הם ההעפלה לשלב שמינית גמר הגביע הרוסי בעונת 2008/09 וההגעה למקום 11 בליגה הראשונה. ב-2010 היא התאגדה עם קבוצת אוונגרד פודולסק.
בעונת 2017/2018 סיימה אחרונה בטבלה האזורית באליפות הליגה הרוסית השנייה ונשרה לליגה החובבנית, בה סיימה במקום הרביעי באליפות המחוז בעונת 2018.
פנינסולה

היסטוריה

פנינסולה הוקמה כחברה פרטית על ידי מיכה לייקין אבני וקבוצת משקיעים פרטיים בנובמבר 2004. ב-2008, מגדל חברה לביטוח השקיעה במניות פנינסולה, ובדצמבר 2014, פנינסולה החלה להיסחר בבורסה בתל אביב, בעקבות מיזוג הפוך בינה לבין החברה הבורסאית מיינסטרים (ששינתה את שמה לקבוצת פנינסולה בע"מ). באוגוסט 2015, ביצע בית ההשקעות מיטב דש השקעה ראשונה בקבוצה. מיטב דש הגדילה בהמשך את החזקותיה בחברה ונכון ל-2017 היא מחזיקה ב-52% ממניות החברה.

התרחבות ופתיחת קרנות לצמיחה ולהשקעה

בדצמבר 2015, זכתה פנינסולה במכרז של משרד הכלכלה ופתחה קרן לניהול השקעה בעסקים בינוניים. במאי 2017, פנינסולה קיבלה אישור מרשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון, להמשיך ולספק אשראי בהתאם לחוק הפיקוח על השירותים הפיננסיים מ-2016. באוגוסט 2017, השיקה פנינסולה קרן נוספת: "קרן פנינסולה לעסקים 100+". 
סך העסקאות של פנינסולה במחצית הראשונה של 2017 הסתכמו ב-1.86 מיליארד ש"ח. נכון לספטמבר 2017, תיק האשראי של הקבוצה עומד על 578.5 מיליון ש"ח ומקורות המימון שלה עומדים על יותר מ-900 מיליון ש"ח. בנוסף, מנהלת הקרן השקעות לעסקים בצמיחה בהיקף של 450 מיליון ש"ח.
נכון לנובמבר 2017, פנינסולה סיפקה ללקוחותיה מוצרי אשראי שונים בסכום של מעל 10 מיליארד שקלים. חברת AIG העולמית מבטחת את תיק האשראי של פנינסולה בהיקף שנתי של כ-200 מיליון ש"ח.

קרן ההשקעות של משרד הכלכלה

בדצמבר 2015, זכתה פנינסולה במכרז של משרד הכלכלה להקמה ולניהול קרן השקעה לצמיחה לטווח ארוך לעסקים בינוניים. גיוס של 450 מיליון ש"ח הושלם בספטמבר 2016. המשקיעים העיקריים בקרן הם מדינת ישראל, מיטב דש גמל, אלטשולר שחם, איילון ביטוח וכן קופות מפעליות וקיבוצים. את הקרן מנהלים צבי זיו, מנכ"ל בנק הפועלים לשעבר, אורי פז, מנכ"ל בנק ירושלים לשעבר, מיכה לייקין אבני, מייסד ומנכ"ל פנינסולה ואייל ליאור, המשנה למנכ"ל. הקרן מספקת תוכניות מימון וצמיחה לעסקים עם ותק של 3 שנים ומעלה, בעלות מחזור שנתי של מעל 10 מיליון ש"ח. גודל העסקאות נע בין 5 ל-50 מיליון ש"ח, ותקופת עסקה היא עד 10 שנים.

קרן פנינסולה לעסקים 100+

באוגוסט 2017, פתחה פנינסולה קרן לחברות בע"מ ושותפויות. הקרן נועדה לעסקים ישראלים עם מחזור שנתי של 100 עד 400 מיליון ש"ח, ותק פעילות של 5 שנים ומעלה ובסיס פעילות בישראל. היא מספקת ללקוחות אלו אשראי למטרות הון חוזר, השקעות בציוד, פסי ייצור, קווי הפצה והתרחבות באמצעות הלוואות לטווח בינוני של 1 עד 3 שנים ובהיקף של עד 15 מיליון ש"ח.

הנפקה בבורסה

באפריל 2017, בוצעה הנפקת אג"ח ראשונה לציבור. פנינסולה גייסה 224 מיליון ש"ח לשם הנפקה זו, וסדרת האג"ח שהנפיקה דורגה ב-2017 A  על ידי חברת S&P מעלות. בנוסף, ביוני 2017, גייסה פנינסולה הון בסך של כ-25 מיליון ש"ח, מתוכם השקיעה מיטב דש כ-11.4 מיליון ש"ח. מגיוס זה הנפיקה פנינסולה 10.2 מיליון מניות. נכון ליולי 2017 בעלי המניות העיקריים בפנינסולה הם בית ההשקעות מיטב דש (52%), המייסד מיכה לייקין אבני (16.35%) ומגדל חברה לביטוח (8.66%). יתר המניות מוחזקות על ידי הציבור ונסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ונכללות במספר מדדים, לרבות מדד הפיננסים.

שוק האשראי לחברות קטנות ובינוניות

קבוצת פנינסולה מתחרה בשוק האשראי לעסקים קטנים ובינוניים בישראל מול המערכת הבנקאית ובעיקר בנק הפועלים, בנק לאומי, בנק דיסקונט ובנק מזרחי טפחות. מאז קום המדינה, שוק האשראי היה מאופיין בריכוזיות גדולה בידי המערכת הבנקאית. בעשור האחרון נפתח שוק האשראי לתחרות, והיקף פעילות האשראי של פנינסולה גדל ביותר מ-100%.
עין צור

עין צור הוא מעיין שכבה בשטח פארק רמת הנדיב. אפשר להגיע אליו בשביל מסומן מגן הנדיב ברמת הנדיב, או בדרך קצרה יותר, ממגרש החנייה של בית הספר אורט בנימינה משם יוצא שביל מסומן בסימון שביל ישראל ומגיע למעיין לאחר כ-500 מטר.
כדי להגדיל את ספיקת המעיין נחצבה במקום ניקבה המגיעה עד למקום הנביעה. בגלל בעיית בטיחות חסומה הגישה למקור הנביעה בשער מתכת נעול. בקרקעית הניקבה התגלו כ-2000 מטבעות מהתקופה הביזנטית. משערים שלמעיין יוחסו סגולות פריון והנשים שטבלו שם השליכו לתוך הניקבה את המטבעות.
מהניקבה יוצאת אמת מים שחלקה מקורה, המסתיימת בבריכת אגירה גדולה ששימשה כבריכת רחצה וגם כבריכת אספקה לבוסתנים והשדות באזור ולבית המרחץ.
מדרום לבריכה הגדולה שכיום היא ריקה, נמצאות שתי בריכות מים שנבנו על ידי חברי היישוב הבית"רי תל צור.
בית המרחץ הוקם במאה ה-1 לפנה"ס ושימש עד סוף תקופת המרד הגדול בשנת 70 לספירה. זה בית מרחץ קטן יחסית ששימש את תושבי חורבת עלק הסמוכה. חדרי הרחצה ערוכים בטור. ממערב יש שבע מדרגות המוליכות לחדר המלתחה (אפודיטריום) ובו בריכת מים קרים (פריגידריום). לאחר הטבילה עברו המתרחצים לחדר הביניים (טֶפידריום) ומשם לחדר החם (קָלדריום). מתחת לרצפת הקלדריום היה חלל אליו הגיע אוויר חם מתנור. עמודים תמכו ברצפה ולאחר שהתחממה, שפכו עליה מים ונוצרו אדים חמים כמו בסאונה.
חורבת בית מקדום

חורבת בית מקדום היא חורבה קדומה בגבול הר יהודה והשפלה, בחבל לכיש, אשר חלק מחוקרי התנ"ך מזהים אותה עם העיר המקראית מקדה. חורבת בית מקדום השוכנת ממזרח לאמציה, כוללת בתוכה כמה ממצאים ארכאולוגיים, בהם: בורות, אבני גוויל ומערות כוכים (בחלקם מצויים קברים מימי בית שני).לפי שרידי המבנים והחרסים שנמצאו בחורבת בית מקדום, הסיקו הארכאולוגים שהמקום היה מיושב גם בתקופת הברזל, בתקופה הביזנטית ובימי הביניים.
רוסנפט

ההפרטה

בדצמבר 2016 הודיע נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, על מכירת 19.5 אחוזים מחברת רוסנפט בעבור 10.2 מיליארד דולרים. עסקת המכירה הושלמה במהירות, כאשר רוב המערכת הפוליטית ברוסיה כלל אינה מודעת לה ומבלי שהתבצע דיון ציבורי בנושא. פירוש הדבר הוא שרוסיה למעשה איבדה את השליטה בחברה, במהלך שכלל לא אושר על ידי ממשלת רוסיה . זהות הקונים נותרה אנונימית: לכאורה, הרוכשים הם ממשלת קטאר וחברת גלנקור השווייצרית. אולם הרכישה עצמה התבצעה תוך שימוש במספר חברות רכישה שהתפרסו בכמה מדינות שונות כגון סינגפור, אנגליה ואיי קיימן, תוך ניצול פרצות בחוקי בעלות המאפשרות לבעלי חברות מסוימות שלא להסגיר את זהותם.
פיצוח פחמימנים

פיצוח פחמימנים (Hydrocarbons Cracking) הוא תהליך כימי של שבירת שרשרות פחמימנים ארוכות לשרשרות קצרות בריאקטורים הנקראים פצחנים (Crackers). לתהליך זה ערך כלכלי רב מכיוון שהוא הופך מוצרי נפט זולים וכבדים (כמו מזוט ושאריות זיקוק - Residual) לחומרים בעלי ערך כלכלי גבוה כמו סולר, קרוסין, נפטא ועוד. נהוג לחלק את תהליך הפיצוח לשני סוגים: פיצוח תרמי ופיצוח קטליטי. בבתי הזיקוק בארץ מותקנים פצחנים משני הסוגים.

היסטוריה

תהליך זיקוק הנפט הגולמי סיפק תוצרי אנרגיה לתעשיות השונות (גז פחמימני לבישול, למנועי גז ולתעשייה הפטרוכימית, בנזין למכוניות, קרוסין למטוסים, סולר למנועי דיזל וכו'). בין השאר סיפקה תעשיית הנפט תזקיקים כבדים (בעיקר מזוט) לתחנות הכח. תזקיקים אלו, המופקים מתחתית עמודת הזיקוק, נמכרו במחיר נמוך לתחנות כח ושימשו לשריפה בתנורים על מנת לייצר קיטור וחשמל.
תזקיקים אלו כוללים חומרים מזהמים כמו גופרית וחנקות ולכן שריפתם מביאה לזיהום אוויר רב. עם החמרת התקנים הבינלאומיים לזיהום אוויר נדרשו תחנות הכח להתאים עצמן לחוקים אלו על ידי מעבר לדלקים קלים ונקיים יותר, לפחם ולגז.
תהליכים אלו הקטינו את הביקוש למוצרים כבדים ואילצו את בתי הזיקוק להתמודד עם השינוי. הפתרון שנעשה בו שימוש בתעשייה הוא פיצוח התזקיקים הכבדים לתזקיקים קלים ולגזים בהם ניתן להשתמש בתעשיות אחרות (כמו הפטרוכימיה).

פיצוח תרמי

תהליך זה הומצא על ידי מהנדס רוסי בשם וולדימיר שוקוב (Vladimir Shukhov) ב-1891. בתהליך, המבוצע בריאקטור בלחץ גבוה, הפחמימנים מחוממים לטמפרטורה גבוהה שגורמת לפירוק השרשרת הפחמימנית לשרשרות קצרות יותר, לגזים ולמימן. התהליך הוא תהליך רציף המבוצע בריאקטור כשקיטור מוזרק לתהליך על מנת לשפר את הפיצוח.
תהליך זה השיג את מטרתו אבל דרש הגעה לטמפרטורות גבוהות מאוד דבר שגרם לאחוז גבוה של פחם (Cock) ולתפוקה נמוכה (Low Yield) .

פיצוח קטליטי

השימוש בקטליזטור בתעשיית הנפט נוסה כבר ב-1915 אך רק ב-1936 נעשה בו שימוש בהיקף תעשייתי.
התהליך הקטליטי הרציף משפר את התהליך התרמי על ידי שימוש בקטליזטור. הקטליזטור מזרז את התהליך הכימי ומאפשר פיצוח פחמימנים בטמפרטורות נמוכות יותר מהנדרש בתהליך התרמי הקונבנציונלי דבר המביא להקטנת הפיחום (Cocking) ולהגדלת יעילות התהליך.
כחלק מהתהליך הרציף, עובר הקטליזטור תהליך רענון רציף בטמפרטורה גבוהה שמנקה את הפחם המצטבר על גרגרי החומר.
דינמו קוסטרומה

היסטוריה

אגודת דינמו קוסטרומה הוקמה לראשונה ב-1926 ועד 1946 התמודדה בטורנירים עירוניים. הקבוצה זכתה פעמיים באליפות מחוז קוסטרומה (1947, 1954). החל מ-1952 הקבוצה החלה להתמודד בליגות המקצועניות, תחילה בברית המועצות ואחר כך גם ברוסיה.
ב-2008 הקבוצה זכתה בעונת ליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה באזור שלה. בעונות 2010 ו-2011 הקבוצה שיחקה בליגה הרוסית השנייה.
בעונת 2012/13 ראש העיר החליט אומנם על איחוד הקבוצה עם קבוצה עירונית אחרת - ספרטק קוסטרומה, אך המהלך לא יצא לפועל לבסוף.
שמחה אהרוני

שמחה אהרוני (1931 – 15 בנובמבר 2010) היה עורך ועיתונאי ישראלי, בעיתונים "הצופה" ו"ידיעות אחרונות" וקצין בכיר בדרגת אל"ם בחיל האויר. בעברו היה איש "המוסד".

ביוגרפיה

שמחה אהרוני נולד בשם שמחה קרֶמֶר בשנת 1931 בפולין, בנם של דבורה ומשה קרמר. בהיותו כבן 3, עלה לארץ ישראל עם הוריו והמשפחה התיישבה תחילה  במושבה רחובות. לאחר 3 שנים עברו  למושבה רעננה. שמחה  למד בבית הספר המקומי ואת לימודיו התיכוניים עשה במדרשיית נועם בפרדס חנה. בתחילת שנות ה-50 התגייס לצה"ל והתקבל לקורס טיס. במהלך הקורס נפצע והחליט להמשיך בתפקידים אחרים בחיל האוויר.
בתחילת שנות ה-50 נישא לשרה זייף, מורה.
בשנות ה-60 היה במשך מספר שנים איש "המוסד" הישראלי ועסק בין השאר בסיוע לעלית יהודי צפון אפריקה.הוא אף כתב ספר על כך בשם "מבצע יכין- 1961-1963". 
אהרוני עבד שנים רבות בעיתון "הצפה" והיה כתב ועורך מדורי פנים בעיתון זה. בשנות ה-70 מונה לכתב צבאי של העיתון. בוגר תואר שני במדעי המדינה ותרבות צרפת באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1978 עבר אהרוני לעבוד בעיתון "ידיעות אחרונות", ושם שימש בתפקידי עריכה וכתיבה וכן ריכז והוביל את פרויקט הכשרת עיתונאים צעירים שליד העיתון, שבמסגרתו רוכשים בני נוער ועורכי עיתוני בית הספר את רזי מקצוע העיתונות.
בשירות המילואים שלו התקדם אהרוני בסולם הדרגות בחיל האוויר והגיע לדרגת אלוף-משנה. הוא ניהל וריכז את "פרויקט חילופי הקדטים", שבמסגרתו מגיעים לביקור בישראל משלחות של טייסים צעירים ופרחי טיס מרחבי העולם, נפגשים עם טייסים ישראלים ואנשי תעופה מטיילים ומסיירים בארץ. בהמשך שירת במדור ההפקות של החיל. אהרוני שירת במשך שנים רבות במילואים. על פי אתר חיל האויר, אהרוני הוא האדם היחיד בחיל-האוויר והאדם השני בצה"ל שזכה לענוד את שבעת אותות מלחמות ישראל יחד.
לאחר סיום עבודתו ב"ידיעות אחרונות" שימש אהרוני חבר בדירקטוריון חברת התעופה "סאן דור" ואף שימש במשך מספר חודשים בתפקיד יו"ר הדירקטוריון. בנוסף היה חבר כבוד בארגון הבינלאומי לחילופי פרחי טיס בין חילות האוויר בעולם.
אהרוני נפטר ב-15 בנובמבר 2010, בגיל 79, ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. הותיר אחריו את רעייתו שרה וילדיו דורון ואמיר.
לא אומרת לו כלום

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אבי אוחיון, הולחן על ידי אבי אוחיון ומתן דרור והופק על ידי מתן דרור גם כן. בנוסף לכך, בסמוך ליציאתו עלה השיר לרשתות הזרמות מדיה שונות, כדוגמת: ספוטיפיי, אפל מיוזיק ויוטיוב.
על השיר אמרה חדד: "לא חדש שאני אוהבת להשתעשע ולנסות דברים חדשים. עם אבי ומתן אני עובדת לא מעט והם יודעים לזהות למה אני מתחברת ואיפה הניואנסים שחשובים לי. עם הבמאי של הקליפ לירן סגל זו הפעם הראשונה אבל זה לגמרי לא הרגיש ככה. חוץ מהתוצאה היה לי גם ממש כיף ומהנה להיות על הסט של הקליפ. ובכלל אני מרגישה שהתקופה הקרובה תביא איתה דברים חדשים שעבדתי עליהם המון זמן וזה מרגש אותי שאוטוטו אחלוק את הבשורות עם הקהל שלי".

וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של שרית חדד ב-28 באוגוסט 2019, בסמוך לצאתו כסינגל. את הקליפ של השיר, השוו מעריב לקליפ השיר "זהב", של הצמד הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי.
בפחות מיממה, הצליח קליפ השיר לצבור קרוב ל-100 אלף צפיות.
בית השייח מוראד

היסטוריה

הבית הוקם בסוף המאה ה-19 בראש גבעה ממערב לנחל איילון, בסמוך לדרך שחיברה בין דרך סלמה לדרך לוד. בתחילה הוקמו הבאר, הבריכה, בית האריזה, בית המגורים, האורוות והסביל שפנה לדרך, ובראשית המאה ה-20 נוספה קומת המגורים השנייה. בתחילה פעלה הבאר באמצעות אנטיליה. המים נשאבו לבריכה, וממנה הושקו הפרדסים שסביב הבית באמצעו תעלות. בשנות ה-40 של המאה ה-20 הותקנו בבאר משאבות המופעלות במנוע דיזל, אך אלה לא הספיקו לפעול במשך זמן רב, שכן הירידה ביצוא פרי ההדר בעקבות מלחמת העולם השנייה הביאה להפסקת פעילות הפרדס.
ארבעה מבנים היסטוריים בתל אביב-יפו כונו בשם "הבית האדום". בית נוסף שכונה בשם זה היה "בית יצקר" ביפו שבו נרצחו בידי פורעים ערבים בפרעות תרפ"א ב-2 במאי 1921 יוסף חיים ברנר וחבריו.
לא ידוע מי היו בעליו המקוריים של הבית, אך ידוע כי ב-1943 היה רובו בבעלות מוסטפא איוב אל עסאווי, ומקצתו בבעלות סעיד אבו ג'ולה. בשלהי תקופת המנדט הבריטי שימש הבניין את המשטרה הבריטית לחקירות. במלחמת העצמאות ננטש הבית מדייריו, ושוכנו בו עולים חדשים. הפרדסים שסביבו נעקרו, ובמקומם נבנו בשנות ה-50 שיכונים כחלק מהרחבתה של שכונת שפירא. בהמשך שכנו בבית גם בתי מלאכה שונים, בהם מפעל לבורסקאות, וחלקים ממנו שימשו ועודם משמשים למגורים. לאורך השנים סבל הבניין מהזנחה רבה, חלקים ממנו קרסו או נהרסו, ובריכת המים שלו התמלאה בפסולת. מאז 1964 הוצאו צווי הריסה לחלקים ממנו, אך כיום הוא מיועד לשימור.
המבנה מחולק לשני מתחמים. המתחם הדרומי כלל את בית האריזה וחצר ששימשה בהמות. בכניסה לחצר זו שער גבוה שאפשר כניסתם של גמלים. המתחם הצפוני, שבו גם הייתה הבריכה, שימש למגורי המשפחה. הקומה התחתונה פשוטה יחסית, והיא מאופיינת בקמרונות. הקומה השנייה, המאוחרת, מפוארת מהקומה התחתונה, והיא כוללת ציורי קיר, מרצפות מעוטרות ומעקות מפורזלים. הציורים נוספו בין השנים 1910 ל-1912. חלקם כוסו בצבע עם השנים ואחרים נהרסו בדליקה שפרצה בבית, אך המרצפות שרדו. קירות המבנה נבנו מסלעי כורכר, שכוסו בטיח. הקומה השנייה כוסתה בטיח אדום, והיא שהעניקה למבנה את כינויו. קומה זו נבנתה בחלקה מבטון. בחומה הפונה לרחוב הוקם סביל מפואר לשימוש העוברים והשבים, וסביל נוסף, קטן יותר, פנה לחצר הפנימית. סביב הפרדס ננטעו עצי שיטה מלבינה.
בשנת 2016 נחנך במקום מרכז תרבות ואמנות.
תן זהוב

תפוצה

תפוצה עולמית: ממזרח אירופה ומאזור הבלקן במערב ועד להודו ודרום מזרח אסיה במזרח. בישראל, התן הוא המין המצוי ביותר מבין משפחת הכלביים. נפוץ בעיקר בצפון הארץ ומרכזה, אך נמצא גם בצפון הנגב ובמדבר יהודה. באזורים צחיחים התנים שוכנים בסבך צמחייה ליד מעיינות. התנים נפוצים מאוד בסביבת האדם, סמוך למזבלות ובעיקר בקרבת מושבים ליד מצבורי פגרים של תרנגולות הנזרקות על ידי הלולנים.

תיאור

התן הוא כלב בגודל בינוני וצבעו חום זהוב-אפרפר. זנבו קצר יחסית, וקצהו כתום ושחור. על חזהו יש כעין מפית לבנה, שצורתה מיוחדת לכל פרט ועל פיה ניתן לזהותו. ראשו של הזכר רחב מראש הנקבה, ועל עורפו יש רעמת שיער שחור. הנקבות לרוב בהירות יותר. משקלו של התן נע בין 5 ל-12 ק"ג (9-8 ק"ג בממוצע).

ארגון חברתי ופעילות

התן חי בזוגות כשלכל זוג טריטוריה ששטחה כ-1 קמ"ר. הטריטוריה מסומנת בשתן, גללים, שריטות בקרקע וקולות. לעיתים הצעירים נותרים עם הוריהם ועוזרים להם לטפל בגורים, וכשהמזון מצוי בשפע יכולות להיווצר כך להקות קטנות. התן פעיל בלילה, אך גם בשעות הבוקר המוקדמות ואחרי הצהריים. התן טורף לרוב חיות קטנות (מכרסמים, עופות וזוחלים), אך ניזון גם מפגרים. התנים ברמת הגולן נצפו טורפים גם עופרי צבאים ובעמק החולה ניזונים גם מעופות מים כמו שקנאים ועגורים.
התנים מנהלים אורח חיים מונוגמי, הם טריטוריאליים בעליל ותוחמים את נחלתם על ידי עשיית צרכים בגבולותיה. הזוג צד ביחד או נפרד. לעיתים, יחברו מספר זוגות כדי לצוד בעל חיים גדול ממדים.

יחסי גומלין עם האדם

בקרבת מושבים וקיבוצים נהנה התן מכמות גדולה של עגלים ותרנגולות למאכל וכך עלול לגרום לנזק רב לחקלאים המגדלים, שמנסים לעיתים להרעילו. בנוסף, התן עלול במקרים נדירים לגרום לכלבת.
בשנת 1964 בניסיון להדביר את מחלת הכלבת פוזרו על ידי משרד החקלאות עשרות אלפי אפרוחים מורעלים, כתוצאה מכך נפגעה אוכלוסיית התנים בארץ באופן קשה ביותר. יחד עם התנים הושמדו מהרעלה ישירה גם זאבים, שועלים, נמיות, חתולי ביצות, חתולי בר, נמרי מדבר ועוד טורפים. בעלי חיים נוספים הורעלו מהרעלה משנית (לדוגמה עופות דורסים שניזונו מפגרים הורעלו מנבלות הטורפים). בעקבות היעלמות הטורפים, חל ריבוי גדול באוכלוסיות מכרסמים, ארנבות וחוגלות, שגרמו לחקלאות נזקים קשים מאלה שגרמו התנים לפני מבצע ההדברה. לפיכך חדל משרד החקלאות מלנקוט בשיטת הרעלה המונית זו. אף על פי כן, הרשות עודנה פועלת לדילול אוכלוסיית התנים בישראל, שצפיפותם בארץ היא מהגבוהות בעולם; בשנת 2015, למשל, נורו בהיתר בישראל יותר מ-2,300 תנים. מטרתו של הדילול היא בעיקר למנוע נזק לחקלאים.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 שבו ונצפו תנים זהובים באזור פארק הירקון. מספר התנים בפארק הוא כשלושים פרטים. הם ניזונים בעיקר מאשפה ומבני אדם המאכילים אותם, ועל כן אוכלוסייתם משגשגת. לאחר תלונות של חלק מתושבי השכונות הצמודות לפארק ברמת גן ובתל אביב, רשות הטבע והגנים החלה לנסות ללכוד את התנים ולהעבירם לאזורים פחות מיושבים, אך בעקבות התנגדות לפעילות זו היא הופסקה.
עלי סלים

עלי סלים (באורדו: سلیم; נולד ב-1980), הידוע יותר בשם האלטר אגו שלו, בֶּגוּם נַוַואזִישׁ עלי, הוא מנחה טלוויזיה, שחקן, חקיין ותסריטאי פקיסטני.
את ראשית פרסומו קנה לו בחיקוי ראש ממשלת פקיסטן המנוחה, בנזיר בהוטו. בהמשך דרכו פרץ לתודעה הציבורית בהופעותיו בדמות הקרוס-דרסר בגום (אורדו: "גברת") נוואזיש עלי, שאיתה הגיש את תוכנית האירוח "Late Night with Begum Nawazish Ali".
דמות זו של גברת עלי, אלמנה מטופחת בגיל העמידה, עטויית סארי מסורתי, קיבלה את צופיה בחדר האורחים שלה בשבת בערב לשעה של רכילות ושיחות על ענייני דיומא; עם הנשים המתארחות בתוכנית היא מחליפה עצות בענייני אופנה, ועם אורחיה הגברים (ואפילו עם מולות) היא מפלרטטת ללא בושה. בתוכנית התארחו שחקנים ופוליטיקאים, שהשתתפו בראיונות שבהם הציג להם סלים שאלות רומזניות ופרובוקטיביות. בעקבות לחץ מממשלת פקיסטן הופסקה התוכנית.
סלים הופיע בערוץ הטלוויזיה דובר האנגלית Dawn News וברשתות הטלוויזיה AAJ TV ו-Geo TV.
סלים פתוח לגבי זהותו המינית. הוא נוהג להצהיר כי הוא חש גם גבר וגם אישה, וכי הוא מנסה תמיד למצוא את האיזון בין שני המגדרים.
ברונו אלווש

קריירת מועדונים

אלווש החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ורזים, ובגיל 16 עבר למחלקת הנוער של פורטו. לאחר שהושאל לפארנסה ויטוריה דה גימארייש ופורטו, בקיץ 2005 חתם ל-5 שנים בפורטו. ב-15 באוקטובר 2005 קיבל כרטיס אדום במשחק נגד בנפיקה ליסבון לאחר שנגח בנונו גומש. בעונת 2006/2007 זכה עם המועדון באליפות.
ב-3 באוגוסט 2010 חתם בזניט סנקט פטרבורג תמורת 22 מיליון אירו. ב-30 באוקטובר 2010 אלבס הבקיע את השער הראשון שלו בניצחון 2-4 נגד א.א.ק. אתונה במסגרת הליגה האירופית.
ב-6 ביוני 2013 חתם בפנרבחצ'ה ל-3 שנים תמורת 5.5 מיליון אירו. ב-5 ביוני 2016 חתם בקליארי האיטלקית לשנתיים. ב-31 במאי 2017 חתם בגלאזגו ריינג'רס לשנתיים. ב-12 ביולי 2018 חתם בפארמה האיטלקית.

קריירה בינלאומית

ביוני 2007 אלווש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל בתיקו 1-1 נגד כווית. אלווש זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2008. ב-14 בנובמבר 2009 הבקיע את השער היחידי במשחק נגד בוסניה והרצגובינה במסגרת פלייאוף מוקדמות מונדיאל 2010 שבסיומו עלתה פורטוגל. אלווש נכלל בסגל הנבחרת גם לקראת מונדיאל 2010, יורו 2012 ומונדיאל 2014.
עמותת ע.ט.ל.ף

היסטוריה

העמותה הוקמה ב-2015 על ידי פעילת זכויות בעלי החיים נורה ליפשיץ, אחרי שב-2014 הצילה עטלפה שזכתה לשם "אמילי". ליפשיץ הגיעה למסקנה כי יש צורך בהקמת עמותה שתטפל בעטלפי פירות פצועים ותשושים, שכן עטלף הפירות איננו חיה מוגנת ולעיתים קרובות אף נחשב כמזיק, וזוכה למוניטין שלילי בקרב הציבור.
בתחילת דרכה פעלה העמותה  בתל אביב, ודירה בשכונת פלורנטין שימשה בית מחסה מאולתר לכ-70 עטלפים פצועים. בעקבות הגידול בפעילות ובמספר העטלפים שנזקקו לטיפול החליטה העמותה על הקמת בית מחסה ייעודי לעטלפים, גדול יותר, שיוכל להכיל מאות עטלפים. באמצעות מימון המונים בהדסטארט הקימה העמותה בתחילת 2016 בית מחסה לעטלפים שבו מטפלים מתנדבי העמותה בעטלפים פצועים או תשושים, בשאיפה לשקמם ולהשיבם לטבע, ואם לא - לשכנם בבית המחסה בדיור המתאים למצבם. העמותה נעזרת בתרומות ובמתנדבים האוספים את העטלפים ומסיעים אותם לבית המחסה.
סיב אוברי

ביוגרפיה

אוברי נולדה ביבלה כסיב קרלבום, ב-1964 זכתה בתואר מיס שוודיה וייצגה את שוודיה בתחרות מיס תבל שם נבחרה לסגנית שלישית. השתתפה באותה השנה בתחרות מיס אירופה וזכתה במקום השלישי.
ב-1967 החלה לשחק במספר פרקים בסדרה  באטמן בה שיחק אדם ווסט ובשנה זו שיחקה גם בפרק של סדרת הפעולה של BBC "אני מרגל", ב-1968 הופיעה בקומדיית המצבים "הגיבורים של הוגאן" המתרחשת במלחמת העולם השנייה, ב-1972 שיחקה בסרט הטלוויזיה "היה היה מזרן" "Once Upon a Mattress", המהווה עיבוד לקומדייה המבוססת על האגדה הנסיכה והאפון, ב-1974 שיחקה בסרט "המורה" בו שיחקה גם מיס תבל מרלן שמידט, ב-1976 הופיעה בתפקיד ללא קרדיט בסרט סרט אילם, ב-1982 גילמה עוזרת בית בסרט הטלוויזיה "Drop-Out Father", ב-1983 שיחקה את הנסיכה מרטה במיני סדרה רוחות מלחמה המבוססת על הרומן מאת הרמן ווק.
ב-1978 השתתפה בספיישל הטלוויזיוני "ארצות הברית נגד העולם" בה ידוענים מארצות הברית מתחרים במשימות ספורט נגד ידוענים ממדינות שונות ברחבי העולם.
מ-1967 ועד 1973 הייתה נשואה לבעלה הראשון תור אסביורן אוברי וב-1977 נישאה לבעלה השני קנת ארכיבלד.
משמרת לילה (ספר)

תקציר העלילה

הספר בנוי באופן שונה מספריה הקודמים של ווטרס. העלילה מחולקת לשלושה חלקים. החלק הראשון מתרחש שנתיים אחרי תום המלחמה ב-1947, השני במהלך המלחמה ב-1944, והשלישי בתקופת הבליץ ב-1941. העלילה עוקבת אחרי מאורעות בחייהם של ארבעה תושבי לונדון, הלן, דנקן, ויו וקיי,
שלוש נשים וגבר צעיר, שלכולם יש עבר בעייתי וסודות. ברקע - לונדון של מלחמת העולם השנייה על רחובותיה המואפלים, הגנים היפים שנחרבו בהפצצות וגדות התמזה, האזעקות, הפצצות האוויר והאמבולנסים של משמרות הלילה.

חלק ראשון- 1947

בפרק הראשון, המתחיל ב-1947, שנתיים לאחר סוף המלחמה, ארבע דמויות משוטטות בערפל של לונדון, העיר שמנסה להתאושש לאחר המלחמה חיה עדיין את אימת ההפצצות, החשיכה והרעב. בפרק מוצגות ארבע דמויות: קיי – שהייתה נהגת אמבולנס אמיצה שהצילה רבים בימי הבליץ וכיום משוטטת חסרת כיוון ברחובות העיר בחיפוש אחר נשים צעירות; דנקן – צעיר מפוקפק ואכול חרדות המתגורר עם מר מנדי, מין "דוד" מסתורי; ויו – אחותו היפה של דנקן, שאינה מצליחה לנתק קשר רומנטי חסר סיכוי עם גבר נשוי שגרם לה סבל רב; והלן – שותפתה של ויו למשרד שידוכים שמאחורי מראה רגוע ומאוזן מסתירה קנאה הרסנית לבת זוגה ג'וליה.

חלק שני- 1944

קיי, נהגת אמבולנס במשמרת הלילה, נקראת לסייע במקומות שהופצצו, לטפל בפצועים, לתת להם עזרה ראשונה ולהוביל אותם לבתי החולים. בשל ההאפלה היא סוללת את דרכה בפנסים כבויים, בין בורות והריסות, ונחשפת לזוועות שאותן היא מנסה לשמור מפני הלן, בת זוגה. הלן, עובדת ברשות הממשלתית המסייעת לאלה שנותרו ללא קורת גג ואילו ויו, שמוצאת במלחמה הזדמנות לקידום חברתי בזכות עבודתה בעירייה בחברת בנות המעמד העליון, נופלת קורבן לאכזריות מסוג שונה, שאינה מנותקת מההקשר המלחמתי. דנקן, אחיה הצעיר של ויו, נמצא בין כותלי בית הסוהר ומכיר בו את מר מנדי.

חלק שלישי- 1941

ויו נמצאת ברכבת צפופה, מלאה אזרחים ואנשי צבא. במקרה היא פוגשת חייל בשם רג'י. הם מנהלים שיחה בנסיבות מביכות, והוא מגלה לה שהוא תקוע בנישואים אומללים.
קיי עונה לשיחת חירום. האמבולנס מגיע למקום בו בית התמוטט על יושביו, אישה אחת מתה, ואישה צעירה נוספת לכודה מתחת להריסות.

השראה

הלסביוּת היא מוטיב מרכזי ביצירתה של שרה ווטרס. גם ב"משמרת לילה" הגיבורות הראשיות הן לסביות, זהותו המינית של דנקן מוטלת בספק ואילו ויו, ההטרוסקסואלית היחידה מבין הגיבורים, נפגעת מגברים. אחוות הנשים, תמיכתן אחת בשנייה וגם קנאה ובגידה משחקים תפקיד מרכזי בספר. לדברי ווטרס, ימי המלחמה בלונדון המופצצת תועדו באלפי מסמכים ויצירות, אך מעולם לא תוארו האירועים מנקודת מבטם של אלה שחיו בשולי החברה. כך, נקודת המבט של הספר אינה סטריאוטיפית, והיא מעמידה במרכז הבמה גיבורים וגיבורות מסוג אחר.

עיבוד לסרט טלוויזיה

הספר קיבל עיבוד לסרט טלוויזיה באורך 90 דקות עבור ערוץ BBD השני בבימוי ריצ 'רד לקסטון  ובהשתתפות אנה מקסוול מרטין בתפקיד קיי, קלייר פוי בתפקיד הלן, ג'ודי ויטאקר בתפקיד ויו, הארי טרדוויי בתפקיד דנקן, אנה וילסון-ג'ונס בתפקיד ג'וליה, ליאם גריגן בתפקיד רג'י וקנת קרנהאם בתפקיד מר מנדי.