צפע מצוי

תיאור ותפוצה

לצפע המצוי גוף רחב יחסית, והוא מסתיים בזנב קצר; אצל הנקבות הזנב קצר ושמנמן יותר מאשר אצל הזכרים. אורכו של הנחש מגיע ל־1.35 מטרים ולמשקל 1.5 קילוגרם, והוא הגדול שבנחשים הארסיים בארץ ישראל. צבעיו של הצפע המצוי הם במגוון רחב, ומספקים לו הסוואה מעולה בסביבת מחייתו. בצפון הארץ צבעיו נוטים להיות כהים יותר ואילו הפרטים הדרומיים נוטים להיות בעלי צבעים ניגודיים. צבע גבו צהבהב-חום, ועליו פס עקלתון כהה שייראה לעיתים כמעוינים עבים המחוברים בשרשרת מקצה זנבו עד ראשו. ראשו רחב ועליו סימן V, וצורתו משולשת בשל בלוטות הארס בשני צידיו. ישנם תיעודים נדירים ביותר של לבקנות. תוחלת חייו של הצפע המצוי היא כ-16 שנה, ובשבי הוא יכול לחיות מעל 20 שנה.
זעמן מטבעות דומה במראהו ובצבעיו לצפע המצוי. הסימנים העיקריים המבדילים בין השניים הם צורת מטבעות כהים המופרדים אחד מהשני על גבו של זעמן המטבעות, וזאת בניגוד למעוינים המחוברים זה לזה אצל הצפע המצוי, שגופו דק יותר וזנבו ארוך ומחודד יותר. דפוס צבעיו של זעמן המטבעות קשור בתופעת החקיינות בטבע, שבאמצעותה מנסה הזעמן להתחזות לצפע המצוי הארסי ולהרתיע בכך טורפים מלתקוף אותו (חקיינות בטסיאנית), וכך גם תנועותיו וזקיפת גופו כאשר הוא מאוים, מציגה כאילו הוא נכון להכיש. פעמים רבות הורג האדם את זעמן המטבעות בשל זיהוי מוטעה בין השניים, על אף שזעמן מטבעות אינו ארסי, וניזון בין השאר מצפעים צעירים. שני אויביו הטבעיים והעיקריים של הצפע המצוי הם דורסים כגון חיוויאי הנחשים ויונקים טורפים כגון נמייה מצויה. בשנת 1964 בוצעה הרעלה רחבת היקף של נמיות בישראל, ובעקבות כך גדלה אוכלוסיית הצפעים וכך גם מספר בני האדם שנפגעו מהם. עם התאוששות אוכלוסיית הנמיות הצטמצמה כמות הנחשים ועימה כמות ההכשות.
מפגשים לא-קרואים עם האדם יסתיימו פעמים רבות במותו של הצפע המצוי, אם מתוך חשש וסלידה מדימויו או מרצון להגנה עצמית. עם זאת, הצפע המצוי יבחר במנוסה כל עוד זו תתאפשר לו, והכשה תתרחש כהגנה עצמית מפני תוקפו (תוקפו במזיד או בשגגה). הצפע המצוי יתגונן במהלך עימות בנשיפות אוויר ובניסיונות הכשה, וינסה להרתיע בזקיפת פלג גופו העליון ובשיטוחו בניסיון להיראות גדול יותר, בהצגת החלק המשוטח לעבר האיום.
הצפע המצוי פעיל בעיקר בלילה ובשעות הדמדומים. עם זאת יימצא לעיתים מתחמם בשמש, בעיקר בימי האביב ובעונות המעבר.
אזורי מחייתו המובהקים הם בצפון הארץ ובמרכזה – החבל הים תיכוני, לרבות הגולן, הגליל, העמקים וכן מישור החוף. הוא אינו מצוי בפסגת החרמון, שבה מצוי צפע החרמון (Montivipera bornmuelleri), ולא באזורי המדבר ובקרקע חולית, שבהם מצויים נחשים אחרים (שאחדים מהם קרובי משפחתו). למעשה, זהו הנחש הארסי היחיד הנפוץ בחבל הים התיכוני; יתר נחשי ישראל הארסיים חיים בעיקר באזורים מדבריים או מדבריים למחצה. בספרות ישנה היה שמו הנפוץ 'צפע ארצישראלי', וכך נותר שם זה שגור בפי רוב גם היום. אנדמיות הצפע המצוי חורגת מהשטח הגאוגרפי של ארץ ישראל כהגדרתו הנוכחית, והוא נמצא גם בכל לבנון ומעט צפונה ממנה, בדרום-מערב סוריה ובצפון-מערב ירדן (ראו מפת תפוצה).
אזורי מחייתו הם בסביבת משקים ושטחים חקלאיים, פרדסים, מטעים, חורשות וליד מקורות מים גדולים כגון אגמים טבעיים ומלאכותיים, שם ימצא לחות, שאותה הוא מעדיף, ומיני מכרסמים המהווים את עיקר מזונו. ככל הנראה מקום מחייתו המקורי הוא בחורש ים-תיכוני ובעיקר באזור החורש והיערות המאפיינים את הגליל התחתון; כושר הטיפוס שלו והעובדה שלעיתים תכופות יימצא בין ענפי עץ או בגזע חלול, מעידים על מוצא זה. בשעות היום עשוי הצפע להימצא בפינות קרירות שונות: בין שיחים, עשבייה ועצים, בסלעים וכוכים, בקפלי קרקע שונים, בין פסולת חצר, בגדרות אבן, בביצות וכדומה.
מחקר של ד"ר בעז שחם והאקולוג רועי טלבי שהתפרסם במרץ 2018 והתבסס על נתוני סקרי זוחלים שנערכו בישראל ב־10-15 שנים שקדמו למחקר, מצא כי הצפע המצוי הפך לנדיר בשטחי הבר של הטבע הישראלי והוא מהווה שם בין שליש אחוז עד לחצי אחוז מאוכלוסיית הזוחלים לעומת האזורים הסמוכים ליישובים מאוכלסים, בעיקר כפריים ובשטחי חקלאות, שם מהווה הצפע המצוי כ-10 אחוז מאוכלוסיית הזוחלים. המחקר טוען כי הצפע הוא מין נדיר במרחק של ק"מ אחד ומעלה מאזורים מיושבים. ההסבר לכך הוא שישובי האדם מספקים הגנה ומחסה לצפע מפני עופות דורסים, כמו גם זמינות למזון.

רבייה

תקופת החיזור של הצפע המצוי חלה בסוף עונת האביב, בעיקר בחודש מאי. מפגש שני זכרים בעונה זו, ובמיוחד בקרבת נקבה, מסתיים במה שמכונה "ריקוד מלחמה", שבמהלכו יתלפפו הזכרים האחד בשני וינסו לרתק האחד את ראשו של האחר לקרקע. במהלך מאבק זה לא יהיו הכשות, אלא מפגן כוח בלבד, שבסיומו יימלט הזכר שהפסיד במאבק. הזכר המנצח יבדוק את הנקבה באמצעות חוש הריח שלו וידע אם היא מוכנה להזדווגות; אם כן, הוא יכרוך את זנבו בשלה וההזדווגות תתרחש במשך כמה שעות. לצפע המצוי תכונה ייחודית בין כל בני משפחת הצפעיים: זהו כמעט הצפע היחיד המביא צאצאים לעולם באמצעות הטלת ביצים (רבייה אוֹוִיפָּרית, oviparous ), ולא בהשרצת ולדות חיים, המאפיינת את רוב מיני הצפעים (צפע נוסף המטיל ביצים הוא הצפע המזרחי, שהיה מצוי בעבר בצפון הארץ אך נכחד). תכונה זו התגלתה לראשונה ב-1955 בשני מכונים ביולוגיים בישראל. העוברים בתוך הביצים המוטלות הם מפותחים יחסית. הטלת הביצים מתרחשת בעיקר בחודשי הקיץ, בין יולי לאוגוסט. הנקבה, בהתאם לגודלה, מטילה בין 10 ל-30 ביצים באדמה לחה, שממנה סופגות הביצים לחות החיונית להתפתחות העוברים. לאחר ההטלה עוזבת הנקבה את הקן מבלי לשוב אליו. הביצים בוקעות לאחר שישה שבועות, והאֶבְקוֹעים מגיחים מהביצה בגודל של כ-20 ס"מ, כשהם מצוידים במערכת ארס קטלנית כשל הוריהם. האבקועים הצעירים צדים לטאות וצפרדעים קטנות. בשנתם הראשונה הם מכפילים את גודלם, והם ימשיכו לגדול כל ימי חייהם, אם כי הגדילה העיקרית מתרחשת עד הבגרות המינית. בדומה לנחשים אחרים, לצורך הגדילה משיל הצפע את השכבה החיצונית של עורו הישן (השכבה הקרנית של הקשקשים) כמה פעמים בכל אביב וקיץ.

תזונה

הצפע המצוי ניזון בעיקר ממכרסמים כגון חולדות, עכברים ונברנים, קרפדות, זוחלים ובעלי חיים קטנים אחרים. הוא ניחן ביכולת טיפוס מרשימה למדי, המאפשרת לו לטרוף גם גוזלים וציפורים.
לרוב יארוב הצפע המצוי באופן פסיבי לטרף שיחלוף על פניו. בדומה לכל הנחשים, לצפע המצוי חוש ריח מפותח ביותר, והוא חושו המרכזי. הצפע מוציא את לשונו ואוסף את מולקולות הריח ומעביר אותן ל"איבר יעקובסון", הנמצא בחך העליון. איבר יעקובסון משדר את אותות הריח למוח. כך יודע הצפע לאתר מסלולים שמכרסמים נעים לאורכם בקביעות או ריכוזי אוכלוסיות שלהם, והוא אורב מוסתר ובחוסר תנועה מוחלט לאורך מסלולים אלו עד שחולף על פניו מכרסם. הכשת הטרף היא לרוב מהירה כברק, פחות מרבע שנייה, וזאת על מנת להימנע מפציעה מנשיכותיו של הטרף המותקף. המכרסם ימשיך לנוע בגסיסתו מרחק קצר עד שיוכרע וימות מהשפעת הארס; אז יידע הצפע לאתרו באמצעות שביל הריח שהותיר אחריו וריח ממולקולות ייחודיות המצויות בארס (ראו בפרק הבא). הצפע יבלע את טרפו לרוב מכיוון הראש, עם כיוון הפרווה של המכרסם ומבנה עצמותיו, כך יחליק הטרף ביתר קלות אל תוך קיבתו של הנחש. הצפע מסוגל לאתר את טרפו גם באופן פעיל ולעקוב אחר שבילי הריח של הטרף עד מקום הימצאו, כגון מחילות ומאורות של מכרסמים או אזורים המהווים את מוקד פעילותם. בעבר היה הצפע המצוי נפוץ פחות; התפשטות הערים וריבוי השדות החקלאיים יצרו סביבה מרובת מכרסמים, שאפשרה את צמיחת האוכלוסייה.
ידוע כי זוחלים רבים צורכים נוזלים חיוניים מגוף הטרף. בתנאי שבי הצפע המצוי שותה מים וסביר שכך הוא עושה גם בטבע. צפעים ששיני הארס שלהם נעקרו למדו בתנאי שבי לנשוך למוות עכברים ללא שימוש בארס. תצפיות לימדו כי הצפע המצוי מכיש את טרפו לעיתים פעמיים ברצף, וכאשר הטרף הוא ציפורים או צפרדעים, עשוי הצפע לא להרפות מטרפו. התנהגות זו זוהתה גם כאשר הנחש לא הוזן תקופה ממושכת.

מנגנון העברת הארס והשפעתו

בשני צידי ראשו המשולש של הצפע המצוי נמצאות בלוטת הארס, מכל אחת מהן יוצאת צינורית אל אחת משתי שיניי ארס מעוקלות ארוכות וחלולות בקדמת הלסת העליונה (בדומה למזרק רפואי). כאשר הנחש פוער את לסתותיו, השיניים הקדמיות והארוכות נשלפות ומזדקרות קדימה, וכאשר הן ננעצות בבשר הקורבן השיניים החלולות מזריקות לתוך הבשר וכלי הדם ארס הישר מהבלוטות שבצידי הראש. אל בלוטות הארס קשור שריר הפועל רפלקסיבית בזמן ההכשה, ופעולתו לוחצת על הבלוטות ודוחפת מהן את נוזל הארס החוצה אל שיני הארס החלולות.
הארס התפתח בבעלי חיים רבים ומגוונים עד מאוד במהלך האבולוציה, ומורכבותו ושונותו גדולה עד מאוד בין המינים. השימוש הנפוץ בארס אצל בעלי החיים הוא למטרת ציד הטרף, הגנה עצמית מפני טורפים ואיומים אחרים, והתפתחותו במהלך האבולוציה אצל כל מין ומין היא בתלות ישירה בסוג הטרף אותו הוא צד. כך התפתח גם ארס הצפע המצוי בהתאם לסוג הטרף המצוי בסביבתו ושממנו הוא ניזון. הארס מסוכן לבני אדם וליונקים אחרים, וגורם להמסה של הרקמות, לא רק לצורך קטילת הקורבן, אלא גם כחלק מתהליך העיכול, שכן הוא הופך את הרקמות הרכות למעין "מרק" וכך כל מה שנותר לנחש לעשות הוא לבלוע את הטרף כאשר תהליך העיכול מתרחש גם כתוצאה ממיצי הקיבה של הנחש וגם בתוך גופו של הטרף כתוצאה מפעילות רעלני הארס והשפעתם. החלקים שאינם ניתנים לעיכול, כגון פרווה, ייפלטו מאוחר יותר בצואתו של הנחש.

שימוש בארס לאיתור הטרף

סוג הארס הדומיננטי של הצפע המצוי, כמרבית הצפעיים, הוא המוטוקסין (רעלן דמי) אשר השפעתו פחות מהירה מנוירוטוקסין (רעלן עצבי) אולם לא פחות קטלנית. בשל ההשפעה המהירה וכמעט מיידית של ארס הנירוטוקסין (כדוגמת הממבה או רב פתן מלכותי), נחשים בעלי ארס זה נוטים להתמיד בנשיכתם בטרף עד סיום גסיסתו המהירה וכך נמנעים מהצורך מחיפוש ואיתור גופת הטרף.
הצפע המצוי, כרוב בני משפחתו, מכיש ומנתק מגע במהירות גדולה כדי להימנע מפציעה כתוצאה ממאבק הטרף בו, וגם כדי לחסוך באנרגיה הנדרשת לאחיזה ונשיכה ממושכת בטרף הנאבק להשתחרר. בשל שחרור הטרף לאחר הכשתו, הצפע פיתח מנגנון מיוחד לאיתור גופתו, לאחר שזה המשיך לנוע בגסיסתו מרחק קצר עד שהוכרע ומת מהשפעת הארס. מחקרים מצאו כי צפעיים מגיבים יותר לגופת טרף מוכש מאשר לטרף שהומת בדרך שונה. מחקרים אלו מצאו כי בחלבוני ארס הצפעיים קיימות מולקולות המפיצות ריח ייחודי המסייע לצפע לאתר את גופת הטרף המוכש ומוכן לאכילה, ולייחדו גם בסביבה שבה עשויים להימצא בעלי חיים נוספים מסוגו אשר עקבות הריח שלהם עלולים לשבש את איתור הטרף המומת.

הצפע המצוי והאדם

בשל סוג הטרף ואזור המחיה של הצפע, הוא נחש נפוץ יחסית באזורים מיושבים, ואין זה נדיר למצוא אותו סמוך לאתרי בנייה, רפתות, לולים, ובמקרים מסוימים בתוך בתים (בבתים צמודי קרקע), שם הוא עלול להימצא בעיקר סמוך למוקדי חום כמו מנוע של מקרר.
הצפע מסוגל לטפס כדי לאתר מזון. בעצים מסתתר הצפע עד הגעתן של ציפורי שיר קטנות, בעליות גג ובקומה שנייה ושלישית תר הצפע אחר עכברים וחולדות. בספטמבר 2012 נלכד צפע מצוי בקומה חמישית בבית מגורים בקריית שמונה. כמו כן ישנם דיווחים על מציאת צפע מצוי בתוך כלי רכב. הצפע המצוי מצד אחד מועיל מאוד לאדם בהדברת מכרסמים מזיקים ונושאי מחלות בסביבה חקלאית וסביבת בתי מגורים, אולם עם זאת הוא עלול להוות לו סכנה. בשל העובדה כי הוא הנחש הנפוץ ביותר מבין תשעת הנחשים הארסיים בישראל, הוא גם הבולט ביותר בעיני תושבי הארץ וכך שמו נעשה שגור בפי רוב. כאמור, התפתחות השדות החקלאיים ועמם התרבות מכרסמים רבים הניזונים מיבולם, וכן ההתפתחות המהירה של הערים, גרמו לעלייה בתפוצתו ובמספר נחשי הצפע המצוי.
דימוי נחש הצפע ושמו בקרב הציבור בישראל מהווה שם נרדף לסכנה, ובהתאם לכך נעשה שימוש בשמו למטרות שונות. במלחמת המפרץ הסיסמה להפעלת מערכת האזעקה הייתה נחש צפע, והיא שודרה ברדיו ובטלוויזיה בכל פעם שנורו טילי סקאד לעבר ישראל, וכך ידעו אנשי המילואים להפעיל את מערכות הצופרים בערים השונות. נחש צפע הייתה גם סיסמת האזעקה מפני מתקפה אווירית בכל שטח מדינת ישראל בעת מלחמת יום הכיפורים. השם צפע ניתן גם לכלי לחימה שונים בצה"ל.