חנוכת בית

חנוכת בית חדש או מקום חדש היא אירוע או מסיבה חגיגית לרגל הכניסה לבית או למקום. מנהג החניכה רווח בתרבויות רבות, להבעת שמחה על המאורע, להציג את הבית החדש לידידים, ולעיתים גם יינתנו בו מתנות הכוללות בדרך כלל אביזרים לבית החדש (כעציץ, אגרטל, או תמונת מסגרת) או משהו עבור המסיבה (כמו בקבוק יין, זר פרחים, או מצרכי מזון).
יש הרואים בחנוכת הבית טקס מיסטי לגירוש שדים ומזיקים מהבית.

ביהדות

ביהדות התפתחו בחלק מהעדות מנהגים שונים בחנוכת הבית, והם כוללים בדרך כלל מלבד המסיבה גם קביעת מזוזה, ברכת שהחיינו ולימוד במניין מכתבי הקודש. החגיגה נהוגה יותר בקרב עדות המזרח, ואצלן היא כוללת קריאת קטעים קבועים מן המקרא, המשנה, התלמוד וספר הזוהר. לאחר מכן מוגשת סעודה.

במקורות

הפועל "לחנוך" במקרא מובנו "להוציא מן הכוח אל הפועל" (וכן מובנו התחלה), כמו בפסוק: "חֲנֹךְ לַנַּעַר עַל פִּי דַרְכּוֹ גַּם כִּי יַזְקִין לֹא יָסוּר מִמֶּנָּה".(ספר משלי, פרק כ"ב, פסוק ו') אם הנער יגדל על פי טבעו הפנימי, גם בזקנתו לא יסור מן הדרך. כך בחנוכת הבית, מוציאים את הדירה מן הכוח (בית ללא דיירים) אל הפועל (בית שמתגוררים בו).
בספר דברים הוזכרה חניכת בית במסגרת הפטורים מן המלחמה:
וְדִבְּרוּ הַשֹּׁטְרִים אֶל הָעָם לֵאמֹר: מִי הָאִישׁ אֲשֶׁר בָּנָה בַיִת חָדָשׁ וְלֹא חֲנָכוֹ - יֵלֵךְ וְיָשֹׁב לְבֵיתוֹ, פֶּן יָמוּת בַּמִּלְחָמָה וְאִישׁ אַחֵר יַחְנְכֶנּוּ.
חניכה זו איננה טקס חגיגי, אלא התחלת המגורים בבית היא חניכתו.
חנוכת בית כטקס מוזכרת במקרא לגבי בית המקדש. על החגיגות שערך שלמה המלך לאחר סיום בניית הבית הראשון מסופר כי נערכו בהשתתפות "כל איש ישראל", והן כללו שמחה ואמירת הלל, כמו ביום התקדש חג והקרבת קורבנות "אשר לא יספרו ולא ימנו מרוב". על הפסוק: "מִזְמוֹר שִׁיר חֲנֻכַּת הַבַּיִת לְדָוִד" הדעות חלוקות, האם מדובר בחנוכת בית המקדש או בחנוכת ביתו הפרטי של דוד המלך.
המנהג לקיים "יומא טבא" ("יום טוב" בארמית) בעת סיום בניית בית חדש מוזכר בדרך אגב גם בשאילתות דרב אחאי.

סדר חנוכת הבית

בשו"ת באר שבע נפסק: שסעודת חנוכת הבית בארץ ישראל היא מצווה, כשם שעושים שמחה ומשתה ויום טוב לגומרה של תורה ולגמרה של כל מצווה. כך גם מצווה לעשות סעודה על המצווה לבנות בית בארץ ישראל ולגור בו.
בספר השורשים לומד רד"ק (ערך חנך) שזה גם הפירוש בתורה "ולא חנכו". וכך כתב: "התחלת האכילה בבית חדש יקרא חנוך כמו שיקרא התחלת הלמוד בנער. ומנהג הוא שעושין סעודה ושמחה באכילה הראשונה שיאכלו בבית חדש ולפיכך אמר ולא חנכו ילך וישוב לביתו".
מנהגי "חנוכת הבית" מבוססים בחלקם על תורת הנסתר וכוללים התכנסות של מניין אנשים, קביעת מזוזה, ברכת שהחיינו, נתינת צדקה וסעודה שבה נאמרים דברי תורה ומזמורים המתאימים לאירוע.
הנוסח המקובל בעדות המזרח חובר על ידי החיד"א וכולל פסוקים, קטעי משנה וגמרא, הלכות מספר משנה תורה, וכן תפילות ופיוטים להצלחה ולברכה. כמו כן נהוג לקרוא קטעים ארוכים מהזוהר. מקובל לחלק את קטעי הקריאה בין המסובים, וכולם קוראים בצוותא, כל אחד את חלקו, ולבסוף בעל הבית קורא קטע מסוים.
בעדות אשכנז יש שינויים בין החוגים, וחלקם אינם עושים את טקס חנוכת הבית בכלל. וגם בחוגים העושים את הטקס, אין סדר לימוד מפורסם וקבוע, ונהוג לשלב בו דברי תורה הקשורים לבניית בית.

ברכת שהחיינו והטוב והמיטיב

בני זוג שקנו בית, אם הם שותפים בו, שניהם צריכים לברך 'הטוב והמטיב'. ואם הבית שייך לאחד מהם ורשום על שמו, רק הוא יברך עליו, אבל הואיל ויהנו ממנו יחד, יברך 'הטוב והמטיב'. יחיד שקנה לעצמו בית, יברך 'שהחיינו'. אבל שוכר בית או מי שקיבל רשות לגור בבית מספר שנים, כיוון שהבית אינו שלו, אינו מברך עליו.
יש מקהילות הספרדים שאין מברכים על בית חדש, כמו שכתב (הבן איש חי שנה ראשונה פרשת ראה): ונהגו שילבוש בעל הבית בגד חדש בתוך אותה סעודה ויברך עליו שהחיינו ויכוין על הבית". אם לא היה לו דבר לברך עליו שהחיינו, יכווין בברכת הטוב והמטיב שבברכת המזון להודות על הבית החדש.
יש אומרים שהמנהג הספרדי שלא לברך היה מחוץ לארץ ישראל שאין מצווה לבנות בתים, אבל בארץ ישראל, שבה יש לפי ההלכה היהודית מצווה לבנות בתים, יש לברך שהחיינו

טעמים

למנהג זה יש טעמים רעיוניים:
1) הודיה לה' על כל דבר שהאדם מקבל.
2) התחלת המגורים במקום, על ידי תורה ועשיית מצוות (כמו הפירוש של חינוך= התחלה).
3) סעודת שמחה לגמרה של מצווה כמו שעשה שלמה בסיום המקדש, שכן כל בנית בית בארץ ישראל הוא בנין של מצוות ישוב הארץ
פוסקי ההלכה דנים על מעמדה ההלכתי של חגיגה זו, האם היא נחשבת כסעודת מצווה. הטעם העיקרי הוא עריכת סעודה לרגל סיום המצווה של בניית הבית בארץ ישראל דווקא, שיש בה מצוות יישוב ארץ ישראל. טעמים נוספים שהוזכרו הם התחלת המגורים בבית מתוך מצווה ודברי תורה, וכן קיום סעודת הודיה לה' על הזכות לגור במקום, גם בחו"ל.