google/wiki40b huggingface dataset:
חצי קשת

חצי קשת (באנגלית: half-arch) היא רצועת מתכת (בדרך כלל עשויה זהב, כסף או פלטינה) המעוטרת לרוב באבנים יקרות ויהלומים המחוברת לבסיס הכתר. לרוב חצאי הקשת מתחברים במרכזו של הכתר אל המונד - גלובוס מוזהב או עשוי אבן יקרה שנמצא בחלקו העליון של הכתר (מעליו נמצא לרוב צלב).

כתרי הממלכה המאוחדת

על פי המקובל בממלכה המאוחדת נהוג שכתרי ההכתרה והכתרים הממלכתיים יהיו בעלי ארבעה חצאי קשתות - מאחר שכתרים אלה מנסים להידמות לכתר ההכתרה הרשמי של הממלכה המאוחדת - כתר אדוארד הקדוש. בין הכתרים בעלי ארבע הקשתות ניתן למנות את כתר המלכה אליזבת משנת 1938, הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון, כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי וכתר האימפריה הממלכתי של המלכה ויקטוריה משנת 1838 ושל המלך ג'ורג' השישי משנת 1937. כמו כן בממלכה המאוחדת נהוג שגם כתרי הרעיה יהיו בעלי ארבע קשתות (כגון כתר מרי ממודנה וכתר המלכה אדלייד).
כתר האימפריאלי של הודו שנעשה עבור המלך ג'ורג' החמישי בשנת 1911 עבור הדורבר דלהי יוצא דופן ובו שמונה חצאי קשתות - מספר כפול מהמקובל.
כתרי נסיך ויילס הם לרוב בעלי קשת אחת שלמה (ולא שני חצאי קשתות כפי שסוברים בטעות) - בכתרים אלה המונד מחובר בראש הקשת, ולא מתחבר לחצאי הקשתות השונים, וזאת על פי הוראה שנתן המלך צ'ארלס השני בשנת 1677.

מסורת אירופאית

הכתרים האירופאים (הצרפתים, הגרמנים והדניים) היו לרוב בעלי שמונה חצאי קשתות. הכתר ההכתרה הצארי הרוסי וכן כתר האימפריה האוסטרית כלל שני חצאי קשתות בלבד, כאשר שני חצאי כיפה מלאות עלו מהכתר במקום שני חצאי הקשתות הנוספים.

צורת חצי הקשת

ישנן שתי מסורות הנוגעות לצורת חצי הקשת - לפי מסורת אחת, חצי הקשת עולה מבסיס הכתר ואז יורד שוב למרכז הכתר (בו נפגשים חצאי הקשת) - כתר מסוג זה הוא כתר אדוארד הקדוש (כתר ההכתרה של הממלכה המאוחדת). לפי מסורת אחרת, חצאי הקשת שומרים על מישור במרכז הכתר במקום פגישתם, או עולים כלפי מעלה בלבד.
לוקיאנוס מסאמוסאטה

חייו

לוקיאנוס נולד בעיר סאמוסאטה, שעל גדות הנהר פרת בפרובינציה הרומית של סוריה (כיום סאמסאט שבטורקיה על גבול סוריה). הוא מעיד על עצמו: "הנני אשורי מארץ הפרת". משפחתו הועידה אותו לעסוק בפיסול, אך עד מהרה פנה ללימוד הרטוריקה. הוא למד משפטים בעיר אנטיוכיה, ואחרי כן שימש כפרקליט ולימד רטוריקה, תחילה באנטיוכיה ואחר כך באתונה, שם החל לכתוב ולפרסם את יצירותיו. מאתונה יצא למסע הרצאות באיטליה, בגאליה (כיום צרפת) ובאסיה הקטנה. לבסוף קבע את מושבו באלכסנדריה שבמצרים, שאליה נשלח על ידי הקיסר מרקוס אורליוס כדי למלא תפקידים מנהלתיים ושיפוטיים. משערים שלוקיאנוס מת באלכסנדריה, אך לא ידוע באיזו שנה.

יצירותיו

אף כי לשונו המקורית הייתה ארמית, לוקיאנוס כתב את יצירותיו בלשון היוונית.
הוא ניסה את כוחו בסגנונות כתיבה שונים, אך לבסוף המציא את סגנון הדיאלוג ההומוריסטי - בין דיאלוג פילוסופי לבין קומדיה. אם כי ייתכן שחלק מהן אינן מקוריות, נותרו בידינו למעלה משמונים יצירות המיוחסות לו, שהחשובות שבהן: "שיחות אלים" ו"שיחות מתים". גיבורו מניפוס עולה לשמים ונפגש עם האל זאוס, המקבל בקשות לעזרה מכל קצוות תבל אך איננו יודע למי לעזור תחילה.
לוקיאנוס לועג לאלים בשל אי קיומם, לעשירים בשל קמצנותם ולעניים בשל קנאתם. אם כי שם ללעג גם את הפילוסופים, לוקיאנוס העריץ את אפיקורוס וכתב עליו: "אלו ברכה ושלוות נפש אפיקורוס מעניק לקוראיו; הוא משחרר אותם מפחד ומתקווה, ומפתח בקרבם את האמת ואת התבונה."
לוקיאנוס סלד מכל אמונה בעל-טבעי ולא הייתה בו אהדה כלפי המגמות הדתיות של תקופתו.
לוקיאנוס תיאר בכתביו גם מסעות אל הירח ואל כוכב הלכת נוגה, חיים בחלל ומלחמות בין הכוכבים, ולכן ניתן לכנותו בשם: "אבי המדע הבדיוני".
ביצירתו "פילופסאודס"  ("אוהב השקרים") נמצא הסיפור המקורי של שוליית הקוסם.
בכתביו ישנם רק אזכורים מעטים ליהודים. ב"פילופסאודס" הוא מספר על "הסורי מפלשתינה" (ביטוי המתייחס ליהודי, כמו אצל אובידיוס) שעסק כמגרש שדים. ב"טראגודופודאגרה" (Tragodopodagra, 171-173 (655-657) — F84R) נזכרים "כישופיהם של יהודים". ב"אלכסנדר נביא השקר" נאמר שנביא השקר פלט כמה מילים בלתי מובנות שנשמעו כמו עברית או פיניקית.
לקט של יצירותיו הופיע בדפוס לראשונה בפירנצה ב-1499. בין היתר, הייתה לו השפעה על סיראנו דה ברז'ראק שכתב את הרומן "מדינות ואימפריות על הירח" ועל וולטר שכתב את הסיפור "מיקרומגאס".
סופוט (בולגריה)

היסטוריה

היישוב נוסד במאה ה-12, תקופת האימפריה הבולגרית השנייה ובחפירות ארכאולוגיות שבוצעו, נמצאו שרידי כנסייה שנהרסה ונשרפה בעת הכיבוש העות'מאני. סביר להניח שהיישוב היה חלק, או שלוחה של עיר המבצר המרכזית באזור, קופסיס אשר על חורבותיה צמחה העיר המודרנית קרלובו. בסוף המאה ה-14 נכבש האזור על ידי צבא האימפריה העות'מאנית ושוחרר רק בינואר 1878 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית. לאחר המלחמה, מתוקף חוזה סאן סטפנו הפך היישוב חלק מנסיכות בולגריה אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום בולגריה. אחד מסמליה של העיר סופוט היא משפחת ואזוב, אשר בניה מסמלים את עידן התחיה הלאומית הבולגרית וכינון המדינה העצמאית ומהם ניתן למנות את המשורר והסופר איוון ואזוב ואחיו, הגנרלים ולדימיר ואזוב גיבור שלושת הקרבות ליד אגם דויראן במלחמת העולם הראשונה וגאורגי ואזוב.

אקלים

בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת בשל מיקומה של העיר בתוך עמק. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.4ᵒc, כשערכי הקיצון נעים מ-0ᵒc בינואר ועד 22ᵒc ביולי. כמות המשקעים השנתית עומדת על 655 מילימטרים.

כלכלה ודמוגרפיה

51.3% מאוכלוסיית העיר הן נשים ו-48.7% הם גברים. באזור הרשות המקומית מגדלים חיטה, שעורה, שיפון, ענבים, ורדים מהם מייצרים שמן ורדים לתעשיית התמרוקים. כמו כן מגדלים צאן ובקר לתעשיית מוצרי חלב ובשר.
סופוט נמצאת בנתיבו של הכביש המהיר E1-6 שמסלולו סופיה – קרלובו – בורגס וכן על תוואי מסילת הרכבת המקבילה.
צ'יזלהרסט

צ'יזלהרסט (באנגלית: Chislehurst) היא פרבר ברובע ברומלי שבדרום-מזרח לונדון החיצונית, בין בקסלי וגריניץ'. מרכז הפרבר נותר כאזור לשימור מאז 1888‏ והפך לאתר פופולרי לטיולי-יום ממרכז לונדון, בזכות אווירתו הכפרית וריבוי הגנים והפארקים. בין 1894 ל-1934 היה הפרבר עיר במסגרת מחוז קנט.

היסטוריה

במקום התקיים יישוב סקסוני, השם מקורו בסקסונית והוא מורכב מהמילים cisel (חצץ) ו-hyrst (גבעה מיוערת).
במרכז הפרבר מצוי ארמון קמדן, על שם ההיסטוריון, האנטיקווריאט ואיש חצרה של אליזבת הראשונה ויליאם קמדן, שחי במקום במאה ה-17, הארמון הקיים הוקם ב-1717. במקום התגוררו מאז פקידי חצר המלוכה. ב-1873 השתכנו במקום קיסר צרפת הגולה נפוליאון השלישי, אשתו אז'ני דה מונטיז'ו ובנם נפוליאון אז'ן לואי. נפוליאון השלישי ובנו אף נקברו בכנסיית סנט מרי הקתולית שבצ'יזלהרסט לפני שהועברו למאוזוליאום המשפחתי בכנסיית סנט מייקל בפארנבורו.
ב-1865 נפתחה תחנת רכבת צ'יזלהרסט על קו לונדון-דובר. כיום ניתן לנסוע מן התחנה למרכז לונדון (תחנת צ'רינג קרוס).
ב-1903 התגלתה מערכת מערות באורך כולל של 35 ק"מ, ככל הנראה שימשו המערות כמכרה אבן גיר עבור הרומאים ואולי אף לפני כן. בימי מלחמת העולם הראשונה שימשו המערות לאחסון תחמושת של רויאל ארסנל ובתקופת הבליץ במלחמת העולם השנייה שימשו כמקלט. בין מעצבי המערות לביקורים תיירותיים בשנת 1955 היה גם אדריכל הנוף הישראלי יצחק דנציגר.
האמפרי סטאפורד, הדוכס הראשון מבקינגהאם

תולדות חייו

נולד בסטאפורד למשפחת אצולה, אמו הייתה בתו של בנו הצעיר של אדוארד השלישי, מלך אנגליה. אביו נהרג לפני שמלאה לו שנה, והאמפרי היה לרוזן השישי מסטאפורד וירש אחוזת ענק, שרובה היה בשליטת אמו. הוא נלקח להיות בן חסות בחצר הנרי הרביעי, מלך אנגליה. ב-22 באפריל 1421 קיבל תואר אבירות מאת הנרי החמישי, מלך אנגליה. ב-1424, לאחר מותו של הנרי החמישי היה לחבר במועצה המלכותית תחת הנרי השישי, מלך אנגליה. ב-1429 הוכתר כאביר מסדר הבירית.
בין 1430 ל-1432 פיקד על הצבא בנורמנדי בדרגת לוטננט-גנרל. ב-1438 עם מות אמו, קיבל לחזקתו את כל ירושת אביו. ב-14 בספטמבר 1444 קיבל את תואר הדוכס מבקינגהאם, בעל אחת האחוזות הגדולות ביותר בממלכה. ב-1447 הוכרז לדוכס הראשון במעלה, פרט לדוכסים הקשורים לבית המלוכה. באותה עת כיהן כמפקד חיל המצב בקאלה. כן החזיק בתפקיד מפקד דובר (Constable of Dover), לורד חמשת הנמלים ושליש הממלכה (Constable of England). הוא נשא ונתן מטעם הכתר בשיחות השלום עם צרפת ב-1445 ו-1446, דיכא את מרד ג'ק קייד בבלקהית' (קנט) ואסר את המורד המפרי, דוכס גלוסטר.
שעון מטוטלת

שעון מטוטלת (אורלוגין) הוא שעון המשתמש במטוטלת, משקולת מתנודדת, כאלמנט העוקב אחרי הזמן. היתרון של שעון המטוטלת הוא הדיוק - מנגנון שעון המטוטלת מדויק הרבה יותר מכל מנגנון שעון שהיה קיים לפניו. מאז המצאתו ב־1656 על ידי כריסטיאן הויגנס ועד שנות ה־40 של המאה ה־20, שעון המטוטלת היה המכשיר המדויק ביותר למדידת זמן, ולכן זכה לשימוש נרחב.
שעון המטוטלת צריך להיות נייח כדי לפעול בדיוק מרבי. טלטול או האצה משפיעים על תנועת המטוטלת וגורמים לאי דיוקים. 
בימינו קיימים שעונים מדויקים יותר וזולים יותר, כדוגמת שעון קוורץ, ועיקר ערכו של שעון המטוטלת הוא בהיותו פריט עיצובי.

היסטוריה

העובדה שתדירות תנודת המטוטלת היא קבועה וכמעט שאינה תלויה במשרעת התנודה ("אמפליטודה") התגלתה על ידי גלילאו גליליי, בחקירותיו החל בשנת 1602. גלילאו (ובנו אחריו) ניסה לתכנן ולבנות שעון מדויק המבוסס על תכונה זו, אך לא השלים תכנון זה. כאמור, ב־1656 הפיזיקאי ההולנדי כריסטיאן הויגנס בנה לראשונה אבטיפוס של שעון מטוטלת מעשי.
למרות המגבלות של שעון המטוטלת, עד לשנות ה־40 של המאה ה־20 היה זה המנגנון המדויק ביותר למדידת זמן בנמצא. למעשה שעון מטוטלת הוא המנגנון הראשון שנבנה המאפשר מדידת זמן מדויקת ואמינה.
הפיתוח הבא במדידת זמן הוא שעון הקפיץ, בו מחליף גלגל מאוזן את המטוטלת התלויה, אם כי עקרון פעולתו דומה מאוד לשעון המטוטלת. החלפת המשקולת בגלגל המאוזן פותרת כמעט לחלוטין את שתי הבעיות הקשות ביותר של שעון המטוטלת: רגישות לטלטולים ותלות בתאוצת הכבידה.
Papaoutai

וידאו קליפ

הקליפ המלווה את שחרורו של השיר "Papaoutai" בוים על ידי ראף ריינטיינס ופורסם ביוטיוב ב-6 ביוני 2013 באורך כולל של שלוש דקות וחמישים ושלוש שניות. בסרטון נראה בחור צעיר (בגילומו של קארל רובן נואל) המנסה לקיים אינטראקציה עם אביו שלא מגיב לו חזרה (בגילומו של  סטרומאה), יושב ללא תנועה, הבעת פניו וגופו מזכירים בובת ראווה, ואילו בחוץ, הורים וילדים אחרים רוקדים יחד. בסופו של הקליפ, הבן מצטרף לסטרומאה על הספה, בהבעה נוקשה, חסרת חיים ורגש, זהה לשל אביו. הקליפ והשיר מתייחסים להיעדר אביו של סטרומאה, שנהרג ברצח העם ברואנדה ב-1994.  הסרטון קיבל מעל חצי מיליארד צפיות ב-YouTube.
סיזר "טייט אייז" וויליס, אחד מהיוצרים של ריקוד ה-"קראמפינג" המופיע בקליפ, מופיע בקליפ כהורה הרוקד יחד עם הבן שלו.
ציפור שנייה

נסיבות הלחנת השיר וביצועו הראשון

השיר הולחן על ידי מישה סגל עבור פסטיבל "מנגינות למילים: שירי משוררים", שנערך בינואר 1972 בבית החייל בתל אביב תחת פיקודו של יצחק לבני. בערב זה בוצעו 15 שיריהם של משוררים ישראלים בני זמננו (לצד זך – יהודה עמיחי, דליה רביקוביץ ודוד אבידן), שהולחנו על ידי דפנה אילת, מוני אמריליו, סשה ארגוב, שלמה ארצי, מתי כספי, צביקה פיק ויאיר רוזנבלום. המנהל המוזיקלי והמנצח היה עודד פנחסי, והמבצעים האחרים היו חוה אלברשטיין, שלמה ארצי, עדנה גורן, צילה דגן, הדודאים, דורית ראובני ושלישיית פיקוד מרכז, רבקה זהר, שולה חן, מתי כספי וצביקה פיק.
השיר, שבוצע על ידי צמד הזמרות היהודיות-קנדיות סוזן ופרן, היה ללהיט.

ביצועי השיר

זהו שיר קצר במהותו. על כן, העיבוד לרוב משנה במעט את מבנה השיר. בפרט, העיבוד כולל חזרה כפולה על מילות השיר. 
בחלק מהעיבודים ישנו גם מבוא מוזיקלי (באורך לפחות עשר שניות) שמכין לקראת תחילת השירה.
בנוסף, קצב השירה בביצועים השונים הוא לרוב איטי ורגוע.
לשיר קיימים עיבודים למקהלה מעורבת (דוד מורס), מקהלת נשים (פנינה ענבר), לאנסמבל חליליות ועוד.

מבנה השיר

השיר מחולק לשני בתים מחורזים. בבית הראשון מתואר המפגש עם הציפור, ובשני מתואר השפעתו על הדובר בשיר. 
בשני בתי השיר יש אותו מספר של שורות. ראוי לציין שבבית הראשון קיימת שורה שהיא דומיננטית יותר מבחינת אורכה (השורה השלישית).

פרשנות

לשיר ישנן פרשנויות רבות, המשותף למרביתן הוא העבודה לכך שאותו שיר מדבר על חווית התגלות. השיר מתאר את ההתפעלות מאותה התגלות ואת השפעתו על הדובר בשיר.
יש התייחסויות שונות לכותרת השיר. בפרט, להתייחסות לאותה ציפור כ"ציפור שנייה". בין יתר הפרשנויות, בחלק מהן משוער שזה נעשה כהמשך לשיר אחר של זך (שמופיע ללא כותרת) בו גם מתואר מפגש עם ציפור, ובחלקן משוער שזה דווקא מתאר גם סוג של תקווה למפגש עם ציפור נוספת.
מדורת ההבלים

מדורת ההבלים (באיטלקית: Falò delle vanità) היא מדורה שמובערת בידי רשויות (לרוב דתיות) ובה נשרפים חפצים שעשויים לפתות אנשים לחטוא. המונח מתייחס לרוב למדורת ההבלים של הנזיר הדומינקני ג'ירולמו סבונרולה, אשר הובערה ב-7 בפברואר 1497. סבונרולה ואנשיו אספו מדלת לדלת מראות, קוסמטיקה, תמונות, ספרים אליליים, שולחנות הימורים, בגדים נאים, עבודותיהם של משוררים בלתי מוסריים (לפי הגדרתו) ואף יצירות אומנות. הכל הובער במרכז העיר פירנצה. עם זאת, אופן פעולה זה לא הומצא בידי סובנרולה, ובאותה מאה הבעיר גם ברנרדינו מסיינה מדורה דומה.
קמפולונג

היסטוריה מקומית

העיר מוזכרת במסמכים היסטוריים מסוף המאה ה-13. השליט הראשון של ולאכיה, בסאראב הראשון, קבע את מושבו בקמפולונג ב-1310 והמקום הפך למרכז אדמיניסטרטיבי ומסחרי.
קולקטיבים מעבר לים

קולקטיבים מעבר לים (בצרפתית: Collectivité d'outre-mer) הם יחידות אדמיניסטרטיביות של צרפת שהוכרו בסעיף 74 של החוקה של הרפובליקה הצרפתית החמישית (1958) שעודכנה בשנת 2003. נכון להיום יש חמש טריטוריות שמוגדרות כקולקטיב. פולינזיה הצרפתית וואליס ופוטונה באוקיינוס השקט, סן ברתלמי וסן מרטן באיים הקריביים וסן פייר ומיקלון ליד קנדה. הקולקטיבים הם חלק מצרפת מעבר לים.
בניגוד למחוזות מעבר לים, הקולקטיבים לא כפופים לחוק הצרפתי בלבד, אלא יש להם חוקים מקומיים שמאושררים על ידי הפרלמנט הצרפתי. אולם כחלק מהרפובליקה הצרפתית הם זוכים להגנה, ביטחון ואזרחות כמו כל אזרח וטריטוריה צרפתית אחרת. בנוסף, לכל קולקטיב נציג בפרלמנט הצרפתי שנבחר רק על ידי תושבי הקולקטיב. ולכל תושב הזכות להצביע בבחירות לנשיא צרפת וכן להצביע במשאלי עם.
אגלט

אַגְלֶט (באנגלית: aglet) הוא פיסת פלסטיק קטנה או נדן מתכת הנמצאים בדרך כלל בכל קצה של חוט, כבל או שרוך. האגלט שומר על הסיבים של החומר מחשיפה, מקריעה ומפרימה. הודות לאגלט, קל יותר להחזיק את השרוכים, לקשור אותם וליצור לולאות.

מקור השם

המילה aglet או aiglet באה מהמילה הצרפתית העתיקה aiguillette, המפחתת של aiguille, שמשמעותה "מחט", אשר בתורה נגזרת מהמילה הלטינית למחט, acus.

היסטוריה

אגלטים היו במקורם עשויים מתכת, זכוכית או אבן, ורבים היו מקושטים מאוד. לאנשים עשירים בתקופה הרומית היו אגלטים שעשויים ממתכות יקרות כמו פליז או כסף. 
לפני המצאת הכפתורים נעשה בהם שימוש בקצוות הסרטים ששימשו להידוק ביגוד ביחד. לפעמים הם נוצרו לדמויות קטנות. שייקספיר מכנה דמות מסוג זה "תינוק נמרץ" בסרט "אילוף הסוררת". 
לדברי עורך ה"מפינגטון פוסט", ג'יימס קייב, "ההיסטוריה של האבולוציה של האגלט מעט מסובכת - מקורות רבים מעריכים כי הוא פופולרי על ידי ממציא אנגלי בשם הארווי קנדי, שלדבריו הרוויח 2.5 מיליון דולר מהשרוך המודרני בשנות ה־90 של המאה ה־18. 
כיום מכניסים לשם את אגלטי הפלסטיק הצלולים בקצה שרוכי הנעליים על ידי מכונות מיוחדות. המכונות עוטפות סרט פלסטי סביב קצה שרוכים חדשים ומשתמשות בחום או בכימיקלים בכדי להמיס את הפלסטיק על השרוך ולקשר את הפלסטיק לעצמו.

פופולריות

כיום, האגלט לא זכה למודעות ציבורית רחבה, ורבים לא יודעים על שמו וקיומו.
האגלט פרץ לתודעה הציבורית בעיקר בגיל הצעיר בעקבות התוכנית "פיניאס ופרב" ובה פיניאס ופרב מבינים שהאגלט לא זכה למודעות ציבורית ראויה ולכן ביצעו פעילויות שונות להעלאת המודעות. הפרק זכה לאהדה אדירה בקרב הילדים ובני הנוער וכך העלה במציאות את המודעות לאגלט.

מגוון

יש הבחנה עדינה בין אגלטים, שהם בדרך כלל פונקציונליים, לבין שרוך של מדים, אשר בדרך כלל הם דקורטיביים. השרוכים האלו מופיעים בדרך כלל בסוף חוטי דקורטיביים, כמו קשרי בולו והחוטים על מדי לבוש צבאיים. 
חברות נעליים מייצרות לעיתים קרובות שרוכי נעליים משלהם, עבורן הן מייצרות אגלטים. חברות רבות מעדיפות להוסיף מעטפות מתכת על פני מצעי פלסטיק לטובת עמידות טובה יותר. חלקם עשויים להוסיף לוגואים או תמונות.
שלמה די אוליוירה

קורות חייו

אוליוירה שימש תחילה כדרשן ומטיף בקהילה הספרדית באמסטרדם, שהייתה הקהילה העשירה והמבוססת בעיר. כמו כן שימש כמורה ומלמד בחברת כתר תורה שבאמסטרדם, תחת מקומו של משה רפאל די אגילאר. בנוסף שימש גם כר"מ בישיבות "חונן דלים" ו"גמילות חסדים". אחרי פטירתו של רבי יעקב ששפורטש בשנת 1698, התמנה אוליוירה כאב בית דין הקהילה הספרדית תחתיו. נפטר בשנת 1708, ואת מקומו ברבנות הקהילה מילא רבי שלמה אאיליון.
אקס-מן: מבצע אפס סובלנות

השלכות אירועי אונסלות'

מרבית גיבורי-העל שאינם מוטאנטים (ארבעת המופלאים, כמה מחברי האוונג'רס וברוס באנר), בעזרתו המפתיעה של נבל-העל דוקטור דום, מקריבים את חייהם ומשמידים את אונסלות' בכך שהם מזנקים לתוך גופו, אשר הכיל אנרגיה טהורה. אלה אשר נותרו היו המוטאנטים, משום שבמידה והיו מזנקים לתוך גופו הוא היה סופג את כוחותיהם ונעשה בלתי ניתן לעצירה. חברי אקס-מן תקפו אותו ישירות והצליחו להשמידו לבסוף (וככל הנראה גם את גיבורי-העל שזינקו לתוכו).

ההתנקשות בגריידון קריד

מאורע זה הוביל במידה רבה לחוסר אמון של בני האדם בקהילת המוטאנטים. מעט לאחר מכן, התנקשו בחייו של המועמד הנשיאותי גריידון קריד - בנו שונא המוטאנטים של ויקטור קריד (סייברטות'). הדבר שהרג אותו היה פרץ אנרגיה, והשנאה כלפי מוטאנטים הלכה וגברה.
שני אירועים אלה היו לקרש הקפיצה ל"מבצע אפס סובלנות" - תוכניתו של הנבל באסטיון לשמירה על ביטחונה של האומה על ידי לכידתם והשמדתם של כמה שיותר מוטאנטים.

עלילה

באסטיון, יחד עם זקיפי הפריים סנטינל החדשים שלו, קיבל אישור ממשלתי להמשיך בתוכניתו למיגור "האיום המוטאנטי". הוא לכד את מרבית חברי האקס-מן והשתלט על בית הספר לצעירים מחוננים ע"ש אקסבייר. תוך כדי, הוא גם השיג מידע נרחב על המוטאנטים.
ג'ובילי נלכדת ועוברת עינויים מנטליים כדי לחלץ ממנה מידע. פצצה מונחת בחזהו של סייקלופס, לאחר שהוא נלכד יחד עם ג'ין גריי, סטורם, וולברין וקאנונבול. קייבל הסתנן לתוך אחוזת אקס כדי לשחרר את המוטאנט קאליבן, להשמיד את הפרוטוקולים של אקסבייר ולמנוע מבאסטיון גישה אליהם. אחוזת אקס מפורקת עד היסוד מהטכנולוגיה שבנויה בה. ד"ר ססיליה ריס וחברת המורלוקים לשעבר מארו מצטרפות לקבוצה לאחר שהן מתעמתות עם באסטיון יחד עם אייסמן. בתקופה זו, אייסמן שימש כמנהיג קבוצה קטנה שכללה נוסף לריס ומארו גם את סברה, שעקבה אחר מעשיו של באסטיון וסוכניו. למרות שהם נקלעים למארב של זקיפי פריים סנטינל, הם מאתרים את מיקומה של רוז גילברטי, אמו המאמצת של באסטיון. בהגיעם למקום הם מוצאים שבאסטיון וזקיפיו מחכים להם, לאחר שחטפו את רוז ואת בנו של בלש משטרה. לאחר שמארו שמעה את דבריו של באסטיון על אמו, היא נתקפה בחמת זעם ותקפה אותה, כנקמה על הגורל ממנו סבלה מורתה הרוחנית קאליסטו מסוכני "מבצע אפס סובלנות". אייסמן עצר בעדה, אך תקף בהפתעה את באסטיון בעצמו, והשליך אותו לקו חוף סמוך. ברגע שבאסטיון החל לתת לזקיפי הפריים סנטינל את ההוראה להשמדת המוטאנטים, כוחות S.H.I.E.L.D מגיעים למקום ומבטלים את זכויותיו של באסטיון ל"מבצע אפס סובלנות". באסטיון מבין כי סוכני S.H.I.E.L.D ישתמשו בכל האמצעים הדרושים כדי לעצור אותו, ונותן הוראה לזקיפיו לסגת. הוא נלקח באזיקים למתקן כליאה של סוכנות S.H.I.E.L.D.
ערצביים

מאפיינים

גוף בני-המשפחה מכוסה מעטה קטיפתי, הגפיים הקדמיות רחבות ומותאמות לחפירה. במשפחה זו, לנקבה חסר צינור הטלה.
הערצב הוא אוכל-כל - הוא ניזון מחי ומצומח. הוא פעיל בלילה. בעת שיחורו אחר מזון הוא חופר מחילות ארוכות וניתן לזהות את הימצאו באדמה לפי השברים בקרום האדמה בנתיב חפירתו. הערצב פוגע בעיקר בשורשים של שתילי מטע וירקות, על ידי כרסום צוואר השורש. בשל כך, הוא מזיק מאוד לחקלאות, ובייחוד לגידולי תפוחי אדמה, תות שדה ובצלים. הוא פוגע במנבטות ובגינות-ירק, כאשר תוך כדי חפירה הוא מזיז נבטים ושתילים רכים, וגם יטרוף שלשולים הנקרים בדרכו.
אבי כהן (ניצב)

קורות חיים

כהן נולד וגדל בירושלים. 
עם סיום לימודיו התגייס לצה"ל ושירת בגדוד 890 בחטיבת הצנחנים, במגוון תפקידים.

השירות במשטרת ישראל

לאחר שחרורו מהצבא התגייס כהן לשירות במשטרת ישראל, במהלכו שימש בתפקידים שונים בתחום החקירה והבילוש. 
תחילה, שירת כהן במחוז ירושלים בתחום המבצעים, החקירות, המודיעין והבילוש עד הגיעו לדרגת ניצב משנה. כהן, אשר נחשב כחוקר יוצא דופן בתחום הפלילים, הביא את המחלקה שבפיקודו למספר פיענוחים גדול ואיכותי וחקירותיו נחלו הצלחה. 
במסגרת זו שימש כהן ראש צוות החקירה בעניין רצח עמוס אוריון וכן בפיצוח גל מקרי רצח של עבריינים מ"כנופיה מס' 1" בראשות גבי בן הרוש ומיכה אסלן, שנחשבה אז לגדולה ולמאיימת באזור ירושלים ויוחסה לה קבורת גופות בין יציקות הבטון של "בנין כלל" שנבנה באותה תקופה בירושלים, וזאת באמצעות הפעלת עד מדינה שהשתייך לכנופיה. 
הצלחתו של כהן בתפקידו כחוקר, הביאה את הסופרת הירושלמית, בתיה גור, לבנות דמות בלשית בדיונית בשם "מיכאל אוחיון" המבוססת על אישיותו ופועלו של כהן (יש הטוענים), כאשר גם "מיכאל אוחיון" הועלה אף הוא בסולם הדרגות במהלך התקדמות סדרת ספרי המתח, בדומה לכהן, מדרגת פקד לדרגת סגן ניצב.
לאור הצלחותיו בפענוח הפשעים החמורים באזור ירושלים, מונה כהן בשנת 1993 למפקד היחידה לחקירת פשעים בינלאומיים (יאחב"ל) והוענקה לו דרגת תת ניצב. לאחר סיום תפקידו כמפקד היאחב"ל, מילא כהן את תפקיד סגן ראש אגף החקירות במשטרה.
בשנת 1995 מונה כהן לתפקיד ראש מטה שר המשטרה דאז, משה שחל, תפקיד אותו מילא במשך כשנתיים, במהלכן שונה גם תוארו של המשרד מ"משרד המשטרה" ל"משרד לביטחון פנים" והוכפפו לשר יחידות סמך נוספות, דוגמת שירות בתי הסוהר.
בשנת 1997 פוצל "אגף החקירות והמודיעין" במשטרה לשני אגפים שונים (אגף החקירות ואגף המודיעין) וכהן מונה לתפקיד ראש אגף המודיעין במשטרת ישראל והוענקה לו דרגת ניצב.
לאחר כשנתיים בתפקידו כראש אגף המודיעין פרש כהן מהמשטרה לאחר 27 שנות שירות.

השירות הציבורי בעיריית ראשון לציון

עם פרישתו מהמשטרה נבחר כהן לחבר מועצת העיר ה-12 של עיריית ראשון לציון וחבר בהנהלת העיר. במסגרת זו נמסרו לאחריותו תיק האגף המשפטי בעירייה ותיק רישוי העסקים. בנוסף, מילא כהן תפקידי חבר דירקטוריון בחברה הכלכלית לראשון לציון בע"מ ובחברה העירונית לתרבות ספורט ונופש בע"מ. במקביל פתח כהן בקריירה עסקית והקים חברה פרטית למתן שירותי ייעוץ בתחום הביטחון והמודיעין ובהקמת חברות עירוניות, בה הוא עוסק גם כיום.
בשנת 2004 יזם כהן בחסותו של ראש העירייה דאז, מאיר ניצן, את הקמתה של "החברה לביטחון וסדר ציבורי" (המשטרה העירונית) בעיריית ראשון לציון ומונה למנכ"ל הראשון שלה. חברה זו היוותה חידוש בתפיסת הביטחון העירוני במדינת ישראל, שכן הייתה זו הפעם הראשונה בה הועבר הטיפול בשמירה על הסדר הציבורי וביטחונו ממשטרת ישראל לחברה ציבורית המצויה בבעלותה של העירייה. כהן שימש בתפקידו זה עד לשנת 2009, כאשר לאחר הפסדו של מאיר ניצן בבחירות לעירייה, התפטר מתפקידו כמנכ"ל החברה.

פרשיות משפטיות

בשנת 2006 הואשם כהן בביצוע מעשה מגונה בעובדת החברה, אך טען לחפותו ונותר בתפקידו במהלך המשפט. בשנת 2008 זוכה כהן מהאישום לפיו נשק לעובדת בכוח, כאשר בהכרעת הדין נקבע כי "יכול ורגישות יתר גרמה לה לפרש גם את האירוע במשרד כאירוע חריג". ,

השכלה

לכהן תואר ראשון במדעי הרוח מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.

משפחה

כהן נשוי ואב לשני ילדים.
יוהנס בלסקוביץ

קריירה מוקדמת

בלסקוביץ נולד בכפר קטן בפרוסיה המזרחית לאחר סיום הפנימייה הצבאית הוא הצטרף ב-1901 לצבא הקיסרות הגרמנית. במלחמת העולם הראשונה השתתף כמפקד פלוגה בחזית המערבית (פלנדריה ובבלקן. אחר כך שירת במטה הכללי. עוטר בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
לאחר המלחמה שירת ברייכסווהר בתפקידי פיקוד ומטה שונים ועלה בסולם הדרגות. ב-1 באוקטובר 1932 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובאפריל 1935 מונה למפקד הקורפוס ה-2. ב-1936 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-1938 השתתף בכניסת הצבא הגרמני לאוסטריה (האנשלוס) וחבל הסודטים ובכיבוש צ'כוסלובקיה במרץ 1939. באוגוסט 1939 סמוך לפרוץ המלחמה מונה למפקד הארמייה השמינית.

המערכה על פולין

בפלישה לפולין עמד בלסקוביץ בראש הארמייה השמינית והגיע עימה לוורשה. וב-27 בספטמבר 1939 קיבל את כניעת הצבא הפולני בעיר. ב-22 באוקטובר 1939 הוא התמנה למושל הצבאי של פולין, הועלה לדרגת גנרל-אוברסט ועוטר בצלב האבירים של צלב הברזל. בלסקוביץ שלח דו"חות למפקד הOKH ולטר פון בראוכיטש ובהם הוקיע את "מעשי הזוועה הנפשעים של התהוללות וביזה שמבצעים אנשי אס אס, משטרה ומנהל" הוא גינה את "האינסטינקטים החייתים והחולניים" של אנשי האס אס שבגללם נטבחו עשרות אלפי יהודים ופולנים. הדו"חות האלה נשלחו גם להנס פרנק, ריינהרד היידריך, היינריך הימלר ואדולף היטלר שכינה דו"חות אלה כ"ילדותיים". בלסקוביץ נרשם ב"רשימה שחורה" והתקדמותו נעצרה. ב-29 במאי 1940 הועבר לצרפת.

המערכה על צרפת

בתחילת המערכה על צרפת עמד בלסקוביץ בראש הארמייה התשיעית שהייתה בעתודת קבוצת ארמיות A, ולאחר כניעת צרפת מונה למפקד הצבאי בצפון צרפת, וב-24 באוקטובר 1940 מונה למפקד הארמייה הראשונה. לאחר כיבוש "האזור החפשי" של צרפת של וישי בנובמבר 1942 (מבצע אנטון) הוא הועבר לשם כמפקד צבאי.
ב-8 במאי 1944 מינה אותו גרד פון רונדשטט למפקד קבוצת ארמיות G, והטיל עליו להגן על דרום צרפת מפלישת בעלות הברית.
ב-15 באוגוסט 1944 נחתו כוחות בעלות הברית בריביירה הצרפתית בין טולוז לקאן (מבצע דרגון). בלסקוביץ שסבל מנחיתות בכוח אדם וללא הגנה אווירית, הצליח לבצע קרב נסיגה איטי ולהימנע מכיתור, עד שהצליח ליצור קו הגנה ובעלות הברית נעצרו כדי להתארגן. על כך היטלר העניק לו את צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון. לאחר מכן כפה היטלר על בלסקוביץ לצאת להתקפה נגד רצונו, וכשההתקפה נכשלה הדיח אותו.
בינואר 1945 השתתף בלסקוביץ במבצע נורדווינד שנועד לתקוף את הארמייה האמריקנית השביעית באזור אלזס-לורן ולהקל על הלחימה בקרב על הבליטה. זאת הייתה האופנסיבה הגדולה האחרונה של גרמניה בצרפת והסתיימה בכישלון, לואחריה הועבר בלסקוביץ להולנד.

בהולנד

בלסקוביץ התמנה למפקד קבוצת ארמיות H על החלק הצפוני של הולנד שעדיין לא נכבש. הוא הטיל משמעת נוקשה על חייליו ופרסם פקודות בקשר להוצאה להורג של עריקים. ברעב הגדול ששרר בהולנד ב-1945 הוא התיר לבעלות הברית להצניח מזון לאוכלוסייה האזרחית בהולנד. באפריל 1945 עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות.
ב-5 במאי 1945 חתם בלסקוביץ עם הגנרל הקנדי צ'ארלס פולקס והנסיך ההולנדי ברנרד על כניעת הכוחות הגרמניים בהולנד.

מאסר והתאבדות

לאחר הכניעה הוחזק בלסקוביץ במעצר כשבוי מלחמה. הוא הובא למשפט בנירנברג במסגרת משפט הפיקוד העליון והואשם בהוצאה להורג של חיילים ואזרחים בצ'כוסלובקיה, פולין וצרפת. ב-5 בפברואר 1948, לפני פתיחת משפטו, הוא השתחרר משומריו וקפץ ממרפסת אל מותו בחצר בית המשפט.