google/wiki40b huggingface dataset:
דשן

דשן הוא חומר המשמש בחקלאות להעשרת הקרקע במינרלים לשם שיפור הצמיחה של גידולים.

רקע

בטבע, על פיסת קרקע נתונה, גדלים מגוון צמחים. כמות וסוגי הצמחים על שטח נתון מתאימים לעושר וסוג הקרקע. בטבע הקרקע מקבלת את המינרלים מעלים וחלקי צמח נבולים המוסיפים רקבוביות לקרקע. בנוסף, בעלי חיים הנזונים מהצמחים מוסיפים את הפרשותיהם המעשירות את הקרקע אף הם.
בחקלאות המודרנית, גידולים רבים נקצרים במלואם ואינם מטייבים את הקרקע ולכן נדרשת התערבות חיצונית. התערבות זו יכולה להיות על ידי זבל (חומר אורגני) או הוספת דשן כימי (חומר אי-אורגני).

שימוש

דשנים ניתנים בדרך כלל דרך הקרקע - לקליטה דרך שורשי הצמחים, או בריסוס - דישון דרך העלים. חלק מהדשנים הם חומרים אורגניים ואחרים הם אנאורגניים. הדשן יכול להיות מורכב מחומרים המצויים בטבע (כבול, מינרלים טבעיים), חומרים המיוצרים באופן מלאכותי בתהליך טבעי (קומפוסט) או חומרים המיוצרים בתהליך תעשייתי. דשנים זורעים בשביל לעזור לצמח לגדול ולהתפתח.

הרכב

לרוב מכיל הדשן במינונים שונים את חומרי ההזנה הצמחיים העיקריים (חנקן, זרחן ואשלגן), את חומרי ההזנה הצמחיים המשניים (סידן, גופרית ומגנזיום) ולעיתים שרידי רכיבים של בורון, מנגן, ברזל, אבץ, נחושת ומוליבדנום - יסודות הקורט.

הומוס

ההומוס הוא תוצר פירוק חומר אורגני המצוי בקרקע בתהליכים כימיים ועל ידי בעלי חיים (בעיקר תולעים ומיקרואורגניזמים).

גידול צמחים בלי דשן לתקופה ארוכה

קיימת שיטה חקלאית המקטינה את הצורך בדישון הנקראת מחזור הזרעים.
בשיטה זו מחלקים את הצמחים שניזונים מפחות אשלגן ויותר זרחן לחלקה אחת, ואת אלה שניזונים מיותר אשלגן ופחות זרחן לחלקה אחרת.
בשנה השנייה ניתן להחליף בין החלקות, וכך יקבלו הצמחים מן הקרקע את כל כמות החומרים הדרושים להם מבלי שנוספו לקרקע דשנים.
סופיה אנטוניה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל

ביוגרפיה

סופיה אנטוניה נולדה בוולפנביטל ב-13 בינואר 1724 לפרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג, בתם של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג וכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן. סופיה אנטוניה הייתה דודניתם של מריה תרזה ופיוטר השני, קיסר רוסיה, גיסתו של פרידריך השני, מלך פרוסיה ודודתו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה.
בשל ייחוסה הרם היו לסופיה אנטוניה הרבה הצעות נישואין, אולם בשל כך שהייתה לא יפה דחו אותה מחזרים רבים. לבסוף התחתנה סופיה אנטוניה ב-23 באפריל 1749 עם ארנסט פרידריך, נסיך סקסוניה-קובורג-זאלפלד, שנדחה על ידי נשים רבים בשל מבטו, ולשניים נולדו 7 ילדים. בשנת 1764 מת חמיה פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ובעלה ארנסט פרידריך עלה במקומו לשלטון. עם עלותו לשלטון העביר ארנסט פרידריך את בירתו לקובורג. בשנת 1773 חייב יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את ארנסט פרידריך לעבוד עם ועדה לסידור חובותיו, עקב החובות הגבוהים שהיו לדוכסות. הוועדה פעלה בשטחי הדוכסות למעלה מ-30 שנים, עד לפירוק האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1088 מת בעלה ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ובנה פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד עלה לשלטון במקומו, וב-17 במאי 1802 מתה סופיה אנטוניה בקובורג.
סאלי מאן

ראשית חייה

מאן נולדה בווירג'יניה והייתה הילדה השלישית והבת היחידה במשפחתה. אביה רוברט מאנגר היה רופא ואמה אליזבת' מאנגר ניהלה את חנות הספרים באוניברסיטה המקומית. מאן סיימה את לימודיה בבית הספר בשנת 1969 והחלה ללמוד בקולג'. היא סיימה את לימודיה כM.A בכתיבה יוצרת בשנת 1975. באותו זמן היא החלה גם לצלם, וצילומה הראשון, צילום עירום של חבר ללימודים, פורסם בבית הספר שבו למדה. אביה עודד אותה לצלם, ומצלמתו גדולת הפורמט היוותה הבסיס לשימוש שלה במצלמות פורמט גדול כיום.

קריירה מאוחרת

באמצע שנות ה-90 החלה מאן לצלם נופים בתהליך קולודיון, כשהיא משתמשת באותה מצלמת פורמט גדול.
ספרה החמישי של מאן, What Remains, יצא לאור בשנת 2003, והוא בעל חמישה חלקים. החלק הראשון הכיל צילומים של מה שנשאר מכלבת הגרייהאונד שלה, אווה, לאחר מצב של רקבון. החלק השני הכיל צילומים של גופות בתהליכי ריקבון שונים שנמצאו במכון לזיהוי פלילי. החלק שלישי מתאר פרטים מנוף בשטח ששייך למאן שבו נהרג אסיר חמוש. החלק הרביעי כולל מחקר על קרב אנטיאטם.
ספרה השישי, Deep South, התפרסם בשנת 2005 וכלל 65 תמונות בשחור לבן של נופים שצולמו בין 1995 ל-2004. הספר נבחר על ידי ניוזוויק כספר של תקופת החגים, ותאור כ"נופים רדופים של הדרום, שדות קרב, אחוזות מתפוררות, נופים אפופי שיחי קודזו ונוף של המקום בו נרצח אמט טיל." ועל מאן נאמר שהיא "ניגשת בספר לכל סטראוטיפ דרומי ובעדינות הורסת כל אחד בתורו על ידי יצירת תמונות מטרידות שנעות בין תיעוד להזיה."
ספרה השביעי Proud Flesh פורסם בשנת 2009, וליווה תהליך במשך שש שנים של ניוון שרירים שעבר בעלה.
ספרה השמיני והאחרון עד כה, The Flesh and The Spirit, יצא לאור בשנת 2010 בשילוב עם תערוכה של מאן במוזיאון וירג'יניה לאומנויות יפות. הספר אומנם אינו רטרוספקטיבי, אך הוא מכיל 200 דפים של עבודות חדשות ועדכניות (פורטרטים עצמיים, נופים, תמונות של בעלה, של ילדיה ושל גופות מהמכון לזיהוי פלילי) וכן עבודות מוקדמות יותר (תמונות צבע של ילדיה משנות ה-90 שלא פורסמו).

חייה האישיים

למאן יש שלושה ילדים: אמט שנולד בשנת 1979, ג'סי שנולדה בשנת 1981 ווירג'יניה שנולדה בשנת 1985. מאן חיה בחווה בווירג'יניה עם בעלה לארי, עורך דין, וסובל מניוון שרירים.
מאן חובבת מרוצי סוסים, וב-2006, בזמן שרכבה על סוסה, סוסה התמוטט בעקבות התפוצצות מפרצת, והיא הושלכה לקרקע ושברה את גבה. היא התאוששה במשך שנתיים מפציעה זו, ובמהלך תקופה זו היא יצרה סדרה של פורטרטים עצמיים בטכניקת אמברוטייפ.
שרף (מלאך)

שרף הוא סוג של מלאך המוזכר בספר ישעיהו, ומתואר כמלאך עם שש כנפיים.
במעשה מרכבה (ישעיהו ו', א-ג) מתוארות דמויות מהפמליה האלוהית:
"בִּשְׁנַת-מוֹת הַמֶּלֶךְ עֻזִּיָּהוּ, וָאֶרְאֶה אֶת-אֲדֹנָי יֹשֵׁב עַל-כִּסֵּא רָם וְנִשָּׂא; וְשׁוּלָיו, מְלֵאִים אֶת-הַהֵיכָל. שְׂרָפִים עֹמְדִים מִמַּעַל לוֹ, שֵׁשׁ כְּנָפַיִם שֵׁשׁ כְּנָפַיִם לְאֶחָד: בִּשְׁתַּיִם יְכַסֶּה פָנָיו, וּבִשְׁתַּיִם יְכַסֶּה רַגְלָיו--וּבִשְׁתַּיִם יְעוֹפֵף." (שם, פסוק ו'). בהמשך הפרק, מספר ישעיהו כי "ויעף אלי אחד מן-השרפים ובידו רצפה במלקחים לקח מעל המזבח". ציונים נוספים של השרף הם "כי-משרש נחש יצא צפע ופריו שרף מעופף" (שם, י"ד כ"ט) ו-"אֶפְעֶה וְשָׂרָף מְעוֹפֵף" (שם, ל' ו'). על פי תיאורים אלו מעריכים חוקרים רבים שהשרף היה בדמות נחש בעל כנפיים, ידיים ורגליים. נחשים כאלו מתוארים גם בממצאים אומנותיים מן המזרח הקדום במצרים ובמסופוטמיה. 
שרפים קיימים גם בהיררכיית המלאכים של הנצרות.
הרידינג ג'

הרידינג ג' היא להקת רוק ישראלית שפעלה מסוף שנות השמונים ועד תחילת המילניום.
הלהקה הוקמה בשנת 1988 על ידי עמירם בן צבי ועופר שמואלי במהלך שירותם הצבאי במחנה שבטה, אליהם הצטרפו אחיו של עופר, אסף וגלעד, ליאור חייט (הגרזן) ואורי אפריים.
הלהקה פרצה מתוך סצנת רוק השוליים התל אביבית של מועדוני קולנוע דן, הפינגווין ומועדוני מחתרת נוספים. חבריה היו פליטי הרכבי אינדי רוק בשם: אירוזיה, מונולוג, הפגיון, פריפריה ועוד.
הלהקה זכתה בתחרות רוק ירוק בשנת 1990, ותחרות טלרוק בפילבוקס בחולון בשנת 1991. נמנתה עם להקות הבית של מועדון רוקסן, והופיעה בפאבים ומועדונים קטנים.
אלבום הבכורה של הלהקה בשם "מנגנת באך" ראה אור בשנת 1992 בהוצאת פונוקול ובהפקתו המוזיקלית של אייל קצב. מתוך האלבום התפרסם שיר הנושא "מנגנת באך", שנכתב על ידי ברוך פרידלנד ועופר שמואלי היה הלהיט הגדול של הלהקה (השיר צעד במצעד הפזמונים העברי השבועי של רשת ג' במשך 25 שבועות, ובשיאו הגיע למקום שלישי). את השיר ליווה קליפ שהופק על ידי חברת מתב ובו השתתפה איילת זורר. הקליפ זכה בפרס בפסטיבל הסרטים בחיפה. שיר נוסף שהצליח מהאלבום היה "חזרה מפריז".
ב 1993 פרש אורי אפריים לטובת לימודים ואת עמדת המיקרופון נטלו בן צבי ושמואלי
ב-1995 הוציאה הלהקה את אלבומה השני "כיוון החילזון" בהפקת אלכס ברק ז"ל קוקני הפקות, בהפצה של NMC והפקתם המוזיקלית של מני בגר וליאור טבת. מתוכו האלבום התפרסמו השירים "שמש בשמיים" ו"רוקדת בחושך" שהיו להיטים במצעדים וזכו להד תקשורתי.
הלהקה התארחה בתוכניתו של יאיר לפיד "סוגרים שבוע" ונטלה חלק בתוכניות אירוח בולטות מהתקופה דוגמת זו של דן שילון. כמו כן הלהקה הופיעה בפסטיבל ערד, בעיר הנוער ובעוד מספר מופעי חוצות.
ב-1997 פרש הגיטריסט ליאור חייט והוחלף על ידי רונן זל.
ב-2000 הוציאה הרידינג ג' אלבומה השלישי "עד סוף הלילה" דרך חברת LA4 של ישי אמיר, בהפקתם המוזיקלית של טל טרייביש ואסף שמואלי.
לאחר צאת אלבומם השלישי, הוציאו מספר סינגלים שלא זכו להצלחה ולאחר מספר הופעות מצומצם התפרקה הלהקה.
עופר שמואלי הוציא אלבום סולו בשם "קסיופאה" ב-2004, הופיע בבארבי התל אביבי, ונעלם מהתודעה המוזיקלית. חברי הלהקה לשעבר מנגנים כיום כחלק מלהקת הליווי של צביקה פיק, חלקם ב פרויקט של עידן רייכל,  תופעת דופלר ועוד.
האנה שטוקבאואר

ביוגרפיה

האנה שטוקבאואר נולדה בנירנברג.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה שטוקבאואר במקום החמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:30.11 דקות, אחרי המנצחת ברוק בנט מארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש (8:19.67 דקות) ובמקום השישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.38 דקות, אחרי המנצחת בנט (4:05.80 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה בשנת 2001 זכתה שטוקבאואר ב-4 מדליות, מתוכן 2 זהב, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:24.66 דקות, לפני דיאנה מונז מארצות הברית (8:28.84 דקות) וקייטלין סאנדנו אף היא מארצות הברית (8:31.45 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 16:01.02 דקות, לפני פלאביה ריגאמונטי משווייץ (16:05.99 דקות) ומונז (16:07.05 דקות). בנוסף, היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:01.35 דקות, אחרי המנצחת מבריטניה (7:58.69 דקות) ויפן (8:02.97 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.36 דקות, אחרי יאנה קלוצ'קובה מאוקראינה (4:07.30 דקות) וקלאודיה פול מקוסטה ריקה (4:09.15 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה בשנת 2003 זכתה שטוקבאואר ב-3 מדליות זהב במשחי החתירה הארוכים וניבחרה לשחיינית המצטיינת של התחרות. במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.75 דקות, לפני אווה ריסטוב מהונגריה (4:07.24 דקות) ומונז (4:07.67 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי לאחר שהגנה על תוארה בשיא תחרות חדש של 8:23.66 דקות, לפני מונז (8:24.19 דקות) ורבקה קוק מבריטניה (8:28.45 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי שוב לאחר שהגנה על תוארה בשיא תחרות חדש נוסף של 16:00.18 דקות, לפני היילי פירסול מארצות הברית (16:09.64 דקות) ויאנה הנקה בת ארצה (16:10.13 דקות).
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה שטוקבאואר במדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:57.35 דקות (5 מאיות השנייה בלבד לפני אוסטרליה שסיימה במקום הרביעי), היא שחתה אחרונה בתוצאה של 1:59.22 דקות. המנצחת בתחרות הייתה ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (7:53.42 דקות) וסין (7:55.97 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום ה-12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.46 דקות ובמקום ה-14 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:38.17 דקות.
באוקטובר 2005 פרשה שטוקבאואר משחייה תחרותית.
אנטון שמאס

ביוגרפיה

אנטון שמאס נולד בכפר הערבי נוצרי פסוטה שבגליל המערבי. המשפחה עברה לחיפה בהיותו בן 12, ושם סיים את בית הספר התיכון. השלים את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. השתלם בספרות אנגלית, בתולדות האמנות ובספרות ערבית. בין השנים 1970–1976 ערך שמאס את הירחון הספרותי הערבי "אל-שרק" (המזרח). בירחון זה פרסם לראשונה את יצירותיו, מקור ותרגום.
בשנת 1976 החל אנטון שמאס לעבוד כמפיק בחטיבת התוכניות בערבית בטלוויזיה הישראלית. בשנת 1987 יצא לארצות הברית ושם הוא ממשיך להתגורר. הוא מרצה לספרות השוואתית באוניברסיטת מישיגן באן ארבור. אנטון שמאס הוא תלת-לשוני, ושולט היטב בשלוש הלשונות עברית, ערבית ואנגלית. שליטתו זו איפשרה לו להיות מתרגם מלשון ללשון, וכתיבה בלשונות אלו כלשונות מקור.
ספרו של שמאס "ערבסקות" (1986) תורגם גם לאנגלית, ספרדית, פורטוגזית, צרפתית גרמנית ואיטלקית. הוא נמנה בזמנו בין העורכים והמתרגמים של הוצאת אנדלוס, ששמה לה למטרה לתרגם ספרות ערבית מודרנית לעברית.
סופיה, נסיכת ספרד

ביוגרפיה

סופיה נולדה ב-29 באפריל 2007 במדריד בניתוח קיסרי, יומיים לאחר התאריך שתוכנן. כמו במקרה אחותה, המשפחה המלכותית הודיעה על הלידה לתקשורת באמצעות הודעת SMS. סנדקיה של סופיה היו פולאמה רוקאסולאנו וקונסטנטין-אסן, נסיך וידין הוכרז כי תאי גזע מחבל הטבור שלה יישלחו לבנק פרטי אירופאי בבלגיה ולבנק ציבורי בספרד. בני הזוג עשו את אותו הדבר עם תאי הגזע של ליאונור שנלקחו למרכז פרטי באריזונה, דבר שיצר התנגדות ומחלוקת בספרד.
ועוד לא אמרתי הכל

ועוד לא אמרתי הכל הוא אלבום אוסף שירים נדירים של הזמר אריק איינשטיין, שיצא בשנת 2018 בעקבות קמפיין גיוס המונים מוצלח שערכה חברת פונוקול.
ב-2018 לאחר עבודת עריכה מקיפה, הוציאה חברת פונוקול מחדש את כל אלבומיו של אריק איינשטיין שיצאו בין השנים 1978-1969 במקור בחברת פונודור (כיום פונוקול). את סדרת האלבומים שיצאו במארז חגיגי שנקרא "שיר שחלמתי", ליווה אלבום אוסף אותו ערך יואב קוטנר וכולל 21 שירים נדירים שלוקטו במהלך עבודת עריכת המארז. חלק מהשירים יצאו במקור בתקליטונים ולא נכללו באלבומי האולפן וחלקם טרם פורסם מעולם.
שם האלבום נקרא בעקבות השיר הנושא את אותו שם והוקלט באולפני טריטון ב-1977, בלחן של אבנר קנר למילים מאת נתן זך. ההקלטה הופקה כתקליטון שדרים במסגרת העבודה על האלבום ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג' אך נגנזה.
טד קוסר

טֶד קוּסֶר  (באנגלית: Ted Kooser, נולד ב-25 באפריל 1939) הוא  משורר יהודי אמריקאי, מסאי ומרצה. נולד במדינת איווה, ארצות הברית, בשנת 1939.

ביוגרפיה

טד קוסר למד באיווה, והשלים לימודיו בספרות אנגלית, באוניברסיטה של נברסקה. חיבר יותר מעשרה ספרי שירה שזכו להערכה רבה ולכיבודים ופרסים ספרותיים. במשך תקופה ארוכה עבד לפרנסתו בתחום הביטוח.
טד קוסר זכה, בין השאר, בפרס על שמו של סטנלי קוניץ, שנפטר לאחרונה, אף הוא משורר יהודי אמריקאי דגול. כן זכה בתפקיד החשוב של "משורר הקונגרס", השלושה עשר במספר, תפקיד מקביל למשורר החצר של בית המלוכה האנגלי. הוא שירת התפקיד זה משנת 2004 עד לשנת 2006.
לפרסום רב בארצות הברית, זוכה הפרויקט "החיים האמריקניים בשירה" שכותב המשורר הלאומי - משורר הקונגרס - האמריקאי, טד קוסר. זהו טור שבועי המתפרסם בעיתונים ברחבי ארצות הברית ומגיע ל-3.8 מיליון קוראים מדי שבוע. הפרויקט מתנהל כמה שנים, ובשנת 1996 זכה לתמיכה נדיבה מבעלי הון אמריקאים.
המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי

היסטוריה

הגוף הראשון למודיעין צבאי ברוסיה הוקם בשנת 1810, כאשר שר הצבא הרוסי מיכאיל ברקלאי דה טולי הציע לקיסר אלכסנדר הראשון להקים ארגון קבוע למודיעין צבאי אסטרטגי. בינואר 1810 הוקמה המשלחת לעניינים סודיים במשרד המלחמה הרוסי. בינואר 1812 הפך הארגון ללשכה המיוחדת. לאחר מלחמת 1812 הוקם המטכ"ל ובו משרד המלחמה. ב-1815 פורקה הלשכה, ובמקומה הוקמה מחלקה 1 במטכ"ל. ב-1836 נוסדה מחלקת המטכ"ל, ובה שלוש מחלקות, כשהמודיעין הצבאי הוטל על מחלקה 2. בספטמבר 1863, לאחר שינויים ארגוניים במטה הכללי, הוקמה מחלקה 3 (מודיעין צבאי) ומחלקה 2 (אסיה). ב-1865 הפכה המחלקה למחלקה 7.
בהמשך הפכה המחלקה ללשכת הלימוד הצבאי, שהתקיימה עד אפריל 1903: לשכת הלימוד הצבאי חולקה למחלקה 7, האחראית לסטטיסטיקה צבאית זרה, ובמחלקה זו התקיימה המחלקה המיוחדת.
באפריל 1906 הוקמה מחלקה 5 במטכ"ל, שהייתה ארגון הביון הצבאי עד 1916.
ב-1918 הוקם מינהל המודיעין של הצבא האדום, שהפך כעבור זמן לגה אר או והיה האגף השני במטכ"ל הסובייטי.
בשנת 1992 הוא הוקם מחדש כשירות המודיעין של צבא הפדרציה הרוסית.
ב-2006 עבר הגה-אר-או למפקדה חדשה. ב-2008 פיטר הנשיא דמיטרי מדבדב את ראש הגה-אר-או, ולנטין קוראבלניקוב, שכיהן משנת 1997 ומינה את אלכסנדר שליאחטורוב לעמוד בראש הארגון. בתקופתו שונה שמו של הארגון והוא הפך ממינהל המודיעין הראשי (גה-אר-או) ל- המינהל הראשי (גה-או).
בדצמבר 2011 פוטר שליאחטורוב והוחלף באיגור סרגון, שנפטר במפתיע בינואר 2016. מאז המשבר באוקראינה מדינות המערב חושדות כי הארגון מעורב במבצעי האקינג ופריצה לתשתיות מחשוב ממשלתיות בארצות הברית ובאירופה.
בנובמבר 2018, במלאת 100 שנה להקמת הארגון, פוטין הציע להחזיר את ראשי התיבות ההיסטוריים גה-אר-או.

מבנה

על פי מודיעין ממקורות גלויים, מבנה הארגון מורכב מ-12 מנהלות עיקריות ושבע מחלקות עזר שונות:

מכוני מחקר ולימוד

קציני הכוחות המיוחדים עוברים הכשרה במכון הפיקוד הגבוה לצנחנים בריאזאן, בעוד סוכנים בתחום מודיעין אותות עוברים הכשרה בתחום במכון ההנדסה הגבוה למודיעין אותות בצ'רפובץ.
שאר אנשי המנהלות עוברים הכשרה באקדמיה הדיפלומטית הצבאית של משרד ההגנה הרוסי בה פועלות שלוש פקולטות עיקריות: הפקולטה למודיעין אסטרטגי, הפקולטה למודיעין מבצעי, והפקולטה למודיעין טקטי.
המודיעין הצבאי הרוסי גם מפעיל שני מכוני מחקר מדעיים במוסקבה: מכון המחקר המדעי המרכזי מספר 6, ומכון המחקר המדעי המרכזי מספר 18.
דוד בן סלימאן צמח

רבי דוד בן סלימאן צמח (דאוד צמח; 1902–1981) היה משורר וחוקר יהודי-עיראקי.

קורות חיים

נולד בבגדאד שבעיראק בשנת 1902. התחנך בבית ספר של כל ישראל חברים בעיר ולאחר מכן במדרש בית זלכה. הוא החל להביע עניין בספרות ושירה מגיל צעיר מאוד, וחיבר את ראשוני שיריו בעברית וערבית כבר בגיל 12. כמה משיריו הראשונים עסקו בזוועות מלחמת העולם הראשונה והיו מיועדים לפרסום, אך צונזרו לבסוף מפני חשש מהשלטון העות'מאני.
לאחר השלמת לימודיו כיהן כרב וכמוהל. במקביל ניהל בית מסחר לספרים והיה אספן של כתבי יד. מצעירותו גילה חיבה ועניין רב בשירת ימי הביניים של יהדות ספרד והגיע לרמת בקיאות גבוהה בתחום. שמו כבקיא בשירת ספרד יצא למרחקים, והוא ניהל קשרים עם מלומדים ידועים מהיישוב היהודי בארץ ישראל שעסקו בנושא. דוד ילין כינה את צמח "אחד מגדולי חכמי עמנו" בתחום השירה של יהדות ספרד. ילין וצמח שיתפו פעולה בההדרה והוצאה לאור של כתביו של טודרוס בן יהודה אבולעפיה בן ימי הביניים.
צמח תמך בהתלהבות בתחיית העברית שהתרחשה בזמנו. בין היתר הוא התכתב התכתבות ארוכה עם חיים נחמן ביאליק על נושאים כגון שירתו של ר' שלמה אבן גבירול, ופגש את ביאליק בעת ביקור בארץ ישראל בשנת 1932. הוא חיבר שיר לכבוד ביאליק שבו תיאר אותו כאבי השירה העברית המודרנית מחד, אך גם כמי שממשיך את המסורת העתיקה של השירה העברית שהגיעה לתפארתה ביהדות ספרד של ימי הביניים.
לאורך השנים פרסם צמח שירה עברית וערבית, מאמרים מחקריים על שירת ימי הביניים של יהדות ספרד, וכן מספר קבצים של סיפורי משלים, ביניהם ספר "אמת'אל אל דאוודיאה" (משלי דוד) וספר "וורוד אל דאוודיאה" (פרחי דוד) שיצאו לאור בבגדאד. עוד בעודו בבגדאד פרסם שירה פרי עטו ומאמרים על שירת ספרד בכתבי עת ארצישראליים כגון מזרח ומערב בעריכת אברהם אלמליח, תרביץ, הארץ, מאזניים, ההד ועוד. בזמן הפרהוד בשנת 1941 פורעים פרצו לביתו ובין היתר בזזו ספרים וכתבי יד מספרייתו הגדולה. הוא עלה לישראל בשנת 1949 והמשיך בארץ לחבר שירה, לפרסם מאמרים מחקריים ולשתף פעולה עם חוקרים בכל הקשור לשירת ספרד. הוא נפטר בחולון בשנת 1981.
השקעה

אסטרטגיה להשקעת עודפי מזומנים

אסטרטגיה להשקעת עודפי מזומנים מדריכה, מכוונת ומאפיינת פעולות ותהליכי קבלת החלטות של יחידים או ארגון לטווח קצר או ארוך תוך הקצאת המשאבים הנדרשים להשגת מטרות אלו. אסטרטגיית השקעת עודפי מזומנים היא מדיניות ההשקעה של הכסף הנזיל קרי מזומן או כספים המושקעים באפיקים קצרי מועד של עד שלושה חודשים. מטרת ההשקעה לזמן קצר היא שמירת הנזילות של היחיד או הארגון כדי לאפשר מתן מענה מהיר לתנאי השוק המשתנים והדינמיים. ניהול עודפי המזומנים נעשה בהתאם למדיניות ההשקעה ופרופיל הסיכון של היחיד או החברה. כדי לנהל אסטרטגיה זו מקובל לשמור על יחסי נזילות מסוימים, אשר מאפשרים למשקיע נטילת סיכון ברמה שהוגדרה.

מיסוי

מס הכנסה חל עקרונית על כל סוגי ההכנסות, ובהתאם לכך הוא חל גם על הכנסה ממימוש השקעה, בין אם היא הכנסה פירותית ובין אם היא הכנסה הונית. עם זאת, על סוגי הכנסות שונים חלים לעיתים שיעורי מס שונים, ולעיתים ניתן פטור ממס להשקעה העומדת בתנאים מסוימים, על מנת לעודד השקעות כאלה. גובה המס משפיע על ההכנסה נטו הניתנת למשקיע, ולכן לשיקולי מס חשיבות רבה בעת בחירה של מסלול השקעה.
תחנת הרכבת שפירים

היסטוריה

בבניית קו הרכבת לנמל התעופה בן-גוריון תוכננה תחנת רכבת ממערב למנהרת שפירים, שתשמש תחנת החלפה בין הקווים ללוד, באר שבע, בן-גוריון, וקו הרכבת המהיר לירושלים, אך רעיון זה לא התממש בגלל העלות הרבה והסמיכות לקווי רכבת עמוסים ופעילים.]
בשנת 2005, הצליחו ארגוני הירוקים לשכנע את משרד התחבורה לבנות תחנת רכבת ממזרח למחלף, כחלק מחניון חנה וסע של פרויקט הנתיב המהיר בין מחלף בן-גוריון למחלף קיבוץ גלויות. בניית הנתיב הסתיימה בשנת 2010 אך תחנת הרכבת בחניון לא הוקמה. לאור התנגדות רכבת ישראל להפעלת שתי תחנות גם במחלף שפירים וגם בכפר חב"ד, בשל קרבתן (תחנת הרכבת כפר חב"ד הנוכחית ממוקמת כקילומטר מהמיקום המוצע של תחנת שפירים), והתנגדות מצד תושבי כפר חב"ד, שסירבו להשלים עם סגירת תחנת הרכבת כפר חב"ד לטובת הפעלת תחנה בשפירים. בשנת 2012, דיווחה חברת שפיר הנדסה, זכיינית הנתיב המהיר בכביש 1, כי הגיע להסכם על פיו תבוטל התחנה בכפר חב"ד ובתמורה תתחייב החברה לספק לתושבים הסעות חינם בתדירות גבוהה לתחנה בשפירים, אך התחנה לא נבנתה.
מחלף איינשטיין

היסטוריה

ב-2009 עלה הצורך בבניית מחלף בצפון העיר נתניה. ב-2011, לאחר החלטת בית המשפט הגבוה לצדק כי יש לסגור חלק בכביש 5710, אושרו התוכניות.
השלב הראשון של המחלף נחנך ב-22 באפריל 2016, ומאפשר גישה מכביש 2 מכיוון צפון לתוך נתניה ויציאה מנתניה לכביש 2 לכיוון דרום. בשלב השני אמור להיבנות גשר מעל כביש 2 והמחלף ייפתח לכל הכיוונים.
עיריית נתניה אישרה פרויקט לטיפוח השכונה, הרחבת הכביש הראשי והכבישים מסביב, טיפול בדרכי הגישה לבית הספר ש"י עגנון ומציאת פתרונות אקוסטיים למניעת רעש מתושבי האזורים הסמוכים לכביש.
מתוכננות גישה מכיוון דרום לתוך נתניה ויציאה לכביש 2 לכיוון צפון.
אנה ואגאנר

ביוגרפיה

אנה ואגאנר (שוסטרמן) נולדה בבלץ. אביה הוא לייזר שוסטרמן בעל דרגת אמן בינלאומי, גם אמה שחמטאית מוצלחת. אנה החלה להתאמן בגיל צעיר בהדרכת אביה. בשנת 1992 היא חלקה מקום 1–2 באליפות אירופה לנערות עד גיל 16. בשנים 1995, 2000 ו-2004 היא הייתה אלופת מודלובה בשחמט נשים.
אניה שוסטרמן למדה באוניברסיטת בלץ והתמחה בשפות.
היא התחתנה עם בנקאי מלוקסמבורג והחל משנת 2006 מייצגת את ארץ מגוריה החדשה. גם הוריה עברו להתגורר בלוקסמבורג.
לויס לאורי

חייה

לאורי נולדה בהונולולו שבהוואי בשם לויס אן הָמֶרסברג (Lois Ann Hammersberg). היא הייתה האמצעית מבין שלושת ילדיהם של רוברט וקת'רין המרסברג. אביה היה רופא שיניים ששירת בצבא ארצות הברית, ובילדותה נדדה לאורי במקומות רבים בעקבות עבודתו של אביה. בין היתר שהתה המשפחה לאחר מלחמת העולם השנייה בין 1948 ל-1950 ביפן. לאחר שסיימה את חוק לימודיה בבית ספר תיכון בניו יורק התחילה לאורי לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בראון, בשנת 1954. בשנת 1956, בהיותה בת 19, נישאה לחבר ללימודים בשם דונלד לאורי, והפסיקה את לימודיה.
לאורי הביאה לעולם ארבעה ילדים מנישואיה לדונלד, שהיה קצין בצבא ארצות הברית. בעקבותיו נדדה המשפחה במקומות שונים בארצות הברית בהם הוצב. לאחר מספר שנים סיים דונלד את שירותו הצבאי, והחל ללמוד משפטים. לאחר שסיים את לימודי המשפטים התיישבה המשפחה, בשנת 1963, בפורטלנד במדינת מיין.
לאחר שילדיה גדלו, החליטה לאורי להשלים את השכלתה, וסיימה לימודי תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת דרום מיין בשנת 1972. בתקופה זו החלה גם לעבוד כצלמת ועיתונאית עצמאית. היא התמחתה בצילום ילדים, וביצירת כתבות מצולמות על נושאים הקשורים בילדים ונוער. בתקופה זו משכה עבודתה את תשומת לב אנשי הוצאת הספרים הגדולה "האוטון מיפלין" ואלו עודדו אותה להוציא לאור את ספרה הראשון.
בשנת 1977 הוציאה לאורי לאור את ספרה הראשון, "קיץ למות בו" (A Summer to Die), המספר את סיפורן של שתי אחיות, שאחת מהן חולה בלוקמיה. ספר זה היה מבוסס על ניסיון החיים של לאורי, שאחותה הלן, המבוגרת ממנה בשלוש שנים, מתה מסרטן בהיותה בת 28. הספר הצליח, והביא לכתיבת ספרים נוספים ולהכרה בכשרונה של לאורי, שהייתה אז בת ארבעים, כסופרת וצלמת. הצלחה זו הביאה לניתוק מבעלה, ובשנה בה יצא הספר לאור התגרשה לאורי. 
לאחר גירושיה עברה לאורי לגור בקיימברידג' שבמסצ'וסטס, שבה גרה לתקופה קצרה בעת שבעלה למד באוניברסיטה. היא מקדישה את חייה לכתיבה ולטיפול במשפחתה ובחיות המחמד שלה. בשנת 1995 עברה טרגדיה נוספת כאשר בנה ג'ון, שהיה טייס קרב בצבא ארצות הברית, נהרג בהתרסקות מטוסו.

יצירתה

ספריה של לאורי מיועדים לגילאים שונים, כתובים בסגנונות שונים, ועוסקים בנושאים שונים. סדרת "אנסטסיה קרופניק" (Anastasia Krupnik) המצליחה היא סיפור משעשע על ילדה דעתנית וממושקפת בת 10, בעוד שסדרת "המעניק" היא מעין מדע בדיוני המתרחש בעולם דמיוני, בו נפתרו כל הקונפליקטים בין בני אנוש, באמצעות חוקים, אך ילד בן 12 ושמו ג'ונס מגלה כי מאחורי החזות האידילית מסתתר עולם אפל. לאורי אינה מתחמקת מהתמודדות עם נושאים קשים כמוות, מחלה או השואה. גם סדרות משעשעות יותר, המיועדות לקוראים צעירים, כסדרת "אנסטסיה קרופניק" או סדרת "גוני גרין" אינן מתחמקות מעיסוק בנושאים קשים.
על פי הסופרת, כל ספריה עוסקים באותו נושא כללי: חשיבות הקשרים בין בני אנוש, והתפקיד שמשחקים בני אדם בחייהם של בני האדם אחיהם.
כתיבתה של לאורי זכתה להכרה ולפרסים רבים. בין היתר זכה ספרה "קיץ למות בו" בפרס ספרות הילדים מטעם אגודת הקריאה הבינלאומית בשנת 1978, ספרה "Autumn Street" זכה בעיטור לשבח מטעם אגודת הספריות האמריקאית בשנת 1980, ספרה "Rabble Starkey" זכה בפרס הספרות של העיתון בוסטון גלוב בשנת 1987, וספריה "מונה מספר לכוכבים" ו"המעניק" זכו במדליית ניוברי בשנת 1990 ו-1994. "מונה מספר לכוכבים", המספר את סיפור הצלת יהודי דנמרק מנקודת מבטה של ילדה דנית, זכה גם בפרס הספר היהודי הלאומי, המוענק מטעם הארגון היהודי האמריקאי "מועצת הספרים היהודית", בשנת 1990.
נסים גיני

נסים גיני (1938 - 28 במאי 1948 י"ז באייר תש"ח) הוא חלל מערכות ישראל הצעיר ביותר. הוא נהרג במלחמת העצמאות, בקרב על הרובע היהודי בירושלים.
גיני נולד בשנת 1938 למרים ויצחק. יצחק עלה בגפו מטורקיה בעקבות אביו שהיה חייל במלחמת העולם הראשונה ושנפל בארץ במלחמה זו. האם מרים עלתה ממרוקו. ניסים היה השלישי בין ארבעת ילדיהם.
הקרב על הרובע היהודי החל מיד לאחר החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה, ב-29 בנובמבר 1947, ועל הרובע הוטל מצור. כאשר החל המצור, שהה אביו מחוץ לרובע, מנותק ממשפחתו. יחד עם אחרים מילדי הרובע, השתתף גם נסים בקרב להגנת הרובע.
בגיל תשע וחצי שימש כתצפיתן וכקשר המעביר ידיעות בין עמדות הלוחמים ברובע היהודי בתקופת מלחמת העצמאות. גם אחותו בת ה-14 ואחיו בן ה-12 סייעו ללוחמים.
ב-27 במאי 1948, לאחר שכבר סיים את משמרתו כתצפיתן, הוא שב לעמדת השמירה, וכאשר הבחין בתנועה חשודה הוציא את ראשו, ונפגע. הוא נפצע קשה מכדור שנורה מידי צלף. הקליע פגע באקדח מאוזר שהיה בעמדה, קנה האקדח התפוצץ ורסיסים פגעו בפניו. הקליע עצמו נכנס מהלחי ויצא מהעורף. למחרת, ביום נפילת הרובע היהודי, נפטר מפצעיו. הוא נמנה עם שמונה חללים שנותרו בבתי מחסה מבלי שלוחמי הרובע הספיקו לקוברם, ונקברו על ידי ערבי מקומי. לאחר מלחמת ששת הימים נתגלו שרידיהם, בכללם גופתו של גיני שזוהתה בוודאות עקב העובדה שהיה היחיד שעוד היו בפיו שיני חלב והועברו לקבר האחים לחללי הרובע היהודי.
גיני היה צעיר הנופלים במלחמות ישראל ככלל ובמלחמת העצמאות בפרט, שבמהלכה ולקראתה גויסו מאות נערים בני 12 ומעלה לפעילות צבאית בארגון "ההגנה", במסגרת הגדנ"ע ובמסגרות אחרות.
טקס הדלקת המשואות שפתח את חגיגות יום העצמאות ה-60 של מדינת ישראל עמד בסימן ילדי ישראל. חלקו הראשון של נאום יושבת ראש הכנסת, דליה איציק, התייחס בהרחבה לגיני כסמל לתרומת "דור תש"ח" להקמת המדינה, תוך הבעת צער וזעזוע על שימוש צבאי בילדים ובנערים.