google/wiki40b huggingface dataset:
קוטור

היסטוריה

קוטור מוזכרת לראשונה בשנת 168 לפנה"ס בכתבים רומיים. אז נקראה בשם Acruvium והייתה חלק מהפרובינקיה הרומית דלמטיה. היא נכללה באימפריה הביזנטית. ב-1102 נכבשה על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה ובשנית 1395–1420 הייתה לרפובליקה עצמאית.
בשנים 1420–1797 הייתה תחת שלטון הרפובליקה של ונציה ונכללה במחוז שנקרא "אלבניה הוונציאנית". בתקופה זו נבנו חומות וביצורי העיר שעמדו במצור של הצבא העות'מאני ב-1538 ו-1657. בהסכם קמפו פורמיו מ-1797 עברה קוטור ביחד עם דלמטיה לשלטון מונרכית הבסבורג. ב-1804 סופחה לממלכה הצרפתית של איטליה ועם נפילת נפוליון, בשנת 1814 הועברה בידי הבריטים לידי מונטנגרו. אולם רוסיה הכריחה את מונטנגרו לוותר על העיר וחופה, והעבירה את העיר לידי האימפריה האוסטרו הונגרית, והסדר זה נתקבע בהחלטות קונגרס וינה. 
ב-1918, בתום מלחמת העולם הראשונה סופחה קוטור לממלכת יוגוסלביה. במלחמת העולם השנייה סופחה קוטור ביחד עם דלמטיה לאיטליה הפאשיסטית בשנים 1941–1943. לאחר המלחמה נכללה קוטור ביחד עם מונטנגרו ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטת של יוגוסלביה (1945–1992) ומ-1992–2006 ברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
ב-15 באפריל 1979 סבלה קוטור מרעידת אדמה קשה, שפגעה במבנים רבים. בעזרת אונסק"ו, שהכיר בהמשך אותה שנה בעיר ובסביבתה כאתר מורשת עולמית, שוקמה העיר. ב-2017 מערכת ביצורי קוטור, שכבר נכללה בהכרזה הקודמת, הוכרזה כחלק מאתר מורשת עולמית נוסף, מפעלי ההגנה הוונציאניים בין המאות ה-16 וה-17: סטטו דה טרה ומערב סטטו דה מאר, הכולל מלבד ביצורי קוטור עוד מערכות ביצורים ונציאניות באיטליה ובקרואטיה.

תיירות

קוטור נמצאת בקצה מפרץ קוטור (בסרבית Boka Kotorska) שאינו פיורד לפי ההגדרה, למרות שרבים מכנים אותו כך. חומת העיר הוונציאנית משתרעת לאורך 4.5 ק"מ בגובה 20 מטר וברוחב 15 מטר. לאורך החומה יש תבליטים של האריה של מרקוס הקדוש, פטרונה של ונציה.
בחומות העיר העתיקה של קוטור יש שלשה שערים. הגדול והמפורסם מביניהם הוא שער הים. בראש השער - תאריך כיבוש העיר על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו (21 בנובמבר 1944) וכן אימרה מפורסמת שלו בסרבית: Tuđe nećemo, svoje ne damo - "את שלהם איננו רוצים, את שלנו לא ניתן". בכניסה נמצאת הכיכר המרכזית של העיר העתיקה, הנקראת "כיכר הנשק" ובה מגדל שעון ולידו עמוד הקלון על ידו היו מעמידים עבריינים ומשפילים אותם. הבתים בנויים בסגנון ונציאני ואוסטרו-הונגרי.
מקוטור עולה כביש צר ומפותל לכפר נייגושי. ממרומי הדרך יש תצפיות יפות על קוטור והמפרץ. נייגושי ידוע בבשר הפרושוטו הנמכר שם.
שון טאוב

ביוגרפיה

טאוב נולד בטהרן שבאירן למשפחה יהודית-ספרדית, אך גדל במנצ'סטר שבאנגליה, לשם היגרה משפחתו לפני המהפכה האיראנית ב-1979.
בגיל 14 עבר טאוב לשווייץ ולאחר שנתיים של שהות שם עבר לגור בעיר נשואה שבניו המפשייר, שם סיים את לימודיו במסגרת התיכון.
לאחר שלמד במשך שנתיים במכללה מקומית במסצ'וסטס, עבר טאוב לאוניברסיטת דרום קליפורניה.
טאוב פעיל בקהילת יהדות אירן, מארגן אירועי צדקה למען הקהילה וכן טקסי דת ליהודי אירן, לרבות נישואין.
טאוב זכה לכבוד מארגונים יהודיים בלוס אנג'לס בשל היותו שחקן מצליח מיהדות ספרד.

קריירת משחק

את דרכו המקצועית בתור שחקן החל טאוב במספר סדרות פופולריות בהוליווד, בהן "סיינפלד", "הסופרנוס", "ER", "תהרוג אותי וזהו","ג'אג", "גולשים בזמן", "היפים והאמיצים", "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", "נשואים פלוס" ו"אבודים", בהם הופיע בכ-100 פרקים.
את קריירת הקולנוע שלו החל טאוב בסרט הפעולה של מייקל ביי "בחורים רעים". לאחר מכן הופיע במותחן האקשן "קוד שבור". שנה לאחר מכן, שיחק בסרט של HBO "הדרך לגן עדן: הסיפור שלא סופר על הפצצת מרכז הסחר העולמי" בתפקיד המחבל אל סייד נוסייר.
בשנת 2002 שיחק בתפקיד הראשי בסרט התקופתי "מרים", בהפקה אמריקאית-איראנית לצדה של השחקנית שוהרה אע'דאשלו.  
בשנת 2004 הופיע טאוב בדרמת הפשע "התרסקות", בסרט מגלם טאוב את דמותו של פרהאד, מהגר פרסי בעל חנות, המוצג כאדם המתוסכל מן ההטרדות הגזעניות אותן הוא חווה בארצות הברית; על מנת להגן על חנותו, הוא מנסה לקנות אקדח, אך נדחה על ידי המוכר בחנות הנשק, ולבסוף בתו דורי (באהר סומך) קונה את האקדח, ולאחר שחנותו נפרצת הוא יורה במסגר ופוגע בבתו. באות שנה שיחק בסרטו של וים ונדרס "ארץ האפשרויות". 
ב-2007 שיחק טאוב בדרמה המבוססת על הרומן מאת חאלד חוסייני, "רודף העפיפונים". בסרט גילם טאוב את דמותו הספרותית של רחים חאן, שותפו של באבא לעסקים וידידו של אמיר גיבור הסרט.
ב-2008 השתתף טאוב בסרט גיבורי על המבוסס על סדרת קומיקס, "איירון מן", בו הופיע בתור ד"ר ינסן הנופל בשבי באפגניסטן ביחד עם גיבור העלילה טוני סטארק/איירון מן (רוברט דאוני ג'וניור) ומציל אותו ממוות במערה. הוא חזר לגלם את דמותו של ינסן גם באיירון מן 3, בהופעת קמאו בלבד בסצנת הפתיחה.
ב-2013 הצטרף, בתפקיד משנה, לסדרת המתח "הומלנד".
בשנת 2015 שיחק בסרט הביוגרפי "המינגווי בקובה", הפקה אמריקאית-קנדית בכיכובם של ג'ובני ריביסי וג'ואלי ריצ'רדסון. בשנת 2020 שיחק בסרט "רוחות מלחמה".
קבר נבמון

קבר נבמון הוא קברו של נבמון (באנגלית: Nebamun), פקיד ממשל מצרי שעסק ברישום תבואה בתקופת "השושלת ה-18" במצרים העתיקה. הקבר ידוע בזכות קבוצה של ציורי קיר, הנחשבים לבין יצירות האמנות החשובות של מצרים העתיקה.
הקבר התגלה על ידי הארכאולוג ג'יאובני ד'אנטזי (Giovanni d’Athanasi) בגדה המערבית של הנילוס בסתיו 1820. מיקום קברו, שמוקם בנקרופוליס של העיר תבאי, אבד כיום. על פי הערכת החוקרים הקבר כוסה בבניה של כפרים מודרניים, וכיום נעשה מאמץ לאתר את מיקומו. לאחר גילוי הקבר הוצאה ממנו קבצה של פרסקאות שנרכשה והועברה אל המוזיאון הבריטי בלונדון. ב-21 בינואר 2009 נחנכה במוזיאון תצוגה חדשה של 11 ציורי קיר מן הקבר שערבו שיחזור ורסטורציה.
בין הממצאים ידוע במיוחד תיאור של בריכה ובה ברווזים ובעלי חיים אחרים. בעוד התיאור האנטומי של בעלי החיים הוא מדויק, בחר האמן להציג אותם בהתאם לקאנון הציור המצרי בתיאור שאיננו פרספקטיבי או המכיל אשליה מרחבית אחרת. ציור ידוע אחר מתאר את נבמון, על גבי סירה בסצנת ציד.
מיכל דורון

מיכל דורון (נולדה ב-1962) היא גרפולוגית ישראלית.

ביוגרפיה

דורון נולדה בחיפה, לברוך ולפרופ' אביבה דורון, נכדה לצילה ואהרן בקר. אחיה הוא אייל דורון. בגיל שנתיים, חזרה משפחתה לתל אביב, לאחר שאביה סיים את לימודי ההנדסה בטכניון. דורון סיימה את בית הספר היסודי "ניצנים", חטיבת ביניים באליאנס, ואת תיכון עירוני י"א.

לימודים

לאחר שרות צבאי (1980–1982) כמאבחנת מחקר לקורס טיס (ירפ"א), סיימה באוניברסיטת תל אביב תואר ראשון בחוג ללימודים כלליים ופילוסופיה. בהמשך למדה לתואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. סיימה תואר שני במדעי ההתנהגות בנושא: המתאם בין האבחון הגרפולוגי לבין האינטליגנציה הרגשית.
בעלת תואר גרפולוגית מוסמכת מטעם האגודה לגרפולוגיה מדעית בישראל. סיימה לימודי הכשרה לגרפולוגים ותיקים בתחום אבחון זיופים, והשוואת כתבי יד וחתימות, על ידי גב' פטרישיה סגל, יו"ר הארגון האמריקאי לגרפולוגיה משפטית (2011).

גרפולוגיה

בשנים 1988–1991 עבדה במכון הגרפולוגי של חנה קורן כגרפולוגית ראשית.
משנת 1991 עובדת כגרפולוגית עצמאית.
דורון הרצתה בקורסים לגרפולוגיה במכללה האקדמית עמק יזרעאל, מכללת לוינסקי, מכללת השחר וספריית בית אריאלה.
דורון מכהנת כיו"ר בוועדה לגרפולוגיה משפטית של האגודה לגרפולוגיה מדעית.
דורון חברה באגודת הסופרים העברים ומכהנת כיו"ר ועדת האתיקה של אגודת הסופרים.
דורון חוקרת את האדם היוצר ואת כתבי היד של סופרים, משוררים ומחזאים. מאמריה בתחום זה מתפרסמים בכתב העת "מאזנים". דורון התמחתה במחקר אינטליגנציה רגשית בכתב היד וחקרה את הקשר בין אינטליגנציה רגשית לבין כתב היד.
דורון משלבת בין הגרפולוגיה לתחומי הפסיכולוגיה והספרות.
גול! 3

עלילה

בשני הסרטים הקודמים העלילה מספרת על סנטיאגו מונייז, נער ממוצע מקסיקני שהיגר לארצות הברית בצורה לא חוקית כשהיה בן 10. הוא מצליח להבחן בניוקאסל יונייטד שבאנגליה, ולאחר הרבה בעיות הוא מרשים את כולם וחותם בתחילת הסרט השני על חוזה עתק עם מועדון הפאר ריאל מדריד. במדריד הוא חווה חיי עושר, אך האושר לא הגיע והוא סבל מהרבה בעיות. בסוף הסרט השני הוא זוכה ביחד עם קבוצתו בגביע ליגת האלופות.
בתחילת הסרט מוראה משחק הגמר של המונדיאל שמשוחק בין נבחרת מקסיקו לנבחרת אנגליה. במשחק משתתפים סנטיאגו מונייז מנבחרת מקסיקו ומנבחרת אנגליה צ'ארלי בריית'וויט וליאם אדמס. בסוף המשחק זוכים האנגלים בגביע, ואז מתברר שהמשחק כולו היה פרסומת שצולמה. לאחר ה"משחק" אומר צ'ארלי לחבריו שהוא הוזמן לשחק בסרט, וחברו ליאם מקבל חדשות לא טובות כששומע מסוכנו שריאל מדריד לא יחדשו את חוזהו.
שלושת הכדורגלנים מגיעים לאתר הצילומים שבו יצולם הסרט בהשתתפותו של צ'ארלי. שם הוא פוגש את השחקנית האיטלקיה סופיה טרדלי, והוא מכנה אותה "אשת החלומות שלי". אחר כך הם מגיעים לאתר הצילומים ופוגשים שם את "הבמאי המשוגע", המגולם על ידי אורי פפר הישראלי. במשך הצילומים מודיעים לשלושת השחקנים שהם בסגל של נבחרותיהם למונדיאל 2006.
שלושת הכדורגלנים חזרו ביחד עם השחקנית לאחר הצילומים, ונפגעו בתאונה קשה. צ'ארלי, ליאם וסופיה שישבו מאחור נפגעו קלות והחלימו במהרה אך סנטיאגו שישב מקדימה נפצע בצורה קשה הרבה יותר, והוא יצטרך לפספס את המונדיאל. אחר כך מגלה ליאם לאימתו שיש לו בת, בלה, מחברתו לשעבר ג'וּן. גילוי זה, בתוספת שיחרורו מריאל נותנים לו תירוץ לשתות יותר אלכוהול.
אחר כך התברר שצ'ארלי וסנטיאגו יחזרו לשחק באנגליה, כשמונייז חתם בטוטנהאם הוטספר ובריית'וויט בניוקאסל יונייטד. ליאם מבקיע שער במשחק נגד שוודיה, אחרי שצ'ארלי מסר לו את הכדור בנגיחה. בעזרת שער זה עולה אנגליה לשלבי הנוק-אאוט. במשחק נגד אקוודור נפצע צ'ארלי, ומאוחר יותר הוא מתמוטט בחדר ההלבשה. הוא הובהל לבית החולים אך מת בדרך ממפרצת, שסבל ממנה עוד מהתאונה הקודמת. אנגליה הודחה בשלב הבא במשחק נגד פורטוגל, בו אדמס החטיא פנדל. צ'ארלי מת לאחר שהתארס עם חברתו סופיה, אך לא הספיק להתחתן איתה. מאוחר יותר הציע ליאם נישואין לג'ון. סנטיאגו היה שושבינו בחתונה. במקביל לחתונה נראות החגיגות של נבחרת איטליה שזכו במונדיאל לאחר ניצחון על נבחרת צרפת.
במקביל לעלילה המרכזית בסרט מוראה סיפורם של ה"ג'ורדי בויס", שמגיעים לגרמניה כדי לצפות במונדיאל. החבורה הזאת נראתה כבר בסרט הראשון. הם משקפים את ההשקפה של אוהדי נבחרת אנגליה, והם גם אוהדים אדוקים של הקבוצה ניוקאסל. בסרט נראות חוויותיהם במשחקים, בברים ועוד.
בסרט זה, לעומת שני הסרטים הקודמים, לא משתתפות הדמויות רוז, גלן פוי וגווין האריס. סנטיאגו מספר שהוא ורוז לא חזרו להיות בקשר לאחר שנפרדו בסוף הסרט השני, אך גורלם של האריס ופוי לא ידוע והם לא הוזכרו כלל במהלך הסרט. כל סצנות הכדורגל בהן משולבים שחקנים מקצועיים הם מתוך מאגר המשחקים של פיפ"א. תפקידם של השחקנים במשחקי הכדורגל הוגבל למסך ירוק בלבד.

ביקורת

הסרט לא קיבל ביקורות טובות מהצופים כשקיבל תגובות של חוסר מעש ועניין וביקורת על כך שלא המשיך את קו העלילה משני סרטיו הקודמים. הסרט לא הספיק לקבל ביקורות ממבקרים באתר Rotten Tomatoes.
אונס לוקרטיה

לוקרטיה (בלטינית: Lucretia; לעיתים מתועתק גם כ"לוקרציה") הייתה אישה רומאית אגדתית למחצה, אשתו של אציל בשם לוקיוס טארקוויניוס קולאטינוס (Lucius Tarquinius Collatinus). לאחר שנאנסה על ידי סקסטוס, בנו של המלך הרומי האחרון, לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס, התאבדה. נקמתם של אזרחי רומא במשפחת המלוכה הובילה למהפכה שלטונית שהפסיקה את המלוכה ברומא כליל והפכה אותה לרפובליקה. סיפורה של לוקרטיה מופיע במספר גרסאות, הנפוצה שבהן היא זו של טיטוס ליוויוס, גרסה מקובלת אחרת נמצאת בכתבי דיוניסיוס מהליקרנסוס. אונס לוקרטיה נתן השראה ליצירות אמנות רבות לאורך השנים.

נוסח ליוויוס של הסיפור

לפי נוסח מקובל, היו בן המלך סקסטוס ולוקיוס טרקיניוס מפקדים על כוחות צבא רומא שצרו על העיר ארדאי (Ardea). במהלך שיחה ביניהם הילל לוקיוס טרקיניוס את סגולותיה של אשתו, לוקרטיה, ועם התלהטות השיחה הזמין את סקסטוס לסור אל ביתו ולראות את אשתו. סקסטוס הגיע לבית לוקיוס טרקיניוס ונפעם מיופיה של לוקרטיה. לאחר זמן מה חזרו השניים למחנה הצבא.
יצרו של סקסטוס לא נתן לו מנוח. כעבור מספר ימים שיגר את לוקיוס טרקיניוס לשלל תפקידים שהעסיקו אותו, וכך, בטוח מפני הופעתו הפתאומית של הבעל, הגיע אל ביתה של לוקרטיה ולאחר שהיא סירבה להיענות לו, אנס אותה.
כאשר הגיע בעלה אל הבית קיבלה אותו לוקרטיה כשהיא אוחזת בפיגיון, השביעה את בעלה, אביה ורעהו לוקיוס יוניוס ברוטוס לנקום את כבודה והתאבדה.

נוסח דיוניסיוס של הסיפור

לפי הנוסח השני ביקר סקסטוס בביתו של לוקיוס טרקיניוס כשליח של אביו המלך. הוא זכה בבית לוקיוס טרקיניוס לאירוח משובח, במסגרתו הכיר את לוקרטיה האצילה וכלילת-השלמות. בלילה, בעוד הוא אורח בביתו של לוקיוס טרקיניוס, התגנב לחדרה של לוקרטיה, אנס אותה ונמלט.
לוקרטיה יצאה לבית אביה ברומא לבושת שחורים, ושם השביעה אותו ואת לוקיוס יוניוס ברוטוס לנקום את כבודה והתאבדה.

באמנות ובתרבות

ג'פרי צ'וסר מספר את הסיפור כסיפור מוסר (בעקבות הופעתו של הסיפור ב"עיר האלוהים" של אוגוסטינוס) במסגרת "אגדת הנשים הטובות". 
בקומדיה האלוהית מציב דנטה אליגיירי את לוקרטיה, יחד עם לוקיוס יוניוס ברוטוס במעגל הלימבו, המיועד לנשמות של פגאנים אשר לא חטאו, אך לא יכולים לזכות במחילה כיוון שאינם נוצרים, בקנטו 4 של "התופת".
ויליאם שייקספיר כתב שיר נרטיבי בשם "אונס לוקרטיה" (The Rape of Lucrece ;1594), המגולל את סיפור המעשה. גאורג פרידריך הנדל חיבר קנטטה לפי שיר זה. שייקספיר מזכיר את הסיפור במספר מחזות, פעמים רבות כאירוע מרמז, כמו ב"סימבלין", ב"טיטוס אנדרוניקוס" וב"אילוף הסוררת", כן הוא מוזכר במחזות "כטוב בעיניכם", "הלילה השנים עשר" ו"מקבת'".
המחזה "לה מנדראגולה" מאת ניקולו מקיאוולי שואב את השראתו מסיפור אונס לוקרטיה.
ב-1946 חיבר בנג'מין בריטן אופרה בשם "אונס לוקרטיה".
ציירים רבים ציירו את האונס ואת הסיפור הדרמטי בעקבותיו. בהם סנדרו בוטיצ'לי, טיציאן, רמברנדט, דירר, רפאל, ארטמיזיה ג'נטילסקי, פאולו ורונזה ואחרים.
קרי סטרוג

ביוגרפיה

סטרוג נולדה וגדלה בטוסון אריזונה. היא החלה להתאמן בגיל 3 ולהשתתף בתחרויות בגיל 8. היא התאמנה בהדרכתו של ג'ים גולט ובשנת 1991 עברה ליוסטון טקסס והחלה להתאמן בהדרכתו של בלה קארולי.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) הייתה סטרוג הספורטאית הצעירה ביותר במשלחת האמריקאית במשחקים אלו וזכתה במדליית ארד בתחרות הקבוצתית בהתעמלות מכשירים. 
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה סטרוג במדליית זהב בתחרות הקבוצתית בזכות נחישותה וההקרבה הרבה שלה ולמרות שסבלה מפציעה בקרסול. בתרגיל האחרון שלה ושל הנבחרת על סוס הקפיצות היא ביצעה אותו היטב לאחר שנחתה על רגל אחת בלבד. בשל הפציעה היא לא יכלה להמשיך בתחרויות ולנסות לזכות במדליות נוספות, וזאת למרות שעלתה במספר תחרויות לגמרים. היא עלתה ראשונה בתרגיל הקרקע, רביעית בתרגיל הקפיצות ושביעית בתחרות הקרב רב אישי. 
סטרוג הפכה לגיבורה לאומית בשל ההקרבה שלה בתרגיל הקפיצות שהעניק את מדליית הזהב בתחרות הקבוצתית בהתעמלות מכשירים לנשים לארצות הברית לראשונה בתולדותיה, הפעם השנייה הייתה באולימפיאדת לונדון (2012).
נחל קדש

נחל קדש הוא נחל אכזב, מצוקי, ברום של כ-450 מטר המתחיל באזור לבנון ומסתיים בעמק החולה. חלקו התחתון של הנחל סגור לתנועה. 
ראשיתו של הנחל בסמוך מצפון לתל קדש. התל מזוהה עם מיקומה של העיר הכנענית קדש, המוזכרת בספר יהושע כ"קֶדֶשׁ בַּגָּלִיל בְּהַר נַפְתָּלִי" (ספר יהושע, פרק כ', פסוק ז'), אחת מהערים שנכבשו על ידי בני ישראל והפכו לעיר מקלט (להבדיל מהעיר קדש נפתלי, המזוהה במזרח בקעת יבנאל), ועל שמה קרוי הנחל. משם ממשיך אפיקו של הנחל ממערב למזרח ומסתיים בבקעת החולה. אורכו כחמישה קילומטרים. 
כשניים וחצי קילומטרים מתחילת הנחל, בסמוך ומצפון למצודת כח, מתחתר אפיק הנחל במדרון רכס הרי נפתלי בקניון עמוק. בתוואי זה עובר מסלול טיולים, הכולל ירידה בסולמות וביתדות במפליו היבשים של הנחל, בצל חורש ים תיכוני. שביל ישראל עובר בחלקו העליון של הנחל, בסמוך למצודת כ"ח, אך אינו נכנס לחלק הקניוני.
פרידריך כריסטיאן הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג

ביוגרפיה

פרידריך כריסטיאן נולד ב-6 באפריל 1721, והיה בנם הבכור של כריסטיאן אוגוסט הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ופרדריקה לואיזה, רוזנת דנסקאולד-סמסו, בתם של כריסטיאן גילדלווה, רוזן סמסו ושרלוטה אמליה, רוזנת דנסקאולד-לאובריג.
בשנת 1754 מת אביו, ופרידריך כריסטיאן ירש את טירת אוגוסטנבורג ואת אחוזת גרסטן. עם זאת, אחוזות אלה היו משועבדות לחובותיו, ובשל כך הוא ויתר על טענותיו על דוכסויות של שלזוויג והולשטיין, ובתמורה נתן לו מלך דנמרק (שהיה גם דוכס שלזוויג-הולשטיין) הסדר מועדף, שאיפשר לו לרכוש את אלס ואת סאנדייב, מה שהפך אותו לבעל הקרקעות הגדול ביותר בשלזוויג. כמו כן, הוא גם הרחיב את טירת אוגוסטנבורג, מעון המשפחה.
פרידריך כריסטיאן כיהן כגנרל בצבא הדני, וכן הוא היה אביר מסדר הפיל.
ב-13 בנובמבר 1794 מת פרידריך כריסטיאן באוגוסטנבורג, ובנו פרידריך כריסטיאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ירש את נחלותיו ותאריו.
דניס לואיס

ביוגרפיה

לואיס נולדה בווסט ברומיץ'.
במשחקי חבר העמים שנערכו בוויקטוריה, קנדה בשנת 1994 זכתה לואיס במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6325 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה לואיס בקרב שבע במקום שביעי בתוצאה של 6299 נקודות.

מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה לואיס במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 6489 נקודות, אחרי ע'אדה שועאע מסוריה (6780 נקודות) ונטליה סזנוביץ' מבלארוס (6563 נקודות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 23 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.33 מטר.

סגנית אלופת העולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכתה לואיס במדליית כסף בקרב שבע בתוצאה של 6654 נקודות, אחרי זאבינה בראון מגרמניה (6739 נקודות) ולפני רמיג'יאה נזרובינה מליטא (6566 נקודות).

אלופת אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה, שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 1998 זכתה לואיס במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6559 נקודות. חודש לאחר מכן, במשחקי חבר העמים שנערכו בקואלה לומפור, מלזיה בספטמבר אותה שנה היא זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 6513 נקודות. 
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכתה לואיס פעם נוספת במדליית כסף בקרב שבע בתוצאה של 6724 נקודות, אחרי אוניס בארבה מצרפת (6861 נקודות) ולפני ע'אדה שועאע (6500 נקודות).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת סידני (2000) זכתה לואיס במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6584 נקודות, לפני ילנה פרוחורובה מרוסיה (6531 נקודות) ונטליה סזנוביץ' (6527 נקודות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיימה לואיס במקום חמישי בקרב שבע בתוצאה של 6254 נקודות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סבלה לואיס ממספר פציעות ופרשה מהתחרות קרב שבע לאחר הקפיצה לרוחק, המקצוע החמישי.
התזמורת הסימפונית של מלבורן

היסטוריה

הקונצרט הראשון התקיים ב-11 בדצמבר 1906 בניצוחו של אלברטו זלמן
, מייסד התזמורת, שהיה בהמשך למנצח האוסטרלי הראשון שניצח על הפילהרמונית של ברלין ועל התזמורת הפילהרמונית של לונדון. ב-1934 הייתה הסימפונית של מלבורן לתזמורת הרדיו האוסטרלית הראשונה. בין 1949 ו-1965 נודעה כתזמורת הסימפונית של מדינת ויקטוריה.
התזמורת מקבלת מימון מאת מממשלת מדינת ויקטוריה וכן מתאגידים ומתורמים פרטיים. מאז 2005 היא מעסיקה 100 נגנים קבועים והמנצח הראשי והמנהל האמנותי שלה הוא אולג קטאני, שהחל בתפקידו בינואר 2005. בשלב זה החוזה שלו בתוקף עד סוף 2010. בספטמבר 2009 התמנה טאדאקי אוטאקה למנצח אורח ראשי, והיה אמור להיכנס לתפקיד בשנת 2010, אך המינוי זורז והוא החל לכהן בתפקיד כבר בסוף 2009.
המנצח הראשי בעל תקופת הכהונה הממושכת ביותר היה הירויוקי איוואקי  (1974-1997), שהוכתר בתואר מנצח כבוד של תזמורת מלבורן בשנת 1989. ב-1923 הייתה ברתה יורגנסן לאישה הראשונה שהובילה תזמורת מקצועית באוסטרליה. היא המשיכה לנגן עם התזמורת במשך 50 שנה, הנגנית הראשית בעלת תקופת הכהונה הארוכה ביותר בתזמורת בקנה מידה בינלאומי. נגניה הראשיים הנוכחיים של תזמורת מלבורן הם וילמה סמית, ילידת פיג'י, ומרקוס תומאסי.
קהל המאזינים של תזמורת מלבורן מונה למעלה מ-250,000 איש במלבורן ובמחוזות ויקטוריה, ביותר מ-150 קונצרטים בשנה. התזמורת הופיעה עם אמנים ידועי-שם כמו איגור סטרווינסקי, מאריס יאנסונס, אייזק שטרן, יהודי מנוחין, ג'סי נורמן, ארתור רובינשטיין, מסטיסלב רוסטרופוביץ', ג'פרי לנקסטר, עמנואל אקס, ג'פרי טייט, לאנג לאנג, סומי ג'ו, ג'ון ויליאמס ונייג'ל קנדי.
תזמורת מלבורן הייתה התזמורת האוסטרלית הראשונה שיצאה לסיורי קונצרטים מעבר לים והראשונה לנגן בקרנגי הול בניו יורק. מסעות הקונצרטים שלה - בארצות הברית, קנדה, יפן, קוריאה, אירופה (2000, 2007), סין (2002), סנקט פטרבורג, רוסיה (2003) ויפן (2005) - הקנו לה הכרה בינלאומית נרחבת. בינואר 2007 יצאה התזמורת למסעה השני באירופה ובמהלכו ביקרה בחמש ערים בספרד (קאסטיון, ברצלונה, סרגוסה, פמפלונה ומדריד), בפריז, ברלין ומילאנו.
בינואר 2000 ייצגה תזמורת מלבורן על 104 נגניה, בניצוח מרקוס שטנץ, אז מנצחה הראשי ומנהלה האמנותי,את אוסטרלאסיה ב"פסטיבל חמש היבשות" באיים הקנריים, לצד תזמורת כמו הפילהרמונית של ברלין והפילהרמונית של ניו יורק.
תזמורת מלבורן חצתה בכמה הזדמנויות את הקווים אל מוזיקת פופ ורוק עכשווית. ב-1986 שיתפה פעולה עם אלטון ג'ון, בהופעות ששיאן האלבום Live in Australia with the Melbourne Symphony Orchestra. בשנת 1989 הובילו קונצרטים עם ג'ון פרנהם להפקת DVD Classic Jack Live. בשנת 2004 הופיעו עם נגן הרוק מיט לוף, וקלטת ה-DVD של מופע זה הגיעה למקום הראשון באנגליה.
מאז 2013 מנצחה הראשי ומנהלה האמנותי של התזמורת הוא אנדרו דייוויס.
בשנת 2015 שיתפה התזמורת פעולה עם להקת "הוויגלס" ואף הפיקה DVD לילדים בשם "! The Wiggles Meet The Orchestra".
פייר בלון

חייו

בלון נולד ב-1517 בסֶרָאן-פוּלְטוּרְט בקרבת לה מאן, צרפת. קיבל תואר דוקטור לרפואה לאחר לימודיו בפריז. בהמשך היה תלמידו של וולריוס קורדוס באוניברסיטת וויטנברג, ונסע איתו לגרמניה. כשחזר לצרפת קיבל את חסותו של פרנסואה דה טורנון, קרדינל ודיפלומט ידוע; הוא מימן את מסעו המדעי של בלון בשנים 1546-1549 לאזורים של יוון, טורקיה של היום, מצרים, חצי האי ערב וארץ ישראל. כשחזר פרסם בלון את ממצאיו, בליווי תרשימים שונים, בספרו "Observations", ב-1553. הוא פרסם מספר ספרים ידועים נוספים, בהם "L'Histoire de la nature des oyseaux", בו עסק בין השאר בהשוואת האנטומיה של ציפורים ובני אדם, ובכך היה לאחד המדענים הראשונים שעסקו באנטומיה השוואתית.
בלון היה דמות מוערכת אצל מלכי צרפת בתקופתו, אנרי השני ושארל התשיעי.
ב-1564 נרצח בלון במהלך סיור ערב שערך ביער בולון שבפריז.
קומיוס

קומיוס (בלטינית: Commius) היה שליט שבט האטרבאטים (Atrebates) הבלגי בעת מלחמת גאליה (58 - 50 לפנה"ס). בהתחלה צידד ביוליוס קיסר ובסוף בגד בו והצטרף למרד של ורקינגטוריקס והיה אחד מסגניו הנאמנים. לאחר תבוסת המרד, בתום המלחמה ברח לאי הבריטי כדי לשלוט שם על חלק משבט האטרבאטים אשר היגרו לאי הבריטי בתקופה קדומה יותר.

בעל ברית של יוליוס קיסר

קיסר הגיע לאזור גאליה בלגיקה בשנת 57 לאחר שהביס את ההלווטים ואת הסואבים בשנה הקודמת. כעת ביקש להכריע את השבטים הבלגים. לאחר מאבק קצר, הצליח במשימתו וקומיוס החל לשתף עמו פעולה. כאות הוקרה על נאמנותו, מינה אותו קיסר למלך האטרבאטים. 
שיתוף הפעולה ביניהם היה פורה וקומיוס אף נשלח למשימת ריגול באי הבריטי כהכנה לפלישתו של קיסר לאי הבריטי. קיסר קיווה שקומיוס יצליח ליצור קשרים עם חלק מהבריטונים וכך יסייע לו במלאכת כיבוש האי. לרוע מזלו של קומיוס, הבריטונים לא רצו לנהל עמו משא ומתן וכלאו אותו. הוא השתחרר ממאסר רק כחלק מהסכם הפסקת האש בין הבריטונים לקיסר לאחר פלישתו הראשונה לאי. קומיוס המשיך לשרת נאמנה את קיסר והשתתף בפלישתו השנייה של קיסר לאי הבריטי. קומיוס היה מעורב במגעים שהביאו לכניעתו של קסיוולאונוס (Cassivellaunus), מנהיג קואליציית השבטים הבריטונים אשר התנגדו לקיסר. כאות הוקרה על מעשיו, פטר קיסר את שבטו מתשלומי מס.

אויבו של קיסר

בשנת 52 אטרבאטים הצטרפו למרד שהוביל ורקינגטוריקס וקומיוס היה אחד המצביאים שאספו את צבא החילוץ אשר נשלח לסייע לוורקינגטוריקס שהיה נצור באלסיה. לאחר תבוסה בקרב זה, הצטרף למרד של הבלובאקים ואף שכנע כמה מאות גרמאנים להצטרף אליהם. לאחר תבוסת הבלובאקים, חיפש מקלט אצל הגרמאנים.
קומיוס המשיך במאבק גם בשנת 51. הפעם המזל לא האיר לו פנים והוא נפצע בהתקלות עם כוח פרשים רומי. קומיוס שמאס במטרה שראה כאבודה ביקש מעבר בטוח לאי הבריטי, שהוענק לו על ידי מרקוס אנטוניוס ובתנאי שלא יחזור לגאליה להתנגד לרומא. מקורות נוספים מציינים שייתכן שהמעבר של קומיוס לאי הבריטי היה סוער יותר וקומיוס לא קיבל זכות למעבר בטוח, אלא ברח מפניו רודפיו. כך או כך, הגיע לאי הבריטי.
חלק מהאטריבאטים, שהם שבט בלגי, היגרו עוד לפני מלחמת גאליה לאי הבריטי. קומיוס הצליח לבסס את מעמדו באי הבריטי והיה למלכם בשנת 30 לפנה"ס.
מיכאיל גורביץ' (שחמטאי)

ביוגרפיה

בשנת 1984 גורביץ' ניצח באליפות אוקראינה הסובייטית ובשנת 1985 הוא ניצח באליפות ברית המועצות בשחמט. הוא היה בשיאו בסוף שנות ה-80 - תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. בשנת 1989 הוא ניצח בתחרות בינלאומית באיטליה (הקדים את וסילי איוונצ'וק) ובשנת 1990 ניצח במוסקבה לצד אלכסנדר חליפמן ויבגני ברייב. בשנת 1989 הוא היה חבר בנבחרת ברית המועצות באליפות העולם בשחמט לנבחרות.
באליפות העולם בשחמט 2000 הוא דורג במקום ה-20 והודח בסיבוב השלישי. בשנת 2001 הוא ניצח באליפות בלגיה בשחמט. באליפות העולם בשחמט 2002 הוא דורג במקום ה-35 והודח בסיבוב השלישי. באליפות העולם בשחמט 2004 הוא דורג במקום ה-16 והודח בסיבוב השני. בשנת 2005 גורביץ' סיים במקום ה-8 בגביע פיד"ה. הוא העפיל לתחרות המועמדים בשנת 2007 והודח בסיבוב הראשון.
בתחילת המאה ה-21 גורביץ' היגר לטורקיה ובשנת 2006 זכה באליפות טורקיה בשחמט. גם כיום, אף על פי שהיגר חזרה לבלגיה, הוא מבקר בטורקיה ומאמן שם.
במשך שנים רבות הוא היה עוזרו של וישוואנתן אנאנד. גורביץ' נחשב למומחה להגנה צרפתית, הגנה הודית של המלכה והגנה נימצו-הודית.
שכונת הגורג'ים

שכונת הגורג'ים או אשל אברהם הייתה שכונה בירושלים ליד שער שכם שנוסדה על ידי יהודים גאורגים שנקראו בפי העות'מאנים בטורקית עות'מאנית, גוּרג'ים.
עם הקמתה נקראה השכונה בשם אשל-אברהם, אולם שם זה לא נקלט וקראו לה בשם תושביה שכונת הגורג'ים או שכונת בתי גורג'ים או בשם בתי ניסן ב"ק, כשם השכונה הסמוכה.
השכונה נוסדה בשנת 1892/1893 על ידי עולים מעליית הגורג'ים, שהחלה כבר במחצית הראשונה של המאה התשע עשרה. העולים היו ברובם משפחות אמידות, בני ערים, שעסקו דורות בעיקר בסחר התבואה, היין והתבלין. ההתיישבות בירושלים הייתה יעדם הראשון של העולים. העולים התיישבו בכל רחבי העיר, בנו בתי כנסת ליהודי גאורגיה וקיימו חיי קהילה. משה מונטיפיורי אף מזכיר, בשנת 1855, כי בין 19 הכוללים בירושלים נמנה גם כולל גורג'יסטן.
הקרקע שעליה הוקמה השכונה כמו גם שכונת הקווקזים, "בית שמואל", ושכונת "עיר הצדק" ליהודי סוריה ועיראק, היה של ניסן בן ישראל שהקים את השכונה השמינית מחוץ לחומות, שכונת "קריה נאמנה". השכונה כללה כ-100 בתים. הם הקימו מסגרת ארגונית נפרדת בסמכותו של החכם באשי, והקימו בית כנסת, ישיבה, תלמוד תורה, בית עלמין.
מאורעות תרפ"ט החלו ביום שישי 23 באוגוסט 1929 עם סיום דרשת יום השישי בהר הבית, כשהמון רב של מוסלמים חמושים בסכינים יצא משער שכם והסתער על השכונות היהודיות הנמצאות מחוץ לשער - שכונת הגורג'ים וקריה נאמנה. שבעה יהודים נהרגו בשכונות אלה, ביניהן חנה סלנשווילי שנהרגה בעודה מחזיקה את בנה שמואל, שנפצע קשה. בתי השכונה ובית הכנסת של השכונה נהרסו ונשרפו. לאחר מאורעות אלה נמלטו דיירי השכונה אל רבעים אחרים של העיר או עזבו את ירושלים. בשנים האחרונות חודשה ההתיישבות היהודית באזור שער שכם.