google/wiki40b huggingface dataset:
אסעד אסעד

ביוגרפיה

אסעד נולד בבית ג'ן. התגייס לצה"ל בנובמבר 1963 ושירת ביחידת המיעוטים. ב-1968 מונה למפקד פלוגה שעסקה בפינוי מוקשים ובהכשרת צירים בסיני. ב-1970 מונה למפקד פלס"ר שחר בגבול הצפון, במלחמת יום הכיפורים לחם בגזרת הצפון, שימש סגן מפקד חטיבה ומפקד חטיבה בדרגת אלוף-משנה.
במהלך שנות ה-1980 היה חבר במשלחות ישראל לאו"ם. אחר כך מונה ליועץ ראש הממשלה לענייני דרוזים וצ'רקסים. בשנת 1988 נבחר כאחד מתוך 40 דמויות המופת בשנת ה-40 למדינה. ב-1991 יצא עם משלחת ישראל לוועידת מדריד.
כיהן כחבר הכנסת מטעם סיעת הליכוד בכנסת ה-13 מ-1992 עד 1996. היה חבר בוועדת הפנים והגנת הסביבה, בוועדת החינוך, התרבות והספורט, בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות, בוועדה למאבק בנגע הסמים ובוועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא המגזר הבדואי בישראל. בנוסף, היה חבר בוועדה למינוי קאדים. אסעד היה מחברי הכנסת הבודדים מטעם הליכוד שלא הצביעו בהצבעה בכנסת נגד הסכם אוסלו הראשון, לצד מאיר שטרית ורוני מילוא.
לאסעד תואר ראשון במדעי המדינה ובהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה. הוא השתתף בסמינרים שונים של האקדמיה הבינלאומית לשלום בניו יורק. בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
חבר הוועד המנהל של המועצה לשלום ולביטחון.
טופואיזומראז

טופואיזומראז הוא אנזים מסוג איזומראז אשר פועל על ה-DNA ומשנה את המבנה הטופולוגי שלו.
לדוגמה - בתהליך שכפול הדנ"א, ישנה פתיחה של הדו-גדיל (אנילינג anealing). בעקבות הפתיחה נוצר מתח שאם לא ישוחרר, יוכל לעצור את תהליך השכפול לחלוטין (מדובר בהפרעה טופולוגית). אנזים הטופואיזומראז חותך גדיל אחד (החיתוך הוא בגב הפוספו-סוכרי), ובכך מאפשר שחרור המתח שנוצר כתוצאה מהפתיחה. באופן זה מתאפשר המשך השכפול.
בראד שרמן

ביוגרפיה

שרמן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. בנם של ליין ומוריס שרמן. אימו ניהלה מסעי בחירות ואביו היה סגן נשיא של חברה לחינוך מקצועי ולמידה מרחוק. למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הארוורד, וסיים את תאריו בהצטיינות יתירה. הוסמך  לעורך דין ורואה חשבון. הוא כיהן במשך שתי כהונות כנבחר ברשות המיסים של מדינת קליפורניה (המועצה המדינתית להשוואה (BOE), מועצת רשות המיסים היחידה בכל ארצות הברית שנבחרים אליה), בטרם נכנס לתפקידו בבית הנבחרים של ארצות הברית.

הצד האישי

ב-3 בדצמבר 2006, שרמן נישא לליסה ניקול קפלן, דיפלומטית במחלקת המדינה שהתמחתה במלחמה באנטישמיות; החתונה הוכרזה בתוכנית הטלוויזיה, בערוץ הקומי קומדי סנטרל, "קולברט ריפורט". 
אחד מסימני ההיכר הבולטים של שרמן היא הקרחת על ראשו; הוא משתמש בתכונה זו בהומור, כאשר עוד בקמפיין הראשון שלו ל-BOE חילק מסרקים עם סיסמאות בחירות למצביעים פוטנציאלים, ומאז המשיך בגימיק זה לאורך הקריירה הציבורית שלו.
אלכסנדר השני, מלך סקוטלנד

קורות חיים

אלכסנדר השני היה בנו היחיד של ויליאם הראשון ושל ארמנגרד דה בומון. אלכסנדר נולד בהאדינגטון שבמזרח לות'יאן בשנת 1198. בביקורו באנגליה בשנת 1213 העניק לו ג'ון, מלך אנגליה תואר אבירות. לאחר מותו של אביו, ב-4 בדצמבר 1214 הפך אלכסנדר השני בפועל למלך סקוטלנד, וב-6 בדצמבר באותה שנה הוכתר על אבן הגורל במנזר סקון.
בראשית מלכותו מרדו נגדו השבטים הסקוטיים מקויליאם ומקהת'ס, אולם המרידה דוכאה זמן קצר לאחר שפרצה.
אלכסנדר השני תמך במאבק הבארונים האנגלים נגד ג'ון הראשון, ופלש לאנגליה בראשות הצבא הסקוטי על מנת לסייע להם. הצבא הסקוטי הגיע עד נמל דובר בדרומה של אנגליה והמתינו שם לסיוע של הצבא הצרפתי. לאחר מותו של ג'ון הראשון שבו הצבאות לארצם, ובנו של ג'ון, הנרי השלישי חתם על הסכם שלום עם אלכסנדר (וכן נחתם הסכם שלום עם יורש העצר הצרפתי, לימים לואי השמיני, מלך צרפת).
על מנת לשפר את היחסים בין המדינות נשא אלכסנדר לאישה את ג'ואן מאנגליה, אחותו של הנרי השלישי, ב-18 ביוני או ב-25 ביוני 1221.
בשנת 1235 פרץ מרד נוסף נגד המלך בארגייל, אולם כוחות המלך דיכאו את המורדים במהרה.
באותה שנה פרצה מחלוקת גבולות בין אנגליה וסקוטלנד, ואלה הסדירו את המחלוקת בהסכם יורק משנת 1237, אשר הסדיר את הגבול בין המדינות וקבע כי הוא עובר בין סולווי פירת' במערב ושפך נהר טוויד במזרח.
ג'ואן נפטרה במרץ 1238 באסקס, וב-15 במאי 1239 נשא אלכסנדר לאישה את מארי דה קוסי, ונולד להם בשנת 1241 בנם היחיד - אלכסנדר השלישי, לימים, מלך סקוטלנד.
בשנת 1243 ניסה הנרי מלך אנגליה לפלוש לסקוטלנד, אולם אלכסנדר מנע את הפלישה, והסכם שלום נחתם בין המדינות בניוקאסל. כמו כן ניסה אלכסנדר לקבל את השליטה על האיים המערביים (שהיו בשליטת נורווגיה), וניהל משא ומתן עם נורווגיה, ללא הצלחה. אלכסנדר ניסה לשכנע את אוון מקדוגל, בנו של דנקן, לורד ארגייל לנתק את קשריו עם האקון הרביעי, מלך נורווגיה, אולם אוון דחה את דרישת אלכסנדר. אלכסנדר הפליג בראש צי סקוטלנד על מנת להכריח אותו לקבל את שליטת סקוטלנד, אולם חלה בדרכו, ונפטר באי קררה שבהברידים הפנימיים.
אלכסנדר נקבר במנזר מלרוז שברוקסבורגשייר.

אזכורים בספרות

אלכסנדר השני מוזכר בספרה של ברברה ארסקיין "Child of the Phoenix" משנת 1992.
אלכסנדר ארוטיוניאן

ביוגרפיה

ארוטיוניאן נולד בשנת 1920 באריוואני, יירוואן של ימינו כבנם של גריגור ארוטיוניאן, איש צבא, ושל אלאונורה.
ב-1927 בגיל 7 הוא התקבל למחלקת הילדים של הקונסרבטוריון הממלכתי של יראן על שם קומיטס ומאוחר יותר בגיל 14 התקבל לקורסים הרגילים של הקונסרבטיריון - בכיתה לפסנתר של אולגה בבסיאן, בכיתה להלחנה של סרגיי ברחודריאן ושל ורג'ס טליאן.
אחרי שסיים את לימודיו בקונסרבטוריון, בשנים 1943-1942 השתלם בכיתת הפסנתר של קונסטנטין איגומנוב ובכיתת ההלחנה של כריסטופור קושנריוב. 
בשנים 1948-1946 שהה במוסקבה והשתלם שם ב"בית תרבות ארמניה" אצל גנריך ליטינסקי (הלחנה ופוליפוניה), אצל ניקולאי פייקו (עיבוד מוזיקלי), אצל ויקטור צוקרמן (ניתוח מוזיקלי), אצל דמיטרי רוגאל-לוויצקי  ואצל אלכסנדר ופריק (תזמור) ובכיתת הפסנתר של בוריס ברלין.  
הוא חזר לירוואן שם והופיע כפסנתרן סולן, בשנים 2008-1965 לימד הלחנה בקונסרבטוריון המקומי (החל משנת 1977 כפרופסור) ומאוחר יותר הפך למנהל המוזיקלי הקבוע של התזמורת הפילהרמונית של ירוואן (1990-1954). אראם חאצ'טוריאן התוודע אליו במהלך קונגרס למוזיקה שנערך במוסקבה וניבא לו עתיד מבטיח]. היה לאחד מחברי "קבוצת החמישה הארמנית".
ב-1939 התקבל ארוטיוניאן לאיגוד המלחינים של ברית המועצות, היה חבר בהנהלתו, וכן החל משנת 1975 חבר באיגוד אנשי הקולנוע של הרפובליקה הארמנית.
ב-1948 זכה ארוטיוניאן בפרס סטלין על הקנטטה שלו "המולדת" אותה הלחין כעבודת גמר בעת לימודיו במוסקבה. תזמורת ומקהלת הרדיו של ברית המועצות ביצעה אותה בבכורה בנובמבר 1948. ב-1949 הוא כתב "פתיחה חגיגית", שבוצעה בנובמבר אותה שנה בבכורה באולם הגדול של הפילהרמונית של לנגיגרד, תחת ניצוחו של ייבגני מרבינסקי. המשיך לזכות בהערכת השלטון על יצירות ששילבו בהן מסורות של המוזיקה העממית הארמנית, כגון "אגדת העם הארמני" (1960), "אודה ללנין" (1967) ו"המנון לאחווה" (1970).
עם יצירותיו הרבות של ארוטיוניאן נמנות יצירות לכלי נגינה רבים, קטעים על נושאים ארמניים, ווקאליזות, האופרה "סאיאט נובה", מוזיקה לסרטים, ואף שירי מוזיקה קלה. ביצירות רבות של ארוטיוניאן ניתן לשמוע מוטיביים מן המוזיקה הארמנית העממית, שימוש נרחב במודוסים וסלסולים למיניהם.
יחסי מקדוניה הצפונית–צרפת

היסטוריה

מקדוניה וצרפת כוננו יחסים דיפלומטיים ב-27 בדצמבר 1993. שיתוף פעולה דינאמי התרחש בין שתי המדינות בתחומים רבים - בתחום התרבות, שם שיתוף הפעולה מתקיים מעת פתיחתו של מרכז התרבות הצרפתי בסקופיה בשנת 1974, והוא מבוסס על הסכם השיתוף בתחום התרבות, החינוך, המדע והטכנולוגיה (1998) והסכם השיתוף בין משרדי התרבות (2010); בתחום החינוך והמדע באמצעות מלגות רבות; קיים שיתוף פעולה דינאמי בענייני הפנים, במיוחד לאחר כניסתו לתוקף של הסכם השיתוף בתחום הביטחון הפנימי (2006); שיתוף הפעולה הביטחוני הוא רציף, בהתבסס על הסכם שיתוף הפעולה הביטחוני, והסכם עם משרד החוץ האירופי ועם חברת ההגנה והחלל האירופית - קבוצת איירבוס. בתחום הבריאות, פרויקט מערכת העירוי במקדוניה מיושם עד כה בהצלחה, ושיתופי פעולה החלו עם כמה בתי חולים באוניברסיטה. קיים גם שיתוף פעולה דינאמי עם אזור נורמנדי תחתית, שעל פי תוכנית העבודה לתקופה 2013–2016 ממוקדת בצירים הבאים: טכנולוגיות מידע חדשות, נוער, מורשת תרבותית, מדיניות תרבות, פיתוח חקלאי, תיירות וזכויות אדם.

נציגויות דיפלומטיות

מקדוניה הצפונית מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז וקונסוליית כבוד במרסיי. מאידך, צרפת מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה וקונסולית כבוד בביטולה.
ריי קולטהרד

ביוגרפיה

קולטהרד נולד ב-1968 בעיר צ'סטר שבמחוז צ'שייר. ב-1996 גילם את דמותו של פרנק צ'רצ'יל בסרט הטלוויזיה "אמה", עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. ב-2005 השתתף בסדרה "ניצבים". הוא הופיע בעונה השנייה של הסדרה "מרק אהבה", וב-2010 שיחק בתפקיד מאט סטרונג בסדרת הטלוויזיה "חדר מיון".
בקולנוע השתתף קולטהרד בסרטים "הפצוע האנגלי", "הכלה של החבר שלי", וב"מזמור חג המולד של החבובות" בו גילם את אבנעזר סקרוג' הצעיר. הוא הופיע בתפקיד ראשי בסיטקום הרדיופוני "The Brothers" של ערוץ BBC Radio 4 Extra.
קולטהרד הופיע בהפקות תיאטרון רבות, בעיקר במחזות שייקספיריים. בין השאר עבד עם התיאטרון המלכותי הלאומי ועם תיאטרון דונמאר ורהאוס. בין השנים 2011 ו-2012 שיחק בתפקיד הדוכס וינצ'נציו במחזה "מידה כנגד מידה", ובתפקיד בישוף סנטה קרוז במחזה "הכפירה שבאהבה" מאת הלן אדמונדסון עבור הלהקה השייקספירית המלכותית. בעונה השנייה של הסדרה "מר סלפרידג'" הופיע קולטהרד בתפקיד לורד אגרטון.
ב-2015 כיכב קולטהרד בתפקיד המלך ג'ורג' השישי לצדו של ג'ייסון דונובן בהפקה בימתית של "נאום המלך".

חיים אישיים

קולטהרד נשוי לשחקנית ג'נה ראסל. לבני הזוג יש בת אחת.
הינרפטון

בתרבות

ההינרפטון מופיע בסדרת הטלוויזיה "ללכת עם מפלצות" בפרק הראשון. הוא מוצג שם כיצור אמפיבי שהסתובב במים מלאי סכנות מצד דגים טורפים.
דובריץ'

היסטוריה

התיישבות מאורגנת הייתה באזור העיר בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה. פשיטות חוזרות ונשנות של פצ'נגים במחצית הראשונה של המאה ה-11, החריבו את אזור דרום דוברוג'ה והיישוב ננטש. הקמת היישוב במתכונתו הנוכחית התרחשה בשלהי המאה ה-14, לאחר הכיבוש העות'מאני והוא נודע מאוחר יותר בשם חאג'אואולו באזארצ'יק, (בתרגום מילולי: הבאזאר הקטן של חאג'י, שהיה בן אצולה וסוחר ידוע באזור). לפי רישומי מתעד עות'מאני מ-1650, היו במקום כ-1,000 בתים וכ-100 חנויות. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) עבר היישוב לחזקת נסיכות בולגריה שאך הוקמה. ב-1882 בצו הנסיך בטנברג, הוסב שמה לדובריץ', על שמו של מושל דוברוג'ה דאז, דוברוטיצה.
לאחר מלחמת הבלקן השנייה ותבוסת בולגריה, הועברה העיר לשלטון רומניה לפי תנאי הסכם בוקרשט ושמה שונה ל בזארג'יק. בתחילת ספטמבר 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה נערך ליד העיר קרב דובריץ', אשר במהלכו הביסו כוחות משותפים גרמנים ובולגרים את הצבא הרומני וכבשו מחדש את חבל דרום דוברוג'ה. לאחר המלחמה הוחזרה שוב העיר לרומנים במסגרת חוזה ניי ונותרה בחזקתם עד 1940, עת הוחזרה לבולגרים במסגרת הסכם קראיובה. עם חזרתה לשלטון בולגריה הוחזר לה גם שמה דובריץ'. לאחר מלחמת העולם השנייה, עם עליית השלטון הקומוניסטי בבולגריה שונה שמה ל"טולבוחין" על שם הגנרל הסובייטי טולבוחין שפיקד על החזית האוקראינית השלישית. ב-19 בספטמבר 1990 לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי בבולגריה, הוחזר שמה בצו נשיאותי לשם דובריץ'.

כלכלה ודמוגרפיה

בדובריץ' כ-100,000 תושבים במגמת הגירה שלילית והיא העיר השמינית בגודלה בבולגריה מבחינת כמות האוכלוסין. 86 אחוזים מהתושבים הם בולגרים, 8 אחוזים הם טורקים ו 3.5 אחוזים הם בני רומה. 86 אחוזים מהתושבים הם נוצרים אורתודוקסים ו-10 אחוזים הם מוסלמים סונים.
בעיר מתנהל פרויקט לחיבור כל אזורי המגורים לתשתית גז טבעי לצורכי חימום ובישול. באזור פועלות ארבע חברות סלולריות. ענף החקלאות הוא הענף המרכזי המספק 50 אחוזים מהתוצר המקומי הגולמי. שיעור האבטלה נע בין 4 ל-6 אחוזים והוא נמוך מהממוצע בבולגריה. העיר מהווה אתר נופש לתיירים מאירופה אשר קונים נכסי מקרקעין, בעיקר בתי נופש. בדובריץ' קיימים 19 בתי ספר יסודיים ותיכוניים, 19 גני ילדים ו-2 בתי חולים, האחד ציבורי והשני פרטי.

תחבורה

העיר מקושרת לרשת מסילות ברזל המקשרות אותה לחופי הים השחור, קו מהיר לבירה סופיה ולערים נוספות באירופה. כמו כן עוברים בשטח הרשות המקומית, רשת כבישים מהירים המחברים אותה לוארנה, סיליסטרה, שומן ורוסה.

אקלים

בדובריץ' שורר אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית הגורמת להבדלי טמפרטורה משמעותיים בין הקיץ לחורף. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10.2ᵒc וערכי קיצון מרביים שנמדדו היו מינוס 22.7ᵒc בינואר ו-39.1ᵒc באוגוסט. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 540 מילימטרים.
החברה לפיתוח גוש עציון

החברה לפיתוח גוש עציון היא חברה שמספקת לתושבי גוש עציון שירותי הסעות (אוטובוסים ומיניבוסים) שירותי פיתוח ובנייה, תחנות דלק, פארק תעשיות קניון מסחרי בשם מרכז הרים בצומת גוש עציון ומרכז מסחרי רחב.
החברה כיום מנוהלת על ידי מועצה אזורית גוש עציון. יו"ר החברה הוא ראש מועצת גוש עציון שלמה נאמן. מנכ"ל החברה הוא אהרוני נויבואר.
החברה הוקמה בשנת 1984 על ידי היישובים בגוש עציון, כזרוע כלכלית שתסייע בפיתוח המרחב העסקי והכלכלי של גוש עציון.
החברה מעסיקה כ-300 עובדים ובעלת שני תווי תקן בתחום הבטיחות והתעבורה: ISO 9001 ו-ISO 9301.

תחבורה

באחריות חטיבת התחבורה כ-200 אוטובוסים ומיניבוסים. החברה מבצעת כאלף נסיעות מדי יום. בתחבורה הציבורית ובתחבורה הפרטית. בין לקוחות החברה אגד, צה"ל ומוסדות חינוך.

מוסך

מוסך החברה ממוקם בפארק תעשיות גוש עציון הסמוך לעיר אפרת. המוסך מעניק טיפולים לכל רכבי החברה: אוטובוסים, מיניבוסים ורכבים פרטיים.

בניה

חטיבת הבניה מתמודדת על מכרזים בגוש עציון ומחוצה לו ובונה מבני ציבור כדוגמת גני ילדים ובתי ספר וכן בתים פרטיים.

נכסים תעשייה ומסחר

לחברה מספר מתחמי מסחר ותעשייה בגוש עציון המנוהלים על ידי דני אילן - מנכ"ל חברות הבת. בין פעילויות המסחר מנהלת החברה קניון מסחרי בשם קניון הרים בצומת גוש עציון בו פועלות רשתות ארציות כגון: FOX ו FOX HOME, קפה גרג, השניצליה, בנא משקאות, חנן מכשירי כתיבה ועוד. בנוסף פועלים במבני החברה בצומת גוש עציון הרשתות הבאות: אינגליש קייק, ניצת הדובדבן, אופטיקה הלפרין, מסעדת רוזה. תחנת דלק ושני פארקי תעשייה: פארק תעשייה גוש עציון ופארק תעשייה במזרח גוש עציון. בפארק תעשיות נקיות ומלוכלכות.

דפוס

לחברה בית דפוס הפועל באזור המסחרי של אלון שבות הפקות הדפוס במקום: ספרים, חוברות, תעודת, הזמנות לאירועים משפחתיים ולחומרי פרסום.

היסטוריה

החברה נוסדה בידי תושבי גוש עציון בשנת 1984 למטרת פיתוח יישובי גוש עציון. בשנת 2000 באינתיפאדה השנייה החברה שימשה מתן הסעה ברכבים ממוגני ירי והייתה החברה היחידה בארץ שנתנה שירות הסעה ממוגן ירי באזורי יהודה ושומרון.
מכבי קריית מוצקין

היסטוריה

הקבוצה הוקמה באמצע שנות ה-50 אם כי קיימים תעודים מצולמים עוד משנות ה-40. בשנת 1945 שחקו בקבוצת הנוער בין השאר: צביקה אורנשטיין, קלמן מגן, לימים אלוף בצה"ל ומפקד אוגדה בסיני והרצל שפיר, לימים מפכ"ל המשטרה. בין השנים 1958 ל-1966 שיחקה הקבוצה בליגה הבכירה במשך 8 עונות רצופות, כשהישג השיא שלה היה המקום השישי[1]. השחקנים הבולטים של הקבוצה היו שלמה דובדבני, יצחק גודס (אביו של גיא גודס), דן אייק (אייל), חנוך ברקון, חיים קסטן, שלמה בן זאב ובעונת 2016/2017 אף שיחק בה לאחר חזרתו מפרישה עידו קוז'יקרו. בשנים 1964–1966 זכתה קבוצת הנוער של המועדון פעמיים ברציפות בגביע מכבי ישראל. בעונת 1976/77 זכתה קבוצת הנוער של המועדון בגביע המדינה לנוער לאחר ניצחון בגמר מול מכבי תל אביב בתוצאה 86–92. בעונת 1978/79 זכתה קבוצת הנוער של המועדון באליפות המדינה לנוער.
בעונת 1983/84 חזרה לליגת העל לעונה אחת בלבד. וכך גם בעונות 1989/90, 1997/98, ובעונת 1999/00. בעונת 1993/94 זכתה קבוצת הנוער בפעם השנייה בתולדותיה בגביע המדינה לנוער עת ניצחה בגמר את מכבי רחובות בתוצאה 79–81, בשורות הקבוצה שיחק מאיר טפירו. בעונת 1994/95 זכתה קבוצת הנוער בפעם השנייה בתולדותיה באליפות המדינה לנוער.
בקיץ 2000, לאחר שהקבוצה סיימה במקום האחרון וירדה לליגה השנייה, חתמו מנהליה על חוזה איחוד עם אליצור קריית אתא (שהעפילה לליגת העל) והקבוצה נקראה קריית אתא-מוצקין. בסיום עונת 2002/03 נפרדו הקבוצות. ביולי 2003 פנה ראש העיר חיים צורי לרפי גידרון ואלי הבר, שחקן עבר של הקבוצה בתחילת שנות ה-90, על מנת להקימה מחדש. בתום עונת 2003–2004 העפילה מכבי קריית מוצקין לליגה א' ובעונה 2006–2007 העפילה לליגה הארצית, שם שיחקה עד לעלייתה ללאומית בעונת2016/17.
בסך הכל שיחקה הקבוצה במשך 12 עונות (לא כולל שנות האיחוד) ב-5 קדנציות בליגת העל.
את עונת 2016/17 פתחה מוצקין עם הפסד להפועל עכו ולאחר מכן עם רצף של 13 ניצחונות כולל ניצחון חוץ על מוליכת הטבלה אליצור נתניה.
בתום העונה העפילה הקבוצה לליגה הלאומית לאחר ניצחון 71 - 68 על אליצור נתניה מסל של ליאור שגב בשנייה האחרונה למשחק.
בינואר 2018 פוטר מאמן הקבוצה יוסי שוורץ ובמקומו הוחתם רועי פרל לעונה וחצי.
את עונת 2017/18 סיימה הקבוצה במקום ה-9 ולאחר מכן במקום הראשון בפליאוף התחתון בליגה הלאומית.
את עונת 2018/19 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה הסדירה והעפילה לפליאוף העליון, ברבע הגמר גברה הקבוצה 1-2 על ה-7 בטבלה אליצור קריית אתא, בחצי הגמר הודחה הקבוצה לאחר שהפסידה 3-1 בסדרת המשחקים נגד הפועל גליל עליון/קריית שמונה למרות יתרון הביתיות כאשר ניצחה במשחק הראשון בקריית מוצקין אך הפסידה את שלושת המשחקים שלאחריו.
זיגפריד לנץ

ביוגרפיה

לנץ נולד בעיר ליק (Lyck) שבפרוסיה המזרחית. כתב שנים-עשר רומנים והוציא כמה קבצים של סיפורים קצרים, מסות ומחזות לרדיו ולתיאטרון. 
זיגפריד לנץ קיבל את פרס גתה בפרנקפורט ביום השנה ה-250 להולדת יוהאן וולפגנג פון גתה. לנץ ואשתו האנה התכתבו עם המשורר פאול צלאן ואשתו ז'יזל לטרנז' והחליפו ביניהם למעלה מ-100 מכתבים בין 1952 ל-1961.

פרסים

ב-2010 זכה לנץ בפרס נונינו הבינלאומי.
אסטלה מושקוביץ' בלפר

אסטלה מושקוביץ' בלפר (נולדה ב-1963) היא שפית, קונדיטורית, שוקולטיירית, בעלת בית הספר הגבוה לאפייה וקונדיטוריה, ומנחת טלוויזיה ישראלית.

ביוגרפיה

אסטלה נולדה במולדובה לאב מהנדס ולאם רופאה. מאז ומתמיד חלמה לבשל, אולם הוריה ייעדו אותה ללימודי פסנתר. היא למדה בתיכון תלמה ילין. היא למדה כעתודאית פסנתרנות באקדמיה למוזיקה בתל אביב. בשירות בצה"ל היא עברה קורס קצינות, פיקדה על קורס בחיל הכללי, קיבלה תקן של רב־סרן והשתחררה מצה"ל בגיל 24. לאחר מכן עסקה בהוראת פסנתר במשך עשר שנים.
בעקבות העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, שכללה גם מורים רבים לפסנתר, החליטה אסטלה, שהייתה אז בת 30, לעבור הסבה מקצועית והחלה ללמוד בישול מקצועי בקורדון בלו שבצרפת. שם נחשפה לעולם הקונדיטוריה וסיימה את לימודיה בהצטיינות. לאחר סיום הלימודים שבה לישראל עבדה בקונדיטוריית מסעדת "קרן" בבעלות השף חיים כהן, וברשת מלונות דן, ועבדה כמנהלת הקונדיטוריות של רשתות "ארקפה" ו"לחם ארז" בבעלותו של ארז קומרובסקי. לאחר מכן הקימה עסק משלה בשם "פינוקים מתוקים" ולאחר שנסגר למדה מינהל עסקים, ובמקביל הכשירה קונדיטורים.
שימשה כשף הבית והנציגה המקצועית של חברת השוקולד בארי קליבו וכשופטת ישראלית של תחרות פרסי השוקולד הבינלאומית.
היא מפתחת מתכונים עבור חברות מזון כגון קפה לנדוור.
הייתה שף הבית הראשונה בישראל של יצרנית השוקולד ולרונה שבצרפת.
היא הישראלית היחידה שמכהנת כ"שגרירת שוקולד" של חברת בארי קליבו, יצרנית השוקולד הגדולה בעולם.
ב-2013 קיבלה בלונדון פרס על מפעל חיים בגין תרומתה לפיתוח לימודי השוקולד והקונדיטוריה בישראל.
נשואה לזאב בלפר, הייטקיסט לשעבר שמנהל יחד איתה את כיתת האומן לקונדיטוריה. נולדו להם תאומים.

אסטלה - כיתת אומן לקונדיטוריה

כאשר למדה תואר שני למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, פרויקט הגמר שלה היה תוכנית הקמת בית ספר ללימודי קונדיטוריה וניהול עסק. לאחר סיום לימודיה החליטה להוציא לפועל את הפרויקט והקימה כיתת אומן לקונדיטוריה. המחזור הראשון נפתח בספטמבר 2003 בגבעת שמואל. בית הספר שהקימה הוא היחיד בישראל שזכה להכרה בינלאומית.
במהלך 2014 עברה כיתת האומן לתל אביב. כיתת האומן שמה דגש על לימוד כל תחומי הקונדיטוריה הקלאסית, המודרנית והשוקולד ופועל לפי סטנדרטים של בית ספר לקונדיטוריה צרפתי. השיעורים נערכים בקבוצות קטנות של 8–12 תלמידים בכיתה. קורסי האפייה כוללים הרצאות בתחום טכנולוגית אפייה שימושית וקורסים בהנחיה וייעוץ לטיפוח יזמות. בבית הספר שלה הוכשרו למעלה מ-5,000 קונדיטורים. בין בוגריה ניתן למנות את קרן קדוש - בעלת בית הקפה הירושלמי "קדוש" ומיכל מנדלסון - הקונדיטורית הראשית של מאפיית לחמים, תומר ליבנה, ממקימי ובעלי מסעדת "סרגוס" וסהר רפאל, מבעלי מסעדת "כרמים", זוכה תוכנית הריאליטי "המטבח".

השתתפות בתוכניות טלוויזיה

מנחת תוכנית טלוויזיה "כיתת אומן עם אסטלה" המשודרת בערוץ 10 ובערוץ האוכל, זו העונה השלישית.
לצד קרין גורן ומאיר אדוני, משמשת כשופטת בעונה השנייה של התוכנית "בייק אוף ישראל" שמשודרת בפריים טיים בקשת 12 החל מפברואר 2018.
יצחק טאוב

ביוגרפיה

יצחק טאוב נולד בשנת 1927 בעיר ברטיסלאבה שבצ'כוסלובקיה (כיום בירת סלובקיה). ב-1939 עלה לארץ ישראל.
בשנת 1944, כשהיה בן 17, התגייס לפלמ"ח ושירת במסגרת פלוגות ו' וי"א בהכשרת החושלים (גבע, 1945).
בוגר החוג כלכלה ומוסמך במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בראשית שנות ה-60, בתקופת כהונתו של דוד הורוביץ כנגיד בנק ישראל, החל טאוב לשמש בתפקיד דובר הבנק ולאחר מכן עוזר לנגיד. החל באמצע אותו עשור כיהן כמזכירו הכללי של הבנק עד 1972, לאחר שזנבר החליף את הורוביץ כנגיד הבנק.
טאוב היה כתב ופרשן לענייני כלכלה בעיתונים "על המשמר" ו"דבר". במשך שנים רבות הגיש ביחד עם העיתונאים יצחק טישלר, צבי קסלר ואחרים את תוכנית הרדיו היומית לענייני כלכלה ומשק "על מספרים ואנשים" בקול ישראל.
בין השנים 1974–1979 כיהן בתפקיד יו"ר רשות ניירות ערך.
בשנת 1974 מונה לעורך "רבעון לכלכלה", כתב עת מדעי ישראלי לנושאי כלכלה, וערך אותו במשך שנים רבות.
החל מתחילת שנות ה-80 כיהן טאוב במשך שנים רבות בתפקיד מנכ"ל "מוסד ביאליק", וגם לאחר פרישתו מתפקיד זה המשיך לשמש חבר בדירקטוריון המוסד. בנוסף, היה חבר בהנהלותיהם של ארגוני תרבות וחינוך, בהן מליאת מועצת העיתונות, אגודת העיתונאים בירושלים, יו"ר הנהלת תיאטרון החאן, הנהלת התאחדות הוצאות הספרים בישראל, חבר בחבר הנאמנים ובוועד המנהל של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, חבר הנהלת המכון לתרגום ספרות עברית וחבר מועצת המנהלים של הוצאת עם עובד.
טאוב התגורר במושב בית זית ונמנה עם ותיקיו.
נפטר בבוקר יום הולדתו ה-87, בינואר 2014. נקבר בבית העלמין של מושבו.
הותיר אשה, מרית, ושלושה ילדים: גדי טאוב (עיתונאי וסופר), הגר (עובדת סוציאלית) ונועה (מפיקה).
עטאש (צימאון)

עלילה

הסרט עוקב אחר משפחה ערבית המתגוררת באום אל-פחם, אך למרות זאת הסרט נטול סממנים ישראליים של כאן ועכשיו ומתרחש במציאות פלסטינית סגורה. הבת במשפחה, עוברת תקיפה מינית. על-פי הקודים המסורתיים בחברה הערבית-מוסלמית, חייב האב להרוג את בתו על רקע חילול כבוד המשפחה, אך הוא מסרב. בעקבות סירובו, נאלצת המשפחה לעזוב את העיר ויוצאת להתגורר במקום אחר, כמעט מופשט, למעשה מעין "שום מקום". בהדרגה מתקוממת המשפחה נגד הבידוד שנכפה עליה ונגד אב המשפחה, דמות פטריארכלית רודנית ואלימה.
סרוגייט (סרט)

תקציר

הסרט מגולל את סיפורו של איליי (אמיר וולף), גבר בן 32 המתקשה ביצירת קשרים עם נשים ופונה לטיפול סרוגייט (הגר, בגילומה של לנה אטינגר). הסרט מלווה את המפגשים האינטימיים והחושפניים של אילי והגר, ובמקביל, מאפשר לצופים להתבונן בהשלכות הטיפול על חייו האישיים של איליי. הצופה מתוודע ליחסים משפחתיים מורכבים עם אחותו (אדווה- ליאת גליק) ובנה (ירדן- יונתן סבירסקי) ובעיקר עם אמו (רוזינה קמבוס) ולתמורות החלות בהם.

הפקה

"סרוגייט" הוא סרט עצמאי בהפקת "מרקר הפקות" בבעלותו של המפיק אלעד גביש, שהפיק גם את סרטה הקודם של טלי שלום עזר - "ליבינג רום". הסרט הופק בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב - פרויקט קולנוע, החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב ובמסגרת שיתוף פעולה ישראלי-פולני בסיוע המכון הפולני לתרבות. הסרט צולם על ידי הצלם הפולני ראדק לאדצ'וק (Radek Ladczuk).
בנוסף קיבל הסרט את תמיכתם של גרוויטי בית פוסט, המועצה לתרבות ולאמנות של מפעל הפיס, מכון אדם מיצקביץ, ורשה, וקרן אנה הבאס.

הסערה התקשורתית סביב הקרנת הסרט בפסטיבל אדינבורו

סביב נסיעתה של שלום עזר לפסטיבל אדינבורו התחוללה דרמה תקשורתית, שהחלה בקריאתו של הבמאי הבריטי הנודע קן לואץ' להחרים את הפסטיבל בשל מענק (בסך 300 לירה שטרלינג), שקיבלה הנהלתו משגרירות ישראל, לצורך מימון הגעתה של שלום עזר. לואץ' פנה להנהלת הפסטיבל וביקש להסיר את דגל ישראל מהתוכניה, ולהשיב לשגרירות ישראל בלונדון את הכסף שתרמה לפסטיבל. בפנייתו, ייצג לואץ' גורמים פרו-פלסטינים בסקוטלנד, וטען שמעשיה של מדינת ישראל בעזה (במהלך מבצע עופרת יצוקה) הופכים את כספה לבלתי רצוי. הנהלת הפסטיבל, שעד אותו הרגע עמדה בסירובה להיכנע ללחצים פוליטיים, נכנעה ודחתה את המימון הישראלי, בטענה שעליה להתחשב בתחושותיה של קהילת הקולנוע.
הנושא גרר מאות תגובות באמצעי התקשורת השונים, בעיקר בבריטניה. מאמרים פורסמו בעיתונות הבריטית ובהם תגובות של קן לואץ' ושל טלי שלום עזר בנושא. קבוצת התנגדות לגזענות בפסטיבל אדינבורו נפתחה מיד בפייסבוק ובבלוגים רבים התנהל דיון סוער בנושא בין התומכים בגינוי לבין המתנגדים לו. חילופי מכתבים פתוחים בין לואץ' ושלום עזר פורסמו בכלי התקשורת, וכן פורסם מכתבו של הבמאי הבריטי גארי סיניור, שהביע מחאה על החרם וביקש להסיר את שמו מרשימת זוכי הפסטיבל.
קנגוריל המושק

מאפיינים

לקנגוריל המושק מספר תכונות המשותפות לו ולקנגורים אחרים. לרגליו שלוש אצבעות, כשהבוהן של הרגליים האחוריות ארוכה מעט, הזנב כהה ארוך ונטול שיער. האוזניים דקות, עגולות וחסרות שיער, והגפיים הקדמיים ארוכים יותר בהשוואה למינים האחרים. הפרווה קצרה, וצבעה חום או חלוד, הפנים הידיים והרגליים שחורים, והחלק התחתון בהיר מעט. אורך גופם של בעלי חיים אלה יכול להגיע ל-34-21 סנטימטרים, אורך הזנב כ-16-12 סנטימטר, ומשקלם 680-340 גרם. שמם בא להם עקב ריח המושק שמפרישים שני מינים.
קנגוריל המושק חי ביערות גשם טרופיים לאורך החוף הצפוני של מדינת קווינסלנד. הקנגוריל נוטה להישאר בקרבת מים, כגון נהרות או אגמים. הקנגורילים פעילים בשעות היום, והם בעלי חיים ביישנים ובודדים. אף על פי שהם יכולים לקפוץ היטב, הם יעדיפו ללכת, כשהרגליים מתקדמות לפני הגפיים. לעיתים הם נעזרים בזנבם הארוך כדי לאסוף עלים וענפים לקן. הקנגורילים בודדים אם כי לפעמים ניתן לצפות בזוגות ובשלשות, המחפשים ביחד אחר מזון.
הוא שונה משאר הקנגורים החולדתים, בכך שהוא ניזון כמעט אך ורק מחרקים. מדי פעם הם אוכלים גם תולעים, פטריות, ופירות יער שונים. לעיתים קרובות הם יושבים על זנבם, ומחטטים עם הגפיים בעלים, כדי למצוא טרף.
לנקבות יש כיס מפותח עם ארבע פטמות. הוולדות (בדרך כלל שניים) נולדים בעונה הגשומה (פברואר עד יולי). הוולד עוזב את הכיס לאחר חמישה חודשים, אך יישאר עדיין עם אימו. בגיל שנה הם מגיעים לבגרות.
לקנגוריל המושק תפוצה רחבה יחסית, ומצב שימורו מסווג על ידי IUCN כללא חשש. מרבית האזורים שבהם הם חיים מוגנים, כך שבית הגידול שלהם יציב.