פוזי

הפקת האלבום

בתחילת ההקלטות עבד איינשטיין עם המוזיקאי מישה סגל. סגל התפרסם לראשונה בסוף שנות השישים, בין היתר בזכות הלחנת פסקול המחזה "מחכים לגודו". בעקבות פרסומו פנה אליו איינשטיין, בבקשה שילחין את שירו של איציק מאנגער "אברהם ושרה", בתרגום של בנימין טנא. איינשטיין היה מרוצה מהתוצאה, והציע לסגל להמשיך בשיתוף הפעולה ביניהם ליצירת אלבום שלם. סגל הלחין ועיבד חמישה מהשירים שבאלבום, לצד עיבוד השיר "פראג". את כל השירים הלחין בתקופה של שבועיים על הפסנתר בדירתו.
בהקלטת השירים בעיבודו של סגל השתתפו המתופף אהרל'ה קמינסקי, הבסיסט שמוליק ארוך והקלידן יעקב נגר. בהקלטות השתתפו גם חברי להקת הצ'רצ'ילים, שהייתה להקת הליווי של איינשטיין בהופעותיו באותה תקופה. באמצע ההקלטות, לאחר סכסוך עם אורי זוהר, עזב סגל את ההפקה. איינשטיין הסביר את הפסקת שיתוף הפעולה ביניהם בכך שהצטברו שירים של מלחינים אחרים, שהוא מעוניין להקליט לצד השני של האלבום. את יתר השירים עיבדו חברי הצ'רצ'ילים ושלום חנוך. שירי האלבום אינם אחידים בסגנונם, וריבוי המוזיקאים באלבום הוא הסיבה לכך. שיריו של סגל נוטים לכיוון הפסיכדלי, בעוד שעיבודיו של חבר להקת הצ'רצ'ילים סטן סלומון משכו לכיוון הרוקיסטי יותר.
איינשטיין עצמו כתב מילים לארבעה משירי האלבום ("היה לנו טוב, נהיה לנו רע", "ארץ ישראל", "כמה חם" ו"היה היה") ויהונתן גפן כתב ארבעה ("אחינועם לא יודעת", "כשאת בוכה את לא יפה", "חיי האהבה של הכלבה עליזה" ו"ילדה ציור"). מרים ילן-שטקליס כתבה את "אצו רצו גמדים", בנימין טנא תרגם מיידיש את שירו של איציק מאנגער (שנפטר באותה השנה) "אברהם ושרה", ושלום חנוך כתב והלחין את השיר "פראג". המלחינים באלבום הם מישה סגל, שלום חנוך, שמוליק קראוס, רוב הקסלי וחברי הביטלס ג'ון לנון ופול מקרטני ששירם "הבלדה על ג'ון ויוקו" תורגם על ידי איינשטיין לשיר בשם "היה לנו טוב, נהיה לנו רע".
שירים בולטים נוספים באלבום הם "כשאת בוכה את לא יפה", "אחינועם לא יודעת" (שבמקור הופיע בגרסה באנגלית באלבום הבכורה של להקת הצ'רצ'ילים) ו"היה היה".
מקור השם "פוזי" הוא בכינוי חיבה לאשתו של אריק, אלונה איינשטיין. בתו של איינשטיין, שירי, מופיעה בצילום שעל עטיפת האלבום כשהיא יושבת על ברכיו של אביה. את העטיפה עיצב הגרפיקאי דוד טרטקובר.

השפעת האלבום

"פוזי" מוגדר לרוב כאלבום הרוק העברי הראשון. אף על פי שמספר להקות קצב ישראליות, ובהן הצ'רצ'ילים, הוציאו קודם לכן אלבומי רוק, היו אלבומים אלו באנגלית, ולא בעברית. מבקר המוזיקה יואב קוטנר תיאר את האלבום כמהפכני, מה שהתבטא בין היתר בסגנון הרגשי המוחצן שבו שר איינשטיין את השיר "היה היה". ניר שחק השווה את האלבום ל"אלבום הלבן" של להקת הביטלס, בעקבות ריבוי הסגנונות המוזיקליים שבו.
חלק משירי האלבום הוקלטו בגרסאות מחודשות בידי אמנים שונים. כך למשל באלבומה של להקת רוקפור "בחזרה לשבלול" מ-1996 נכללו גרסאות של חברי הלהקה לארבעה משירי האלבום. השיר "כשאת בוכה את לא יפה" זכה לעשרות גרסאות כיסוי, ובהן של להקת תיסלם וביצוע משותף של יהודית רביץ ונורית גלרון.
בתקופה זו הרבה איינשטיין להופיע, להקליט ולכתוב מילים גם לזמרים אחרים (שולה חן, שלישיית התאומים), וכן ליזום פרויקטים כדוגמת סרט בבימויו של אורי זוהר שנגנז על ידי המפיק אברהם דשא (פשנל). יש הרואים ב"פוזי" כמסמן לא רק את ראשיתה של תקופת השיא הקלאסית של איינשטיין, תקופה שנמשכה לאורך מחציתן הראשונה של שנות ה-70, אלא אף של הרוק הישראלי בכלל.
מישה סגל זכה בעקבות העבודה המשותפת עם איינשטיין לפרסום נרחב יותר. בהמשך אותה שנה הפיק סגל את אלבומה של להקת השלושרים, ומאוחר יותר המשיך לפעול כמלחין וכמעבד, בישראל ומאוחר יותר גם בארצות הברית. גם עבור חברי הצ'רצ'ילים היה האלבום ציון דרך, שתרם לקירובם לזרם המרכזי במוזיקה. חברי הלהקה המשיכו בשיתוף פעולה עם איינשטיין גם באלבומיו הבאים, "שבלול" ו"פלסטלינה".