google/wiki40b huggingface dataset:
Where the Road Runs Out

העלילה

ג'ורג' הוא מדען המתגורר ברוטרדם, ומרגיש יגע מן העולם האקדמי. מותו הפתאומי של חבר ותיק גורם לו לחזור לשורשיו האפריקאים, והוא לוקח על עצמו את הניהול של תחנת שדה בג'ונגל של גינאה המשוונית. שם הוא פוגש בילד יתום בעל אופי אופטימי, שפוקח את עיניו של ג'ורג' ליופי של המקום הצבעוני בו הוא נמצא. הילד משחק כשדכן בין ג'ורג' והאישה שמנהלת את בית היתומים המקומי, והכל נראה יפה וטוב עד שחבר ותיק אחר של ג'ורג' מופיע באופן פתאומי, והופך את חייהם על פיהם.

הפקה

הסרט צולם בגינאה המשוונית, וכן בדרבן ורוטרדם.

יציאת הסרט

בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סן דייגו ב-26 בספטמבר 2014.
ב-8 ביוני 2016, הודיעה נטפליקס כי רכשה את זכויות ההפצה של הסרט.
ארנק דיגיטלי

ארנק דיגיטלי (באנגלית: Digital wallet) הוא מכשיר אלקטרוני המאפשר לאדם לבצע עסקאות מסחר אלקטרוניות. הארנק הדיגיטלי עשוי לכלול רכישת פריטים באופן מקוון באמצעות מחשב או באמצעות טלפון חכם, כדי לרכוש מוצר בחנות. באופן הולך וגובר, ארנקים דיגיטליים נעשים לא רק עבור עסקאות פיננסיות בסיסיות, אלא גם כדי לאמת את אישוריו של בעל הכרטיס. לדוגמה, ארנק דיגיטלי עשוי לאמת את גיל הקונה בחנות משקאות בעת רכישת אלכוהול.
"ארנק דיגיטלי" הוא מושג נפוץ שמרבים להשתמש בו כיום ולא בהתייחס לטכנולוגיה יחידה, אלא כשלושה חלקים עיקריים: המערכת (התשתית האלקטרונית), היישום (התוכנה שפועלת על גבי) והמכשיר (החלק הבודד). בשלב ביצוע התשלום יגבה ספק השירות את סכום העסקה הסופי מהלקוח, ולאחר מכן יעביר את אותו הסכום אל המוכר. התשלום באמצעות ארנק דיגיטלי מתבצע באמצעות טכנולוגיות שונות, למשל: שבב המותקן בגב מכשיר סלולרי, סריקת ברקוד המופיע על גבי מסך מחשב או חשבונית מנייר או אפליקציית תשלום ייעודית.

התקנה ושימוש

מצד הלקוח, ארנק דיגיטלי דורש התקנה מינימלית, והוא יחסית קל לשימוש. ברגע שהתכנה מותקנת, המשתמש מתחיל על ידי הזנת כל המידע הרלוונטי. הארנק הדיגיטלי כעת מוכן לשימוש. בעת רכישה, באתר מסחר אלקטרוני, לתכנת הארנק הדיגיטלית יש את היכולת להזין את פרטי המשתמש באופן אוטומטי בצורה המקוונת. כברירת מחדל, רוב הארנקים דיגיטליים יוזמים תקשורת כאשר התוכנה מזהה טופס מתאים. אם נבחר למלא את הטופס באופן אוטומטי, המשתמש יתבקש להזין סיסמה. בדרך זו הארנק הדיגיטלי מונע ממשתמשים לא מורשים גישה למידע אישי השמור במחשב מסוים.
שלמה הלל בלונדהיים

קורות חיים

בלונדהיים נולד בשנת 1918 בבולטימור שבארצות הברית למשפחה גרמנית-יהודית ותיקה. אמו, רוז ג'יין, הייתה מורה בבתי ספר ציבוריים בניו יורק ונמנתה על הגרעין המייסד של ארגון נשות הדסה. אביו, דוד שמעון בלונדהיים, שהיה פרופסור לפילולוגיה של השפות הרומאניות באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, היה ממניחי היסוד למדעי היהדות בארצות הברית ואחד ממקימי התנועה הציונית שם.
בלונדהיים התחנך בניו יורק, ולמד רפואה באוניברסיטת קורנל. לאחר שסיים את לימודיו בהצטיינות, שרת במלחמת העולם השנייה כרופא בצבא ארצות הברית. הוא השתתף בפלישה לצרפת, בקרבות ביערות הארדנים ובכיבוש גרמניה, זכה לעיטור "כוכב הארד" על תפקודו במלחמה והשתחרר בדרגת סרן.
המפגש עם שארית הפליטה באירופה וסיועו לפעולות "ההגנה" שם תרמו להחלטתו לעלות לירושלים, עיר שהתגורר בה במשך שנה כילד. לאחר נישואיו לסירל אפלטון (לימים ד"ר לאנטומולוגיה באוניברסיטה העברית, 1926-1989) עלה בשנת 1951 לישראל. הוא הצטרף כרופא בכיר לסגל המחלקה הפנימית בבית החולים הדסה, ושימש כמרצה לרפואה החל מהמחזור הראשון של בית הספר לרפואה של הדסה והאוניברסיטה העברית, והוסמך כמומחה בכימיה קלינית במאי 1961. להלל וסירל נולדו ארבעה ילדים: דוד, פרופ', קרדיולוג בכיר, דבי, עובדת סוציאלית, מנחם, פרופ' לתקשורת ולהיסטוריה באוניברסיטה העברית, ודני, יועץ ארגוני.

הישגים מקצועיים

בלונדהיים ייסד בשנת 1951 את היחידה המטבולית הראשונה בארץ בבי"ח הדסה, ולצידה את המרפאה המטבולית והמעבדה המטבולית, וניהל אותן שנים רבות. הוא פיתח שיטה לזיהוי השלב שבו צהבת הילוד הופכת למסוכנת וכן שיטה יעילה ופשוטה לאבחנה מבדלת בין הפרשת המוגלובין למיוגלובין בשתן. הוא גם היה חלוץ בתחום המחקר והטיפול בהשמנת יתר (obesity) ופתח במסגרת המרפאה המטבולית מטבח דיאטטי לשרות מטופלי-חוץ.
כרופא, היה בלונדהיים מהחלוצים בישראל שדגלו בגישה ממוקדת-החולה (patient oriented medicine) המקובלת היום ברפואה המערבית. בלונדהיים היה רופאם של אחדים ממנהיגי המדינה בשנות ה-60 וה-70.
במהלך שנות ה-50 התנדב לשליחות חשאית מטעם המדינה למרוקו במטרה לנסות ולהתמודד עם מגפות שפשטו במחנות העולים. הוא הצליח לאבחן שלמגפת טיפוס הבטן נוספה גם מגפת (אפידמית) מלריה שהצריכה מתן תרופות ספציפיות למחלה זו. הוא גם איתר את מקור המגפה ובכך ניצלו רבים מהעולים.

פרסומים מדעיים

במהלך השנים פרסם פרופ' בלונדהיים כ-90 מאמרים מדעיים. משך שנים רבות היה עורך המהדורה האנגלית של "הרפואה", כתב העת של ההסתדרות הרפואית בישראל. למרות שעיקר פרסומיו של בלונדהיים מבוססים על מחקר מעבדתי, הוא כתב גם מאמרים על תולדות הרפואה ובשנים האחרונות גם במדעי היהדות.

פעילות קהילתית

בלונדהיים היה פעיל גם בתחום החברתי-קהילתי. יחד עם הרב יחיאל גורדון, משה ברין ואחרים הוא הקים את בית הכנסת "יבנה" בירושלים, שהחל דרכו במניין "בית הלל" ועבר לבניין המתיבתא הספרדית ברח' ז'בוטינסקי ולמועדון העולה. כמה שנים לאחר מכן הביא בלונדהיים לאיחוד של בית הכנסת "יבנה" עם בית הכנסת הוותיק של שכונת טלביה (קוממיות) ברח' חובבי ציון. בית הכנסת המאוחד נקרא "הצבי ישראל" (על שם חללי שיירת הל"ה והשכונה), ובלונדהיים נבחר ליו"ר ועד בית הכנסת. בית כנסת זה היה הראשון בירושלים שנבנה מראש כנגיש לנכים.

פרסים

על פעילותו רבת השנים לטובת העיר ירושלים הוענק לבלונדהיים אות יקיר ירושלים בשנת תשע"ב (2012).
רוברט פרנסיס

קורות חיים

כבר בגיל צעיר הצטיין בסקי ושאף להצטרף לצוות האולימפי של ארצות הברית אך צייד כישרונות הוליווד התרשם מצורתו היפה ומראהו האמריקאי ושנע אותו להתרכז בקריירת משחק.
לאחר סיום לימודיו בקולג' העירוני בפסדינה התחיל לקחת שיעורי משחק שנקטעו לשנתיים בגלל שירות צבאי. לאחר מכן חידש את לימודיו וחברת סרטי קולומביה הציעה לו מבחן בד שלאחריו הוצע לו אחד התפקידים הראשיים בסרט המרד על הקיין.
הוא הופיע בסרט בתפקיד הקצין ווילי קית' לצד שחקנים ידועים כמו המפרי בוגרט, חוזה פרר ופרד מקמורי, הוא נבחר כאחד האנשים המבטיחים של 1954.
בעקבות הצלחתו לוהק לתפקידים ראשיים בסרטים They Rode West (1954), ‏The Bamboo Prison (1954) ‏ו-The Long Gray Line ‏ (1955).
פרנסיס נמשך למטוסים והתחבר עם הווארד יוז אתו טס מספר פעמים. הוא לקח שיעורי טיסה אך לא השלים אותם לקבלת רישיון טיסה.
ב-31 ביולי 1955 המריא פרנסיס במטוס ביצ'קראפט בוננזה ביחד עם עוד שני אנשים משדה התעופה בברבנק. מיד לאחר ההמראה איבד המנוע כוח והמטוס צלל, התרסק, עלה בלהבות וכל הנוסעים נהרגו. החקירה העלתה שהגורם לתאונה הייתה טעות אנוש של הטייס.
בלה צור

ביוגרפיה

צור נולדה בפתח תקווה ובהיותה בת שנתיים חלתה בשיתוק ילדים. בצעירותה נעזרה בקביים ומכשירי הליכה והחלה לעסוק בספורט נכים במסגרת מרכז הספורט לנכים ברמת גן. בשנים 1968 ו-1976 השתתפה באולימפיאדת הנכים והתחרתה בשחייה, סייף וזריקת דיסקוס. באולימפיאדת הנכים שנערכה בטורונטו, קנדה בשנת 1976 זכתה במדליית זהב במשחה ל-25 מטר גב ובמדליית ארד במשחה ל-25 מטר חופשי. במהלך התחרויות הכירה את עופר צור, נכה צה"ל המרותק לכיסא גלגלים, ונישאה לו.
בשנת 1978 סיימה צור לימודי תואר ראשון בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת בר-אילן. במהלך השנים היא התמחתה בשיקום והוסמכה בגישור, בדגש על אוכלוסיות עם צרכים מיוחדים, ובשנת 2000 סיימה לימודי תואר שני בעבודה סוציאלית. בין השנים 1978 - 1985 הועסקה צור במחלקה לשירותים חברתיים של עיריית פתח תקווה. במהלך תקופה זו נולד בנה הבכור ובעקבות הלידה החלה להיעזר בכסא גלגלים, בו עשתה שימוש עד ללידת שלישייה בלידתה השנייה.
לאחר מעבר המשפחה למגורים ברעננה עבדה צור כעובדת סוציאלית בבית חולים לוינשטיין (1986–1995) ובבית החולים הסיעודי "נועם" (1995 - 2002). במקביל לעיסוקיה המקצועיים עסקה גם בפעילות ציבורית, בהיותה יועצת ארצית לחברה למתנ"סים לאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים, פעילת ארגון הנכים הארצי ופעילה בנושא סיעוד בוועדת הכנסת לנושא עובדים זרים.
בשנים 2003 ו-2008 התמודדה צור בבחירות המוניציפליות למועצת עיריית רעננה. בכהונתה הראשונה במועצה היא פעלה בוועדות מכרזים, ספורט והנחות בארנונה. בשנת 2005, לאחר חילופי ראש העיר והיבחרו של נחום חופרי לתפקיד, קיבלה לידיה את תיק הרווחה העירוני. בתפקיד זה קידמה צור את הפרויקטים "קהילה נגישה" ו"עיר נגישה" להנמכת מדרכות, הסדרת חניות נכים, הנמכת כספומטים ופעילויות לרווחת האוכלוסייה הבריאה. בשנת 2007 החלה לפעול בראשותה במועצת העיר ועדת נגישות תחבורה ומקומות מפגש. לאחר הבחירות בשנת 2008 המשיכה צור לפעול כחברת הנהלת העירייה וחברה בוועדות מכרזים, הנחות בארנונה וקידום הילד, עד לסיום כהונתה במועצת העיר ב-2013. בנוסף החלה לפעול כחברת הוועדה המייעצת לנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות וכמרצה בנושאי מוגבלות ונגישות בבתי ספר ובאוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1988 החלה צור לרקוד ריקודים על כיסא גלגלים במכון וינגייט ובבית הלוחם ובין השנים 2001–2004 הייתה חברת להקת המחול "ורטיגו", בה משולבים רקדנים בעלי מוגבלות לצד רקדנים עומדים.
בגין פעילותה זכתה צור ב"אות השוויון" לשנת 2003 מטעם נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות וב"אות המאבק" על שם סטנלי הר לשנת 2006.
ישראל גור-אריה

ישראל גור-אריה (אינגרלייב) (8 באוקטובר 1925 - 19 במאי 2014) היה איש שירות הביטחון, דיפלומט בשירות החוץ הישראלי וצייר.

ביוגרפיה

גור אריה נולד בשנת 1925 בעיר אקרמן שבמחוז בסרביה ברומניה, בנם של הרב הראשי שלמה אינגרלייב והרבנית ציפורה לבית הלוי. עם עליית הנאצים לשלטון הועסק בעבודות כפייה שבמסגרתן נאלץ לפרק מוקשים שהטילו האמריקאים. בשנת 1944 הצליח לברוח מרומניה בסירה רעועה והגיע לארץ ישראל.
עם קום מדינת ישראל גויס לצה"ל. בשנת 1952 עבר לשב"כ ושימש כמנהל המחלקה הצבאית בשב"כ. משנת 1960 שירת בניו יורק כאחראי על נציגויות השב"כ באמריקה (בין השאר טיפל בפרשת יוסל'ה שוחמכר).

שירות החוץ

בשנת 1969 נשלח לתפקידו הראשון בשירות החוץ כציר-יועץ בשגרירות ישראל בבואנוס איירס בירת ארגנטינה, ושימש שם כשגריר בפועל עד לחזרתו לישראל ב-1974.
בשנים 1974–1979 שימש כסמנכ"ל למִנהל במשרד החוץ בתחילת 1980 מונה לשגריר ישראל בארגנטינה, אולם מסיבות רפואיות לא יכלה משפחתו לצאת לארגנטינה והוא נותר בישראל כאחראי על ענייני אמריקה הלטינית. בשנת 1981 מונה לשגריר ישראל במקסיקו. במהלך שליחותו זו קיבל מידי נשיא מקסיקו את העיטור הגבוה ביותר הניתן לאזרחים זרים.
בין השנים 1983–1987 כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ לענייני אמריקה הלטינית. עד 1983 השתתף גור אריה במימוש מדיניות של אי-התערבותה של ישראל בבירור גורלם של נעדרי המלחמה המלוכלכת. בשנת 1987 מונה כשגריר ישראל בקנדה, שם כיהן עד לפרישתו לגמלאות ב-1991.

ציור

בשנת 1974 החל גור-אריה לצייר. הוא הציג מספר תערוכות יחיד בארץ בערים תל אביב, ירושלים ורמת גן וכן במקסיקו ובקנדה. כמו כן השתתף בתערוכות קבוצתיות בפלורידה, בפנסילבניה ובירושלים.
בשנת 2010 נבחרה עבודתו "Colors in flight" ככרטיס הברכה הרשמי לשנה החדשה אשר נשלח מטעם שגרירויות ישראל ברחבי העולם.
גור-אריה נפטר במאי 2014, בגיל 89. הותיר את אשתו שולמית ובתו שירה ומשפחתה. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
הר שיפס פרואו

מקור השם

ההר נקרא בשם זה בשל צורתו, הדומה לחרטום של ספינה.
רין טין טין

רין טין טין (אנגלית: Rin Tin Tin ובשנות ה-20 וה-30 Rin-Tin-Tin) היה שם שניתן למספר כלבי רועה גרמני אשר הופיעו בסרטי קולנוע וטלוויזיה.
הכלב הראשון שנשא שם זה (הופיע בין התאריכים 10 בספטמבר 1918 (משוער) - 10 באוגוסט 1932), נמצא כגור במכלאת כלבים בצרפת על ידי חייל אמריקאי, לי דאנקן, בשלהי מלחמת העולם הראשונה. הכלב שב עם בעליו בסוף המלחמה לביתו בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא זכה לכינוי רינטי (Rinty) ואומן לבצע תעלולים שונים, ביניהם הוא היה יכול לזנק למרחק של למעלה מ-3.5 מטר. רין טין טין לכד את תשומת לבו של מפיק הסרטים צ'ארלס ג'ונס בתצוגת כלבים וזה שילם לדנקן תמורת הסכמתו להנציח את הכלב בסרט. 
פריצת הדרך הגדולה של רין טין טין הייתה כאשר מילא את מקומו של זאב מרדן בסרט The Man From Hell's River בשנת 1922. מאז מילא את תפקיד הזאב בסרטים רבים, אף שמעולם לא נראה כזאב. בשנת 1923 כיכב לראשונה בסרט Where The North Begins לצידה של השחקנית קלייר אדמס. הסרט היה ללהיט ויש אף שטוענים כי הציל את האחים וורנר מפשיטת רגל. באותה שנה כיכב אף בסרט Shadows of the North. בשנת 1925 בסרט Clash of the Wolves, בשנת 1927 A Dog of the Regiment, בשנת 1929 Tiger Rose ובשנת 1931 The Lightning Warrior. הצלחתו של רין טין טין אצל האחים וורנר הולידה מספר חיקויים באולפני סרטים אחרים.
החל משנת 1930 ועד לשנת 1955 שודרו שלוש סדרות של תסכיתי רדיו על רין טין טין בארצות הברית. עד לשנת 1932 נשמעו ברדיו נביחותיו של רין טין טין המקורי. עם מותו, בשנת 1932 (על פי הסיפור בהוליווד מת בזרועותיה של כוכבת הסרטים ג'ין הארלו), דאג בעליו להטיסו בחזרה לצרפת לקבורה בבית הקברות המפורסם לכלבים בפרברי פריז Cimetière des Chiens. שמו של רין טין טין הונצח בשדרת הכוכבים של הוליווד. בתקופתו נחשבה התנהגותו של רין טין טין לאמינה ומוערכת ביחס לכלבים אחרים שהשתתפו בסרטים, עם זאת כלבים המופיעים בסרטים חדשים יותר מופיעים בצורה אמינה הרבה יותר בזכות התקדמות שיטות האילוף.
בשנות ה-30, 40 ו-50 של המאה ה-20 הופיעו שני כלבים נוספים בשם רין טין טין בסרטים שונים, אף שמראם היה שונה מזה של הכלב הכוכב המקורי.
אמנון רובינשטיין (במאי)

אמנון רובינשטיין הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי.

עבודותיו

ב-1986 ביים את הסרט "נאדיה" שכתב איתן גרין על פי ספרה בעל אותו השם של גלילה רון פדר עמית. בסרט כיכבה חנה אזולאי הספרי. 
ב-1988 ביים את הסרט "הינשוף" שכתב טוביה מנדלסון והפיק מיכאל שרפשטיין. בסרט כיכבו אסי דיין וליאורה ריבלין.
ב-1990 ביים את הסרט התיעודי "בית לבן - קזבלנקה" ששודר בערוץ הראשון ומספר אודות חייו של אבי טולדנו.  
ב-1989 ביים את סרט הטלוויזיה "רותי נעים" בו כיכבה גילי בן אוזיליו.
ב-1993 ביים את הסרט "הירושה" שכתב צביקה קרצנר.
בשנת 1994 כתב וביים את הסרט בכיכובו של גדליה בסר "אחרי החגים" על פי ספרו של יהושע קנז.
בין השנים 1996-1998 ביים את הטלנובלה "קפה פריז" ששודרה בHOT3 למשך 3 עונות, בהם כיכבו אסתי זקהיים ונטע מורן.
מיכאיל בוגדנוב

ביוגרפיה

בוגדנוב נולד במוסקבה במרץ 1952. השלים את השכלתו האקדמית במכון הממלכתי המוסקבאי ליחסים בינלאומיים של משרד החוץ. למד ערבית ואנגלית.
משנת 1974 עובד כדיפלומט ונשלח לעבוד בשגרירויות הרוסיות בתימן, בלבנון ובסוריה.
בשנים 1989–1991 עבד במחלקת מדינות המזרח התיכון וצפון אפריקה במשרד החוץ הסובייטי ולאחר מכן עבד בשגרירות הרוסית בסוריה בשנים 1991–1994.
חזר למוסקבה ב-1994 ומונה לסגן מנהל מחלקת המזרח התיכון וצפון אפריקה במשרד החוץ של רוסיה. שנתיים לאחר מכן הוא נשלח לכהן כשגריר רוסיה בישראל במקומו של אלכסנדר בובין שפרש לפנסיה. בוגדנוב כיהן כשגריר רוסיה בתל אביב משנת 1997 עד 2002, כשחזר למוסקבה. עם שובו מונה למנהל מחלקת המזרח התיכון וצפון אפריקה עד שנת 2005, עת נשלח חזרה למזרח התיכון, הפעם לקהיר כדי לכהן כשגריר רוסיה במצרים. במקביל כיהן גם כנציגה של רוסיה בליגה הערבית.
ביוני 2011 מונה לסגן שר החוץ של רוסיה לענייני המזרח התיכון. ב-23 בינואר 2012 נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב מינה אותו לשליחו המיוחד למזרח התיכון. מאז המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה, בוגדנוב מעורב בניהול המשא ומתן מול ארגוני המורדים הסורים לצורך הגעה להסדר ולסיום מלחמת האזרחים בסוריה.
ב-2016 נקשר שמו לחשיפת מחמוד עבאס (אבו מאזן) כסוכן קג"ב בארכיון מיטרוחין בעקבות פעילותו כשגריר בסוריה.
דובר אנגלית, עברית וערבית.
עדנה אולמן-מרגלית

ביוגרפיה

אולמן-מרגלית נולדה לליזה ולפרופ' דוד תאודור אולמן, רופא נפרולוג שעבד בבית החולים הדסה. גדלה בשכונת רחביה בירושלים וסיימה לימודיה בגימנסיה העברית בשכונה זו. השתחררה מצה"ל בשנת 1966 בדרגת סגן. לאחר לימודי מתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית השלימה תואר שלישי באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1973. לאחר סיום לימודיה שימשה כעמיתת מחקר באוניברסיטת אוקספורד, במכון ללימודים מתקדמים בברלין ובמכון למחקר מתקדם בפרינסטון. ב-1976 הצטרפה כחברת סגל לאוניברסיטה העברית.
בשנה 1996 נתמנתה לראשות החוג לחינוך באוניברסיטה העברית. בשנים 2008-2005 כיהנה כראש המרכז לחקר הרציונליות. החל משנת 2008 כיהנה כמנהלת בית הספר לחינוך.
אולמן-מרגלית הייתה פעילה בארגונים שונים: בשנים 1993-1985 הייתה חברה בהנהלת הקרן החדשה לישראל, ובתוך פרק זמן זה בשנים 1992-1988 שימשה כסגן נשיא הקרן. שימשה בשלוש תקופות כהונה שונות כיו"ר האגודה לזכויות האזרח בישראל (1994-1993, 2001-1999, 2003-2002), והייתה חברת הנהלת "בצלם".
אולמן-מרגלית הייתה נשואה לחתן פרס ישראל הפילוסוף אבישי מרגלית, הייתה אם לארבעה והתגוררה בירושלים. אחיה הצעיר, שמעון אולמן, הוא פרופסור למדעי המחשב במכון ויצמן וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. חתן פרס ישראל למתמטיקה ולמדעי המחשב לשנת 2015.
אולמן-מרגלית נפטרה ב-16 באוקטובר 2010 ממחלת הסרטן, בגיל 64.

הפילוסופיה של חקר מגילות מדבר יהודה

בשנת 2006 פרסמה פרופ' אולמן-מרגלית את הספר "Out of the Cave" בהוצאת מאגנס והוצאת Harvard University Press. בספרה היא בוחנת את התאוריות השונות לגבי כותבי מגילות מדבר יהודה מנקודת המבט של הפילוסופיה של המדע. התאוריה המרכזית טוענת כי כותבי המגילות הם בני כת האיסיים וכי חרבת קומראן הסמוכה למערות בהן נתגלו המגילות שימשה את אנשי הכת. פרופ' אולמן-מרגלית בוחנת את הנימוקים לתאוריה הזו ומוצאת שזו נולדה "בדרך נס": הראשון שהציע אותה היה פרופסור אלעזר סוקניק, והמגילה שהביאה אותו למסקנה הייתה סרך היחד, שהייתה מהראשונות שהתגלו. האיסיים אינם מוזכרים בשמם במגילות עצמן, אין כל ממצאים בקומראן המוכיחים קשר כלשהו לאיסיים או למערות הסמוכות להן. באותם כלים היא גם בוחנת את התאוריות החולקות על התאוריה המרכזית ומוצאת גם בהן ליקויים.
לדברי אולמן מרגלית "התפקיד שלי אינו להגיד מה נכון ומה לא נכון. הפילוסוף של המדע איננו שופט. תפקידו לחשוף את הלוגיקה של המחקר. הוא איננו חלק מן המדע. הוא רק מתבונן על התהליך המדעי מן הקומה השנייה".
המשורר ישראל אלירז הקדיש לזכרה של אולמן-מרגלית פרק בספרו "האם צפויה התבהרות" (מוסד ביאליק, 2011; שם הפרק: "זה הזמן ללכת אל עבר הפתוח").
אהרן שאול זליג גוריון-מאירוב

הרב אהרן שאול זליג הכהן גוריון-מאירוב (ה'תקע"ג, 1813 - ה'תרל"ט, 1879) היה רב וראש ישיבה מגדולי רבני יהדות ליטא בדורו. מחבר ספר השו"ת "תשובות לשואל". כיהן עשרות שנים כראש הישיבה הגדולה במינסק, ואחר כך כרבן של כמה ערים בליטא, הידועה שבהן דננבורג (דווינסק).

ביוגרפיה

נולד בשנת תקע"ג בעיר קרליץ, ליאכנה ולרב העיר ר' מאיר שלום הכהן גוריון. בהיותו בן ארבע החל ללמוד גמרא, ובהיותו בן 18 התמנה לראש ישיבה במינסק, במקום חותנו רבי אברהם דווארצער. במשרה זו כיהן במשך עשרים שנה, ובהיותו בן ארבעים, בשנת ה'תרי"ג, נקרא לכהן כרב העיר בראנסק. בשנת ה'תרכ"א הוזמן לכהן כרבה של פרוזשאני פרוזינא, ועם פטירתו של הרב יהודה לייב זלקינד ("ר' לייב בטלן") רבה של דווינסק בשנת ה'תרכ"ח, עבר מאירוב לדווינסק שכונתה אז דננבורג או דינאבורג והתמנה לראב"ד.
מאירוב נפטר בשבט בשנת ה'תרל"ט, ולאחר פטירתו נדפס בוילנא לזכרו הספר מגן שאול מאת הרב אברהם צדוק בוגין, וכן ספרו שלו "תשובות לשואל". בהקדמה נכתב אודותיו, כי היה: "כמעיין המתגבר, וכנחל נובע בחידושי תורה, וסברא ישרה כאחד מגאוני הראשונים." כמו כן נכתב כי מה שהודפס בספר "תשובות לשואל" הוא רק שארית מחידושים רבים שהיו לו. כעבור כעשרים וחמש שנה, נדפס בירושלים בהוצאת מוסד הרב קוק ספרו "מגן שאול - חידושים וביאורים בש"ס", מתוך כתבים שנשארו ממנו בידי נכדו ד"ר יהודה כהן מאירוב.
כדורסל ברוסיה

הכדורסל ברוסיה הוא ספורט פופולרי למדי במדינה זו, אך נמצא במקום השלישי ברמת הפופולריות, אחרי הכדורגל וההוקי קרח. נוסף לכך, ליגת הכדורסל המקצוענית ברוסיה היא אחת מן הטובות בעולם.
מוסף (עיתונות)

בעיתונות, מוּסף הוא קונטרס בעל אופי מוגדר, חלק מעיתון.
עם התרחבות העיתונות הכתובה, העיתון, שהיה מקשה אחת, החל להתפצל. טעם אחד לפיצול הוא כלכלי. אנשים שונים יכולים לקרוא במקביל חלקים שונים של אותו עיתון. שיקול זה נעשה רלוונטי במיוחד עם הגעת העיתונים לבתים, כאשר חוויית הקריאה נעשתה משפחתית.
מוספים עשויים להיות מוגדרים לפי נושא, כמו מוסף כלכלי, מוסף תיירות, וכן לפי פילוח דמוגרפי, כמו מוסף לנוער, מוסף לנשים. מוספים עשויים להופיע בתדירות משתנה: מוסף יומי, מוסף שבועי. לצד מוספים קבועים מופיעים מוספים מיוחדים בחגים ובאירועים מיוחדים. בדרך כלל, מוסף, בשונה ממגזין, לא יודפס בנייר כרומו. לצד מוספים בעלי תוכן עיתונאי מופיעים מוספים של תוכן שיווקי.
לעיתים מתקיימת בתוך אותו עיתון עצמו תחרות בין מוספים שונים על הבמה בה יתפרסמו ראיונות מבוקשים וסקופים. בדרך כלל לכול מוסף יש עורך וקו עיצובי מגובש. מוספים צוברים קהל קוראים. בשנת 2007 ביטל עיתון הארץ את המוסף חלק ב', בו מופיעים עמודי הדעות. הדבר עורר ביקורת, בין היתר, בקרב הקוראים. בשנת 2008 הושב המוסף.
בישראל, למשל, כולל היומון "ידיעות אחרונות" בימים ראשון עד חמישי שלושה מוספים קבועים (בנוסף לבסיס עיתון, העוסק בחדשות): מוסף כלכלי, מוסף ספורט ומוסף מגזיני ("24 שעות").
טיפה של חום

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי דורון גל והופק על ידי יעקב למאי. השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית, ובמקור תוכנן להיכלל באחד מאלבומיה של מרגלית צנעני, אך לבסוף יצא לאור כסינגל שלא מתוך אלבום. 
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, והעניק לו ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.

וידאו קליפ

טרם הוציאו השניים את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלה שיר לוי לערוץ היוטיוב שלו את האודיו של השיר, המציג את עטיפתו של הסינגל. האודיו לא זכה להצלחה רבה ונכון לספטמבר 2018, מונה הצפיות שלו עומד על כ-121 אלף צפיות.
מרגלית צנעני העלתה את האודיו של השיר גם לערוץ היוטיוב שלה גם כן.
יעקב פרידמן (ראש ישיבה)

תולדותיו

נולד לשלום פרידמן, וחונך בהשקפת עולם דתית לאומית, למד בישיבת מרכז הרב והיה מתלמידיו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, בתקופה זו ריכז את פעילות סניף בני עקיבא בירושלים. לאחר נישואיו אף כיהן בישיבת מרכז הרב במשך תקופה מסוימת כר"מ ופרש לאחר חילוקי דעות קשים עם ראש הישיבה, הרב צבי יהודה, בעיקר סביב המעמד שניתן בישיבה למיכאל צבי נהוראי באותה תקופה ודעות ליברליות בנושאי אקדמיה שהובעו בשיעוריו ]. נישא ללאה בתו של רבי משה ברויער, ותקופה מסוימת לאחר הנישואין שינה את השקפת עולמו להשקפה חרדית.
ייסד והקים ישיבות רבות ברחבי הארץ. הישיבה הגדולה והחשובה בהן היא ישיבת תפרח, כעבור שנים אחדות מהקמתה העמיד בראשה בפועל את הרב אביעזר פילץ, אך הוא עדיין ממשיך למסור בה שיעורים כלליים, שיחות, ויושב ללמוד בה במרבית זמנו. חתנו הרב מתתיהו שוימר מכהן החל משנת תשנ"ט כר"מ בישיבה. בענייני השקפה יש לו השפעה על תלמידי הישיבה, והוא מעביר שיחות רבות ו"ועדים" בהם הוא מלמד מספרות ההשקפה החרדית-ליטאית כמו "נפש החיים" וכדומה, ומאריך ברעיונות ובסיפורים נוספים. בהשראתו מתאפיינת הישיבה בהקפדה רבה בענייני הלכה, באווירה של הסתפקות במועט ובהתמדה ושקיעות בלימוד התורה. בראשות ישיבה נוספת בתפרח שהקים הרב פרידמן העמיד את אחד מתלמידיו הרב שמעון הלל.
הרב פרידמן היה מקורב אל הרב חיים גריינימן שגם היה נוסע ללמוד בעצמו בימות החול במושב תפרח, בתקופה הראשונה בחדר שהקצה לו הרב פרידמן מחדרי הישיבה, ולאחר מכן בדירה פרטית במושב. בניו נישאו לבנותיהם של הרב יהודה בויאר והרב יחזקאל ברטלר מרבני חוג חזון איש, ושל הרב ישראל מאיר וייס ראש ישיבת נחלת הלויים, והרב אברהם שמואלביץ בנו של הרב חיים שמואלביץ.
מלבד ישיבת תפרח, ייסד הקים וליווה הרב פרידמן גם את ישיבת קריית מלאכי, ישיבת אור לישרים (בית שמש), ישיבת בני ראם, ישיבת ברכת יצחק שבאור יהודה, ישיבת ירוחם, ישיבת ברכת יוסף (קריית הרצוג), ישיבת בית חלקיה (הראשונה), ישיבת באר שבע, ישיבת דרכי צבי (חישבתי דרכי) בבני ברק, וישיבות נוספות שחלקן איבדו ממעמדן במשך השנים, וחלקן נסגרו. דרכו היא להשיג את המימון, ראשי ישיבה ותלמידים, ולאחר שהישיבה עומדת על תילה, להמשיך ולייסד את הישיבה הבאה. מסופר עליו כי לאדם שהתלונן אודותיו אצל הרב שך כי "יש בדרום משוגע שכל שבוע פותח ישיבה חדשה", הגיב הרב שך "לו היה גם בצפון משוגע כזה, המשיח היה כבר מגיע". הרב פרידמן נוהג לפקוד מפעם לפעם את ישיבותיו ולמסור בהן שיחות וכמו כן היה מוסר בקביעות ועדים לקבוצות אברכים מתלמידיו בירושלים ובני ברק.
בין תלמידיו: הרב אריה שטרן רבה הראשי של ירושלים, הרב יעקב חיים סופר, ראש ישיבת "כף החיים", הרב אליעזר יהודה פינקל ראש ישיבת מיר והרב פנחס אבוחצירא.

משפחתו

אשתו, לאה פרידמן, היא פרופסור אמריטה באוניברסיטת בן-גוריון. הם הורים לארבעה בנים ושתי בנות. בנו הרב צבי הוא ראש כולל בזכרון יעקב ומורה הוראה בחוג חזון איש.
כמו כן, הוא בן דודו של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא ראש ישיבת 'מרכז הרב' והרב הראשי לישראל שאיתו היה בקשרים עמוקים.
זכר

זכר (♂) בבעלי החיים הוא הזוויג המייצר את תאי הזרע. בצמחים, הזכר הוא הזוויג המייצר את האבקה שבאבקנים.
הזכר והנקבה יוצרים יחדיו את מנגנון הרבייה הזוויגית (בניגוד לרבייה אל-זוויגית). 
התופעה שבה קיימים הבדלים חיצוניים בין זכר ונקבה מאותו מין נקראת דו צורתיות זוויגית. עם זאת, יש מינים שבהם לא קיימים הבדלים בולטים בין הזכר מהנקבה.
המושגים זכר ונקבה משמשים גם לתיאור מנגנוני רבייה בעולם הצומח.
במין האנושי קרוי הזכר הבוגר "איש" (אף שכיום המילה איבדה ממשמעותה הזוויגית והיא מילה נייטרלית יותר, בעוד "גבר" תפסה את מקומה כמילה זכרית במופגן).
בביולוגיה מקובל לסמן זכר באמצעות מעגל שממנו יוצא חץ, סימון השאול מהסימון המקובל לכוכב מאדים באסטרולוגיה ובאסטרונומיה. מקובל לקשר את מאדים לאל מלחמה הרומי מרס, ולפיכך רואים בו סמל לתכונות גבריות.
הזוויג זכר נקבע בבני האדם וביונקים הודות לקבלת כרומוזום Y מהאב, כרומוזום זה וכרומוזום X נקראים כרומוזומי זוויג, כך שהקריוטיפ של הזכר יהיה XY ואילו של הנקבה יהיה XX. בחרקים ובעופות קביעת המין הפוכה מביונקים.
ספרים רבים נכתבו על המלחמה בין הכרומוזום Y לכרומוזום X, כאשר הכרומוזום X מנצל את היותו שכיח יותר כדי לייצר חלבונים הפוגעים בפעילות כרומוזום Y ואילו זה מקצר את אורכו ומשאיר אצלו אך ורק גנים שיתנו עדיפות גבוהה לזכר ולפיכך נחשבים ל"תכונות גבריות".
אזרה אקין

ביוגרפיה

אקין נולדה בהולנד לזוג הורים טורקים, ב-1998 נבחרה לדוגמנית עלית ונבחרה גם לחמש עשרה המועמדות הסופיות בתחרות מראה השנה של עלית שנערכה בניס. לאחר מכן היא המשיכה לדגמן בגרמניה לקטלוג של חברת "Otto".
ב-2002 היא זכתה במקום הראשון ב"מיס טורקיה" ולאחר מכן ייצגה את המדינה בתחרות מיס עולם בלונדון וגם שם לקחה את המקום הראשון. במהלך כהונתה כמיס עולם היא סיירה במקומות רבים על פניי הגלובוס.
ב-2003 היא זכתה במדליית זהב בתוכנית המציאות הבריטית "המשחקים" בה ידוענים מתחרים ביניהם בתחרויות של ענפי ספורט אולימפיים. היא הופיעה בסרטוני הביניים (גלויות) של אירוויזיון 2004 שנערך באיסטנבול.
ב-2010 זכתה בגרסה הטורקית של רוקדים עם כוכבים ולאחר מכן החלה לשמש כשופטת בתוכנית.
היא שיחקה גם במספר סרטים וסדרות במדינתה.
אפיליידי

אפיליידי (שנקרא בתחילה "סופט אנד איזי") הוא מסיר השיער שפותח בישראל והיה ראשון מסוגו.
המוצר פעל באמצעות קפיץ סלילי הסובב סביב צירו ומובל על ידי תיל פלדה העובר בתוכו בצורת לולאה. סיבוב הקפיץ סביב צירו כאשר הוא מכופף גורם לו להימתח כאשר הוא כלפי חוץ ולהסגר כאשר הוא נמצא כלפי פנים, וכך לתפוס את השערה כאשר המרווח נסגר תוך כדי הסיבוב ולבצע את פעולת התלישה.
האפיליידי פותח על ידי יאיר דר ושמעון יהב. יצורו החל בשנת 1986 על ידי "מפרו" מקיבוץ הגושרים. המוצר זכה להצלחה עולמית, שחייבה הקמת חברת בת בהונג קונג, אולם בהמשך, יצאו חברות אחרות עם מוצרים מתחרים, ואילו החברה הסתבכה במאבקים משפטיים בנושא הפטנט, ובמוצרים חדשים אשר נכשלו ולא הצליחו לחזור על הצלחת האפיליידי.