google/wiki40b huggingface dataset:
אריה שפק

ביוגרפיה

אריה בן שבתאי שפק נולד בקיץ 1919 בוולקוביסק שבפולין, בנם של נחמה (1891–1952) ושבתאי שפק (1887–1970). בשנת 1923 עלה לארץ ישראל עם משפחתו. גדל ולמד בשכונת פלורנטין בתל אביב. אביו כיהן כראש מחלקת הניקיון של העיר הצעירה. אחיה של סבתו מצד אמו היה דב שפק-לובזובסקי.
הוא התחנך בבית הספר תל נורדאו, והיה חניך "מכבי הצעיר". כבר כשהיה בן 14 התגייס ל"הגנה" דרך אחיו הצעיר של אביו, יהודה שפק, שכיהן כסגן ראש עיריית חדרה וכמפקד בכיר בארגון. הוא עבר בהצטיינות קורס מפקדי כיתות בשפיה וקורס מפקדי מחלקות בג'וערה. בתוך כך סיים את לימודיו בבית הספר התיכוני למסחר, וב--1936, בהיותו בן 16.5, החל את עבודתו בעיריית תל אביב, במזכירות העירייה.
בשנת 1941 התגייס כקצין לבריגדה היהודית, ושירת בה כשש שנים. לחם בשורותיה במערכה על נהר סניו באיטליה. לאחר המלחמה נשאר באירופה ופעל במסגרת חוליות הנוקמים בנאצים. בהמשך פעל באוסטריה בעלייה ב', בהצלת יהודי אירופה ובהברחת נשק לפלמ"ח.
בראשית שנת 1946 שב לארץ. לאור ניסיונו ועברו בשירות הצבא הבריטי, שימש כקצין הקישור בין הנהגת היישוב לשלטון הבריטי, בין היתר במהלך "השבת השחורה". פיקד במסגרת ההגנה תחת שם הכינוי "דורון" על המחלקה שהגנה על שכונות דרום תל אביב והיה אחראי על הקמת מערך המגננה בקו התפר אל מול ערביי יפו. המחלקה שלו הייתה היחידה שסירבה להשתתף בפעולות "הסזון" – המאבק של ההגנה נגד הלח"י והאצ"ל, שכלל הסגרתם לידי הבריטים. במלחמת העצמאות התקדם בצה"ל לדרגת רב-סרן ומפקד פלוגת שועלי שמשון (פלוגה ב') מגדוד 54 של חטיבת גבעתי, שלחמה בקרבות הנגב בתש"ח.
לאחר המלחמה היה מראשי ארגון מכבי תל אביב וקבוצת הכדורגל שלה בין השנים 1949–1960. פעל רבות למען הגנת המדינה ושימש בתפקידים ציבוריים, כמו ראש אגף ביטחון וסדר במכבייה ה-10 בשנת 1977. את החשוב שבהם מילא בשנים 1950–1961 כראש מינהל יפו בעיריית תל אביב, וכך גם דבק בו הכינוי "השריף של יפו".
ב-7 בינואר 1960 נעצר שפק בחשד לקבלת שוחד. הוא נעצר לשישה ימים, מעצרו הוארך ב-8 ימים, ולבסוף שוחרר ב-18 בינואר בערבות. הוא נאשם יחד עם עוזרו בקבלת שוחד לשם מתן טובות הנאה לסוחרי יפו בין השנים 1957–1959. במשך שלוש שנים ניהל מאבק על חפותו. תחילה הורשע ב-24 במאי 1961 בבית משפט השלום ב-6 מ-17 סעיפי האישום, ונגזרו עליו עשרה חודשי מאסר. הוא הגיש ערעור, ובראשית חודש פברואר 1962 זוכה בבית המשפט המחוזי בתל אביב – פה אחד מחמישה סעיפים, וברוב דעות מהסעיף השישי. התביעה הגישה ערעור; המקרה נדון בבית המשפט העליון בפני השופטים זוסמן, ברנזון וממלא המקום הקבוע של נשיא בית המשפט העליון אגרנט, ולבסוף, ב-20 בספטמבר 1962, אושר כי הוא זכאי (עוזרו, שמחה להר, הורשע עמו, ולאחר שריצה חמישה חודשי מאסר, זכה לחנינה מנשיא המדינה זלמן שזר)
תוך כדי משפטו בוטל מינהל יפו. בסוף שנת 1962 הוחזר שפק לעבודתו בעירייה, הפעם בתפקיד מנהל לשכת החברות העירוניות. בעקבות דרישתו, קיבל מהעירייה דמי השתתפות בהוצאות המשפט על סך 6,000 ל"י.
בשנת 1963 פתח שפק סוכנות ביטוח בתל אביב, שמזה כארבעה עשורים מנוהלת על ידי בנו היחיד, יורם שפק. באמצע שנת 1964 פרש סופית מעבודתו בעיריית תל אביב.
בסוף חודש מרץ 1966 התפטר שפק מהנהלת ההתאחדות לכדורגל בישראל, בעקבות הצבעתו שלא להאריך את חוזהו של מאמן מכבי תל אביב מילובן צ'יריץ'. בספטמבר אותה שנה התפטר מהנהלת מכבי תל אביב. במאי 1968 יצא לסיאול כמנהל נבחרת הנוער של ישראל.
אריה שפק נפטר בקיץ 1978, זמן קצר לפני יום הולדתו ה-59. נקבר בבית העלמין קריית שאול. אשתו מרים, ילידת 1929, נפטרה באביב 2002 ונקברה לצדו.
בשנת תשע"ב יצא בהוצאת פורת בצור יגאל ספרם של הדס ועופר רגב "סמטת מזל אריה", המגולל את סיפורו.
יום אבל לאומי

יום אבל לאומי הוא יום זיכרון לאומי המוכרז בהצהרה של רשות מבצעת או רשות מחוקקת או המוכרז מכוח חוק, ובו נוהגים מנהגי אבלות ממלכתיים לזכר מנהיג מדינה שנפטר, או לזכר נספים באסון לאומי, בין אם מדובר בהרוגים בפעולת איבה או בנספים מאירוע טבע.

היסטוריה

ימי אבל לאומי ידועים מתקופות קדומות ביותר. בעת העתיקה זוהה הלאום עם המונרך העומד בראש המדינה, והוא שהכריז על ימי אבל לאומי. כמו כן, במות המונרך, הונהגו לרוב מנהגי אבלות לאומיים. דוגמה לימי אבל לאומי ניתן למצוא בתנ"ך, כך לדוגמה מוזכר בספר יונה יום אבל שהוכרז בנינווה על ידי מלך נינווה לאחר שיונה הנביא ניבא על חורבן העיר:
וַיַּזְעֵק וַיֹּאמֶר בְּנִינְוֵה מִטַּעַם הַמֶּלֶךְ וּגְדֹלָיו לֵאמֹר: "הָאָדָם וְהַבְּהֵמָה, הַבָּקָר וְהַצֹּאן, אַל יִטְעֲמוּ מְאוּמָה, אַל יִרְעוּ, וּמַיִם אַל יִשְׁתּוּ. וְיִתְכַּסּוּ שַׂקִּים, הָאָדָם וְהַבְּהֵמָה, וְיִקְרְאוּ אֶל אֱלֹהִים בְּחָזְקָה, וְיָשֻׁבוּ, אִישׁ מִדַּרְכּוֹ הָרָעָה וּמִן הֶחָמָס אֲשֶׁר בְּכַפֵּיהֶם."
— ספר יונה, ג', פסוקים ז' - ח'
מתיאור זה, וכן מתענית אסתר, ניתן ללמוד על מנהגי האבלות הלאומיים בעת העתיקה - צום ולבישת שק, הן על ידי האדם והן על ידי בעלי החיים.
בעת העתיקה ובימי הביניים נהגו מנהגי אבלות לאומיים בעת מותו של המונרך, אולם המנהג של הורדת דגל הלאום לחצי התורן הוא מנהג מאוחר, שמקורו בקבלת הגדרת המדינה המודרנית הנפרדת מהמונרך העומד בראשה. כך לדוגמה, בעת מותו של מונרך בממלכה המאוחדת הונהגה מאז מותה של המלכה ויקטוריה הורדת דגל הלאום לחצי התורן, אולם הנס המלכותי נותר תמיד מונף בראש התורן שכן גם במות המונרך יש לו יורש היורש אותו מיידית.
מנהגי האבלות הלאומיים באירופה של העת החדשה כללו לרוב הכרזה על מספר ימי אבל לאומי מלא או חלקי, בהם לא פעלו מוסדות השלטון ובתי המשפט. דוגמה לכך ניתן לראות באימפריה הבריטית בעת מותה של המלכה ויקטוריה. המלכה נפטרה ב-22 בינואר 1901, והוכרז אבל לאומי מלא עד ה-24 בינואר שנה לאחר מכן, וכן צו מלכותי הורה לציבור ללבוש בגדי אבל מלאים עד ה-6 במרץ 1901, ובגדי אבל חלקיים עד ה-17 באפריל 1901.
הקמיע

עלילה

כדי להציל את אימו החולה בסרטן, ג'ק סוייר בן ה-12 יוצא למסע כדי למצוא את הקמיע, החפץ היחיד שיכול לרפא אותה.
כדי למצוא את הקמיע, ג'ק חייב לעבור למקום אחר, הנקרא הטריטוריות. הטריטוריות הן מעין עולם מקביל לעולם שלנו (הקשור לעולם בסדרת הספרים המגדל האפל), הקיים בתקופה המזכירה את ימיי הביניים, בהם לא היה חשמל או טכנולוגיה. כמעט לכל אדם החיי בעולם שלנו יש תאום מקביל בטריטוריות, וכל פעולה הנעשית שם משפיעה על כל העולמות. לג'ק עצמו אין תאום.
ג'ק, כמו אביו המנוח, נולד עם היכולת להחליק לטריטוריות באופן טבעי, למרות שהוא לא עשה זאת זמן רב. בעוד הוא יוצא לחפש את הקמיע, מורגן סלואט, שהיה שותפו של אביו, אשר מכונה דודו, מנסה לגרום ללילי, אמו של ג'ק לוותר על חלקה של החברה, אותו ירשה מבעלה.
המקבילה של אימו של ג'ק היא המלכה לאורה דה-לאוסיאן, גם היא חולה. סלואט, אשר יכול להחליק לטריטוריות, רוצה לנצל את המצב כדי להרוויח עוד כסף ושליטה. הוא גם רוצה להניח את ידיו על הקמיע לפני ג'ק, והוא לא חוסך באמצעים כדי לנסות להרוג אותו בדרך.
לספר יצא גם ספר המשך, בית שחור.

עיבודים

רשת הטלוויזיה האמריקאית TNT הודיעה שתעבד את הקמיע למיני סדרה בעלת שישה חלקים, שתשודר ב-2008. ב-2006 הודיעו על ביטול הסדרה עקב בעיות תקציב.
גריגורי לבנפיש

ביוגרפיה

לבנפיש נולד ב-1889 בפולין הרוסית. מרבית שנותיו הראשונות בילה בבירת רוסיה, סנקט פטרבורג, שם למד באוניברסיטה הנדסה כימית. לראשונה הוכר כשחמטאי מוביל כאשר ניצח באליפות השחמט של סנקט פטרבורג בשנת 1909, ולאחר מכן שיחק בתחרות החזקה בקרלסבד (כיום קרלובי וארי) בשנת 1911 (ניצח: ריצ'רד טייכמן). רמת משחקו בעת ההיא הוערכה כשקולה לאמן מיכאל צ'יגורין. בעשור של שנות העשרים המשיך לבנפיש להצליח היטב בתחרות מקומיות ובפרט זכה באליפות לנינגרד בשנים 1922, 1924 ו-1925.
ברמה הארצית היו לו תוצאות מצוינות באליפות השחמט הסובייטית: מקום שלישי בשנת 1920, שני ב-1923, חלק מקום ראשון בשנת 1934 עם איליה רבינוביץ ומקום ראשון באליפות 1937 עם 12.5/19.
בתחרות חזקה מאוד שהתקיימה במוסקבה בשנת 1935 חלק לבנפיש מקום 6-7 עם 10.5/19 (ניצחו: מיכאל בוטביניק וסאלו פלור. באליפות סובייטית בעיר לנינגרד בשנת 1936 הגיע למקום השלישי עם 8.5/14. בתחרות ההכנה של לנינגרד-מוסקבה בשנת 1939 חלק לבנפיש מקום 3-6 עם 10/17, אחרי המנצחים סאלו פלור ושמואל רשבסקי. לבנפיש ניצח פעמיים באליפות ברית המועצות בשחמט.
לבנפיש סיים בתיקו דו-קרב עם מיכאל בוטביניק בשנת 1937 6.5:6.5 וניצח את ולדימיר אלאטורצב בשנת 1940.
למרות הצלחותיו התעלמו שלטונות השחמט הסוביטיים מלבנפיש. הם תמכו בעקביות ביריבו הגדול בוטביניק, ולא עודדו מתחרים שלו. לבנפיש היה שייך לדור הישן של האמנים, מבוגר ב-22 שנים מבוטביניק. כתוצאה מהתעלמות זו היו חייו טרגיים במידה מסוימת, שכן היה האמן החזק היחיד שלא קיבל מלגת קיום. משמעות הדבר הייתה בין היתר שהוא גר בחדר קר ברובע גרוע, הממשלה סרבה לתת לו אשרת יציאה שתאפשר לו להתחרות בתחרויות כגון AVRO 1938 הגם שהיה אלוף ברית המועצות באותה עת. סירוב זה ערער את מעמדו עוד יותר והשפיע גם על מצב רוחו, שלא לדבר על האפשרות להתפתח כשחמטאי. שחקנים אחרים שנולדו לפני המהפכה כגון אלכסנדר אלכין, יפים בוגוליובוב, עקיבא רובינשטיין ואהרון נימצוביץ' הורשו כולם לנסוע וכולם גם השתקעו במערב. נטול אפשרויות אלו לבנפיש שיחק אך ורק בתוך גבולות ברית המועצות והשלים את הכנסתו בעבודה כמהנדס בתעשיית הזכוכית. לבסוף נאלץ לפרוש משחמט לחלוטין.
בסבב הראשון של חלוקת תארים בינלאומיים על ידי פיד"ה, בשנת 1950, קיבל לבנפיש תואר רב אמן.
תומאס מקדונו

תומאס מקדונו (באנגלית: Thomas Macdonough‏; 21 בדצמבר 1783 – 10 בנובמבר 1825) היה קצין בצי האמריקאי בתחילת המאה ה-19, שנתפרסם על מעלליו במלחמה הברברית הראשונה ובמלחמת 1812. אביו, תומאס מקדונו האב, היה קצין צבא במלחמת העצמאות האמריקנית. מקדונו הצטרף בגיל צעיר לצי המלחמתי, ובהיותו בן שש עשרה בלבד מונה לפרח חובלים (midshipman). הוא שירת תחת פיקודו של סטיבן דיקייטר בטריפולי, והיה אחד מ"בחוריו של פרבל", אותה קבוצה נבחרת של קציני הצי, ששירתו תחת קומודור אדוארד פרבל במלחמה הברברית הראשונה. מקדונו נתפרסם במהלך מלחמת 1812, כאשר פיקד על הכוח הימי האמריקני שניצח את אוניות הצי המלכותי הבריטי בחלקו הימי של קרב פלטסבורג, באגם צ'מפליין, ניצחון שסייע לסיום המלחמה.
זבוב (קבוצת כוכבים)

כוכבי הקבוצה

α בזבוב הוא כוכב כחול במרחק של כ-300 שנות אור ובהירות מדרגה 2.7, והוא הכוכב הבהיר בקבוצה. זהו כוכב מאסיבי שמסתו מוערכת בשמונה פעמים ממסת השמש ופליטת האנרגיה שלו היא פי 4,500 משל השמש.
β בזבוב הוא כוכב זוגי במרחק של כ-310 שנות אור המורכב משני כוכבים כחולים עם בהירויות מדרגה סביב 4 ובהירות כוללת מדרגה 3. על מנת להפריד ביניהם דרוש טלסקופ בינוני.

גרמי שמים מעניינים נוספים

נובת הזבוב (Nova Muscae) היא נובת רנטגן שנמצאת בקבוצה ומורכבת מכוכב וחור שחור. במהלך ההתפרצות של שנת 1991, שהובילה לגילוי הזוג, נוצרה קרינה בתהליך של איון פוזיטרונים.
NGC-5189 היא ערפילית פלנטרית יוצאת דופן, המרוחקת כ-3000 שנות אור מהשמש. המבנה הייחודי במורכבותו שלה מזכיר את ערפילית הסרטן בגרסה מוקטנת.
ערפילית שעון החול (MyCn 18),היא ערפילית פלנטרית נוספת במרחק של כ-8000 שנות אור. 
NGC-4833 הוא צביר כוכבים מעט מצפון לכוכב δ בזבוב, הוא במרחק 21,200 שנות אור, זקן יחסית ומוסתר על ידי ענני אבק וגז של המישור הגלקטי. צביר נוסף NGC-4372 שנמצא ליד גמא בזבוב הוא עמום יותר וגם כן מוסתר על ידי עננים אך משתרע על פני שטח גדול יותר.

היסטוריה

הזבוב, בשמו המקורי "הדבורה" (Apis), הוגדר לראשונה במאה ה-17 על ידי יוהאן באייר כדי לכסות שטח שלא מופה בעבר סביב הקוטב השמיימי הדרומי. ב-1752 ניקולא לואי דה לאקאי שינה את שם הקבוצה ל"זבוב הדרומי" (Musca Australis), כמאזן לקבוצת הזבוב הצפוני, שהתקיימה אז והייתה מורכבת ממספר כוכבים בקבוצה טלה ועל מנת להבדילה מהקבוצה השכנה ציפור גן עדן שנקראת בלטינית "Apus". כיום שם הקבוצה הוא רק זבוב.
הקבוצה לא הייתה מוכרת לתרבויות הקלאסיות ולכן לא זכתה למקום במיתולוגיה.
מוריס סמואל

ביוגרפיה

נולד בעיירה מצ'ין, במחוז טולצ'ה שברומניה, ליצחק סמואל ופאני אקר. כשהיה בן חמש עברה משפחתו לפריז וכשנה לאחר מכן למנצ'סטר. למד באוניברסיטת ויקטוריה, שם הכיר את חיים ויצמן שהיה מרצה לכימיה. בשנת 1914 עזב את האוניברסיטה לפני שהשלים את לימודיו והיגר לארצות הברית.
בשנת 1917 התגייס לצבא ארצות הברית ונשלח לצרפת. ב-1919 שימש מתורגמן בועידת פריז ובועדת מורגנטאו לחקר הפוגרומים ביהודי פולין. בשנת 1921 חזר לארצות הברית והצטרף לארגון ציוני אמריקה. בשנת 1927 עזב את תפקידו בארגון, ובמשך עשרות שנים היה סופר עצמאי ומרצה מבוקש.
זכה בפרס אניספילד-וולף לשנת 1943 על ספרו "עולמו של שלום עליכם", בפרס סטיבן שמואל וייז בשנת 1956, ולאחר מותו בשנת 1972 זכה בפרס איציק מאנגר לספרות יידיש.
דניאל נתנס

ביוגרפיה

נתנס נולד בעיר וילמינגטון, במדינת דלוור שבארצות הברית, בן תשיעי למהגרים יהודים מרוסיה. בתקופת השפל הגדול אביו איבד את נכסיו והיה מובטל תקופת זמן ארוכה ונתנס גדל בתנאי עוני ודלות. נתנס למד בבתי ספר ממלכתיים ובאוניברסיטת דלאוור למד כימיה, פילוסופיה וספרות. בשנת 1954 הוא סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, מיזורי. כבר בעת היותו תלמיד רפואה החליט כי הוא מעדיף לעסוק במחקר על פני טיפול בחולים. הוא התמחה בבית החולים הפרסבטרייני של אוניברסיטת קולומביה ובמכונים הלאומיים לבריאות בבת'סדה, מרילנד. החל משנת 1959 חקר במעבדתו של פריץ ליפמן במכון רוקפלר, שזכה אף הוא בפרס נובל בשנת 1953. בשנת 1962 החל לעבוד במחלקה למיקרוביולוגיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, שם התמנה לראש חטיבת הגנטיקה.
בשנת 1969 הגיע נתנס למכון ויצמן ברחובות שם ניהל מחקר משך חצי שנה יחד עם החוקרים ליאו זקס וארנסט וינוקור. באותה שנה קיבל את הרעיון כי ייתכן וניתן להשתמש באנזים הגבלה לחיתוך הגנום ה-DNA בוירוסים גורמי גידולים.
נתנס שימש כנשיא אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור מרילנד בין השנים 1995–1996. עיריית ראשון לציון כיבדה את זכרו בקריאת רחוב בשמו.
רון עמיר

ביוגרפיה

עמיר נולד בשנת 1973 בקיבוץ יחיעם. הוא למד אמנות וצילום במדרשה לאמנות בבית ברל ובשנת 2003 סיים בהצטינות את לימודיו. עבודותיו מאותה עת כללו תצלומי צבע תיעודיים ובהם היבטים אתנוגרפיים ופוליטיים של החיים של תושבי ג'סר א-זרקא. עמיר מצלם בפורמטים גדולים ובינוניים ובצילום אנלוגי.
בשנת 2005 קיבל עמיר את מלגת "אמן-מורה" של משרד החינוך ומשרד התרבות. במסגרת מלגה זו, הקים עמיר תוכנית ייחודית ללימודי צילום עבור תלמידי התיכון בכפר ג'סר א-זרקא, לאור הצלחת הפרויקט המלגה חודשה לעמיר במשך 4 שנים. ב-2008 זכה עמיר בפרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט. ועדת הפרס ציינה בנימוקיה בין היתר כי "... גוף העבודות של רון עמיר הוא תוצר מרתק של עבודה רבת שנים בכפר הערבי ג'סר א-זרקא. מה היא הברית בין צלם למצולם, שואל עמיר: זהו צילום שבו מהדהדות התהיות אודות היחסים ביניהם ואודות יחסיה של האמנות עם פעילות מוסרית ופוליטית. הצילומים של עמיר קוראים תיגר על ההבחנה בין פנים-חוץ, בין אינטימי למנוכר".
בשנת 2006 החל לשמש כמרצה במחלקה לצילום של המדרשה לאמנות בבית ברל, משנת 2009 משמש כמרצה במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר ומשנת 2010 מרצה עמיר גם בבית ספר מנשר לאמנות. בשנת 2014 השתתף עמיר בתוכנית השהות של ארטפורט בתל אביב.
קייפ קורל

היסטוריה

קייפ קורל נוסדה ב-1957 במטרה להיות עיר מתוכננת. לאחר שיווק מסיבי בשנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20 שתרם לגדילת האוכלוסייה שלה, היא קיבלה מעמד רשמי של עיר ב-1970.

כלכלה

כלכלת קייפ קורל מתבססת בעיקר על שירותי ממשל, בריאות ונדל"ן.

חינוך

בקרבת העיר נמצאים הקמפוסים הראשיים של מכללת פלורידה סאות'ווסטרן סטייט ואוניברסיטת פלורידה גולף קואוסט. כמו כן, בעיר ובאזורה נמצאים מספר קמפוסים משניים של מספר אוניברסיטאות ומכללות אחרות.

תחבורה

במרחק של 23 קילומטרים מהעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי דרום מערב פלורידה, המשרת את כל אזור דרום מערב פלורידה.
ישנם מספר גשרים בקייפ קורל שמקשרים אותה עם בירת מחוז לי פורט מיירס מעל נהר קלוסהצ'י (Caloosahatchee River). שני הגשרים המרכזיים הם גשר קייפ קורל וגשר מידפוינט ממוריאל.
קייפ קורל נמצאת בקרבת מסלולו של כביש בין-מדינתי 75, המתחיל במיאמי בדרום פלורידה ומסתיים בגבול עם קנדה במדינת מישיגן.
אלגוריתם אקראי

אלגוריתם אקראי (באנגלית: Randomized algorithm) או אלגוריתם הסתברותי הוא אלגוריתם המשתמש באקראיות במהלך ריצתו, או במלים אחרות, רשאי "להטיל מטבעות אקראיים" כחלק מפעולתו.
באופן פורמלי, מוגדר אלגוריתם אקראי בעזרת מכונת טיורינג הסתברותית: מכונת טיורינג רגילה אשר בנוסף לסרטים הרגילים שלה יש לה גישה לסרט קלט נוסף אשר מכיל רצף של "0"-ים ו-"1"-ים, המייצגים סדרה של הטלות אקראיות בלתי תלויות של מטבעות. ניתן להגדיר פלט של מכונת טיורינג כנ"ל כהתפלגות על פלטי המכונה בהינתן התפלגות אחידה בדידה בלתי תלויה של איברי סדרת הסרט הנוסף. פורמלית, זמן הריצה של אלגוריתם אקראי הוא משתנה מקרי, ולעיתים נמדדת יעילות האלגוריתם על פי תוחלת זמן הריצה שלו.

יצירה של מספרים אקראיים

השאלה האם קיימת אקראיות אמיתית בטבע היא שאלה פילוסופית עתיקת יומין, ואף עמדה בבסיסן של אחת המחלוקות הגדולות בפיזיקה המודרנית. עם זאת, ישנן מדידות פיזיקליות רבות אשר מהוות – לכל תכלית פרקטית – מספר אקראי; למשל – זוגיות מספר אלפיות השנייה שנדרש לאדם נתון להקיש על מקש במקלדת.
עם זאת, אלגוריתמי מחשב פרקטיים אינם משתמשים על פי רוב במדידות פיזיקליות, אלא במחולל מספרים פסידו-אקראיים – אלגוריתמים לייצור סדרת מספרים אשר (באופן בלתי פורמלי) "נראים" כמו סדרה של מספרים אקראיים.
דרור בונדי

דרור בונדי הוא חוקר מחשבת ישראל, המתמחה בהגותו של אברהם יהושע השל, מלמד במכון שכטר ובמדרשת עין פרת הגות יהודית מודרנית בדגש על משנתו של השל, עורך ומתרגם של ספריו לעברית ופועל להפיץ את תורתו של השל בישראל ולהנגיש אותה לציבור הישראלי.
בונדי גדל בשבי שומרון, למד בישיבות ההסדר מעלה אדומים ושיח, ולימד בישיבת מקור חיים שבכפר עציון. בונדי הגיש את עבודת המאסטר שלו בשנת 2006 באוניברסיטת בר-אילן, בנושא: "תרגום" ב"פילוסופיה של היהדות" לאברהם יהושע השל. בשנת 2011 הגיש את עבודת הדוקטור שלו בנושא: גישתו הפרשנית של אברהם יהושע השל.
חגיגת

השפעות ארוכות טווח

שימוש תכוף וארוך טווח בחגיגת (חצי שנה ומעלה), משפיע על המוח גם בחיי היומיום ועשוי לגרום להופעה מוקדמת של מחלת פרקינסון. צרכני חגיגת וחומרים מקבוצת הממריצים מאבדים אט-אט את יכולת השליטה העצמית ומפתחים טיקים, פרנויות, הפרעות שינה קשות, גמגום ומצבי רוח קיצוניים ומשתנים: התרגשות יתר, התקפות זעם, דיכאונות, חרדות וחוסר איפוק וריסון במצבי בכי או צחוק.
תופעות אלה, המופיעות לאחר שימוש ממושך, נגרמות מכיוון שבעת לקיחת הסם החומר פועל על המערכת הלימבית במוח שהיא "מרכז מצב הרוח" וגורם לשינויים קיצוניים בתהליך הייצור והקליטה של מוליכים עצביים כמו דופמין המשפיעים על מצבי רוח. בעוד שבחיי היום-יום שינויים אלה איטיים ונעשים בצורה טבעית ומבוקרת, שימוש בסם משפיע על המוח באופן דרמטי, ובטווח הארוך גורם לנזקים חמורים.

המעמד החוקי של החגיגת בישראל

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. הסיבה לכך: תוכן מבולבל.
בתחילת דרכה היה לחגיגת מעמד חוקי, אך לאחר בדיקות שביצע הורה משרד הבריאות לאסור את מכירתה. לאחר שאירעו מספר מקרים שבהם משתמשים בסם אושפזו בבתי חולים, ומעטים מהם אף סבלו מפגיעה קשה במערכת העצבים המרכזית ובלב, הוחלט בשנת 2004 להכניס את הקאתינון לפקודת הסמים המסוכנים. עם זאת, עלי צמח הגת עצמו בצורתם הטבעית המיועדים ללעיסה, אינם נמצאים ברשימה זו. לפני האיסור על מכירתו, ניתן היה להשיגו בקיוסקים, פיצוציות ובחנויות מקוונות שונות. ברם, גם לאחר האיסור, הוא נמכר על ידי גורמים דומים בטענה שמדובר בתרכובת כימית שונה מעט מהסם המקורי, ועל כן חוקית.
הסם מיוצר במעבדות פיראטיות בצורה לא חוקית ולא מפוקחת (מה שמקשה על האפשרות לדעת אלו מרכיבים קיימים בכל כמוסה).
התיקון לפקודת הסמים אוסר באופן גורף על הפצה ושימוש בכל הנגזרות של ארבעה חומרים כימיים המהווים את הבסיס לחגיגת - קאתינון,
מתאקאתינון, אמפטמין, ומתאמפתמין.
בשנים האחרונות משולבים בסם מספר נגזרות דומות כגון אפדרין, אתילאמפתמין, בדָפּרון, ו-MDPV ‏ (MethyleneDioxyPyroValerone). סמים אלה מסוכנים בהרבה מהקאתינון והשפעותיהם דומות לאלה של הסם מתאמפטמין והאנלוגים שלו.
עם זאת, בדיון שנערך בבית משפט השלום של תל אביב ב-3 בנובמבר 2009 בעניין הארכת מעצרו של חשוד באחזקת חגיגת, קבעה השופטת רחל גרינברג שהחגיגת אינו מוגדר בפקודת הסמים המסוכנים כ"סם מסוכן". ביולי 2010 הוכנסו המרכיבים המרכזיים בייצור ה"חגיגת" לפקודת הסמים המסוכנים.
קרחון חבר העמים

גילוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי משלחת טרה נובה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913), בראשותו של רוברט פלקון סקוט, אשר נתן לקרחון את שמו.
הקרחון נקרא על שם חבר העמים של אוסטרליה, אשר מימנה את המשלחת. 

לקריאה נוספת

• Steven A. ARCONE, Karl KREUTZ, GPR reflection profiles of Clark and Commonwealth Glaciers, Dry Valleys, Antarctica, Climate Change Institute, University of Maine, Orono, ME 04469, USA
• Gayle L. Dana, Robert A. Wharton, Jr, Andrew G. Fountain, McMurdo Dry Valleys LTER: Solar radiation on glaciers in Taylor Valley, Antarctica
Naxos Records

Naxos Records (נקסוס רקורדס) היא חברת תקליטים שמתמקדת בהוצאה של מוזיקה קלאסית. החברה נוסדה ב-1987 ובסיסה בהונג קונג.

היסטוריה

החברה נוסדה על ידי קלאוס היימן , מוזיקאי גרמני שהתיישב בהונג קונג במהלך שנות ה-80. בתחילתה קלאוס רצה שהחברה תגדיל את נתח השוק שלה על ידי מחירים זולים והקלטות של תזמורות ממזרח ומרכז אירופה.
לאחר מכן, החברה התמקדה בהעברת מוזיקה של תקליטים עם הקלטות היסטוריות שפגו זכויות היוצרים שלהן לדיסקים, ומיוחד בתחום האופרה (עם זמרים כגון אנריקו קארוזו, אמליטה גאלי-קורצ'י וטיטה רופו).
בשנות ה-90 החברה החלה להתרחב לז'אנרים מוזיקליים נוספים: מוזיקה סינית, ג'אז, מוזיקת עולם ורוק אנד רול מוקדם. כמו כן, החברה פיתחה שותפויות עם תזמורות שונות (ביניהן התזמורת הסימפונית של בורנמות', תזמורת סיאטל והתזמורת הפילהרמונית של באפלו).
בשנת 2013 העלתה החברה לאינטרנט כל הקטלוג שלה, כך שיהי ניתן להאזין לו תמורת דמי מנוי. החברה עדיין מציבה את עצמה ככזו שמאפשרת האזנה למלחינים וזאנרים פחות ידועים. ב-2008 הקימה החברה מטה באירופה, בעיירה פוינג  בבוואריה.
תיק עבודות

תיק עבודות הוא תיק אישי אשר מכיל עבודות קודמות נבחרות של איש מקצוע, ונועד להציג יכולות ביצוע למוסדות לימודים או למעסיקים פוטנציאליים. תיקי העבודות משמשים בעיקר אנשי מקצוע העוסקים בתחום העיצוב החזותי (מעצבים גרפיים, אדריכלים, מעצבים תעשייתיים, מעצבי פנים, צלמים, אנימטורים וכו').
תיק העבודות מורכב מעבודות נבחרות שהאומנים יכולים לקחת עמם ולהציג בראיונות עבודה, בכנסים, או בכל הזדמנות אחרת בה הם יכולים להציג את עבודותיהם ולתת לאחרים רעיון כללי מה הסגנון ומה הרמה של העבודות שהם יוצרים. אומנים מסוימים מחזיקים מספר תיקי עבודות שונים אשר מציגים מיומנויות שונות, והם מציגים אותם בהתאם לעבודה הרלוונטית.
תיק העבודות המסורתי הוא בדרך כלל ספר שחור או כורכן (binder) גדול. תיקי העבודות יכולים להיות במגוון רחב של גדלים. 
במהלך עשרים השנים האחרונות תיקי העבודות עברו דיגיטציה, וכיום ניתן לצפות בתיקי עבודות באתרי אינטרנט, על גבי תקליטורים, או ב-DVD. אנימטורים בדרך כלל משתמשים במדיה כגון תקליטור או DVD כתיק העבודות העיקרי שלהם במקום או בנוסף לתיק העבודות המסורתי.
תיאודור סטפנידאס

ביוגרפיה

סטפנידאס נולד בהודו להורים יוונים, שמוצאם בתסליה (Thessaly). הוא גדל בבומביי, ובגיל 11, לאחר פרישתו של אביו, המשפחה עברה לגור בקורפו, אז למד סטפנידאס יוונית.
הוא שימש כתותחן בצבא היווני במלחמת העולם הראשונה, ושירת בחזית היוונית המקדונית. הוא שירת בצבא שוב במלחמת יוון-טורקיה, 1919–1922, נגד טורקיה. לאחר מכן הוא פרסם שני תרגומי שירה בשנים 1925 ו-1926, אבל בחר בנתיב קריירה אחר, וב-1929 נסע לפריס ללמוד שם רפואה.
סטפנידאס חזר לקורפו בשנת 1930 ושם ייסד את יחידת הרנטגן הראשונה בקורפו. זמן קצר לאחר זאת, הוא נישא למארי אלכסנדר (Mary Alexander), נכדתו של קונסול בריטי לשעבר, במוצאה אנגליה ויווניה.
הוא החל את עבודת השדה שלו בקורפו בשנת 1933, בהתבסס על צווי רשויות הבריאות באי, לצורך הכנת דו"ח על האזורים העיקריים שבהם יידרשו אמצעים של אנטי-מלריה. באותו זמן בערך (1936), הוא התוודע למשפחת דארל, ובתוכם ג'רלד ולורנס, שיישארו חבריו לאורך חייו. סטפנידאס ישלח לאחר מכן תרופות ללורנס דארל לשגרירות הבריטית בקפריסין (כפי שהוזכר בהתכתבות בספרו של לורנס דארל, (1969)‏ "Spirit of Place: Letters and Essays on Travel"). הוא אף ישמש כמַגִּיהַּ קפדן לספריהם של ג'רלד דארל, "משפחתי וחיות אחרות", ולורנס דארל, "The Greek Islands".
במהלך השנים 1938 - 1939, עבד סטפנידאס בסלוניקי ביחידה של אנטי-מלריה שיוסדה על ידי "קרן רוקפלר", ולפרקים שב לקורפו. ביוני 1940, הוא עזב את קפריסין והצטרף לחיל הרפואה הבריטי.
ספנידאס שירת שם כרופא ביוון, כרתים, סיציליה ובסהרה בתקופה שבין 1939 ל-1945. חיבורו על הקרב על כרתים, "Climax in Crete", הוא ביקורתי. הוריו וחברים רבים מתו בקורפו כתוצאה מההפגזות של הגרמנים. אשתו של סטפנידאס, מארי, ובתם אלקסיה, שהתגוררו בלונדון, עברו לגור עם משפחת דארל בבורנמות' במהלך הבליץ בלונדון ב-1940 - 1941.
סטפנידאס שב למשפחתו בלונדון לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. הוא עבד כעוזר לרדיולוג בבית החולים St. Thomas בלמבת' (Lambeth) במהלך 1945 - 1961. ספרו הידוע, "Climax in Crete", פורסם בשנת 1946. במהלך התקופה הזו הוא פרסם גם שתי עבודות מדעיות נודעות: "המיקרוסקופ והעקרונות המעשיים של תצפית" (The Microscope and the Practical Principles of Observation; 1947) – מדריך לתפעול ושימוש במיקרוסקופ, ולאחריו את "סקירת הביולוגיה של המים המתוקים של קורפו ואזורים מסוימים נוספים ביוון" (A Survey of the Freshwater Biology of Corfu and of Certain Other Regions of Greece; 1948).
סטפנידאס זכה להערכה רבה ואף למעמד כמשורר לאחר פרסום אוספי השירה שכתב – "The Golden Face" ‏(1965) ו-"The Cities of the Mind" ‏(1969).
הוא אף פרסם אוסף אישי של שירים, "Worlds in a Crucible", שיצא בשנת 1973. כמו כן הוא פרסם גוף ניכר של שירה מתורגמת שהתבסס על שירתו של המשורר היווני המפורסם קוסטיס פאלאמאס, שהסתיים בפרסום של "Kostis Palamas: A Portrait and an Appreciation including Iambs and Anapaests and Ascraeus" בשנת 1985, לאחר מותו של סטפנידאס. תרגומו הנוסף שזכה לשבחים מרובים הוא תרגום לשירה היוונית "Erotocritos" ‏(1984), שפורסם אף הוא לאחר מותו. ספר נוסף שלו, "Island Trails", חיבור עובדתי על קורפו והאיים היוניים, הוא ספר ידוע אך נדיר.
בפברואר 1983 הופיע סטפנידאס בתוכנית הטלוויזיה הבריטית "This is Your Life", כמחווה לג'ראלד דארל.
סטפנידאס נפטר ב-13 באפריל 1983. עוד בחייו הקדיש לו לורנס דארל את ספרו "The Greek Islands" ‏(1978), וג'ראלד דארל הקדיש לו את ספריו "חיות, ציפורים וקרובים" (1969) ו"חובב הטבע" (1982, יחד עם לי דארל).