google/wiki40b huggingface dataset:
מנחם ויזנברג

ביוגרפיה

ויזנברג נולד בתל אביב. הוא החל לנגן בפסנתר מגיל ארבע וזכה למלגות שונות מטעם קרן התרבות אמריקה ישראל במשך 15 שנים. השפעה מרכזית על אישיותו המוזיקלית ופתיחותו הסגנונית יש לייחס לאביו הכליזמר דניאל ויזנברג, שניגן בכלים רבים ושלט בסגנונות  שונים. את לימודי התואר הראשון סיים כפסנתרן באקדמיה למוזיקה בתל אביב (במקביל להשלמת תואר ראשון בלימודי כלכלה). לאחר מכן שירת בתזמורת צה"ל כמעבד וכסקסופוניסט. עם סיום שירותו הצבאי המשיך את לימודיו הגבוהים, תחילה בבית ספר מאנס למוזיקה ולאחר מכן בבית ספר ג'וליארד שבניו יורק, בו השלים את לימודי התואר השני שלו כפסנתרן קונצרטים.
עם חזרתו לישראל בשנת 1981 החל את דרכו המקצועית כמעבד וכמנהל מוזיקלי בתחום המוזיקה הפופולרית, כפסנתרן ג'אז וכפסנתרן מוזיקה קאמרית ומלווה בתחום השיר האמנותי. משיתופי הפעולה הבולטים שלו באותם ימים ניתן למנות את נחום היימן וחוה אלברשטיין, עמה הופיע כפסנתרן מלווה בשנים 1982–1984 וכן הפיק ועיבד עבורה שני אלבומים. ב-1981 החל את דרכו בתחום ההוראה, כמרצה במדרשה למורים למוזיקה שבמכללת לוינסקי.
את דרכו כמלחין לאולם הקונצרטים החל רק בשנת 1987 בזכות הזמנה משתי מנצחות מקהלה שהיו תלמידותיו. מאז הפכה ההלחנה לעיסוקו העיקרי, אם כי הוא אינו מוותר על הופעותיו כפסנתרן קאמרי וכמלווה. יצירותיו בוצעו על ידי מיטב התזמורות, ההרכבים והנגנים בישראל ומחוצה לה, ביניהם: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית-פילהרמונית ברמן, התזמורת הקאמרית מאהלר, התזמורת הסימפונית של דאלאס, הרביעייה הירושלמית, שמיניית המיתרים של הפילהרמונית של ברלין, אנסמבל מיתר, הקלרניתן קרל-היינץ שטפן, הוויולנית טבאה צימרמן, זמרת האלט מירה זכאי, הצ'לנים הלל צרי, דורון טויסטר וצבי פלסר, הכנר חגי שחם, נגן העוד תייסיר אליאס ועוד רבים וטובים.
ויזנברג הקים את החוג למוזיקה רב-תחומית, אשר עמד בראשו עד 2013, באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, בה הוא משמש כפרופסור חבר. הוא גם מדריך, יועץ בכיר ואחראי על תוכניות העשרה של יחידת הנגנים הצעירים במרכז למוזיקה ירושלים שבמשכנות שאננים.
ויזנברג מרבה לעבוד עם אשתו הכוריאוגרפית מימי רץ-ויזנברג, אם בכתיבת מוזיקה ליצירותיה, אם בעבודה על יצירה משותפת ואם ביצירת כוריאוגרפיה ליצירה מוקדמת שלו.

סגנון מוזיקלי

המקורות מהן שואב ויזנברג את השראתו הם רבים ומגוונים: עולם הג'אז, טעמי המקרא ומוזיקה יהודית (שירי לדינו ויידיש), מוזיקה ערבית וכן מלחינים קלאסיים כגון בארטוק, דביסי ואוליביה מסייאן.  יצירתו מושפעת באופן משמעותי ועמוק מהגדרתו את עצמו כמלחין ישראלי ויהודי. ניתן לעיתים למצוא ביצירותיו תגובה ישירה על התרחשות אקטואלית בישראל כגון יצירתו "קינה" לצ'לו, עוד ופסנתר (בתגובה לרצח רבין), או תגובה חבויה, ביצירתו "לכל זמן ועת לכל חפץ", המבוססת על הטקסט התנ"כי מקהלת (בתגובה לאינתיפאדה הראשונה).
ארמיית הפאנצר השנייה (ורמאכט)

היסטוריה

הארמייה הוקמה ראשית ביוני 1940 בתור קבוצת פאנצר גודריאן (Panzergruppe Guderian), שנקראה על שמה של מפקדה, היינץ גודריאן. בנובמבר 1940 שונה שמה לקבוצת הפאנצר השנייה, תוך שהיא ממלאת תפקיד חשוב בהצלחה הראשונית של הבליצקריג במהלך מבצע ברברוסה ב-1941, כחלק מקבוצת ארמיות מרכז. באוקטובר 1941 שונה שמה של קבוצת הפאנצר השנייה לארמיית הפאנצר השנייה, והיא נלחמה בקרב על מוסקבה, ומאוחר יותר בקרבות הגנתיים באזור המרכזי של החזית המזרחית. ב-1942 השתתפה הארמייה בפעילות אנטי-פרטיזנית, תוך שהיא הורגת מאות אנשים, שורפת כפרים שלמים ומגרשת את תושביהם. באוגוסט 1943 סופחה הארמייה לקבוצת ארמיות F והועברה לבלקן לפעילות אנטי-פרטיזנית. ב-1944 נלחמה הארמייה בין היתר ביוגוסלביה, הונגריה ואוסטריה, ובמרץ 1945 לחמה הארמייה בקרב על גבעות טרנסבאודיאן במסגרת מתקפת אגם בלטון.
מוזיאון התנ"ך (אמסטרדם)

היסטוריה ואוספים

מוזיאון התנ"ך נוסד בשנת 1975 והוא ממקום בשני בתי תעלה הידועים בשם "בתי קרומהַאוּט" (Cromhout) על גדת תעלת הרנחראכט שנבנו בשנת 1662 על ידי האדריכל פיליפס וינגבונס (Philips Vingboons) עבור הסוחר העשיר יאקוב קרומהאוט (Jacob Cromhout). המוזיאון מציג אוסף של ספרי תנ"ך, ובהם ספר התנ"ך הראשון שהודפס בהולנד (המכונה "תנ"ך דלפט" - Delftse Bijbel) משנת 1477 וכן מהדורה ראשונה של התנ"ך הרשמי הראשון של הולנד משנת 1637. כמו כן מוצגים העתקי פקסמליה ספר ישעיהו מתוך המגילות הגנוזות שהתגלו בקומראן.
עוד מוצגים במוזיאון מוצגים ארכאולוגיים שמקורם במצרים העתיקה. מוצגים אלה, שנאספו על ידי ליינדרט סְחַאוּטֶן (Leendert Schouten) במהלך המאה ה-19 כוללים מנורות שמן, לוחות חימר, כילים ומטבעות.
במוזיאון מוצגים דגמים של מקדש שלמה, מקדש הורדוס וכן דגם של המשכן שנבנה על ידי סחאוטן בין השנים 1842–1865 (ביחס גדלים של 1:7 מגודל המבנה המתואר בספר שמות) ושל ארון הברית.
במבנה ההיסטורי בו ממוקם המוזיאון שומר המטבח המקורי של המבנה שמקורו במאה ה-17 והוא אחד המטבחים היחידים בהולנד שהשתמרו בצורה טובה מתקופה זו. בחדר המגורים של המבנה שומרה תקרת החדר המצוירת, שצויירה על ידי יאקוב דה ויט (Jacob de Wit) בשנת 1718.
בגן המוזיאון מגודלים צמחים המוזכרים בתנ"ך וכן נמצא בגן מוזיאון ריחות, המאפשר למבקרים לחוות ריחות שונים של צמחי תנ"ך ושל קטורת.
הלל מיטלפונקט

חייו ויצירתו

מיטלפונקט, בנו של הצייר והמשורר יוסף דוד מיטלפונקט, גדל והתחנך בחולון. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר מיטלפונקט מסלול הכשרה כלוחם וכן עבר קורס מ"כים חי"ר ושירת כסמל מחלקה. מיטלפונקט הוא בוגר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, שם גם לימד. כתב מחזות לתיאטרון חיפה, התיאטרון הקאמרי, הבימה, תיאטרון באר שבע ובית ליסין. חלק ממחזותיו ביים בעצמו, וכן ביים מחזות מהקלאסיקה העולמית, בהם "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" ו"המים זוכרים", ותרגם מחזות כמו "עקומים" ו"כותרת ראשית".
במחזותיו מרבה מיטלפונקט לעסוק בחברה הישראלית ובפניה של מדינת ישראל, בנושאים כמו המיליטריזם הישראלי, היחס לחריגים ולאנשים בשולי החברה, יחסים בתוך המשפחה, הבורגנות ותאוות הכסף והשפעת השואה על חיי החברה.
במחזה "מכולת" שהוצג בתיאטרון הבימה ב-1982, מיטיב מיטלפונקט לצלם תמונה רבת פרטים של המשפחה היהודית שהגיעה ממזרח אירופה, על אופיה, דרך חשיבתה ובעיקר קשיי ההסתגלות במדינה, שלא פוסקים גם שנים רבות לאחר ההשתקעות. במחזה משוקעת ביקורת על החשיבות הרבה שמקנים כולם לכסף, בעיקר ניצולי השואה, שמחשבים כל פרט בחייהם ואף ביחסים ביניהם על פי ערכו במטבעות.
מחזה הרוק "מאמי", שכתב וביים ב-1986, עסק בכיבוש הישראלי בשטחים והיחס לפלסטינים, ובקיפוח והאפליה של תושבי הדרום. המחזה הוצג שוב על ידי הבימה ב-2002 ועל ידי בית הספר למשחק בית צבי ב-2012.
המחזות שכתב החל משנות ה-90, "גורודיש", "עיר הנפט" ו"איסמעיליה", עוסקים בהרואיות הניצחון של מלחמת ששת הימים, שסחפה אז את החברה הישראלית והפריחה בה חלומות גדולים, שהתנפצו בשבר הלאומי שהגיע במלחמת יום כיפור, מה שגרר גם שבר פרטי בחיי הגיבורים. ב"גורודיש" היה זה אלוף שמואל גונן, גיבור הניצחון בששת הימים שהודח בעקבות מלחמת יום כיפור, ב"עיר הנפט" מדובר על עיוות מוסרי של ישראלים (כולל גיבורה ניצולת שואה) המחפשים את הכסף הקל והמהיר בסיני בין שתי המלחמות, ו"איסמעליה" עוסקת בשלושה חברים מאז מלחמת יום כיפור, והתנפצות החלומות והאידיאלים שלהם לאורך השנים.
במחזהו "מדריך למטייל בוורשה" (1995), עסק מיטלפונקט בהשפעת השואה על גיבוריו הישראלים, על היחס של בני הדור השני להוריהם ולעבר, מול המציאות בהווה. זאת, דרך ביקור של אם ניצולת שואה ובנה בוורשה המודרנית.
במחזה "תאונה" (2004), בדק את המצפון של בני האדם והיחס לזר בחברה הבורגנית, דרך תאונת 'פגע וברח' שבה נהרג עובד זר סיני.
ב-2006–2013 שימש מיטלפונקט כמחזאי הבית וכיועץ אמנותי של תיאטרון בית ליסין. במסגרת תפקידו זה שימש ב-2010 כשופט בפסטיבל "פותחים במה - פסטיבל בית ליסין למחזאות ישראלית". כמו כן נמנה ב-2012 על חבר השופטים של פרס קרן רבינוביץ' לתרגום מחזות על-שם עדה בן-נחום.
כתב ארבעה תסריטים לסרטי קולנוע: "שרגא קטן" (ביחד עם זאב רווח) וגם שיחק בו (1978) ו"בובה" (1987) שקודם לכן העלה אותם כהצגות תיאטרון, "ספר נשים" ו"שחקנים". כמו כן שיחק בתפקידי משנה בסרטים "שרגא קטן" (1978), ו"ב-72 לא הייתה מלחמה" (1995).
בשנת 2008 הוא השתתף לצד אשתו יעל בסרטו של בנם אלון שנקרא "בשידור חי" בתפקיד קצר של איש ברחוב.
מיטלפונקט נשוי לעיתונאית יעל דן ואב לשני ילדים מנישואיו עימה ולשני ילדים מנישואיו הראשונים. מתגורר בתל אביב.
גאלפסטרים 5

גאלפסטרים 5 (Gulfstream V) הוא מטוס מנהלים סילוני מהמתקדמים בעולם, מתוצרת חברת גאלפסטרים איירוספייס-ג'נרל דיינמיקס האמריקנית. מספר מטוסים מדגם זה נרכשו על ידי חיל האוויר הישראלי, ונכנסו לשירות ב-2005. בחיל האוויר הישראלי קיבל המטוס את הכינוי "נחשון".

גאלפסטרים 5

הגאלפסטרים 5 (מכונה גם G5) טס לראשונה ב-1995. הוא מסוגל לשאת 16 איש בתצורת מושבים סטנדרטית, ומסוגל לטוס למרחק של עד 6,500 מיל (12,038 ק"מ), מה שהפך אותו, בעת כניסתו לשירות, למטוס המנהלים הסילוני בעל הטווח הארוך ביותר שיוצר.

G550

שדרוג שנעשה למטוס, ששוחרר לשוק ב-2003, בעל ביצועים טובים יותר ומכונה גאלפסטרים G550 (גאלפסטרים V SP). הטווח הוגדל ל-6,750 מיל (12,501 ק"מ), בעיקר הודות להפחתת הגרר. דבר זה הפך את הגאלפסטרים 550 למטוס המנהלים הסילוני בעל הטווח הארוך ביותר בעולם. תא הטייס של המטוס כולל ארבע תצוגות מתוצרת הניוול ו"מערכת ראייה משופרת" (EVS - Enhanced Vision System), מצלמת אינפרה-אדום המציגה תמונה המתקבלת על תצוגה עלית. ה-EVS מאפשרת למטוס לנחות בתנאי ראות נמוכה. מחיר המחירון של מטוס זה עומד כיום (2006) על כ-46 מיליון דולר, וזמן ההמתנה למסירה הוא יותר משנה.
מבחינה חיצונית, מטוס זה נבדל מהגאלפסטרים 5 בכך שיש לו חלון נוסעים שביעי בצידו השמאלי (בניגוד לשישה בצד השמאלי ושישה או שבעה בצד הימני).

G500

ה-G500 היא גרסה של ה-G550 בעלת טווח קצר יותר, שנכנסה גם היא לשירות בשנת 2003. היא בעלת מראה חיצוני זהה, כמו גם תא טייס זהה, אולם גרסה זו לא כוללת את מערכת ה-EVS כציוד סטנדרטי, אם כי היא זמינה כאופציה. היא גם בעלת נפח דלק קטן יותר, מה שמגביל את טווחה ל-5,800 מיל. מחיר המחירון של מטוס זה עומד כיום (2006) על 38 מיליון דולר.

ארצות הברית

למטוסי גאלפסטרים 5 ו-550 גרסה צבאית תחת הכינוי "C-37". משרתים בחיל האוויר האמריקני לצורך הטסת בכירים בממשל האמריקאי ומשימות מחלקת ההגנה האמריקאית כמו כן המטוס משמש את משמר החופים האמריקני.
במאי 2002 הפך משמר החופים האמריקני את אחד ממטוסי ה"C-37A" למטוס הפיקוד המבצעי וכינה אותו "CG-01".

ישראל

בנובמבר 2001 נחתמה עסקה בין חברת "אלתא" לחברת "גאלפסטרים" לצורך רכישת מספר מטוסי גאלפסטרים G500 ו-G550 ושדרוגם על-פי דרישות חיל האוויר הישראלי. המטוס הראשון נחת בבסיס לוד ב-26 ביוני 2005. בחיל האוויר הישראלי קיבל המטוס את הכינוי "נחשון". למטוסים שתי תצורות: מטוס לאיסוף מודיעין אותות המכונה "נחשון שביט" (G-500), ומטוס מכ"ם המכונה "נחשון עיטם" (G-550). המטוסים נקלטו בטייסת 122 שכונתה בעבר "טייסת הדקוטה" ושינתה את שמה ל"טייסת הנחשון", ושסיסמתה היא "מעל ומעבר". בסך הכול רכשה ישראל חמישה מטוסי נחשון.
ניקולאי דה קאוורי

ניקולאי דֶה קאוֶורי ( באיטלקית Nicolay de Caveri חי בתחילת המאה ה-16) היה קרטוגרף יליד הרפובליקה של ג'נובה באיטליה. המפה שערך, מפת קאוורי, היוותה בסיס למפת ולדזמילר משנת 1507 שמנתוניה הוכן גלובוס יגלוניקוס. קאוורי שירת את מלך פורטוגל ובשל כך הייתה לו גישה למידע שהגיע מספנים פורטוגלים.
המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית

המועצה לבניינים גבוהים וגידול עירוני (באנגלית: Council on Tall Buildings and Urban Habitat - CTBUH) היא ארגון בינלאומי בתחום של בניינים גבוהים ו"תכנון אורבני בר קיימא". 
המועצה היא מוסד ללא כוונת רווח. היא הוקמה באוניברסיטת ליהיי בשנת 1969, שם היא שכנה עד אוקטובר 2003 כאשר עברה למכון הטכנולוגי של אילינוי בשיקגו. המועצה מכריזה בתקשורת על "הבניין הגבוה ביותר בעולם", והוא מהווה סמכות על הגובה הרשמי של בניינים גבוהים. המשימה המוצהרת שלה היא ללמוד ולדווח "על כל ההיבטים של תכנון, עיצוב, בנייה של בניינים גבוהים."

אירועים

המועצה מארחת כנסים שנתיים בקונגרס העולמי שהיא מקיימת מדי כמה שנים. הקונגרס הראשון נערך ב-1972 באוניברסיטת ליהיי, בית לחם, פנסילבניה. קונגרסים עולמיים נוספים התקיימו בפריז (1977), שיקגו (1986), הונג קונג (1990), אמסטרדם (1995), מלבורן (2001), ניו יורק (2005), דובאי (2008) ושאנגחאי (2012). ב-2019 שב הקונגרס לשיקגו, לציון חמישים שנה להקמת הארגון.
המועצה מעניקה פרסים למבנים גבוהים בעולם מדי שנה, עם ארבעה פרסים אזוריים באמריקה, אירופה, אפריקה, אסיה, אוסטרליה. כמו כן, מוענקים ארבעה פרסים אזוריים כאשר כל אחד מקבל את "פרס בניין גבוה הטוב ביותר באופן כללי". יש גם שני פרסי הוקרה לכל החיים החל משנת 2010. פרסים אלו הוצגו בכנס וארוחת ערב שהתקיימו במכון אילינוי, הקמפוס של טכנולוגיה. בשנת 2012 הוסיפה המועצה שני פרסים חדשים על חדשנות וביצועים.
פוטומטר

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
הרבה לפני שפותחו רכיבים אלקטרוניים רגישים לאור, מדידות פוטומטריות נערכו באמצעות אמידה ויזואלית מקורבת לפי העין. השטף הלומינלי של מקור אור הושווה עם הבהירות של מקור סטנדרטי. בפוטומטר נעשה שימוש כך שעוצמת ההארה ממקור האור הנחקר משתווה לזו של המקור הסטנדרטי, שכן העין האנושית יכולה להעריך בהירות שווה. היחס בין עוצמות התאורה של שני המקורות ניתן לחישוב באמצעות ידיעת מקדם ההגברה היחסית של הפוטומטר והמרחק בין נקודת המדידה לכל אחד ממקורות האור, שמהם ניתן לקבוע, בעזרת חוק היפוך הריבוע, את ההספק של כל אחד ממקורות האור.
צורה "פרימיטיבית" של פוטומטר, שלעיתים קרובות ניתנת כתרגיל מעבדה בסיסי, היא זו של דף נייר עם כתם שמן עליו שהופך אותו לשקוף יותר. אם מציבים את הדף בין שני מקורות אור, אז מקבלים - בהנחה שלאזור כתם השמן 100% שקיפות ולדף הנייר (ללא הכתם) יש 100% החזרה - שהכתם ייעלם לגמרי כאשר עוצמות ההארה משני צידיו יהיו שוות, שכן הדף יהיה בעל בהירות אחידה ולא ניתן יהיה להבחין בין הכתם לשאר הדף. בדרך זו ניתן לקבוע את היחס בין עוצמות התאורה של שתי המנורות לפי המיקום המדויק בו מוצב הדף כאשר כתם השמן נעלם.
שיטות הערכה פוטומטריות כאלו היו נפוצות עוד לפני פיתוח הפוטומטרים הראשונים. במאה ה-19 נעשתה התקדמות רבה בפיתוח פוטומטרים השוואתיים, עם התפתחות האסטרונומיה והצורך בקטלוג כוכבים לפי הבהירות הנצפית שלהם. ההבדל בין מדידות פוטומטריות ארציות לשמיימיות הוא שבאחרון המרחק אל מקורות האור אינו ידוע, ורק הבהירות הנצפית ניתנת למדידה ישירה. כיוון שכך, עקרונות הפעולה של הפוטומטרים הראשונים התבססו על היכולת לייצר דמויות סמוכות של כוכבים מרוחקים על כיפת השמיים (מרוחקים זוויתית), ועל היכולת "לכוונן" את הבהירות הנצפית של כוכבים שונים מבעד לעינית הפוטומטר.
במאה ה-20 נעשו קפיצות טכנולוגיות של ממש בחישת אור, אשר הפכו את הפוטומטרים ההשוואתיים למיושנים למדי, עם גילוי טבעו הדואלי של האור, לפיו האור הוא גם זרם של "חבילות" אנרגיה (פוטונים) זעירות. כיוון שכך, רתימת האפקטים השונים הקשורים באינטראקציה של אור וחומר (כדוגמת האפקט הפוטואלקטרי) אפשרה לבנות רכיבים אלקטרוניים שמפיקים פלט חשמלי היחסי לעוצמת האור הפוגע בהם. רכיבים כאלו מודדים את הספק האור הפוגע בצורה עצמאית לגמרי, ללא כל צורך באמידה מקורבת לפי העין.

עקרונות פעולה של פוטומטרים

רוב הפוטומטרים המודרניים נעזרים בפוטורזיסטורים, פוטודיודות ומכפילורים כדי לחוש את עוצמת האור. על מנת שיוכל לנתח את הרכב האור, האור המגיע לפוטומטר מועבר קודם דרך מסנן אופטי או מונוכרומטור, המאפשרים לבודד תחום תדירויות צר של האור ולמדוד את עוצמתו. בדרך זו פוטומטרים יכולים לשמש כדי לפענח את ההרכב הספקטרלי של האור הפוגע.

שימוש בפוטומטרים בצילום

פוטומטרים משמשים כדי לקבוע את זמן החשיפה האופטימלי בעת צילום. במצלמות מודרניות, הפוטומטר הוא בדרך כלל רכיב מובנה בהן. כיוון שהתאורה בחלקים שונים של התמונה משתנה, פוטומטרים מתקדמים מודדים את עוצמת האור בחלקים שונים של התמונה הפוטנציאלית ונעזרים באלגוריתם כדי לקבוע את החשיפה הטובה ביותר לתמונה הסופית, תוך התאמת האלגוריתם לסוג התמונה הרצוי.
גארט רייזמן

החיים המוקדמים

גארט רייזמן נולד במוריסטאון‎ שבניו ג'רזי וסיים ב-1986 את לימודיו בתיכון פרסיפני וב-1991 סיים את לימודיו בתוכנית של ג'רום פישר בנושא ניהול וטכנולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה וקיבל את המאסטר ואת הדוקטורט שלו בהנדסת מכונות מן המכון הטכנולוגי של קליפורניה בשנת 1992 ו -1997 בהתאמה.

הקריירה שלו בנאס"א

ביוני 2003, שימש רייזמן כאוקונאוט במשימת Neemo5 במעבדה התת- ימית של אקווריאוס כשחי ועבד מתחת לפני המים ארבעה עשר ימים.
רייזמן הוקצה כחבר צוות ארוך זמן בתחנת החלל הבינלאומית. הוא היה מומחה המשימה 5 על סיפון משימת הsts-123 (במעבורת החלל אנדוור) ב-11 במרץ 2008. לאחר העגינה הוא השתתף בהליכת החלל הראשונה של המשימה. רייזמן נשאר על הסיפון כמהנדס טיסה 2 בחלק מהמשלחת ה-16 והיה חלק מהמשלחת ה-17. לאחר השלמת המשימה הוא חזר לכדור הארץ כשהיה מומחה המשימה 5 במשימת sts-124 ב-14 ביוני 2008. בזמן שהיה על תחנת החלל הבינלאומית הוא ראה שתי מעבורות חלל ואת התקנת הSpecial Purpose Dexterous Manipulator ואת ה pressurized section of the Japanese Experiment Module"Kibo".
רייזמן היה החבר היהודי הראשון בתחנת החלל הבינלאומית. הוא שלח ברכה מהחלל לעם ישראל בחגיגות יום העצמאות ה -60 למדינת ישראל, הוא גם עשה וידאו משעשע באיכות גבוהה של "יום בחייו של חבר צוות תחנת החלל". רייזמן היה חבר צוות של משימת ה-sts-132 אשר נסע בתחנת החלל הבינלאומית על סיפון מעבורת החלל אטלנטיס מ 14 - 26 במאי 2010. הוא השתתף בשתי הליכות חלל במהלך המשימה.

הקריירה שלו אחרי נאס"א

ב-4 במרץ 2011  spacex שרייזמן יצטרף אל החברה כמהנדס בכיר שאחראי על בטיחות האסטרונאוט וביטחון המשימה. לאחר מכן הוא קודם להיות הדירקטור של פעולות הצוות של החברה. 
I am excited to help SpaceX because I care deeply about the future of human spaceflight
— spacex
אני מאוד מתרגש לעזור לspacex בגלל שבאמת מאוד אכפת לי העתיד של חקר החלל, אמר גארט.
ב-31 במאי 2018 רייזמן הודיע כי יעזוב את עמדתו בחברה אבל יישאר "יועץ" של החברה, וציין כי לא יוכל להפקיד על עבודה כמלמד על טיסה לחלל באוניברסיטה הקרובה, אוניברסיטת דרום קליפורניה.

באינטרנט

גארט רייזמן הקליט תוכנית יום בחיי, סרטונים על פעולות שנעשות בחלל ורואיין מן החלל.

קשרו עם קרן רמון ואילן רמון

במהלך הכשרתו פגש גארט רייזמן את האסטרונאוט הישראלי הראשון, אילן רמון והשניים שמרו על קשר. לאחר מותו של אילן והקמתה של קרן רמון על ידי רונה רמון, רייזמן בא להרצות ולדבר על שירותו בחלל ועל חייו לתלמידים מכל רחבי הארץ שלומדים בתוכנית רמון ספייסלאב של קרן רמון.
מז"ל טוב 2

עלילה

בתחילת הסרט ניתן לראות את ריאן כשהוא ישן בתוך אוטו. לאחר מכן, הוא קם, יוצא מן האוטו וחבריו מתקשרים אליו שיגיע אל המעבדה שלהם בקולג'. הוא ממהר ובדרך פוגש את טרי וקרטר וממשיך אל המעבדה. בסמוך לכך, הוא מגלה כי בעקבות ניסוי שערך, נוצרה לולאת זמן המחזירה אותו ליום מסוים כל פעם מחדש. בשעה מסוימת באותו היום רוצח עם מסיכה של תינוק רוצח אותו, וזה מתעורר במכונית כל פעם מחדש.
לאחר מכן, מנסה ריאן לפתור את המצב כאשר הוא מפעיל מכונה אשר נוצרה במטרה ליצור לולאות זמן. המכונה יוצרת מעין יקום מקביל ומחזירה את טרי בחזרה אחורה. בשלב זה משתלב הסרט הראשון "מז"ל טוב". בסרט זה ניתן לראות קטעים מן הסרט הראשון. טרי מגלה מחדש כי בגלל ריאן היא מתעוררת באותו הבוקר כל פעם מחדש. היא לא מוכנה לחזור למצב בו הייתה בסרט הראשון ומפצירה בריאן לפתור את הבעיה.
בדרך, הם נתקלים שוב פעם ברוצח מן הסרט הקודם, ובלורי וחושדים כי השניים רוצחים את טרי כל פעם מחדש. לבסוף, דבר זה מתגלה כשקר ועוד מתגלה כי גרגורי אשר מנהל רומן עם לורי הוא הרוצח האמיתי. גרגורי הוא בעלה של אישה אשר עוזרת לו במעשיו. השניים בעצם נוקמים בטרי ובלורי. זאת בעקבות שאשתו של גרגורי גילתה כי הוא בוגד בה עם לורי. בסוף הסרט, מצליח גרגורי להשתלט על טרי וכשהוא בה להרוג אותה, מגיע קרטר אשר מסיח את דעתו. טרי מצליחה לברוח אך לאחר מכן מגיעה אשתו של גרגורי שיורה בלורי. בסמוך לכך, יורה גרגורי באשתו ומצהיר בציניות כי הוא מתגרש ממנה. בזמן שזאת מדממת למוות, טרי מצליחה להרוג את גרגורי.
בסוף הסרט, ניתן לראות כי ארגון מיוחד המתמחה בחקר הזמן מזמין את המדענים שבנו את המכונה היוצרת את לולאות הזמן במטרה להיעזר בהם ולשלוח בן אדם אל תוך לולאת זמן. דבר זה מוביל לכך שלסרט עתיד יהיה לצאת סרט המשך.

הפקה

ב-1 במאי 2018, בלאמהאוס הפקות הודיעו כי כריסטופר ב. לאנדון שביים את הסרט הקודם "מז"ל טוב", יביים את הסרט הזה גם כן, ואף יכתוב את תסריטו. בנוסף לכך, נודע כי בר מקרארי יהיה אחראי על הלחנת פסקול הסרט בדומה לפסקול הסרט הקודם.

צילומים

שלב הצילומים של הסרט החלו ב-14 במאי 2018, בניו אורלינס, לואיזיאנה.

הוצאה

הסרט עתיד לצאת לאקרנים ב-14 בפברואר 2019.
אמא פולאר

רקע משפחתי וצעירותה

אנט נולדה בשנת 1851 בעיר נוור. אביה קלוד בוטיאו עבד כפועל יומי בשדות הירק של הפרבר מוּאֶס בנוור, ואמה נהגה להביא בכל בוקר את הירקות הקטופים לשוק סנט-אריגל.
אנט, בעלת השכלה מועטה, עבדה מנעוריה במשק בית וכחדרנית אצל אדואר קוֹרוֹאיֶה, אדריכל ראשי אחראי על המונומנטים ההיסטוריים בצרפת.
בשנת 1872 נשלח האדריכל קורואייה לשקם את בניין המנזר שבמון-סן-מישל בנורמנדיה. יחד עם משפחתו הגיעה לשם גם אנט, העוזרת הצעירה. שם הכירה את ויקטור פולאר, בנו של האופה המקומי שהפך לבעלה. חתונתם התקיימה בפריז בכנסיית "סן פיליפ די רוּל" כשהאדריכל אדואר קורואייה היה שושבינה.
ככל הנראה הוא זה שתרם לארגון הטקס במקום כזה שלא היה נגיש לאדם עני מהפרובינציה.

"טט ד'אור"

במון-סן-מישל השלימה אנט פולאר לימודים בכתיב ובחשבון אצל נזירה מורה ביישוב. אחרי נישואיה, התחילו היא ובעלה לנהל פונדק צנוע הקרוי "ל'אוסטלרי דה לה טט ד'אור" (אכסניית "ראש הזהב" La Tête d'Or).
לקוחותיהם לא היו רבים: קומץ עולי רגל, כמה ארכאולוגים, אמנים ו"אנשי עולם", להבדיל מההמונים הגודשים בימינו את המקום. מה גם שבאותם הימים, לפני בניית הסכר, המבקרים היו תלויים במחזור הגאות והשפל ויכלו להגיע בהתאם אליו בכל שעה שביממה. משום כך היו צריכים להיות מוכנים להשביע את תאבונם מיד עם הגעתם.
אנט מצאה פתרון לבעיית ההסעדה הבלתי סדירה על ידי הגשה מידית של חביתה מתוצרתה, בזמן ההמתנה למנה העיקרית. החביתה טוגנה על אש שנדלקה מערמת עצים יבשים בתוך האח. את המוצר, שהיה ורדרד, עסיסי (baveux), חם וטעים להפליא, הגישה בעלת הבית בעצמה. בסופו של דבר הפכה החביתה גולת הכותרת של המקום, יותר מכל שאר המנות, הידועות בטיבן (כמו למשל הקוטלטים מטלה "פּרֶה-סָלֶה" (pré-salé), "סוטה" תפוחי-האדמה בחמאה, רונדלת (rouelle) בשר העגל ב"קסרול".
שם המטבח, וקודם כל, של החביתות, הביא לשגשוג מהיר של בית הארחה.

"אמא פולאר"

בשנת 1888 עזבו ויקטור ואנט פולאר את האכסניה הוותיקה שלהם כדי לרכוש את המלון "הוטל די ליון ד'אור" ("אריה הזהב"). הם הרסו אותו ובנו במקומו מלון מרשים ופונקציונלי ועל השלט נכתב: "לחביתה המפורסמת של אמא פולאר".
בהמשך גם ילדיה של אנט, ויקטור ואלפונס, פתחו בתי מלון שהתחרו ביניהם, לפי דוגמת הוריהם.

הפרסום

בית ההארחה של אמא פולאר זכה לפרסום רב הודות לאיכות החביתות והאירוח ה"ביתי". בעיתונים בפריז היה אפשר לקרוא: "אסור לבקר במון-סן-מישל בלי לטעום את החביתה". במהרה אלמונים וידועני התקופה, נסיכים ומלכים, דיפלומטים ומדענים, אמנים, פוליטיקאים וכוכבי במה וקולנוע התגודדו על יד האח של אמא פולאר. בלטה במיוחד גישתה האמהית הנעימה של בעלת המקום, שהייתה מגישה בפשטות שירות אישי תוך כדי יצירת רושם שאין היא נותנת משקל רב לעניינים "פחותי חשיבות" כמו עשיית החשבון וגביית התשלומים. בגלל גישה זאת אף היו לה הפסדים, אך היא העדיפה עד הסוף לא להעסיק קופאית או הרבה מלצרים.
עם לקוחותיה נמנו לאופולד השני, מלך הבלגים (שניסה פעם ללא הצלחה לקבל את הארוחה על הטראסה, בניגוד לנוהליה הקפדניים של אמא פולאר) וז'ורז' קלמנסו.

הפרישה

בשנות ה-20 של המאה ה-20 בנו לעצמם בני הזוג פוּלאר - בית יפה על ההר. ב-15 בינואר 1923 בנוכחות אורחים רבים בילו שם את "חתונת הזהב" שלהם.
אנט פולאר נפטרה ב-7 במאי 1931 ונקברה על יד בעלה בבית הקברות הקטן של מון-סן-מישל.

לקריאה נוספת

Andre Castelot - L'histoire à table Libraire Academique Perrin, Paris (אנדרה קסטלו - ההיסטוריה על יד השולחן 1972, הספרייה האקדמית פרן, פריז, 1972) (בצרפתית)
כפתן מרוקאי

הכַּפְתָּן (בערבית: قفطان, תעתיק מדויק: קפטאן) הוא לבוש מרוקאי מסורתי המסמל את תרבות העם לעיתים בעיר קזבלנקה וגם בשאר הערים במרוקו. 
את הכפתן לובשים במהלך חגיגות המימונה והחינה המרוקאית, שכן הוא סוג של שמלה העשויה מבדים מבריקים ויקרים, הרקומים באלמנטים וברקמות מוזהבות ותכשיטים ואביזרים עשירים למיניהם. אליו מתווספים אצל הנשים כתר או סרט שיער וטול תואמים, ואצל הגברים תרבוש בגוון ארגמן.
Master boot record

בארכיטקטורת ה־IBM PC, ה־Master Boot Record (בראשי תיבות: MBR) הוא סקטור האתחול (כלומר, הסקטור בהתחלה הלוגית של הדיסק הקשיח), שמכיל את רצף הפקודות הנחוצות לאתחול מערכת או מערכות ההפעלה.
ה־BIOS מעלה ומבצע את ה־MBR, שמכיל בדרך־כלל את טבלת המחיצות של הכונן, ובה משתמש המחשב כדי להעלות ולהריץ את חלק האתחול של המחיצה המסומנת בדגל הפעיל. התכנון מאפשר ל־BIOS להעלות כל מערכת הפעלה בלי לדעת בדיוק איפה להתחיל במחיצה. נכון ל-Windows XP ה־MBR מגביל את מערכת ההפעלה מלזהות מעל 2TB של דיסק קשיח (על מנת לזהות יותר מ-2TB צריך להשתמש ב-GPT). הדבר נובע מחישוב מתמטי של מגבלות ב-BYTE שנמצא בו. עם זאת, מיקרוסופט יצרה מס' אפשרויות raid בהם המערכת מתייחסת למספר דיסקים גדולים כאל דיסק קשיח אחד.

פריסת ה־MBR

|=================================|
| 446 הבתים הראשונים: אזור הקוד  |
|=================================|
| ערך טבלת המחיצות בגודל 16 בתים  |
|=================================|
| ערך טבלת המחיצות בגודל 16 בתים  |
|=================================|
| ערך טבלת המחיצות בגודל 16 בתים  |
|=================================|
| ערך טבלת המחיצות בגודל 16 בתים  |
|=================================|
|חתימת ה־MBR בגודל 2 בתים (0xAA55)|
|=================================|

אבטחת מידע

כיוון שה־MBR נקרא כמעט ברגע בו המחשב מתחיל לעבוד, וירוסים רבים השתמשו בו לפני שהאנטיוירוסים החלו להתריע על שינויים ב־MBR.
מתקפת אפס ימים

מתקפת אפס ימים (מאנגלית: Zero-day attack) הוא כינוי לשימוש בפרצת אבטחה שלא הייתה ידועה עד כה, על ידי תוקפים שונים. המילה "אפס" מתייחסת לכך שמאז פרסומה עברו אפס ימים (כלומר: זהו אותו היום). לרוב, נהוג בקרב מומחי אבטחה להתריע על פרצה לפני מועד פרסומה בקרב הציבור הרחב, ולאפשר לחברה המתגוננת זמן לחקור ולתקן אותה, ולהפיץ ללקוחותיה טלאי תיקון לפני שתפורסם. מכיוון שבמתקפת יום-אפס מפורסמת פרצה לא מוכרת לשימוש מיידי, אין לה עדיין תיקון וכמו כן מוצרי אבטחה שונים לא מכירים ולא מזהים אותה.

שימוש על ידי האקרים

קבוצת האקרים בשם "The Shadow Brokers" פרסמה מספר כלי אקספלויט שנגנבו מה-NSA, ביניהם כלים למתקפת אפס ימים.
באפריל 2017 פרסמה הקבוצה כלים מסוג זה המסוגלים לפרוץ למערכות Microsoft Windows ולמערכות האגודה העולמית לתקשורת פיננסית בין-בנקאית (SWIFT), המסלקה הבינלאומית הראשית של הבנקים בעולם. הקבוצה הציגה הוכחת יכולת של הכלים שהדליפה באתר הטכנולוגיה "Ars Technica".

הסרט "Zero Days"

הסרט "Zero Days"  הוא סרט תיעודי משנת 2016 המתעד לכאורה את מבצע משחקים אולימפיים, מבצע חשאי שניסה לחבל בתוכנית הגרעין האיראנית באמצעות סדרה של מתקפות אפס ימים.