google/wiki40b huggingface dataset:
שלושת הטנורים

שלושת הטנורים היה הרכב של שלושה זמרי טנור אופראיים, שהופיעו יחד בקונצרטים בשנות ה-90 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. ההרכב כלל את פלאסידו דומינגו, חוזה קררס ולוצ'אנו פבארוטי.
שיתוף הפעולה הראשון של השלישייה היה במופע במרחצאות קרקלה שברומא בערב שלפני גמר מונדיאל 1990 (שנערך באיטליה), ב-7 ביולי 1990, כאשר זובין מהטה מנצח על Orchestra del Maggio Musicale Fiorentino ו-Orchestra del Teatro dell'Opera di Roma. הרעיון לקונצרט זה היה של המפיק האיטלקי מריו דראדי, והמטרה שלו הייתה לגייס כספים למען קרן בבעלות קררס, וגם לערוך לקררס מעין קבלת פנים בחזרתו אל עולם האופרה, לאחר שהתגבר על מחלת סרטן הדם. 
לאחר הופעה זו המשיכו השלושה להופיע יחד: לקראת גמר מונדיאל 1994 הופיעו בפני 1.3 מיליארד צופים בשידור חי מאצטדיון דודג'רס בלוס אנג'לס,, עוד הופיעו ברחבת שאן דה מארס בפריז – תחת מגדל אייפל – במהלך מונדיאל 1998, וביוקוהמה במהלך מונדיאל 2002. הם הופיעו גם בערים ובמסגרות אחרות, ובדרך כלל באצטדיונים או ברחבות. 
הקונצרטים של ההרכב היוו הצלחה מסחרית רבה, והם לוו בסדרה של אלבומים רבי-מכר, כגון Carreras - Domingo - Pavarotti: the Three Tenors in Concert, שמחזיק בשיא גינס לאלבום הנמכר ביותר בתחום המוזיקה הקלאסית; The Three Tenors In Concert 1994; The Three Tenors: Paris 1998; The Three Tenors Christmas; ו-The Best of the Three Tenors. בהופעות מ-1990 ומ-1994 המנצח על התזמורת היה זובין מהטה, ובהופעה מ-1998 המנצח היה ג'יימס לוין.
סגנונם היה אופרה פופ. הרפרטואר של ההרכב כלל לא רק שירי אופרה, אלא גם שירים ממחזות ברודוויי ואף להיטי פופ. הם נהגו לפתוח את הופעותיהם עם האריָה Nessun dorma של פוצ'יני ועם השיר הנפוליטני "או סולה מיו".
תופעת "שלושת הטנורים" התקבלה בהתלהבות אצל חלק מחובבי האופרה, על הצגת התחום בפני הקהל הרחב, אך חלק אחר - השמרני יותר - בז לה ואמר כי מטרתו של ההרכב אינה "לשיר למיליוני המתקהלים", אלא "לשיר למיליוני הדולרים", שכן כל הופעה שלהם גרפה רווחים של מעל למיליון דולרים אמריקאיים עבור כל אחד מהשלושה, ועבור המנצח. מבקרים אחרים טענו כי ביצוע של ארְיות אופראיות באצטדיוני ספורט גדולים, כמו ומבלי, עם מערכות הגברה משוכללות, תורם מעט להבנה ולהערכה של האופרה.

בריאיון מ-1998 דומינגו הגיב לביקורות על ההרכב, ואמר: "אני מבין את התלונות של השמרנים, אבל לא ארצה לראות את אותם שמרנים בהופעה של שלושת הטנורים".
ב-6 בספטמבר 2007 נפטר פבארוטי, ובכך בעצם התפרקה השלישייה באופן סופי.
הצלב הספרדי

רקע היסטורי

עם פרוץ מלחמת האזרחים בספרד שלחה הממשלה הגרמנית יחידות של מתנדבים להילחם לצד הכוחות הלאומנים בהנהגת פרנקו - יחידות אלו נודעו כלגיון הקונדור. מעמדם כמתנדבים לא איפשר הענקת עיטור רשמי כאות הוקרה על הישגיהם הצבאיים ולכן בתום מלחמת האזרחים בספרד, עם שובם של המתנדבים הביתה ב-14 באפריל 1939, הוחלט בגרמניה ליצור עיטור חדש, בשם "הצלב הספרדי", שיוענק לחיילים שהצטיינו במלחמת האזרחים הספרדית.

דרגות

הצלב הספרדי הוענק בארבע דרגות, דרגת הצלב שהוענקה נקבעה לפי דרגת החייל וניסיונו בשדה הקרב, הייתה קיימת גם גרסה מיוחדת שהוענקה למשפחות הנופלים.

זהב עם יהלומים

הדרגה הגבוהה ביותר, הוענקה רק לאלה שהשיגו הישגיים גדולים בקרבות או גילו מנהיגות יוצאת דופן בשדה הקרב, רק 28 צלבים מזהב עם יהלומים הוענקו (רובם הגדול לטייסי קרב, בהם וולפרם פון ריכטהופן וורנר מלדרס).

זהב

הוענק לחיילים שהצטיינו בצורת אומץ לב או הישגים משמעותיים בשדה הקרב.
בסה"כ 1,126 צלבים מזהב הוענקו.

כסף

הוענק לחיילים שהשתתפו בקרבות מכריעים והיו בעלי ניסיון קרבי, הייתה קיימת גם גרסה של העיטור ללא חרבות שהוענקה לחיילים הלא קרביים שהצטיינו בתפקודם.
בסה"כ 8,304 צלבים מכסף הוענקו.

ברונזה

ניתן על פעולה של לחימה באויב, הייתה קיימת גם גרסה של העיטור ללא חרבות שהוענקה לחיילים הלא-קרביים בעבור שירות של שלושה חודשים.
בסה"כ 8,462 צלבים מברונזה הוענקו.

קרובי משפחה

צלב הכבוד של ליגיון קונדור לקרובי משפחה היה עיטור שהוענק לשארי הבשר (הורים, אלמנות, יתומים) של החיילים מליגיון קונדור שנפלו במהלך מלחמת האזרחים הספרדית.
בסה"כ 315 צלבי כבוד הוענקו.

עיצוב

העיטור מעוצב כצלב מלטזי שבמרכזו יש צלב קרס בין כל אחת מזרועות הצלב יש את סמל הלופטוואפה (כמחווה מכיוון שהלופטוואפה היווה 70% מליגיון קונדור) בגרסה ללוחמים יש שתי חרבות מוצלבות בין הצלב, בגרסה של הזהב עם היהלומים מסביב לצלב הקרס משובצים יהלומים, חלקו האחרוני של העיטור הוא חלק ומחוברת אליו סיכה המשמשת לענידת העיטור.
צלב הכבוד לקרובי משפחה הוא גרסה מוקטנת של הצלב לחיילים הלא קרביים בניגוד לשאר הדרגות הוא היה תלוי על סרט שחור עם צבעי הדגל הספרדי (אדום, צהוב, אדום) בשולי הסרט.
הכשרה תוך כדי עבודה

מאפיינים

בשיטה זו ניתן להתמחות במהירות בתהליכים המעשיים בתחום, אך התחום התאורטי מוזנח. כפועל יוצא מכך, עובד שהוכשר תוך כדי עבודה יידע בדרך כלל לתפקד במצב רגיל ביעילות רבה מבוגר לימודים עיוניים], אך ייתכן שייכשל בתפעול מצבים ייחודיים, בעוד הבוגר העיוני יוכל לנצל את הידע התאורטי לטובתו.
על מנת לאזן בין הקיצוניות השונות, נהוג לשלב הסמכות שטח או שלבי חפיפה גם בלימודים עיוניים-סדירים, כגון תקופת התמחות לאחר לימודי משפטים, שבה מחויב עורך דין על מנת לקבל הרשאה לעיסוק כעו"ד.

שימושים

הסמכת OJT מקובלת לצורך הכשרה מהירה של כח אדם איכותי במצבי קיצון. כך למשל בזמן חירום (כגון מלחמה) נהוג בחיל האוויר הישראלי להסמיך במהלך העבודה כח אדם זמין לצורך תגבור העבודה הנצרכת במהלך הלחימה, כגון חימוש מטוס קרב לפני תקיפה.
בישראל הנהיג משרד הכלכלה תמריץ כספי למעסיקים לעידוד הכשרה תוך כדי עבודה.
המדינה החופשית סקסוניה-אלטנבורג

היסטוריה

ב-13 בנובמבר 1918 התפטר ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הדוכסות, הפכה המדינה למדינה חופשית ברפובליקת ויימאר.
בשנת 1920 הצטרפה המדינה למדינת תורינגיה, לאחר שפרלמנט המדינה הכריע בעד המהלך, והפכה לאזור אלטנבורג בתורינגיה.
אגס

מאפיינים

עונת פריחת האגס היא האביב - בה פורח פרח צחור בעל ריח מתקתק. המאביקים הם חרקים אוספי אבקה וצוף, לרוב דבורים, הנמשכות לצבעם הבוהק של הפרחים ולריחם. מועדי הבשלת הפרי- מן הקיץ עד הסתיו המאוחר. פרי האגס דמוי תפוח והוא מכונה פרי מדומה מכיוון שהחלק הנאכל בו הוא מצעית הפרח, ולא השחלה המופרית.
בישראל גדל בר מין אחד של אגס - המין אגס סורי, הגדל באזור החורש הים-תיכוני. מטעים מסחריים של אגס תרבותי נפוצים מאוד בישראל.

האגס התרבותי

המין העיקרי אותו מגדלים באופן תרבותי עבור פריו בעולם המערבי מכונה אגס תרבותי (Pyrus communis), ולו כ-5,000 זנים, שמתוכם ידועים בשמותיהם כ-1000 זנים נפרדים שבויתו באופן נפרד. זהו עץ פרי גבוה ורחב-נוף שמסוגל להגיע לגובה של עד 17 מטרים בתנאי הגידול המתאימים. זני האגס המרובים שונים זה מזה בתכונות רבות, שהעיקריות בהן הן: גודל הפרי וצורתו, טיב הציפה - יבשה או עסיסית, רכה או קשה, כמות הסוכר וכמות המינרלים והוויטמינים.
למרות זניו הרבים של האגס, גדל בישראל זן עיקרי אחד הנקרא ספדונה. פריו בגודל בינוני, ירקרק, בעל ציפה דקה ועסיסית, מתמוססת ובעלת טעם טוב. הקטיף - מאמצע יולי עד ראשית אוגוסט. כושר השתמרותו טוב (באווירה מבוקרת אפשר לאחסנו אפילו עד אפריל). ה"ספדונה" הובא לארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20 מאיטליה, ביחד עם שני זני אגסים אחרים (ג'נטיל וקוסטיה), על ידי שמואל סבוראי מקיבוץ עין חרוד. ביחד עם רעייתו, שרה יצקר הוא גידל אותם בחלקה נסיונית של עצי פרי בקיבוצו. זנים אלו נקלטו היטב בישראל עקב היותם פחות רגישים להיעדר קרה בחורף.
לאגס התרבותי מספר מזיקים עיקריים: סס הנמר, כנימת הפרלטוריה, פילוקסרת האגס, עש התפוח, זבוב הפירות, גרב ומין מסוים של חיידק שקיבל את השם חירכון (Fire blight באנגלית) התוקף גם את האגס הסורי. בשנים האחרונות (מסוף שנות ה-90) תוקף חיידקים זה מטעים נוספים.

האגס בספרות הקדומה

האגס איננו מוזכר בתנ"ך, אך בדברי חז"ל ידוע האגס ומדובר בו בהזדמנויות שונות כגון: בנושא כלאיים, הרכבה ושביעית. האגס מתואר כעץ הקרוב לקרוסטמלין לעניין כלאיים והרכבה: "ובאילן-האגסים והקרוסטמלין, הפרישין והעוזררין אינן כלאיים זה בזה" (בבלי כלאיים, פ"א ,ד); "ר' יוסי בי ר' בון והתני אף הרוגייני' בשוקי של ציפורין היו מרכיבין קרוסטמלין על גבי אגס" (ירו' כלאיים, פ"א, ה"ד, ב', ע"א).

האגס באמנות

האגס מעוטר באמנות הרומית והביזנטית בציורי הקיר, בגילופי אבן ובפסיפסים מאיטליה, מטורקיה ומיוון. לעיתים האגס מלווה במיני פרות אחרים בתיאורים של מחרוזות צומח במסגרות של תמונות, האגס משובץ בצנצנות זכוכית מלאות פרות נאים, או מונח על מדפי מטבח עמוסי מצרכים, פרות וירקות.
באמנות של ארץ ישראל מהתקופה הביזנטית, האגס מעוטר רק בפסיפסים איכותיים ובעיקר בווילות פרטיות ובכנסיות מארץ ישראל. עיטורי האגס שכיחים בעיקר במבנים מאזורי יהודה, גליל והשומרון. אזורים אלו מקבילים לאזורים בהם קיימת תפוצה טבעית של האגס הסורי, אשר שימש כפרי מאכל בפני עצמו וגם שימש ככנה להרכבת מינים מתורבתים. גם כיום משמש עץ האגס הסורי ככנה לחקלאים מן המגזרים הערבי והדרוזי בגליל. בנוסף לכך אזורי ההר מאפשרים גידול יציב ואיכותי של עצים ממשפחת הוורדיים הזקוקים למנות צינון בחורף. האגסים עוצבו לראווה בפסיפסים כפרות בודדים במדליונים, הם הוצגו לראווה או להגשה בקערה או בצעיף וגם שולבו בתיאורים של עצים צעירים או בוגרים הנושאים עלווה עשירה ופרות גדולים, צבעוניים ומרשימים באיכותם.
הדיפת כדור ברזל

הדיפת כדור ברזל הוא ספורט אולימפי, אחד ממקצועות הזריקה שבמסגרת ענף האתלטיקה. במסגרת ספורט זה אדם הודף כדור ברזל במשקל כבד (7.26 קילוגרם לגברים ו-4 קילוגרם לנשים) למרחק הרב ביותר. ספורט זה נחשב כחלק ממשפחת ענפי הכוח המתפרץ.

כללים וחוקים

ההדיפה מתבצעת מתוך מעגל (בדרך כלל עשוי בטון) בקוטר 2.135 מטר. למעגל יש חלק קדמי, הפונה אל משטח דשא וחלק אחורי. בקדמת החלק הקדמי מותקנת מחיצה בגובה של כ-10 ס"מ הנקראת "מחסום כף-רגל" או "מפתן". משני צידי המחיצה יוצאות "קרניים" על הדשא ויוצרות מקטע משולש (גיזרה או "סקטור"). 
ההודף יכול להיכנס למעגל מכל צד, עליו להצמיד את כדור הברזל לצווארו, צמוד לסנטר, בשקע עצם הבריח ולהדוף אותו אל מחוץ למעגל, הרחק ככל האפשר בתוך תחום ה"סקטור" המצויר על הדשא, בתוך 60 שניות מן הרגע בו קראו בשמו. על מנת שההדיפה לא תפסל, על הכדור להיות לפחות בגובה הכתפיים של ההודף לאורך כל שלבי ההדיפה. אסור ששום חלק מחלקי גופו של ההודף, כולל חלקי בגד או נעל, יגעו במחיצת כף הרגל או מחוץ למעגל ההדיפה עד פגיעת הכדור בקרקע. חלקי גופו של ההודף יכולים לעבור את מעגל ההדיפה ומחיצת כף הרגל, כל עוד הם באוויר, ולא נוגעים במעגל. לאחר ההדיפה מותר לו לצאת ממעגל ההדיפה מצדו האחורי.
המרחק אליו נהדף הכדור נמדד כמרחק בין נקודת המגע הראשונה של הכדור בקרקע והנקודה בה נחתך היקף המעגל עם הקו בין מרכז המעגל לנקודת מגע זו.
אם כדור הברזל נוחת על או מחוץ לגבולות הגזרה, ההדיפה נפסלת.

תחרויות הדיפת כדור ברזל

תחרויות של הטלת אבנים או עצמים כבדים אחרים ידועות מזמנים קדומים. הומרוס סיפר על תחרויות כאלה באיליאדה. המשקל הנוכחי של הכדור בתחרויות גברים נקבע ב-1860, וב-1906 נקבעו צורותיו ומידותיו של השטח שממנו הודפים. תחרויות הדיפת כדור ברזל מתקיימות באליפות העולם באתלטיקה, באולימפיאדות (ענף ספורט בסיסי באולימפיאדה מאז חידושה לגברים ומאז אולימפיאדת לונדון (1948) לנשים) ועוד. כן מתקיימות תחרויות בבתי ספר ובמכללות, במשקלי כדור מופחתים לפי גיל המשתתפים. 
בדרך כלל ישנם שלושה "סיבובי" הדיפה לכל הודף משתתף. כל הדיפה נספרת למניין שלוש ההדיפות, אם פסל ההודף בשל אי-עמידה בכללים הוא אינו מורשה לחזור על ההדיפה. ההדיפה למרחק הרב ביותר נרשמת והזוכה הוא זה אשר נרשמה לו זריקה למרחק הרב ביותר.
רג'ינה טיילור

ביוגרפיה

טיילור נולדה בדאלאס, טקסס וגדלה באוקלהומה, שם סבלה והייתה מודעת למקרי גזענות רבים. טיילור היא בוגרת "אוניברסיטת מתודיסט הדרומית" שבדאלאס.
הפכה לפופולרית בתור שחקנית טלוויזיה בתחילת שנות ה-90 בהן הופיעה בתפקיד עוזרת הבית לילי הרפר בסדרת הדרמה "I'll Fly Away". טיילור ששיחקה בסדרה לצידו של סם ווטרסטון זכתה על תפקידה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד דרמטי לשנת 1992. במהלך שנות ה-90 שיחקה טיילור בפרויקט משותף של ספייק לי ושל מרטין סקורסזה "קלוקרס", בדרמה המשפטית של אדוארד זוויק "אומץ תחת אש" בתפקיד מרדית' אשתו של הפרקליט הצבאי קולונל סרלינג (דנזל וושינגטון) ובמותחן המשטרתי "המתווך" בתפקיד קארן אשתו של המתווך דני רומן (סמואל ל. ג'קסון). בשנת 1999 זכתה לביקורות אוהדות על הופעתה בתפקיד הפרקליטה אניטה היל בסרט הטלוויזיה "צדק משונה".
בשנת 2006 החלה טיילור לשחק בסדרת הפעולה שיצר דייוויד מאמט "היחידה" בתפקיד מולי בליין, אותו מילאה במשך ארבע עונות הסדרה.
קאמיל בלטאזאר

קאמיל בלטאזאר (ברומנית: Camil Baltazar‏; 7 בספטמבר 1902 - 27 באפריל 1977) היה משורר ומתרגם יהודי רומני שכתב בשפה הרומנית.
בלטאזאר נולד בפוקשאן בשם לאופולד גולדשטיין או לֵיבו גולדנשטיין. הוא טיפח את החרוז המסורתי ואת השירה האינטימית בתקופה שבין מלחמות העולם. הוא עסק גם בתרגום מגרמנית ומאנגלית לרומנית. בעיקר תרגם יצירות של אריך מריה רמרק, פרל בק, היינריך מאן ותומאס מאן.
למרות שפרסם שמונה ספרי שירים בתקופה שבין 1947-1976, הוא נדחק בהדרגה לקרן זווית.
בנובמבר 1941 היה כלול בין הסופרים היהודים שמכירת ספריהם נאסרה והם הוכרזו בני ערובה.
דן לואיס

קריירה

בתחילת דרכו שיחק לואיס במועדונים מקומיים באזור של כפר הולדתו מירדיי, לפני שעבר ללונדון והצטרף לקלפטון אוריינט. פריצתו התרחשה ב-1924 כאשר הצטרף לארסנל מהליגה הראשונה. הופעת הבכורה שלו במדי ארסנל הייתה במשחק נגד אברטון ב-15 בנובמבר 1924; המשחק הסתיים בניצחון 3 - 2 לטובת ארסנל, ולואיס שיחק בעמדת השוער ב-13 המשחקים הבאים. הרצף נפסק ב-14 בפברואר 1925 לאחר שלואיס ספג חמישה שערים במשחק בית מול האדרספילד טאון.
לואיס חלק את אפודת השוער הראשון עם ג'וק רובסון וביל הרפר לאחר מינויו של הרברט צ'פמן לתפקיד המאמן ב-1925, אך תוך זמן קצר הפך לשוער הבכיר של ארסנל, בעיקר לאחר עזיבתם של רובסון והרפר ב-1926 וב-1927 בהתאמה. הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ויילס הייתה בתיקו 3 - 3 מול נבחרת אנגליה ב-12 בפברואר 1927. הוא השתתף בשני משחקים נוספים, שהאחרון שבהם היה התבוסה 0 - 6 לנבחרת אנגליה בסטמפורד ברידג' ב-20 בנובמבר 1929.
שפל הקריירה של לואיס בארסנל היה גמר גביע ה-FA מול קארדיף סיטי ב-1927; היה זה הגמר הראשון של ארסנל, והוא הסתיים בהפסד 0 - 1 בגלל טעות של לואיס. בדקה ה-74 בעט החלוץ יואי פרגוסון לעבר לואיס, שהיה אמור לעצור את הבעיטה הקלה. אולם, במהלך הזינוק החטיא לואיס את הכדור ונתן לו מכה במרפקו, שגרמה להסטת הכדור לכיוון השער. הניצחון הזה היה היחיד של מועדון וולשי בגמר גביע ה-FA. לואיס האשים את אפודתו החדשה, וטען שהצמר היה יותר מדי עבה מכדי לאפשר לו לתפוס את הכדור כראוי. 
לואיס היה השוער הראשון של ארסנל בשלוש העונות שלאחר משחק הגמר. אולם, כאשר המועדון העפיל לגמר גביע ה-FA ב-1930 לואיס הוחלף על ידי צ'ארלי פרידי, כיוון שהמאמן הרברט צ'פמן חשש שלואיס לא יצליח להתמודד עם הלחץ. המשחק הסתיים בניצחון 2 - 0 על האדרספילד טאון, והיה זה התואר הראשון בתולדות ארסנל. הביטחון העצמי של לואיס היה בשפל, ובעונה שלאחר מכן הוא מיעט לשחק בעיקר לאחר החתמתם של ביל הרפר (קדנציה שנייה) וג'רארד קייזר. הוא השתתף ב-169 משחקים במדי ארסנל בכל המסגרות, ובמאי 1931 הועבר לג'ילינגהאם.
לואיס השתתף רק בשישה משחקים במדי ג'ילינגהאם, וככל הנראה פרש לאחר מכן.
סטפנוס הרביעי

ביוגרפיה

סטפנוס היה בנו של אציל רומאי בשם מרינוס, והשתייך לאותה משפחה אשר השתייכו אליה גם האפיפיורים סרגיוס השני ואדריאנוס השני. בגיל צעיר הוא גדל בארמון לטרן במהלך תקופתו של אדריאנוס הראשון, ותקופת קודמו של סטפנוס, האפיפיור לאו השלישי, הוא הוסמך לראשונה כתת-דיאקון ולאחר מכן הוסמך לדיאקון. הוא היה מאוד פופולרי בקרב העם הרומאי, ותוך עשרה ימים מיום מותו של לאו השלישי, ב-22 ביוני 816, הוא הוכתר בבזיליקת פטרוס הקדוש וקודש כבישוף של רומא. נראה כי הבחירות המהירות שלו היו ניסיון של אנשי הדת הרומית להבטיח כי הקיסר הרומי הקדוש לא יוכל להתערב בבחירות.
מיד לאחר ההכתרה שלו הוא ציווה על העם הרומאי להישבע בנאמנות למלך הפרנקי ולקיסר הרומי לואי החסיד, ולאחר מכן שלח סטפנוס שליחים לקיסר להודיע לו על בחירתו, ולהסדיר פגישה בין השניים לנוחיות הקיסר. בהזמנתו של לואי יצא סטפנוס מרומא באוגוסט 816, וחצה את האלפים יחד עם ברנרד, מלך הלומברדים, שהוזמן ללוות את סטפנוס לקיסר. בתחילת אוקטובר נפגשו האפיפיור והקיסר בריימס, שם השתטח לואי שלוש פעמים לפני סטפנוס. במיסה ביום ראשון, ה-5 באוקטובר 816, הקדיש סטפנוס את המשקה ומשח את לואי כקיסר, והניח כתר על ראשו, שטען כי הוא שייך לקונסטנטין הגדול. באותו זמן הוא גם הכתיר את אשתו של לואיס ארמנגרדה של הסביי, והצדיע לה כאוגוסטה . אירוע זה נראה כניסיון של האפיפיורות ליטול תפקיד בהכתרת הקיסר, דבר שהוטל בספק על ידי ההכתרה העצמית של לואי בשנת 813.
בזמן שהיה אצל לואי, הקיסר נתן לסטפנוס מספר מתנות, כולל עיזבון קרקעות (קרוב לוודאי בוונדוברה-סור-בארס) שהוענקו לכנסייה הרומית. הם גם חידשו את הברית בין האפיפיורים למלכי הפרנקים, המאשרים את זכויות היתר של הכנסייה הרומית, ואת המשך קיומה של מדינת האפיפיור שהוקמה לאחרונה. סטפנוס גם העלה את הבישוף תיאודולף מאורליאן לדרגת ארכיבישוף, וגרם ללואי לשחרר מגלותם את כל האסירים הפוליטיים שהיו במקור מרומא, שהוחזקו על ידי הקיסר בעקבות הסכסוך שהטריד את תקופת שלטונו של האפיפיור לאו השלישי. סטפנוס גם הורה כי כל הגברים והנשים שגרו תחת שלטונו של שרודגאנג ממץ יישארו במנזרים נפרדים, וכי יחזיקו את הבתים תחת חזקת רכוש משותף. הוא גם הסדיר כמה אוכל ויין הם יכולים לצרוך.
לאחר ביקור ברוונה בדרכו חזרה מריימס, סטפנוס חזר לרומא לפני סוף נובמבר 816. כאן הוא הפסיק כנראה את מדיניותו של לאו השלישי להעדיף אנשי כמורה על האצולה. לאחר החזקת ההסמכה המסורתית של הכוהנים והבישופים בדצמבר, המאשרת את רכושו של מנזר פרפה, בתנאי שכל יום ינסו הנזירים לדקלם מאה "קיריה", וכן תשלום שנתי לכנסייה הרומית של עשרה סולידוס מוזהבים, מת סטפנוס ב-24 בינואר 817. הוא נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש, ופסקליס הראשון נבחר לאפיפיור במקומו. סטפנוס הועלה למדרגת קדוש של הכנסייה הקתולית .
הרמן, נסיך ויד

ביוגרפיה

הרמן נולד ב-22 במאי 1814 בנויוויד, דוכסות נסאו, ליוהאן אוגוסט קרל, נסיך ויד ולסופיה אוגוסטה, נסיכת זולמס-בראונפלס, בתם של וילהלם, נסיך זולמס-בראונפלס ואוגוסטה פרנציסקה, נסיכת זאלם-גרומבאך.
בשנת 1834 התגייס הרמן לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט משמר הקירסירים. בשנת 1836 מת אביו יוהאן אוגוסט קרל, נסיך ויד, והרמן ירש את תאריו. בשנת 1839 הועלה הרמן לדרגת האופטמן, ובשנת 1845 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הלנדווהר ה-29 (נויוויד ה-1).
בשנת 1842, ייסדו 20 אצילים גרמנים, את Adelsverein - החברה להגנה על מהגרים גרמניים בטקסס, ולאחר שהתארס הרמן עם מריה, נסיכת נסאו, בתו של וילהלם, דוכס נסאו, שעמד בראשות החברה, הצטרף אף הוא לחברה.
החברה הקימה את ניו ויד, טקסס, כמה קילומטרים מצפון לניו בראונפלס על נהר גואדלופה הממוקם בצד המזרחי של מחוז קומאל, וכן הקימה את ויד, טקסס במחוז לאבאקה, אולם בשנת 1846 יותר מ-300 מתיישבים גרמניים מתו באזור ניו בראונפלס ממגפה.
בשנת 1847 התברר כי בשל חובות וחילוקי דעות, יש לנקוט בגישה חדשה, כדי להציל את המוניטין וההשקעות של האצילים. בעקבות כך החל מנהל העסקים של הרמן, אוגוסט פון ביברה, להתערב באופן פעיל בענייני החברה. בשנת 1851 נבחר הרמן לנשיא החברה, ובעקבות כך השתלט ביברה באופן מלא על ניהול הארגון. ביברה נאבק יותר מעשר שנים לפרוע את חובות החברה, ולהחיות את תוכנית ההגירה.
בשנת 1858 הועלה הרמן לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1861 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-5 במרץ 1864 מת הרמן בנויוויד, ובנו וילהלם, נסיך ויד ירש את תאריו.
הורה אביב פרדס חנה

להקות הורה אביב פרדס חנה מייצגות את היישוב פרדס חנה-כרכור מאז סוף שנות ה-80. הלהקות בעלות רפרטואר עשיר ומגוון של יצירות מחול ופולקלור ישראלי. הן משתתפות במגוון רב של מופעים, פסטיבלים ואירועים בארץ ובעולם.

אופי הפעילות

הלהקות נתמכות על ידי מתנ"ס פרדס חנה ופועלות במבנה שלו. הן מונות כ-250 רקדנים. המנהלת האמנותית והכוריאוגרפית של הלהקות היא רוני רובינשטיין-גלפרט, בוגרת סמינר הקיבוצים. 
בפסטיבל כרמיאל 2009 הגיעה הלהקה למקום שלישי בתחרות הכוראוגרפיה, בריקוד "אחרי שנסעת", ב-2012 הגיעה למקום שני בריקוד "האר את עיניו" וב-2014 הגיעה שוב למקום השלישי בריקוד "באר בשדה".
השכבה הצעירה מחולקת לארבע קבוצות גיל ועובדת במהלך השנה בעיקר בתחום "שעשועי המחול", תוך התייחסות מקצועית לצד הטכני וכהכנה ללהקות הייצוגיות בהמשך השנים. תלמידי השכבה הצעירה משתתפים במופע המתקיים מדי שנה בסמוך לחג השבועות.
להקות המחול בשכבה הבוגרת מחולקת לארבע שכבות גיל. במהלך השנה משתתפות במגוון רחב של הופעות, אירועים ופסטיבלים.
עאהד עזאם

קריירה

עזאם גדל במחלקת הנוער של הפועל חיפה, ועלה לקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת 2011/2012. ב-4 בדצמבר 2011 ערך הופעת הבכורה בליגת העל כאשר פתח בהרכב הקבוצה בניצחון 0-2 על מכבי תל אביב. את שער הבכורה שלו בליגת העל כבש עזאם בדצמבר 2013, בתיקו 1-1 מול מכבי פתח תקווה. 
ב-11 בספטמבר 2014 חתם בעירוני קריית שמונה לארבע שנים, ששילמה תמורתו כ-650 אלף שקלים. ב-20 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 0-3 על הפועל תל אביב. ב-18 באוקטובר כבש את שערו הראשון במועדון, בניצחון 0-3 על מכבי פתח תקווה. 
ב-5 ביולי 2015 חזר להפועל חיפה במסגרת עסקת העברתו של רועי שוקרני שעשה את הדרך ההפוכה, אולם כבר בתחילת העונה קרע את הרצועה הצולבת ולא שותף במשחקי הקבוצה בעונה זו. 
ב-10 בינואר 2017 חתם בהפועל בני לוד מהליגה הלאומית. 
ב-30 ביולי 2017 חתם עזאם בהפועל רובי שפירא חיפה מליגה א'. 
ב-1 בנובמבר 2018 חתם במכבי עירוני קריית אתא מליגה א'. 
ב-27 ביולי 2019 חתם לעונה אחת במכבי אחי נצרת.

נבחרת ישראל

עזאם שיחק בכל נבחרות הנערים והנוער של ישראל, ובשנת 2011 צורף לסגל הנבחרת הצעירה. ביוני 2013 היה חלק מסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערך בישראל.
קוולאר

שימושים עיקריים

בגלל שסיב זה חסין אש, חסין בפני כדורים ועמיד בפני חתכים, הוא משמש לאריגת בגדי מגן כגון אפודי מגן (שכפ"צים), כפפות מגן, קסדות ועוד.
לקוולאר שימוש צבאי נרחב לצורכי מיגון, הן מיגון אישי והן מיגון לכלי רכב. אפודי מגן נגד התנקשויות עשויים לרוב מקוולאר, בעוד שאפודי מגן צבאיים כוללים שכבה נוספת של לוח קרמי על מנת להגן גם מפני תחמושת רובים שחזקה יותר מתחמושת אקדחים.
חוטבי עצים משתמשים בכפפות קוולר כדי להגן על ידיהם. גם ביצור צמיגים רדיאליים, רכבי חלל ועוד, משתמשים בקוולר.
בקוולאר משתמשים גם במכל דלק של מכוניות פורמולה 1 מפני שהוא חזק, מאוד גמיש וחסין אש.
בתעשיית מכוניות על : מארז גוף דגם מכונית הספורט ה"GTA ספאנו" בנוי מיציקת סיבי פחם בתוך גוף הרכב, שזורים עם טיטניום וקוולאר.
מפה קונפורמית (קרטוגרפיה)

בקרטוגרפיה, מפה קונפורמית היא מפה שבה זוויות (בין מעגלים גדולים) על כדור הארץ (ספירה או אליפסואיד) נשמרות תחת פעולת המיפוי, כלומר המפה היא העתקה קונפורמית במובן המתמטי.

תכונות

ניתן להגדיר הטלה (מיפוי) קונפורמית כהטלה שהינה משמרת-זוויות מקומיות בכל נקודה על כדור הארץ. לכן, כל צורה קטנה על כדור הארץ היא כמעט דומה לדמות שלה על המפה. ההטלה משמרת את היחס בין האורכים של כל שני קטעים בגבולות התחום הקטן; כל מחווני טיסו של ההטלה הם מעגלים.
באופן כללי, הטלות קונפורמיות משמרות רק צורות קטנות. צורות גדולות מתעוותות תחת פעולת המיפוי, אפילו במקרה של מיפוי קונפורמי.
בהטלה קונפורמית, כל צורה קטנה היא דומה לדמותה, אולם יחס הדמיון (קנה מידה או יחס ההגדלה) משתנה ממקום למקום. זה מסביר מדוע הטלות קונפורמיות מייצרות עיוותים בקנה המידה הגלובלי (כלומר ממפות את המשטח במדויק בקנה מידה "קטן" אך לא בקנה מידה "גדול").
בהטלה קונפורמית, מעגלים גדולים וקווי רוחב נחתכים בזוויות ישרות במפה. ההפך אינו בהכרח נכון. דוגמאות הנגד לטענה ההפוכה כוללות הטלות שמעבירות אלמנט שטח על המשטח המיוצג לאלמנט שטח בעל שטח שווה במפה (למשל, היטל למברט אזימוטלי משמר שטח). הטלות כאלו מותחות את קווי הרוחב וקווי האורך ביחסים שונים. לפיכך, קווי האורך והרוחב עדיין נחתכים בזוויות ישרות במפה, אולם הטלות אלו לא משמרות זוויות אחרות, כלומר אינן קונפורמיות.

קנה מידה קטן

מפות שמייצגות כיוונים, כמו מפות ימות או מפות אווירונאוטיות, מיוצגות בעזרת מפות קונפורמיות. מפות שמשתמשים בהן כדי לתאר ערכים אשר הגרדיאנטים (נגזרות כיווניות מרביות) שלהם חשובים, כמו למשל מפות מזג אוויר המציינות לחצים אטמוספיריים, מיוצרות גם הן בעזרת הטלות קונפרמיות.

קנה מידה גדול

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
פרידריך קראנביטר

ביוגרפיה

הוא נולד ביולי 1903 לשוטר אדולף קראנביטר ולקרולינה באחוזת וילדסוט. תחילה למד בבית הספר בשרדינג, לאחר מכן בגימנסיה בווילהרינג. ברם, עקב השקפותיו הרדיקליות סולק מהגימנסיה והמשיך את לימודיו בעיר ריד אים אינקראייס .
לאחר השלמת לימודיו עבר לווינה, שבה למד משפטים ועבד כמאבטח במקביל. ב-1934 סיים תואר ראשון במשפטים.
כבר בעת לימודיו, במרץ 1931, הצטרף למפלגת הפועלים הגרמנית הלאומנית-סוציאליסטית. במרץ 1934 הצטרף לאס אס (חבר מספר 340 578) ובמרץ 1938 עבר במחלקת הגסטאפו בווינה.
בשנים 1940–1942 עמד בראש מחלקת II G (האמונה על בדיקת דואר, האזנות לשיחות טלפון ואבטחת אישים באירועים ציבוריים).

מלחמת העולם השנייה

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ולאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות, ב-25 בינואר 1942 הוא מונה למפקד משטרת הביטחון הנאצית ושירות הביטחון בעיר חרקוב שבאוקראינה. בעת מילוי תפקידו היה מעורב בחיסול יהודים בסיוע משאיות גז וניהל הוצאות להורג המוניות סמוך לעיר והיה אחראי לרצח אלפים. בהוראותו נרצחו 40 ילדים בבית החולים המקומי. לאחר שהצבא האדום שחרר את חרקוב, במשפט שנערך בעיר בדצמבר 1943 הואשם ברצח 40,000 איש
משנת 1943 עבד בגסטאפו בעיר ורונה תחת פיקודו של גרופנפיהרר אס אס וילהלם הרסטר. בתפקיד זה היה אחראי לאספקת רשימות יהודים למשלוח למחנות ההשמדה בפולין ולמחנות ריכוז בגרמניה. ב-12 ביולי 1944 הוציא להורג 70 אסירים במחנה פוסולי כאקט של ענישה. ביוני 1944 קיבל את עיטור צלב הברזל מדרגה 2. בעקבות התקדמות בעלות הברית הועבר מטה הגסטאפו לעיר בולצאנו ומיולי 1944 ועד פברואר 1945 שילח יהודים רבים למחנות. בהוראתו הוצאו להורג ב-12 בספטמבר 1944 23 אסירים.

לאחר המלחמה

ב-13 במאי 1945 נעצר על ידי צבא ארצות הברית בבולצאנו והאמריקאים הסגירו אותו לידי הבריטים שכלאו אותו במחנה רימיני. בתחילת 1948 הועבר לידי פיקוד החקירות הפליליות של צבא ארצות הברית (United States Army Criminal Investigation Command) וביוני אותה שנה הוסגר לידי רשויות אוסטריה שכלאו אותו מחנה בפייסטריץ-אנ-דר-דראו.
בסופו של דבר בית משפט אוסטרי גזר עליו שנת מאסר אחת בלבד בשל חברותו במפלגה הנאצית וב-15 ביולי 1949 שוחרר. הוא מצא עבודה במפעל פלסטיק בעיר ולס ולאחר עבד כפקח ביטוח משריפות באוסטריה עילית. 
הוא מת מסרטן בשנת 1957.

דמותו בתרבות

הסופר האוסטרי לודביג לאהר (Ludwig Laher) בספרו "גורקי" תיאר את סיפור חייו של קראנביטר.
Sigma Xi

Sigma Xi היא חברת כבוד בינלאומית למדענים ומהנדסים אשר הוקמה בשנת 1886 באוניברסיטת קורנל.
לחברה כ-60,000 חברים בכ-500 סניפים, רובם בארצות הברית. לאגודה 20 סניפים בקנדה ועוד סניפים בודדים בכ-20 ארצות. החברות באגודה היא בהזמנה בלבד. מדענים צעירים מתקבלים כחברים על תנאי ומקבלים חברות מלאה רק לאחר שהוכיחו הישגים גבוהים. מדי שנה מצטרפים אל האגודה כ-5000 חברים חדשים. האגודה מוציאה לאור את המגזין המדעי American Scientist.
במהלך השנים כ-200 מחברי האגודה היו זוכי פרס נובל, בהם אלברט איינשטיין, לינוס פאולינג, אנריקו פרמי, פרנסיס קריק וג'יימס ווטסון.