google/wiki40b huggingface dataset:
צמח דוד

צמח דוד היא כרוניקה היסטורית בשני חלקים שחיבר רבי דוד גנז (1541 - 1613) הכוללת את דברי ימי ישראל ודברי ימי העמים מבריאת העולם ועד לזמנו של המחבר.

המחבר

רבי דוד גנז חי ופעל רוב ימיו בפראג במאה ה-16 והיה תלמידם של הרמ"א והמהר"ל מפראג, ובהשפעתם הרבה לעסוק בתחומי מדע מגוונים, מלבד השכלתו התורנית הרחבה. חיבר ספרים רבים בהיסטוריה, מתמטיקה וגאוגרפיה, אך רובם לא הגיעו לידינו. שני ספריו המפורסמים הם ספרו ההיסטורי "צמח דוד" שפורסם עוד בחייו, ומחקרו האסטרונומי "נחמד ונעים" שפורסם כ-130 שנה לאחר מותו.
ספרו זה מצטרף לשורת ספרי היסטוריה שנכתבו על ידי יהודים לאורך המאה ה-16, והוא הראשון שנכתב על ידי יהודי אשכנזי.

תוכן הספר

בספר שני חלקים. החלק הראשון סוקר את תולדות עם ישראל החל מאדם הראשון ועד לימיו של המחבר. בחלקו השני מתוארים תולדות העמים.
את ספרו פותח גנז במילים "בשנה הראשונה של היצירה ברא הקדוש ברוך הוא מאין מוחלט בששת ימי בראשית את השמים ואת הארץ וכל צבאם, וביום השישי ליצירה נוצר אדם הראשון". מבריאת העולם מתוארים תולדות עם ישראל דרך תקופת המקרא, ימי בית שני ושנות הגלות עד לזמנו, כאשר הפסקאות האחרונות בחלק זה מנציחות את חכמי דורו של המחבר. 
בחלקו השני של הספר מתוארים מאורעות ההיסטוריה העולמית הכללית, אותם הוא מחלק לארבע תקופות לפי ארבע המלכויות המופיעות בנבואת דניאל: בבל, מדי, פרס ואדום. בהקדמת חלק זה מונה המחבר את ספרי דברי הימים מהם שאב את תוכנו של חלק זה, תוך כדי דיון באמינות דבריהם. בנוסף הוא מצרף "התנצלות" מה מקום יש לספר העוסק בהיסטוריה של אומות העולם, ומה התועלות אותן ניתן להפיק מקריאת "סיפורי שמועות, דברי מלחמות ושאר חידושים" המצויים בחלק זה.    
חלק זה נפתח בשנת א'רל"ה, בסיפור הצפת "שליש העולם" על ידי האוקיינוס, בתקופתו של קינן בן אנוש. סיומו של החלק השני בשנת 1592 בתיאור המלחמה בין האימפריה המוסלמית הטורקית לבין צבאות נוצריים. משפט הסיום של גנז הוא "עושה שלום במרומיו הוא יעשה שלום ביניהם ועל ישראל אמן". בחלק זה עושה המחבר שימוש גם בספירה הנוצרית, החל משנת 1 לספירה. 
גנז מציין כי חידושו לעומת ספרים דומים הוא ברציפות של המאורעות המנויים בספרו ללא דילוג, שנה בשנה, לפי מניין השנים העבריות המקובל. הבדל נוסף הוא בכתיבת המאורעות באופן כרונולוגי ללא אריכות ופירוט אותם יוכל למצוא הקורא בספרים בהם השתמש לצורך כתיבת ספרו.  
את מקורותיו מונה גנז בהקדמתו לחלק הראשון: ספרי התנ"ך, סדר עולם רבה וסדר עולם זוטא, אגרת רב שרירא גאון, הקדמת הרמב"ם למשנה, ספר הקבלה לראב"ד, ספר יוחסין השלם, שלשלת הקבלה, וספרים נוספים. בנוסף למקורות אלו השתמש גנז גם ב"ספרי זכרונות העמים", אך יחד עם זאת הוא מציין בהקדמת החלק השני "שבכל מקום שיש בו צד התנגדות נגד דברי אגדת חז"ל, אפילו כמלא נימא, ידיחו את דברינו, והיו כלא היו".

מהדורות הספר

הספר "צמח דוד" הודפס בפראג בשנת שנ"ב (1592), עוד בחייו של גנז וזכה להצלחה רבה. הוא הופיע במהדורות רבות ואף תורגם ללטינית וליידיש. במהדורות מאוחרות הוסיפו המדפיסים לחיבורו המקורי את "סיפורי הדורות וקורות העתים" אשר עברו מימי המחבר ועד זמן ההדפסה. 
מהדורה חדשה של הספר, בצרוף מבואות והערות, יצאה לאור בידי פרופ' מרדכי ברויאר בשנת 1983.
שלום פ' דורון

ביוגרפיה

שלום פרץ (דיק) דורון, בן לאון דיקמן וסופי לבית רפפורט, נולד בשם פריץ דיקמן למשפחה ציונית, אשר החזיקה בבעלותה טחנת קמח. נולד בווינה אוסטריה, לשם היגרה המשפחה בזמן מלחמת העולם הראשונה. גדל בעיר סטניסלבוב שבאוסטרו-הונגריה (כיום שונה שמה לאיוונה פרנקובה והיא שייכת לאוקראינה). אחיו הבכור יעקב (קובה) דיקמן, נולד ב-1914.
דורון היה פעיל בתנועת הצופים היהודית ובעקבות כך עזב את בית המשפחה ועלה לארץ ב-1936 (בהיותו בן 18) למורת רוחם של הוריו, מתוך אידאולוגיה ציונית. עלייתו התאפשרה הודות לאישור עליה, "סרטיפיקט", מהאוניברסיטה העברית בירושלים, שם התקבל ללימודי היסטוריה ויחסים בינלאומיים. בהמשך עבר ללמוד משפטים במסגרת בית הספר למשפט אנגלי בירושלים, שם סיים את לימודי והוסמך כעורך דין.
בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס יחד עם נוער בני ברית לצבא הבריטי כדי להלחם בנאצים. יצא לקורס קצינים ושירת כסגן מפקד מחנה שנלר בדרגת סרן.
בתום המלחמה חזר ללימודים ועבד כשומר לילה במלון וינה, ואז התקבל לעבוד בבנק פויכטוונגר בירושלים, שם קודם לתפקיד מנהל הסניף ונשאר בעבודתו זו בבנק עד שנת 1963. את השכלתו הכלכלית רכש באופן בלתי פורמלי ממנהלי הבנק, פרנץ וינקלר ויעקב לאו פויכשטוונגר, ומחותנו שמחה גליקסון שהיה ברוקר בבורסה בתל אביב.
בשנת 1963 הצטרף לחברת הכשרת היישוב, ובשנת 1965 מונה למנכ"ל החברה. בשנים 1986–1988 שימש יו"ר הכשרת היישוב. בשנת 1968 מונה דורון על ידי ראש הממשלה לוי אשכול להיות מרכז ההכנות לוועידה הכלכלית הראשונה.

דורון היה נשיא לשכת ההגנה של בני ברית, יזם ופעל להקמת המרכז העולמי של בני ברית בירושלים, היה יושב ראש המרכז העולמי במשך שנים רבות, עמד בראש הוועד המנהל של מוסד בני ברית לילדים בבית וגן בירושלים ויזם את הקמת בית הלל באוניברסיטה העברית בהר הצופים.
דורון היה פעיל שנים רבות בהסברה ובפרשנות של הנעשה בשוק ההון בכלל ובבורסה, בין השאר לחברי ועדות הכספים והכלכלה של הכנסת.
היה בעל פינה קבועה בתוכנית כלכלית ברדיו לסיכום השבוע בבורסה, חבר דירקטוריון של החברה הממשלתית למדליות, חבר בית הדין לענייני עבודה בירושלים, חבר בית דין לחוזים אחידים, חבר בית דין לחוק עובדי המדינה וקונסול כבוד של אסווטיני בישראל בשנים 1977–2009.

חיים אישיים

בשנת 1952 נשא לאשה את כרמלה גליקסון. ב-1956 נולד בנו הבכור גל, וב-1959 בנו הצעיר עדיאל. התגורר בירושלים.
אנציקלופדיה של המחנות והגטאות

אנציקלופדיה של המחנות והגטאות, 1933–1945 (אנגלית: Encyclopedia of Camps and Ghettos, 1933–1945) היא אנציקלופדיה בהוצאת מוזיאון השואה האמריקני אשר בגרסתה הסופית תכלול מידע על כל המחנות והגטאות בתקופת השלטון הנאצי.
אנג'לה קרטר

מהלך חייה

נולדה כאנג'לה אוליב סטאלקר באיסטבורן, מזרח סאסקס, ב-1940, לסופיה אוליב והוג אלכסנדר סטאלקר. בתקופת מלחמת העולם השנייה פונתה קרטר מלונדון המופגזת ליורקשיר כדי להתגורר עם סבתה. כנערה מתבגרת היא סבלה מאנרוקסיה. לאחר שסיימה את לימודיה בחטיבה העליונה בסטויאהם וקפלהם, בדרום לונדון, היא הלכה בעקבות אביה והחלה לעבוד כעיתונאית בקרודון אדוורטייסמנט.
קרטר למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת בריסטול. היא הייתה נשואה פעמיים; נישואיה הראשונים היו ב-1960 לפול קרטר. גירושיהם התרחשו ב-1972. ב-1969 היא השתמשה בכספי הזכייה שלה מ"פרס סומרסט מוהם" כדי לעזוב את בעלה, ועברה להתגורר בטוקיו לשנתיים. את ניסיונה בטוקיו היא מתארת בספרה: "Nothing Sacred" כחוויה ממנה היא למדה מה המשמעות של להיות אישה. שם היא גם הפכה לפמיניסטית. קרטר המשיכה לפרסם כתבות רבות על חוויותיה בעיתונים ובספרים.
לאחר מכן תיירה קרטר בארצות הברית, אסיה ואירופה, כאשר היא נעזרת לשם כך בשליטתה בשפות צרפתית וגרמנית. בחלק ניכר משנות ה-70 המאוחרות ושנות ה-80 של המאה העשרים, בילתה קרטר כסופרת מרצה במספר אוניברסיטאות באנגליה.
ב-1977 נישאה קרטר למארק פיירס, שאיתו הביאה לעולם את בנה. ב-1979 יצא לאור ספרה "חדר הדמים". בנוסף להיותה סופרת בעלת דמיון פורה, תרמה קרטר מאמרים רבים בעיתונים בריטיים ידועים, כמו למשל הגרדיאן ואינידיפנדנט. חלקם קובצו בספרה Shaking a Leg. כמה מסיפוריה הקצרים הושמעו ברדיו, והיא גם כתבה שתי תסכיתים לרדיו. שניים מספרייה עובדו לסרטים, כאשר היא לוקחת חלק פעיל בעיבוד.
זמן קצר לפני שנפטרה החלה קרטר לכתוב ספר המשך לספרה של שרלוט ברונטה, "ג'יין אייר". אמנם היא לא סיימה אותו, אך הותירה אחריה עלילת המשך בסיסית לרומן הידוע. אנג'לה קרטר נפטרה בביתה בגיל 51 ב-1992 בביתה בלונדון כתוצאה מסרטן הריאה.

עבודותיה

מתוך מגוון עבודותיה, הספר "חדר הדמים" (הקיבוץ המאוחד, 1997) הוא היחיד שתורגם לעברית.
חיים סלומון

ביוגרפיה

נולד בירושלים לר' יואל משה סלומון, ממייסדי נחלת שבעה ופתח תקווה.
שנות ילדותו הראשונות עברו עליו בכפר יהודיה ליד פתח תקווה, בעת שאביו השתתף בפועל ביסוד המושבה פתח תקווה. בגיל 18 חזר עם הוריו לירושלים, למד בישיבת עץ חיים, ובזמן זה גם השתלם בשפות ובהשכלה כללית.
בגיל עשרים החל לעסוק במסחר תרופות יחד עם גיסו משה גוטל לוין, ובהמשך היה אחד משלושת מייסדי מפעל התרופות "סלומון, לוין ואלשטיין" – לימים הבסיס לחברת הפרמצבטיקה "טבע".
במקביל סייע לאביו בענייניו הציבוריים. עם פטירת אביו ואחיו יוחנן דוד בשנת תרע"ג, החליפם כחבר ועד בית החולים ביקור חולים והיה פעיל בבניית הבניין החדש, שבו שוכן המוסד עד היום. כן היה פעיל בהקמת בניין בית הרב הראשי וביסוד בית הכנסת ישורון.
אחרי מלחמת העולם הראשונה התמסר לעסקנות צבורית של ההנהגה היהודית בעיר ירושלים. ב-1924 נתמנה על ידי המושל סר רונלד סטורס לחבר עיריית ירושלים מאפריל 1927 אף שימש כסגנו של ראש העיר ראע'ב נשאשיבי.
היה פעיל בהקמת השכונות החדשות – בית וגן, בית הכרם ושכונת רחביה, בה בנה את ביתו ברחוב רמב"ן ונבחר לוועד השכונה.
כן הוא שימש כמה שנים חבר ועד הקהלת וזמן מסוים אף נשיא הוועד. בשנים 32–1929 היה חבר הועד הלאומי. בזמן מאורעות תרפ"ט ייצג את היישוב יחד עם יצחק בן צבי, וזאת בזמן שרוב חברי הנהגת היישוב היו בחו"ל לרגל כינוס הקונגרס הציוני. כשפורסם הספר הלבן השני נסע ב–1930 ללונדון יחד עם פנחס רוטנברג ודוד רמז להביע את התנגדות היישוב לתוכן המסמך. הופעת המשלחת הוסיפה להתנגדות היהודית למסמך, מה שהביא ל פרסום איגרת מקדונלד, ששימשה נסיגת–מה מהספר הלבן.
במלחמת השחרור היה פעיל בהנהגת "ועדת המוסדות לענייני ירושלים" שדאג, לחלוקת המזון ולהפעלת משטר ומשמעת בעיר, שהייתה נתונה תחת מצור. לאחר קום המדינה כיהן כחבר במועצת עיריית ירושלים העברית הראשונה. סלומון נמנה עם שנים עשר מדליקי המשואות הראשונים בטקס פתיחת יום העצמאות ב-1952.
נפטר בירושלים בגיל 81 ונקבר בבית הקברות סנהדריה.
ריקולה

ריקולה (Ricola) היא חברה שווייצרית המייצרת סוכריות נגד שיעול וכאב גרון מתערובות של עשבי מרפא.

היסטוריה

בשנת 1924 רכש אמיל וילהלם ריכטריך מאפייה שהתמחתה בריבות שונות בעיירה לאופן שליד בזל. בשנת 1930 ייסד ריכטריך את החברה "Confiseriefabrik Richterich & Co". ב-1940 יצר לראשונה תערובת של 13 עשבים שהיו הבסיס לסוכריות הריקולה. בשנות השישים החברה עברה לבעלות בנו של אמיל, האנס, אשר שינה את שמה לריקולה, שם הנגזר מראשי התיבות של שם החברה הישן.
כיום מנוהלת החברה על ידי פליקס ריכטריך, נכדו של אמיל. החברה מפיצה סוכריות ביותר מ-50 מדינות, מעסיקה כ-400 עובדים ובעלת מחזור שנתי של 245 מיליון פרנק שווייצרי.
צ'פלין (סרט)

תקציר העלילה

זכרונותיו של צ'פלין מתחילים בתקופה הקשה שחי בלונדון עם אמו האנה (ג'רלדין צ'פלין) ואחיו החורג סידני. האנה היא זמרת כושלת המתקשה לכלכל את ילדיה. באחת ההופעות זורקים עליה חפצים אבל הילד צ'ארלי עולה על הבמה ומבצע את השיר וזוכה לתשואות. המצב בבית מידרדר וצ'ארלי ואחיו נשלחים לבית מחסה. לאחר שחרורם מידרדת האם והם נאלצים לאשפזה במוסד לחולי נפש.
צ'ארלי מתחיל להופיע בעיקר בתפקיד של שיכור. אחיו המבוגר סידני (פול ריס) מכיר לו את המפיק פרד קרנו (ג'ון ת'או) שמתרשם ממנו ומחתים אותו על חוזה. צ'פלין מתאהב בשחקנית צעירה בשם הטי קלי (מוירה קלי) ומבקש את ידה אך היא מסרבת.
צ'ארלי ואחיו מפליגים עם להקתו של קרנו להופעות בניו יורק. צ'ארלי מצליח ומקבל הזמנה להופיע בסרטיו של המפיק מאק סנט (דן אקרויד). בתחילה הוא מופיע סרטים קצרים ולא מרשים במיוחד אבל לאחר שהוא ממציא את דמות הנווד הוא מתחיל להתפרסם ולביים את סרטיו בעצמו עד מהרה הוא עוזב את סנט ומקים חברת הפקה משלו בעזרת אחיו סידני.
ב-1921 חוזר צ'פלין לאנגליה ומתקבל בכבוד מלכים אבל כשהוא נכנס לבר עם אנשים מדלת העם הוא נתקל בדברי שנאה על התרחקותו מהעם ועל השתמטותו במלחמת העולם הראשונה וחוזר מיד לארצות הברית לשם הוא מביא את אמו הבלתי שפויה ומעניק לה מגורים והשגחה עד סוף חייה.
הוא מקים ביחד עם דאגלס פיירבנקס (קווין קליין) את חברת יונייטד ארטיסטס אך מתעקש עדיין להופיע בסרטים אילמים.
צ'פלין נמשך לנשים צעירות. אשתו הראשונה, מילדרד האריס (מילה יובוביץ') הייתה בת 16, השנייה ליטה גריי (דבורה מור) ממנה נולדו לו שני בנים והשלישית הייתה פולט גודארד (דיאן ליין) אתה הופיע בסרט "זמנים מודרניים".
דעותיו הליברליות והשקפותיו הסוציאליות של צ'פלין עוררו את זעמו של ג'ון אדגר הובר, ראש ה-FBI, והוא התחיל לצבור עליו מידע ותיק עבה על כך שהוא חשוד בקומוניזם.
סידני משתדל לשכנע את צ'ארלי לא להפיק את הסרט "הדיקטטור הגדול" היות שרוב האמריקאים הם בדלנים וזה יכעיס אותם אך צ'ארלי לא משתכנע.
הובר מנסה כל הזמן למרר את חייו של צ'פלין. שחקנית צעירה טוענת שהוא אבי בתה, אך למרות שבדיקות סוג הדם מראות שאין הוא האב, מארגן הובר משפט ראווה עם תובע ארסי (ג'יימס וודס) שמטיח בצ'פלין שהוא בכלל אורח בארצות הברית. המושבעים קובעים שצ'פלין חייב לשלם דמי מזונות לילדה עד גיל 21.
לבסוף נפגש צ'פלין עם אונה או'ניל (מוירה קלי) הצעירה ממנו ב-40 שנה. הוא מפליג אתה ללונדון להצגת בכורה של "אורות הבמה" אך הם מקבלים מברק שכניסתו בחזרה לארצות הברית אסורה.
כעבור שנים מקבל צ'פלין בשווייץ מכתב מהאקדמיה האמריקאית לקולנוע להגיע לארצות הברית ולקבל פרס על מפעל חיים. הוא מסרב אך אונה משכנעת אותו.
הסרט מסתיים כשצ'פלין יושב על כסא גלגלים בחושך בשולי הבמה לפני שהוא ניגש לקבל את הפרס וברקע מוקרנים קטעים ממיטב סרטיו לקול תשואות הקהל.
פופקורן

הכנה

הכנת הפופקורן נעשית על ידי חימום גרגירי תירס עד אשר מעטפת הגרגיר מתפקעת תחת לחץ הקיטור הנוצר בתוכו. התפקעותו של הגרגיר ושחרור לחץ הקיטור שבו מפיחה את תוכן הגרגיר ויוצרת מרקם אוורירי בצורה אופיינית. חימום הגרגירים נעשה באמצעות חימום בסיר בישול, תנור מיקרוגל, מחבת או בעזרת מכשירים מיוחדים לייצור פופקורן. בדרך כלל מוסיפים לגרגרי התירס לפני חימומם מלח ושמן או חמאה. 
קיימות דרכים שונות כדי לגרום לפקיעת גרעיני הפופקורן. קיימות גם שקיות פופקורן מוכנות מראש, המכילות כבר מלח וחומרים נוספים. 
בפופקורן (ללא תוספת שמן ומלח) אחוז גבוה של סיבים תזונתיים והוא אינו מכיל נתרן, שומן וסוכר. 
בעולם המערבי יש המלצה שלא לתת פופקורן לתינוקות, מחשש לחנק מגרעין התירס.
צורת הכנה אחרת של פופקורן היא בתוספת סוכר או דבשה, והפיכתו לפופקורן קרמל מתוק.

היסטוריה

פופקורן היה מאכל מקובל אצל האינדיאנים של אמריקה המרכזית (לרוב באזור פרו של היום) אשר שימש גם כתכשיט. הפופקורן הקדום ביותר שנמצא הוא משנת 3600 לפני הספירה, ויש הערכות שהוא מלפני שנת 4700 לפנה"ס; הוא נמצא בניו מקסיקו. המתיישבים האירופאים למדו מהאינדיאנים להכין את הפופקורן. 
במאה ה-19, הפופקורן נמכר על ידי רוכלי רחוב ברחובות, בפארקים ובירידים. בשנת 1893 יוצרה מכונת פופקורן ניידת שיועדה לרוכלי הפופקורן, על ידי חברה משיקגו. החל מ־1912 התחילו במכירת פופקורן באולמות קולנוע ועם הזמן נוצר קשר אסוציאטיבי בין פופקורן לקולנוע.
בימי השפל הגדול היה הפופקורן אחד החטיפים היחידים שאנשים יכלו להרשות לעצמם, ועסקי הפופקורן פרחו ושגשגו. זמן קצר אחר כך, פרצה מלחמת העולם השנייה. ארצות הברית שלחה את כל מלאי הסוכר שלה לחייליה מעבר לים, ואזרחיה נשארו ללא חטיפים מתוקים. הדבר סייע עוד יותר למכירות המוצר.
היסטוריה של הסכסוך הישראלי-פלסטיני

האוכלוסייה היהודית והאוכלוסייה הערבית ברחבי ארץ ישראל

חלק זה מציג את הנתונים הדמוגרפיים של האוכלוסייה היהודית והאוכלוסייה הערבית בארץ ישראל, מדינת ישראל, וביהודה והשומרון וחבל עזה במהלך שתי המאות האחרונות אשר מבוססים על נתונים ממפקדי האוכלוסין וממסמכים רשמיים אשר מתארים את ההרכב הדמוגרפי באזורים הללו. בערך דמוגרפיה של ישראל תוכלו לקבל סקירה מפורטת יותר של ההרכב הדמוגרפי הנוכחי של כלל האוכלוסייה במדינת ישראל.
פריצת גבולות

מבנה הספר

הספר כולל את סיפור חייו של אלון אולמן, ואת הפיכתו למנטור מצליח. בשנת 1994 הוא עבר קריסת ריאה במהלך טיסה מטורקיה לארץ, ובעקבות כך נכרתה חלק מריאתו. לאחר האירוע, מצבו הרפואי השברירי הביא אותו לנסות למתוח את הגבולות הפיזולוגים, ולאתגר את עצמו. בגיל 41 הוא נרשם לתחרות איירון-מן באריזונה, מתחרויות הספורט הקשות בעולם. אחרי כשמונה חודשים של אימונים הוא הצליח לשחות 3.8 קילומטר, לרכוב על אופניים 180 קילומטר (כמו המרחק מתל אביב לקריית שמונה) ואז לרוץ מרתון (42 קילומטר), וכל זה ברצף של קצת יותר מ-12 שעות. זו הייתה נקודת המפנה בחייו. וכדבריו "כשחציתי את קו הסיום הבנתי שאת האושר הזה משיגים כשמגשימים מטרות שיא. כשאתה עושה משהו שמרגש ומפחיד אותך, אתה מרגיש שצמחת". במהלך השנים לאחר מכן השלים אולמן את התחרות עוד שלוש פעמים.
בעקבות הצלחתו בתחרות השתנתה תפיסת עולמו של אולמן, והוא הבין שכל אדם מסוגל לממש את חלומותיו, ובלבד שיעשה זאת בדרך המתאימה ועם הדרכה צמודה. בעקבות כך הוא הקים את חברת "הקוד המנצח", שבמסגרתה הוא מעביר סדנאות והרצאות על פריצת גבולות. הספר משלב תובנות, תבניות פעולה ומודלים להצלחה, השזורים בסיפור חייו של אולמן, הניתנים ליישום בצורה קלה, ויכולים לשנות את גישתו של האדם לחיים ולהוביל אותו להצלחה, וכמו שאולמן מסיים את ספרו "בסוף - כולם מתים. בדרך חלק גם חיים".

הצלחת הספר

עם הוצאתו הפך הספר להצלחה גדולה, והוא נמכר בלמעלה מ-40,000 עותקים. בשל ההצלחה קיבל הספר אות פלטינה מאת התאחדות הוצאות ספרים בישראל.
נורם ואן ליר

נעורים ומכללות

ואן ליר נולד בעיר מזרח ליברפול שבאוהיו, וגדל במידלנד, פנסילבניה. בשנת 1965 הוביל את קבוצת הכדורסל של "תיכון מידלנד" לאליפות התיכונים של פנסילבניה, לאחר שניצחה את כל 28 משחקיה באותה עונה. בין השנים 1966–1969 למד באוניברסיטת סנט פרנסיס, ושיחק עבור קבוצת הכדורסל שלה לצד הרכז קווין פורטר.

קריירה מקצועית

ואן ליר נבחר על ידי קבוצת שיקגו בולס בבחירה ה-34 של דראפט ה-NBA לשנת 1969, והועבר לפני תחילת העונה לסינסינטי רויאלס. בעונת הרוקי שלו שיתף פעולה בקו האחורי עם אוסקר רוברטסון, שעזב בסיום אותה עונה והוחלף ברכז הצעיר נייט ארצ'יבלד. מבחינה התקפית, עונת 1970/1971 הייתה עונת השיא של ואן ליר, כשרשם שיאי קריירה של 16.0 נקודות ו-7.1 ריבאונדים בממוצע למשחק, וכן הוביל את ה-NBA עם 10.1 אסיסטים למשחק. במהלך עונתו השלישית נשלח בטרייד לשיקגו בולס, במדיה שיחק עד סיום עונת 1977/1978, והפך לאחד משחקניה האהודים ביותר. ואן ליר והקלע ג'רי סלואן הרכיבו קו אחורי הגנתי וקשוח במיוחד, ולצד הפורוורדים בוב לאב וצ'ט ווקר הפכו את הבולס לאחת הקבוצות המובילות ב-NBA לאורך שנות ה-70. אחת הפעולות האופייניות לואן ליר הייתה סחיטת עבירות תוקף, כשהתייצב בזריזות לפני שחקני ההתקפה עליהם שמר. בתקופתו של ואן ליר בשיקגו הגיעה הקבוצה 5 פעמים לשלב הפלייאוף, והעפילה פעמיים לסדרת גמר המערב (ב-1974 ו-1975).
לקראת עונת 1978/1979 חתם בקבוצת מילווקי באקס, ושוחרר ממנה ב-22 בינואר, לאחר 38 משחקים בלבד. בסיום אותה עונה הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 32.
בין השנים 1971–1978 נבחר ואן ליר 8 פעמים ברציפות לאחת מחמישיות ההגנה של העונה, והשתתף בשלושה משחקי אולסטאר. בעת פרישתו דורג שמיני בתולדות ה-NBA וראשון בתולדות הבולס הן באסיסטים (5,217) והן בחטיפות (767) לאורך הקריירה.
ב-26 בפברואר 2009 נפטר ואן ליר בביתו שבשיקגו, בגיל 61. מאוחר יותר באותו יום נפטר גם מאמן העבר של שיקגו בולס ופיניקס סאנס, ג'וני "רד" קר.
דאשי

דָּאשִי (ביפנית: 出汁, だし) הוא סוג של ציר מהיר הכנה המשמש כבסיס לרטבים ומרקים אחרים במטבח היפני. משמעות השם - הוצאה (出) לנוזל (汁). 
הדאשי אחראי לבסיס הטעם של מגוון מאכלים יפנים, ביניהם מרק מיסו, רוטב מנצויו לאטריות, אודן וכו׳. 
דאשי מפיקים ממיצוי של אצות קונבו על סף רתיחה, ושבבי קצואובושי, (מדג בוניטו / פלמידה טורקית) ממשפחת המקרלים. ניתן להפיק דאשי צמחוני מקונבו ופטריות שיטאקה. וקיים סוג נוסף של דאשי ממיצוי של ניבושי - סרדינים מיובשים. 
במטבח היפני הביתי, משתמשים בדרך כלל באבקת דאשי אינסטנט שמספיק לערבב אותה במים חמים.
מחלף ראש העין מזרח

בניית המחלף

המחלף נבנה על ידי חברת נתיבי ישראל בשיתוך חברת הניהול א ספיבק במסגרת תוכנית "נתיב לדירה" של משרד התחבורה יחד עם הקמת עשרות אלפי יחידות דיור חדשות בשכונות החדשות בצפון ראש העין. עלות המחלף היא 120 מיליון ש"ח והיא כוללת בניית גשרים בשלף של 8500 מ"ר, הארכת נתיב בכביש 5 באורך של 1.1 ק"מ, ביצוע פיתוח נופי, סלילת שבילי אופניים וביצוע תשתיות (תאורה, ניקוז ובטיחות) מתאימות למחלף.

העבודות לבניית המחלף החלו ביולי 2014 והסתיימו חודשיים לפני המועד המתוכנן ביולי 2016.
קן נמלים

קן נמלים הוא המקום המשמש למגוריהם של מושבות נמלים. לרוב הקן הוא תת-קרקעי, והוא נחפר על ידי הנמלים, אולם ישנן צורות רבות אחרות, ושיטות רבות אחרות להקמת הקן.
הקן משמש לאכלוס הנמלים, אגירת המזון שלהן, והגנה על המלכה, הוולדות, והביצים של הנמלים. ישנם מינים, כמו הבנאית הישראלית, שנודדים מהקן במשך השנה, וישנם מינים כמו נמלת הקציר החולית שנשארים בקן אחד במשך שנים רבות.
הקן מוקם לרוב לאחר מעוף הכלולות, שבו מלכה מופרית מוצאת כוך להטיל בו את ביציה, הנמלים הבוקעות מהביצים מתחילות לטפל במלכה ולהקים את הקן. אוכלוסיית המושבה תהיה מורכבת רק מצאצאיה של המלכה זו. לאחר מות המלכה (או מות כל המלכות, במינים שבהם יש ריבוי מלכות בקן) תדעך לאט לאט אוכלוסיית הקן, עד שהוא יישאר נטוש. ההמשכיות נוצרת באמצעות מלכות נוספות שהמלכה מולידה, שעורכות מעוף כלולות משלהן ומקימות קנים חדשים.
קן הנמלים מוגדר כאורגניזם-על - אורגניזם המורכב מאורגניזמים אחרים.

קנים תת-קרקעיים

מרבית מיני הנמלים מקימים את הקן שלהם מתחת לאדמה. הקן, הנחפר על ידי הנמלים, הוא סדרת מחילות מסועפות, המתחברות ל"חדרים" תת-קרקעיים.
אצל נמלים הנשארות שנים רבות בקן, הקנים עשויים להגיע לגודל ועומק עצומים (לעיתים עד עומק של שלושה מטרים). לרוב קנים אלה הם מורכבים מאוד, ומלאים במחילות וחדרים, בעלי תפקידים מוגדרים. למשל: נמלת הקציר השחורה אוגרת את הזרעים שהיא מקלפת במחילות נפרדות, על פי סוג הזרעים.
נמלים הנודדות מהקן לעיתים קרובות מקימות לרוב קנים קטנים יותר ומורכבים פחות, מכיוון שאין להן זמן או צורך להרחיב את הקן בשביל כמה חודשים.
לעיתים לקן יש פתח אחד, ולעיתים יש לו כמה פתחים. הפתחים נראים לרוב כחורים מוקפים חול, ולרוב ניתן לראות נמלים יוצאות ונכנסות אליהם.

סולריום

ישנם מיני נמלים, אשר בתקופות הקרות בונות שלוחה של הקן עד 30 ס"מ מעל הקרקע במבנה המכונה סולריום . בצורה כזו בפעמים שמופיעה שמש, האזור נעשה חם יותר, מה שעוזר לרמת האנרגיה של הנמלים, וגם עוזר בהתפתחות הגלמים. אחת מהנמלים הנפוצות בישראל שעושות זאת היא הבנאית ישראלית.

תלוליות

נמלים מסוגים רבים מקימות תלוליות של אדמה, וחיות בהן. (ראו למעלה בתמונה) לעיתים הקן יהיה גם בתוך תלולית, וגם באדמה שמתחתיה. לרוב, התלולית נבנית על ידי הנמלים באמצעות הדבקת הגרגרים זה לזה באמצעות ריר, אם כי שיטת הבנייה תלויה מאוד בסוג הקרקע שעלייה מוקמת התלולית.
הקמת התלולית קשה יותר מאשר חפירה בקרקע, אבל יש לה יתרונות רבים. העיקרי שבהם הוא שלעיתים קרובות התלולית מאפשרת ספיגה יותר טובה של חום השמש, מה שמקל על המושבה לעבור את החורף. מסיבה זו, התלוליות מוקמות לרוב על ידי נמלים החיות באזורים קרים יותר.

קנים בחומר טבעי

נמלים רבות מקימות את הקנים שלהם בתוך חומר טבעי, כמו בתוך גזעי עצים או פירות רקובים. נמלים קטנות יותר מקימות קנים בחללים צרים מתחת לאבנים.
לעיתים הקן מוקם בתוך חלל קיים, ולעיתים נעשית איזו שהיא פעולה על מנת ליצור את החלל, כגון כרייה בעץ, בדומה לטרמיטים, או "חפירה" בתוך הפרי שישמש כקן.
מינים מסוימים, כמו אורגת האשלים, משתמשים בטוויה ואריגה של חוטים, על מנת להקים את הקן שלהם.

קני נמלים במשכנות האדם

נמלים מסוגים רבים מקימות קנים במושבות האדם, וכך מצטרפות לרשימת המזיקים. לרוב מדובר על נמלים קטנות כמו המורית או האצנית, המקימים קנים בחללים צרים, כמו הרווחים בין האריחים, או מאחורי ארונות.
מינים מסוימים של הקמפונית, החיים בתוך עץ, מקימים לעיתים קנים בתוך רהיטים, וכך הופכים למטרד גדול עוד יותר.
הימצאותן של נמלים בתוך מקום מגורים אינה תמיד מעידה על קיומו של קן. לעיתים קרובות הקן נמצא מחוץ לבית, והנמלים רק נכנסות לבית על מנת למצוא מזון.
המודיע (רוסיה)

המודיע היה שבועון בעברית שיצא לאור בעיר פולטבה, באימפריה הרוסית בין השנים 1910-1915. עורך ראשי ומו"ל העיתון היה אליהו עקיבא רבינוביץ. העיתון היה מכוון לציבור האורתודוקסי, בעיקר בעיר פולטבה ומחוזה. הגיליון האחרון בעברית יצא לאור באוגוסט 1914, ולאחר הפסקה של כחודשיים החל לצאת באוקטובר בשפת היידיש, עקב אילוצים כלכליים וכן בעקבות המלחמה העולמית שפרצה‏.
העיתון היה ממשיכו של הירחון הפלס שהוצא לאור גם על ידי א"ע רבינוביץ בין השנים 1900-1905. גליונות העיתון בדרך כלל נפתחו על ידי מאמרים מפרי עטו של רבינוביץ עצמו. רוב גליונות העיתון היו בני 12 עד 16 עמודים. בעיתון היו כמה מדורים, בין היתר התפרסמו שם מאמרי דעות, חדשות, פרסומות וכו'.
פשע אמיתי

פשע אמיתי הוא ז'אנר ספרותי, טלוויזיוני וקולנועי תיעודי, העוסק במקרי פשע אמיתיים שהתרחשו במציאות.
מקרי הפשע הנפוצים ביותר בז'אנר זה הם רציחות, לרבות מקרים של רוצחים סדרתיים. חלק מהסיפורים בז'אנר מתארים בפירוט רב בדומה לסיפור עיתונאי, את מקרי הפשע בהם הם עוסקים.  חלק מן היצירות בתחום עוסקות במקרי פשע היסטוריים ומציעים להם פתרון לתעלומה, במקרי רצח לא פתורים, התנקשויות פוליטיות או במותם של ידוענים.
הספר "הלטר סקלטר" (Helter Skelter) שיצא לאור בשנת 1974, עסק בכנופיית מנסון, ונכתב על ידי וינסנט בוגליוסי שהיה התובע במשפטו של צארלס מנסון, הוא ספר ה"פשע אמיתי" הנמכר ביותר בכל הזמנים. הספר בדם קר שנכתב על ידי טרומן קפוטה הוא הספר השני הנמכר בקטגוריה זו.

מקורות הז'אנר

על פי הסופרת ג'ויס קרול אוטס סיפורי פשע אמיתי זכו תמיד לאהדה גדולה בקרב קהל הקוראים. פשע אמיתי מושך אליו משכילים ושאינם משכילים וגברים ונשים כאחד. הכרוניקה המפורסמת ביותר של סיפורי פשע אמיתי בהיסטוריה האנגלית נכתבה על ידי הקרימינולוג החובב ויליאם רוכהיד, עורך דין סקוטי אשר בשנים 1889-1949 השתתף בכל משפט רצח משמעותי שנערך בבית המשפט הגבוה לצדק באדינבורו וכתב עליהם מאמרים שפורסמו לראשונה בכתבי עת.
אחד מחלוצי הז'אנר היה האמריקאי אדמונד פירסון, שהושפע בסגנון כתיבתו על פשע מתומאס דה-קווינסי. פירסון פרסם סדרת ספרים בז'אנר החל מ-
Studies in Murder בשנת 1924 ועד More Studies in Murder ב-1936. לפני פרסום ספריו, סיפורי פשע אמיתי שכתב פירסון התפרסמו במגזינים כגון Liberty, הניו יורקר וואניטי פייר.

ספרים

בין יצירות "פשע אמיתי" הבולטות נמנים הספרים: "הלטר סקלטר" מאת Vincent Bugliosi ו־Curt Gentry‏; "The Stranger Beside Me" מאת אן רול העוסק ברוצח הסדרתי טד בנדי; הספר "In Broad Daylight" של הארי נ. מקלין, שעוסק ברציחות שביצע קן מק'אלרוי; ספרה של קאתי סקוט "The Killing of Tupac Shakur"; וספרו של ג'ו מגינס "Fatal Vision" שעוסק בפרשת הרצח שבוצע על ידי ג'פרי מקדונלנד. סופרת הפשע האמיתי הבריטית קרול אן כתבה את ספרים המבוססים על ראיונות עם פסיכולוגים, חוקרי משטרה וקרימינולוגים. 
יצירות פשע אמיתי בנות ימינו עוסקות בעיקר בתיאור ביוגרפי של פושעים וקורבנות, ניסיונות להסביר מניעים פסיכולוגיים לפשעים, ותיאורים של חקירות המשטרה ושל ההליכים המשפטיים. 
ספרו של נורמן מיילר "The Executioner's Song" שיצא לאור ב-1979 ועסק בפשע אמיתי, היה הראשון לזכות בפרס פוליצר מז'אנר זה.
לאחר ההצלחה של הסרט שתיקת הכבשים (1991), התמקד תת-ז'אנר של פשע אמיתי בשיטות לאפיון פושעים לא מזוהים, במיוחד רוצחים סדרתיים.

סרטים תיעודיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
סרטים וסדרות תיעודיות רבים הופקו בז'אנר זה. חלקם ניסו למצוא פתרון לתעלומת מעשי פשע, או להביא לזיכויו של אדם שהורשע.
בין הסדרות התיעודיות הבולטות שעסקו בפשע אמיתי ניתן למנות את הג'ינקס (The Jinx) שהביאה להרשעתו של רוברט דרסט, לאחר שהודה בשוגג בפני מצלמות ההפקה במעשי רצח שביצע, לאחר שלא ידע כי המיקרופון אליו היה מחובר מקליט את דבריו.
בישראל בלטה הסדרה "צל של אמת" שהציגה פתרון חלופי לשאלת רוצח תאיר ראדה.