google/wiki40b huggingface dataset:
אבו כישכ (שבט בדואי)

עַרַבּ אַבּוּ כִּשְׁכּ (בערבית عرب أبو كشك) היה שבט בדואי בארץ ישראל שמוצאו במצרים או בצפון סיני. בני השבט היגרו לארץ בסוף המאה השמונה-עשרה. הם נטו את אוהליהם בעמק חפר והשרון עד חיפה. 
עד מחצית המאה ה-20 נטה את אוהליו בנפת יפו וליד המושבה פתח תקווה. בשל כך, התקיימו יחסים כלכליים בין אנשי השבט לבין אנשי היישוב, שכללו מסחר והעסקה. במאורעות תרפ"א (1921), תקפו לוחמים חמושים מאנשי השבט את פתח תקווה, והתפתח קרב, שבמהלכו נפלו חללים משני הצדדים ורבים אחרים נפצעו. 
על פי מפקד האוכלוסין של ממשלת המנדט בשנת 1931, השתייכו אליו 1,007 נפש. בסקר הכפרים המנדטורי משנת 1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר אבו כישכ בכ־1,900 נפש.
אנשי השבט הקימו את היישוב אבו כישכ בשרון הדרומי. הם עזבו במלחמת העצמאות.
שיטת בייטס

שיטת בייטס היא שיטה לשיפור הראייה ללא משקפיים שפותחה על ידי הרופא ד"ר ויליאם בייטס בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.

תיאור השיטה

לאחר תצפיות רבות בילדים ומבוגרים, הגיע ד"ר בייטס למסקנה שהמצב הנפשי והגופני משפיעים על הראייה. מצבי לחץ יכולים ליצור בעיות ראייה או להחמיר בעיות כאלה; ופעמים רבות הם מובילים לאימוץ הרגלי ראייה לקויים. השיטה של בייטס מבוססת על ההנחה שהעיניים באופן טבעי יודעות כיצד לתפקד באופן אופטימלי, גם ללא משקפיים. 
בייטס מביא דוגמאות רבות לכך שאיכות הראייה משתנה בהתאם ליחסנו למידע שאנו קוראים או רואים, כך שייתכן שנראה במטושטש את הכתוב על הלוח בשיעור מתמטיקה, לדוגמה, ואילו בשיעור ספרות נראה בבירור את הכתוב מאותו מרחק. 
מתן מנוחה לעיניים והרפייתן הם מרכיב חשוב בשיטה, ואחד התרגילים הבסיסיים הוא כיסוי העיניים: הנחת הידיים על העיניים למשך חמש דקות או יותר, מספר פעמים ביום.

ביקורת

רופאי עיניים רבים התנגדו לשיטה זו, בעיקר משום שהיא טוענת שמצב העיניים משתנה מספר פעמים במהלך היום ולכן ההסתמכות על מדידה בנקודת זמן אחת אינה מהימנה. טענה נוספת שמועלית על ידי רופאי עיניים ואופטומטריסטים היא שאם שיטה זו כה יעילה, נגישה, זולה, פשוטה ואפשרית, לא היו צובאים על דלתותיהם מספר כה רב של אנשים לקויי ראייה.

תמיכה

התומכים בשיטה טוענים כי למרות היותה זולה ופשוטה, היא דורשת הקדשת זמן, אימון רב והתמדה לפני שחשים בתוצאות, עובדה הגורמת לרבים להתאכזב מכך שלא מדובר ב"שיטת קסם" מהירה וקלה.
לעומת מספר רב של אנשים שניסו לשפר את ראייתם ללא כל הצלחה משמעותית, יש הטוענים ששיטה זו שיפרה את ראייתם ואף חסכה מהם הרכבת משקפיים, ביניהם דוד בן יוסף המספר על כך בספרו "יש סיכוי לאהבה", ארי סינגר, מי שהרצה על כך באירוע TEDx בבית הספר אליאנס בת"א, ומאיר שניידר, שהוגדר בילדותו כעיוור ושיפר את ראייתו באמצעותה. התרגילים לשיפור הראייה  "ריפוי עצמי בתנועה" מבוססים על שיטת בייטס וכוללים גם עיסוי של חלקים נוספים בגוף המשפיעים על הראייה.
פאוכרומוציטומה

בדיקות מעבדה

הממצאים המעבדתיים אינם ספציפיים: היפרגליקמיה (כתוצאה מתהליך של גליקוגנוליזה בהשפעה בטא-אדרנרגית), היפרקלצמיה, והמטוקריט מוגבר (כתוצאה מהיפו-וולמיה). 
אצל חולים אלו יש לנהוג במשנה זהירות בעת פרוצדורות הכוללות הרדמה- עקב הסבירות שחומרי הרדמה מסוימים עלולים להוביל להתקף (שחרור של קטכולאמינים).

טיפול

הסרה מלאה של הגידול היא המטרה האולטימטיבית בטיפול עצמו. על הניתוח להתבצע על ידי צוותים של מרדימים ושל מנתחים המנוסים בניהול מקרים של פאוכרומוציטומה. לחץ הדם יכול להשתנות באופן חד במהלך הניתוח, בעיקר בתחילת ההרדמה או כאשר מתבצעת מניפולציה על הגידול עצמו. הראשון שביצע את הניתוח להסרה היה צזאר רוא, רופא שווייצרי ב-1926. כיום מקובל לבצע ניתוחים אלו בלפרוסקופיה. לאחר הניתוח, יש לתעד את תהליך החזרה לנורמה של הפרשת קטכולאמינים. 
אחד מהאתגרים הקשורים לניתוח זה הוא הכנה נכונה של המטופל לניתוח, לאור העובדה כי הגידול מפריש קטכולאמינים העלולים להביא לעליות לחץ דם מסוכנות במהלך הניתוח. כיום מקובל להכין את החולה על ידי מתן חוסמי אלפא (phenoxybenzamine) במינון נמוך יחסית כ- 7 ימים טרם הניתוח עצמו ולהעלות את המינון כל מספר ימים בהתאם לסבילות.
וילקינסון סורד

וילקינסון סורד (באנגלית: Wilkinson Sword, חרב וילקינסון) היא חברה המייצרת סכיני גילוח וסכינים, שבעבר ייצרה חרבות. מוצרי של החברה, אשר נוסדה ב-1772 בלונדון, כללו אקדחים, חרבות, כידונים (עבור רובים) ומוצרים רבים כגון מכונות כתיבה, מספרי דשא, ומספרים. וילקינסון יצרה את מוצריה באנגליה במשך השנים במפעלים בצ'לסי, לונדון ואקטון. המפעל באקטון נסגר ויצור החרבות נפסק ב-15 בספטמבר 2005.

היסטוריה

וילקינסון סורד נוסדה בשנת 1772 על ידי הנרי נוק (Nock), יצרן רובים. בשנת 1804 מונתה החברה על ידי מלך אנגליה, ג'ורג' השלישי, ליצרנית הנשק המלכותית וג'יימס וילקינסון נהפך לשותפו של נוק לאחר נישואיו עם ביתו.
לאחר מותו של נוק ב-1805 ירש וילקינסון את העסק. וילקינסון הרחיב את העסק מיצור כידונים ליצור חרבות. ב-1879 עבר העסק לצ'לסי ונהפך לחברה פרטית בשם Wilkinson Sword Co Ltd. 
משנת 1890 הרחיבה החברה בהתמדה את מגוון מוצריה, ולקראת סוף המאה מכרה החברה מעל 5,000 מוצרים מכידונים וחרבות עד מכשירי גילוח לצוואר, וב-1898 הציגה החברה את מוצרה ה"חדש": "מכשיר הגילוח הבטוח".
במהלך מלחמות העולם, התמקדה החברה ביצור נשק. במלחמת העולם הראשונה התמקד יצור הנשק בכידונים וחרבות, ובמלחמת העולם השנייה התמקדה החברה ביצור מערכות הגנת אש אוויריות, סכיני קומנדו, ואפודי מגן ששווקו אף לצבא האמריקני. לאחר סיום המלחמה בעקבות חוסר במתכות יצרה החברה רק כלי עבודה לגן, וחזרה ליצור סכיני גילוח לאחר מכן. 
בשנת 1956 הציגה החברה את סכין הגילוח בעל הלהב הכפול העשוי מפלדת אל-חלד.
אברהם ברוך סולובייצ'יק

הרב אברהם ברוך הלוי סולובייצ'יק (ט"ו באב תר"י, 1850 - תרע"ג, 1913), רבה של סמולנסק ובנו של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, ה"בית הלוי", ואחיו הגדול של רבי חיים הלוי סולובייצ'יק.

ביוגרפיה

נולד בוולוזין בשנת תר"י, בנם הבכור של הרב יוסף דוב סולובייצ'יק, המשנה לראש ישיבת וולוז'ין, ולצירל לבית עפרון.
בשנת תרכ"ט נישא לבת הגביר ר' שאול קצנלסון מבוברויסק. בתחילה ניסה את כוחו במסחר - ללא הצלחה מרובה. בשנת תרמ"ג החל לכהן ברבנות סמולנסק תפקיד אותו מילא כ-30 שנה, עד למותו.

ילדיו

בנו הרב ישראל סולובייצ'יק (? - תשי"א, 1951) מילא את מקום אביו בסמולנסק ובהמשך כיהן כדיין ביוהנסבורג, מכתביו הודפס הספר "גנזי הגר"ח", הכולל חידושים מדודו רבי חיים.
דוד טיקטין

הרב דוד זאב טיקטין (תרכ"ו, 1866 – ג' בניסן תרפ"ד, 1924) היה מראשי ומנהלי ישיבת עץ חיים, שימש כמשגיח ובוחן ראשי בישיבה.

ביוגרפיה

נולד בשנת 1866 בטיקטין שבפולין, בנם של יצחק יעקב ושרה חאשה. למד בישיבת וולוז'ין. בצעירותו נפטר אביו, ואמו עלתה עם אחותו לארץ ישראל והן התיישבו בירושלים. בשנת 1884 עלה דוד טיקטין בגפו לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא המשיך את לימודיו בישיבת עץ חיים. הוסמך על ידי הרידב"ז ורבי חיים ברלין. נשא לאשה את רבקה חיה בן צמח הכהן.
הרב טיקטין התמנה לאחד מראשי ומנהלי ישיבת עץ חיים ושימש כמשגיח והבוחן הראשי. היה יושב במושב בית הדין בחורבת רבי יהודה החסיד. חיבר את הקונטרס "מגן דוד" שנדפס בספר "גידולי ציון" לידידו הדיין הרב יחיאל מיכל הורוויץ.
בשנת 1906 ייסד עם קבוצה של תלמידי חכמים, בהם גיסו הרב ישראל פורת והרב יעקב משה חרל"פ, את "בית ועד לחכמים" - בית מדרש מיוחד שישמש מסגרת חברתית לטיפוחם של מצטייני תלמידי החכמים בירושלים. בית המדרש פעל כמה שנתיים.
הרב טיקטין חתום על כרוזים בנושאים ציבוריים בירושלים, וכן כתב מכתבי סמיכה לרבנים בירושלים. בשנת תרע"ט נמנה עם החותמים על מינוי הרב יצחק ירוחם דיסקין והרב חיים זוננפלד כנשיאי "הסתדרות ירושלים".
אחיו, אפרים שמואל טיקטין, יזם את הוצאת האנציקלופדיה לרבני דורו, שעליו עמל שנים רבות, אך לא הוציאו לאור. אחותו פשה מרים נישאה לרב ישראל פורת (על מצבתה נכתב: "אחות הרה"ג ר' דוד טיקטין").
נפטר בשנת 1924 ונקבר בהר הזיתים. על מצבתו נכתב: "ויהי דוד לכל דרכיו פ"נ הרב זאב דוד טיקטין ר"מ ומנהל ת"ת עץ חיים".
יוסי אבולעפיה

ביוגרפיה

יוסי אבולעפיה נולד וגדל בטבריה (1944). בגיל 17 התקבל לאקדמיה "בצלאל", וסיים 4 שנות לימוד במגמה לגרפיקה. בתום שירותו הצבאי החל אבולעפיה לעבוד בטלוויזיה הישראלית כגרפיקאי וקריקטוריסט.
במשך השנים יצר קטעי אנימציה לתוכניות ילדים, אקטואליה, בידור וסטירה (ניקוי ראש).
ב- 1978 קיבל מלגות מקרן שרת והמכון הישראלי לקולנוע לסיור השתלמות בן 4 שבועות באולפני אנימציה בצפון אמריקה. הסיור התארך לכ- 6 שנים בהן עבד כבמאי אנימציה ותסריטאי בטורונטו (CBC), מונטריאול National Film Board of Canada, וכעצמאי בניו יורק. 
במהלך שנים אלה החל לאייר ולכתוב ספרי ילדים. 
עד היום אייר כ-130 ספרים בארץ ובחו"ל, 11 מהם גם כתב. 
ספריו זכו בפרסים בארץ ובחו"ל ביניהם: פעמיים עיטור אנדרסן לאיור, פעמיים פרס בן צבי - מוזיאון ישראל, פרס נחום גוטמן לאיור ועוד. 
בשנים הראשונות לאחר חזרתו ארצה ב-1985 פרסם איורים, קריקטורות וקומיקס בעיתונים ישראלים
(בין היתר קומיקס סאטירי שבועי, "המצב חמור" בשנים 1989-1992 ב"מעריב"). 
היה אחראי לפרויקטים רבים באנימציה ביניהם: 23 קטעי הקישור לאירוויזיון 1999, "עצור בטרם תעבור", קלטות וידאו לילדים ועוד..
בשנים 2000-1996 ניהל את היחידה לאנימציה ב-"בצלאל" והכין תוכנית לימודים ארבע שנתית במתכונת מחלקתית בשיתוף עם חנן קמינסקי ונעם נדב. יוסי אבולעפיה היה פרופסור במחלקה לאמנויות המסך בבצלאל עד פרישתו ב-2011.
ערן סיקורל

ביוגרפיה

ערן סיקורל נולד בחיפה וגדל ביבנה. למד בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי, בוגר בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים, בעל תואר שני מאוניברסיטת בר-אילן ביחסים בינלאומיים (2011).
בשנת 1993 התגייס לנח"ל ושירת כחובש קרבי, כבן גרעין בקיבוץ מצר וכשליח השומר הצעיר לערד. לאחר לימודי משחק בבית צבי, החל בלימודי עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית. במהלכם החל לערוך ולהגיש תוכניות ברדיו הר הצופים, ביניהן ייסד תוכנית לקהילה הגאה, "החוג לגאווה". נוסף לכך, היה חבר בוועד תא "העשירון האחר". הוא הצטרף לקול ישראל ב-2002, ושימש קריין במוקד התנועה ברשת ב'. 
בשנת 2003 החל לשמש כתב בדסק החוץ של קול ישראל תחת גדעון רמז, ובשנת 2004 התמנה לכתב לענייני חינוך של קול ישראל. בשנת 2006 מונה לעורך חדשות החוץ של רשת ב', תפקיד בו הוא משמש גם בכאן ב'. סיקורל סיקר את כל אירועי החוץ המרכזיים מאז, בהם אסון הצונאמי, בחירות בארצות הברית ורעידת האדמה ביפן. הוא חשף את דבר שירותה של הישראלית ג'יל רוזנברג במחתרת הכורדית בסוריה ואת פרשת העלמותו של מיכאל פלקוב יועצו לשעבר של אביגדור ליברמן. בין מרואייניו נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ימי קרטר, מזכ"ל האו"ם באן קי מון, ראש ממשלת בריטניה לשעבר טוני בלייר, שר החוץ של צרפת לשעבר ברנאר קושנר, נציבת האיחוד האירופי לענייני חוץ בניטה פררו-ולדנר, הממונה על מדיניות החוץ באיחוד האירופי חאבייר סולאנה שר החוץ של קפריסין הצפונית תהסין ארתולולו ונשיא קטלוניה המודח קרלס פוג'דמון. על עבודתו זכה בפרס קול ישראל לכתב המצטיין על שם אילן רועה. 
מאז שנת 2007 סיקורל שימש כתב חוץ בערוץ 1, עורך בחדר החדשות של קול ישראל, עורך יומן החוץ היומי ברשת ב' של קול ישראל - התוכנית "השעה הבינלאומית", ועורך יומני חדשות ומגיש לצד אורן נהרי. מאז שנת 2015 הגיש את "השעה הבינלאומית" בקול ישראל. בשנת 2017, עם סגירת רשות השידור, עבר לשמש ככתב ועורך בדסק החוץ של חטיבת החדשות המאוחדת בתאגיד השידור הישראלי, כשתפקידיו העיקריים הם עורך חדשות החוץ ברדיו, ומגיש יומן החוץ היומי של כאן ב'.

חיים אישיים

סיקורל חי עם בן זוגו מאז שנת 1999 ונשוי מאז שנת 2002, אז שינה את שמו הרשמי לערן מור-סיקורל. לזוג שני ילדים. בשנת 2013 הובילו בני הזוג מאבק לשינוי במתן נקודות זיכוי לבני זוג מאותו מין והיו לזוג הראשון שזכה בנקודות זיכוי שוות על שני ילדיהם. המאבק לשינוי חקיקה בהובלת חברת הכנסת עדי קול מיש עתיד כשל בשל התנגדות הבית היהודי, אך כפשרה קואליציונית הנושא הוסדר בתקנות משרד האוצר.
איי כריסטיאניה (אנטארקטיקה)

גילוי ההרים

ההרים התגלו על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897 – 1899) בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש.

מקור השם

ז'רלאש קרא להרים על שמה של העיר כריסטיאניה (כיום אוסלו) שבנורווגיה, בה השיג סיוע וציוד למשלחתו.

לקריאה נוספת

• Thomas Wyatt. Bagshawe, Two men in the Antarctic : an expedition to Graham land, 1920-1922, P 186
•  United States. Hydrographic Office, Sailing Directions for Antarctica, P 144
סופט מאשין

ההתחלה, פסיכדליה ופיוז'ן ג'אז

הלהקה הוקמה בשנת 1966 על ידי רוברט וויאט (תופים, שירה), קווין איירס (גיטרה בס, גיטרה, קולות), דייוויד אלן (גיטרה), מייק רטלדג' (קלידים) ובהופעות הראשונות גם הגיטריסט האמריקאי לארי נוולין.
באוקטובר 1967, לאחר שהיה ארעית קצרה בצרפת, נמנעה מאלן האוסטרלי כניסה מחודשת לאנגליה, והלהקה נאלצה להמשיך כשלישייה. אלן חזר לפריז וייסד את להקת גונג. הלהקה זכתה להיות להקת החימום של סיבוב ההופעות של ג'ימי הנדריקס בצפון אמריקה בשנת 1968. אלבומה הראשון של הלהקה, The Soft Machine, שהיה בסגנון רוק פסיכדלי הוקלט בסיום החלק הראשון של סיבוב ההופעות בניו יורק. כשחזרו לאנגליה הצטרף ללהקה אנדי סאמרס, מי שעתיד להיות הגיטריסט של להקת הפוליס. לאחר שבועיים של חזרות, נסעה הרביעייה המחודשת בחזרה לארצות הברית להמשך סיבוב ההופעות, והופיעו כמה הופעות סולו לפני שחזרו להופיע עם הנדריקס. בינתיים פוטר סאמרס בעקבות התעקשותו של איירס על כך. לאחר סיבוב ההופעות עזב איירס את הלהקה, וויאט נשאר בארצות הברית כדי להקליט דמואים לאלבום סולו, והלהקה לא התאחדה שוב עד ינואר 1969.
בינואר 1969, צרפה הלהקה את יו הופר כבסיסט והקליטה את אלבומה השני, Volume Two. באמצע אותה השנה הקליטה הלהקה (ללא קרדיט) באלבום הבכורה של קריירת הסולו של סיד בארט, "The Madcap Laughs". לקראת סוף שנת 1969 הפכה השלישייה לשביעייה, עם צירופם של ארבעה נשפנים, אך רק הסקסופוניסט אליוט דין נשאר כעבור כמה חודשים. הרביעייה הנותרת (וויאט, הופר, רטלדג' ודין) הקליטה את האלבומים Third ו-Fourth, עם נגנים אורחים רבים, בעיקר נגני ג'אז. Fourth, היה האלבום הראשון של הלהקה שהיה אינסטרומנטלי לחלוטין, והאחרון שבו השתתף וויאט.

תקופת פוסט - וויאט

לאחר חילוקי דעות פנימיים לגבי כיווניה המוזיקליים של הלהקה, עזב וויאט את הלהקה בשנת 1971, וייסד את להקת "Matching Mole" (משחק מילים על השם סופט מאשין בצרפתית). הוא הוחלף על ידי מתופף הג'אז האוסטרלי פיל הווארד, אבל חילוקי דעות מוזיקליים הובילו את הווארד לעזוב בשנת 71' לאחר הקלטה של מחצית מהאלבום Fifth (שיצא ב-1972), ומספר חודשים אחר כך, הובילו גם לעזיבתו של דין. הם הוחלפו על ידי ג'ון מרשל (תופים), ולהקלטות האלבום Six (ב-1973) קארל ג'נקינס (אורגן), שניהם חברים לשעבר בלהקת Nucleus, שהפכו את הצליל של הלהקה לסגנון הנוטה עוד יותר לפיוזן ג'אז.
בשנת 1973, לאחר הוצאת האלבום Six, עזב הופר את הלהקה והוחלף על ידי רוי באבינגטון, גם הוא חבר להקת Nucleus לשעבר, ואשר תרם כבר לאלבומים Fourth ו-Fifth תפקיד של קונטרבס. הרביעייה החדשה (באבינגטון, ג'קינס, מרשל ורטלדג') הקליטו את האלבום Seven (ב-1973). לאחר הוצאת האלבום החליפה הלהקה חברת תקליטים, ועברה מקולומביה רקורדס ל-הארבסט רקורדס. לקראת האלבום Bundles (ב-1975) הצטרף ללהקה הגיטריסט אלן הולדסוורת'. ובאלבום Softs, אלבום האולפן הרשמי האחרון של הלהקה, הוחלף הולדזוורת' בג'ון הת'רידג'. בשלב מוקדם של ההקלטות עזב גם רטלדג', חבר ההרכב המקורי האחרון שנותר. מספר הקלטות בשנת 1977 (בעיקר מהופעות) יצאו כאלבומה האחרון של הלהקה כלהקה פעילה Alive and Well. השם סופט מאשין שימש גם להקלטת האלבום Land of Cockayne, (אף על פי שממשתתפי האלבום הזה רק הולדזוורת' היה חלק מההרכב, וריי וורליי שניגן תקופה קצרה עם הלהקה) ולסבב הופעות קצר בהשתתפות מספר חברי הרכב לשעבר.
גזפרום ארמניה

היסטוריה

באפריל 2006 חתמו גזפרום וארמניה על חוזה ל-25 שנה בנושא עקרונות אסטרטגיים של שיתוף פעולה בפרויקטים של גז ואנרגיה בשטח ארמניה. לאחר חוזה זה העלתה גזפרום את מחיר הדלק מ-54 דולר לכל 1,000 מ"ק מועדפים ל-110 דולר ל-1,000 מ"ק.
כדי להימנע מרמת מחירים גבוהה יותר בענף הגז הטבעי, הממשלה הארמנית נאלצה לאפשר כמה ויתורים כי צינור הגז הטבעי של איראן-ארמניה ותחנת הכוח התרמית הרזדן תישאר תחת שליטת ארמניה גזפרום. זכויות הבעלים הסופיות עברו ב-1 בינואר 2007.
כחלק מהחוזה, רוסיה הקהילה את היקף צינור הגז האיראני-ארמניה ל-70 מ"מ, כדי למנוע שימוש שלו באספקת כמות גז גדולה יותר למדינות כמו גאורגיה. ברם, בפועל הצינור נבנה בהיקף של 1,200 מ"מ.
תחנות הכוח התרמית הרזדן היא תחנת הכוח הגדולה ביותר בארמניה ולכן חשיבותו גדולה במגזר האנרגיה במדינה.
במהלך ביקור במוסקבה בסוף אוקטובר 2006, הודיע נשיא ארמניה, רוברט קוצריאן, כי גזפרום תרכוש מניות נוספות ותחלוש על 58% מההון העצמי של גזפרום ארמניה. ב-27 באוקטובר 2006 אישרה הנהלת גזפרום לרכוש הנפקות נוספות. לדברי קארן קרפטיאן, גזפרום תשלם 118.8 מיליון דולר כדי לקבל את חלק הארי של מניות גזפרום ארמניה.
בינואר 2014 הסכימה גזפרום לרכוש 20% נוספים מהמניות מה שמביא את הבעלות של גזפרום ל-100% ממניות החברה. שם החברה שנקרא ארמרוסגז גזפרום שונה לגזפרום ארמניה. על ההסכם חתמו היו"ר אלכסיי מילר (גזפרום) ושר האנרגיה והמשאבים של ארמניה ארמן מוביסיסיאן.

ביקורת

מכיוון שארמניה תלויה לחלוטין בייבוא גז מרוסיה דרך גאורגיה, צינור הגז הטבעי האיראני-ארמני נועד לצמצם את התלות ברוסיה. הגדלת צינור הגז העניק לארמניה כוח מיקוח ניכר נגד גזפרום. מבקרים טוענים כעת כי הצבת הצינור בשליטת רוסיה רק תעמיק את התלות ההיא וכי ניתן לראות בהסכם כניצחון גאו-פוליטי גדול של רוסיה באזור הטרנס - קווקזי.
ננסי מורחון

נַנְסִי מוֹרֵחוֹן (ספרדית: Nancy Morejón;‏ נולדה ב-7 באוגוסט 1944 בהוואנה שבקובה) היא סופרת, מבקרת, מתרגמת ואחת מהמשוררים הבולטים של קובה. שיריה מתאפיינים בתיאור חוויותיה כאזרחית קובנית וכאישה שחורה, על כן הם עוסקים בנושאי זהות אישית, חברתית ופוליטית. בשנת 2001 זכתה בפרס הלאומי של קובה לספרות. אוסף יצירותיה הגדול ביותר נכרך בספר שכותרתו "במבט פנימה: שירים נבחרים", (Mirar Adentro: Poemas Escogidos) שיצא לאור בשנת 2002.

ביוגרפיה

ננסי מורחון נולדה וגדלה בהוואנה, בירת קובה, להורים אנחליקה הרננדז דומינגוז ופליפה מורחון נויולה. אמה עבדה כתופרת של איגודים מקצועיים ואביה עבד במזח. את השכלתה רכשה באוניברסיטת הוואנה, והייתה הסטודנטית הקובנית האפריקאית הראשונה שלמדה תואר בפקולטה לאמנויות באותה אוניברסיטה, שם למדה שפה וספרות צרפתית. היא סיימה את לימודיה בהצלחה ולאחר מכן למדה ספרות קריבית ואת עבודותיו של ניקולס גיין.
היא חברה מלאה באקדמיה הקובנית לשפה מאז 1999. בשנת 2008, היא נבחרה להיות נשיאת איגוד הסופרים בקובה (UNEAC), שם עבדה במשך שנים רבות, וכיום היא מכהנת כמנהלת האקדמיה הקובנית לשפה במרכז ללימודי הקריביים בקאסה דה לאס אמריקאס, הוואנה, מוקד האינטליגנציה הקובנית והלטינית.

קריירה

מורחון היא המשוררת הקובנית המצליחה ביותר בעולם. היא הייתה המשוררת השחורה הראשונה בהיסטוריה הקובנית, שניתנה לה הזדמנות לפרסם ספרים רבים ולרכוש מעמד מקצועי כסופרת, מבקרת ומתרגמת. בהשפעה עמוקה של תנועת השחרור השחורה, לוחמי החירות, אנשי רוח כמו אנג'לה דייוויס בארצות הברית, ובקובה על ידי מדריך הספרות שלה, ניקולס גיין. מורחון הייתה אחת הנשים הקובניות הראשונות שפיארו את זהות צבע העור השחור בשירה. 
כמו גיין, היא סירבה להפריד בין פוליטיקה שחורה לבין התהליך המהפכני הרחב. מכאן שאין היא מסתפקת רק בתמיכה במהפכה הסוציאליסטית הקובנית, אלא אף מבקשת להתמקד בשירתה בפועלם ובתרומתם של קובנים שחורים (בעיקר נשים) למהפכה בקובה. 
עבודותיה עוסקות בסוגיות עכשוויות של מוצא אתני, מגדר, היסטוריה, פוליטיקה וזהות אפרו-קובנית, ותורגמו לשפות רבות. שיריה מתבוננים בהשתקפות של התרבויות הספרדית והאפריקנית בקובה, ושילובן בחייה:
אני, בבת אחת, ננסי מורחון, אדם, אחדות, שאי אפשר לחלוקה לחלקים כפי שעושים כאשר לומדים מתמטיקה... אני לא אדם שחור יותר מאישה; אני לא אישה יותר מקובנית. אני לא אדם שחור יותר מקובנית. אני תמצית של גורמים אלה.
— ננסי מורחון
 
מורחון בחרה לתרגם שירה של פול אלוארד, ז'אק רומיין ואיימה ססיר. היא ביקרה בקייפטאון ב-1992 והעבירה שם מספר קריאות וסדנאות. בנוסף היא שיתפה פעולה עם מוזיקאים, מחזאים ושחקנים בולטים, ולאחרונה הרחיבה את כישרונותיה האומנותיים לאומנות החזותית.

פרסים

מורחון זכתה בפרס המבקרים בקובה (Cuban Premio de la crítica) בשנת 1986, על תרומתה התאורטית החשובה לספרות הקובנית.
בשנת 2001 זכתה בפרס הלאומי של קובה לספרות, שהוענק לראשונה לאישה שחורה. הפרס נוצר בשנת 1983, וניקולס גיין, מדריכה, היה הראשון לקבלו.
הוענקו לה פרסים רבים נוספים: כתר הזהב של מקדוניה (2006), פרס רפאל אלברטי (2007), הסופרת העולמית של גאלגה (2008), ואת פרס האגודה לחקר היוקרתי לטיני אמריקאי (2012).
בשנת 2009, אוניברסיטת סרז'י פונטואז, פריז, צרפת, העניקה לה דוקטורט כבוד. בשנת 2013 הוענק לה אות מסדר האמנויות והאותיות של הרפובליקה הצרפתית.
גיא צרפתי

קריירה

גיא צרפתי, בנו של הכדורגלן סמי צרפתי ואחיו של הכדורגלן ג'קי צרפתי, החל את קריירת המשחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, וכבש כבר בהופעת הבכורה שלו בבוגרים, נגד עירוני ראשון לציון בעונת 1996/1997. במדי הנבחרת הצעירה של ישראל ערך צרפתי 15 הופעות וכבש 3 שערים. בעונת 2000/2001 היה שותף לזכייתה של מכבי תל אביב בגביע המדינה, תחת הדרכתו של ניר לוין. באמצע העונה שלאחר מכן עבר צרפתי למכבי נתניה, שם שיחק שתיים וחצי עונות.
יכולתו בנתניה הובילו לזימונו לנבחרת ישראל, במדיה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-20 באוגוסט 2003, במשחק מול נבחרת רוסיה, במהלך השנה שלאחר מכן ערך בסך הכל 4 הופעות במדי הנבחרת, כולם במשחקי ידידות.
לקראת עונת 2004/2005 עבר צרפתי להפועל תל אביב. במחזור השמיני של העונה בישל צרפתי בדקה ה-89 את שער השוויון של אסי דומב מול בני סכנין, וכעבור שתי דקות כבש את שער הניצחון (2-3), שהיה לשערו היחיד במדי הפועל תל אביב. המאמן שהביאו לקבוצה, גילי לנדאו, פוטר במהלך העונה, והמאמן החדש שייע פייגנבוים הודיע לצרפתי כי השחקן אינו נמצא בתוכניותיו, וביקש ממנו לעזוב לעירוני קריית שמונה, שהביעה בו עניין, אך שיחקה בזמנו בליגה הלאומית. משסירב צרפתי הוא הוקפא, והוחזר לסגל רק לקראת סיום העונה, עקב פציעות בסגל.
בסיום אותה עונה בהפועל תל אביב עבר צרפתי לעירוני קריית שמונה, ששיחקה בליגה הלאומית, והיה שותף מרכזי בהעפלתה לליגת העל. הוא היה מלך הבישולים של הקבוצה בארבע השנים בהן שיחק בקבוצה, לפני שעבר להפועל פתח תקווה בשנת 2009. בעונתו האחרונה בפתח תקווה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. לקראת עונת 2012/2013 חתם צרפתי לעונה אחת בהפועל חיפה.
בעונת 2013/2014 שיחק במועדון ספורט אשדוד תחת הדרכתו של המאמן ניר קלינגר, ובתום העונה הודיע על פרישה ממשחק פעיל ומונה לעוזר המאמן בקבוצה. בתחילת עונת עונת 2015/2016 מונה לעוזר מאמן מכבי נתניה, שלומי דורה, ולאחר פיטוריו של דורה המשיך צרפתי בקבוצה תחת המאמן החדש, ראובן עטר. לאחר פיטוריו של עטר בינואר 2016 שימש צרפתי כמאמן זמני עד למינויו של מנחם קורצקי לתפקיד, ולאחר מכן מונה לראשונה בקריירה למאמן ראשי, בקבוצת הפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית. בספטמבר 2016 מונה למאמנה של קבוצת הנוער של מכבי תל אביב.
ביוני 2019 התמנה כעוזר המאמן של ברק בכר בהפועל באר שבע.
פסגת קלדרון

מקור השם

הפסגה נקראת על שם אגם קלדרון, הממוקם כ-3 קילומטרים מהפסגה.

הטיפוס על הפסגה

הראשון שטיפס לראש הפסגה היה ס. ביטיי (C. Beattie) בשנת 1948.
באבל בובל

עלילה

המשחק כולל שני דרקונים - בוב ובאב (ביפנית בובלון ובאבלון) אשר מנסים להציל את חברותיהם שנחטפו. כדי לעבור שלב במשחק, השחקן צריך לכלוא את כל האויבים במסך בבועות ואז לפוצץ את הבועות ביחד עם האויבים שבתוכן. עם כל חיסול אויב, האויב שחוסל נהפך לפרי שמעניק ניקוד בהתאם לכמות האויבים שחוסלו בעת ובעונה אחת והניקוד מוכפל פי 2 בהתאם לכמות האויבים שחוסלו בעת ובעונה אחת (כלומר חיסול אויב אחד נותן בננה שמעניקה 500 נקודות, חיסול שני אויבים בו זמנית נותן בננה (500 נקודות) ותפוח (1000 נקודות) וכן הלאה.
בשלבים מופיעות מדי פעם בועות מיוחדות, למשל בועות מים אשר יוצרות מפל המסוגל להרוג חלק מהאויבים. כמו כן, כשהשחקן אוסף את כל האותיות של המילה EXTEND, הוא מקבל חיים נוספים ועובר אוטומטית לשלב הבא (במשחק לשני שחקנים, שני השחקנים עוברים לשלב הבא, אך רק השחקן שהשלים EXTEND מקבל חיים).
גרשון שטרן

ביוגרפיה

נולד בעיר מאד שבאימפריה האוסטרית (בתחומי הונגריה של ימינו). נחשב מבחירי תלמידי מהר"ם שיק - תלמידו המובהק של מרן החתם סופר. כמו כן היה תלמידם של אחרים מגדולי דורו, בהם הרבנים שמואל ארנפלד (ה"חתן סופר") וחמיו לעתיד רבי עמרם בלום אבד"ק ברט-אויפאלו בעל מחבר שו"ת בית שערים.
בשנת תרמ"ב נישא למרים, בתו של רבו רבי עמרם בלום. מרים הייתה נינתו של רבי יהודה כהנא הלר בעל "קונטרס הספיקות", ומצאצאי בעל התוספות יום טוב. בשנת תרנ"ב נפטרה מרים והשאירה ארבעה ילדים קטנים. לאחר פטירתה נישא לגיטל, בתו של הרב יהודה פוקס בן רבי וואלף פוקס אבד"ק סערעד.
בשנת תרמ"ה, בגיל 24, נבחר לרבה של קהילת מארוש לודאש וגלילותיה, וברבנות זו שימש במשך 51 שנה עד לפטירתו. בלודאש אף הקים ישיבה גדולה שם לימד מאות תלמידים. במשך 29 שנים עמד בראשות ישיבתו עד לשנת תרע"ד (1914) שבה נלקחו תלמידיו לעבודות כפיה במלחמת העולם הראשונה ובשל כך נאלץ לסגור את שערי הישיבה.
מעמד הישיבות ותלמידיהן במדינה, העסיקו מאוד את רבי גרשון ופרסם בנושא זה סדרת מאמרים בעיתון של המחנה האורטודוכסי (כינס את המאמרים והדפיסם כספר בשנת תרס"ב).
נודע כבעל יכולת מרשימה בדיבורו וכדרשן בעל שם. נשא דרשות בפני קהל רב ברחבי הונגריה.
ידוע בשל פניותיו לגורמים אירופים למען איסוף כספים לטובת עניי ארץ ישראל ושומרי השמיטה בארץ. במסגרת כך אף עמד בראש שיירה שביקרה בארץ ישראל בשנת תר"ע והעבירה סכומי עתק לעניים ומוסדות תורה. את מסעו זה הנציח בספר מיוחד הנקרא "מסעי בני ישראל".
בליל שישי ט"ז אייר תרצ"ו, נפטר הרב והלווייתו נקבעה ליום המחרת. את ארון קבורותו בנו משולחן הלימוד שלמד עליו במשך חמישים ואחת שנים. בהלווייתו השתתפו גדולי הרבנים ראשי הישיבות ואלפים מתושבי האזור. מקום קבורתו בבית העלמין היהודי בלודאש (לודוש, כיום ברומניה). את הנוסח שעל גבי המצבה כתב הוא בעצמו בצוואתו תוך שימוש בשמו הפרטי בלבד אפילו ללא התואר "הרב". מצבתו שוקמה בשנים האחרונות.

חיבוריו

משנת תרנ"ב ועד לשנת תרס"ח הוציא לאור תשעה חלקים מספרו ילקוט הגרשוני. במקביל לעיסוקו בחיבורים, פרסם ספרים נוספים וחידושי תורה בגיליון "תל תלפיות" במשך עשרים ושבע שנים.
בעקבות חיבוריו בא במשא ומתן של תורה והלכה עם רבים מגדולי הרבנים גם מחוץ להונגריה וטרנסילבניה. הוא נזכר פעמים רבות בספר רב הכרכים "שדי חמד".
בחיבוריו מצויות הסכמותיהם של גדולי הרבנים בדורו בהם רבי שלום מרדכי שבדרון מברעזן ורבי שמעון סופר מערלוי בן ה"כתב סופר".
צפעון חזירי מקורנן

מאפיינים

אלו נחשים קטנים יחסית שאורכם 40-60 ס"מ בממוצע כאשר הנקבות גדולות במעט מהזכרים. נחשים אלו חיים ביער וניזונים מטרף קטן מהם. צבעם ורוד עד צהבהב עם רצועות חומות. בין העיניים לנחיריים ישנן גומות החשות בחום של חיות אחרות מה שעוזר לנחש לכוון ולהתביית על טרפו - יונקים, ציפורים קטנות וזוחלים. הצפעון ארסי מאוד אך בדרך כלל נמנע ממגע עם האדם. כפי ששמו מרמז הצפעון בעל חוטם הפונה מעלה ומזכיר חזיר והוא גם בעל "קרניים" מסביב לעיניו.
נחשים אלה נמצאים רק ביערות גשם עד לגובה 900 מטר. הם חיים בין הענפים או על קרקע היער ויוצאים בעיקר בשעות החשיכה.
מצב השימור של נחשים אלה הוא ללא חשש, אך כריתת היערות עלולה בעתיד לפגוע בהם ובטרפם.
סטיכלה ארישול טורדה

ביוגרפיה

סטיכלה ארישול טורדה נוסדה בשנת 1907 כמונקיטורול טורדה, והיא בילתה את רוב ההיסטוריה שלה בליגה השנייה והשלישית של רומניה.
התואר היחיד שלה הוא הגביע הרומני והיא זכתה בו לאחר שניצחה את ראפיד בוקרשט בעונת 1960/1961. בעקבות כך נכנסה להיסטוריה של הכדורגל הרומני כמועדון הראשון שזכה בגביע הרומני מהליגה השנייה.