רזאן זיתונה

קורות חייה

רזאן נולדה בטריפולי, לוב, שם עבד אביה כסוחר. בהיותה בת שנתיים עברה משפחתה לערב הסעודית, וכשהייתה בגיל 12, חזרה משפחתה למולדתה בסוריה, שם הקים האב עסק והאם עבדה כמורה. ב-1999 סיימה זיתונה לימודי משפטים באוניברסיטת דמשק. ב-2001 התחילה לעבוד כעורכת דין סטז'רית.
מאז 2011 עבדה זיתונה בתחום זכויות האדם ולפני תחילת המחאות העממיות נגד השלטון הסורי ב-2011 דיווחה על עבירות נגד זכויות האדם בסוריה  והחישה עזרה כעורכת דין למשפחות האסירים הביטחוניים.
ב-12 במאי 2011 נכנסו אנשי ביטחון של הממשל הסורי לביתה, ערכו בו חיפוש וביקשו לעצור אותה. משלא הצליחו למצוא אותה, הם עצרו את בעלה, שהוחזק בבידוד במקום בלתי ידוע כמעט שלושה חודשים, לאחר שעונה. הוא שוחרר ב-31 ביולי 2011.
לאחר שנתיים בהן גרה רזאן בחשאי בדמשק, היא עברה ב-25 באפריל 2013 לדומא (עיר במחוז דמשק). שם, בין אזרחי העיר שהייתה שרויה במצור וברעב, היא שכרה דירה והתחילה לעבוד יחד עם בעלה ואאל חמאדה ושני עורכי דין אחרים (סמירה ח'ליל ונאזם חמאדי).
זיתונה פיתחה פרויקטים להעצמת נשים, ותיעדה באופן יומיומי את פשעי השלטון נגד האזרחים. היא כתבה ושידרה סרטונים בשפה אנגלית, והפיצה אותם לאמצעי מדיה חיצוניים. בנוסף היא הצליחה לבנות ולהוביל ובזמן קצר ועדה שהצטרפו אליה מאות פעילים צעירים משכילים, ובה דנו בכל ענייני המהפכה הסורית ובעתידה של סוריה כמדינה דמוקרטית לאחר נסיגת השלטון הנוכחי.

פעילויותיה

ב-2001 הייתה זיתונה חברה באגודת עורכי דין הפועלים למען חירות האסירים הביטחוניים ואסירי חופש הביטוי בסוריה. היא הייתה אחד מהמייסדים של האגודה למען זכויות האדם בסוריה (Human Rights Association in Syria - (HRAS שהוקמה ב-2001 והמשיכה לעבוד באגודה עד 2004. ב-2005 היא הקימה את SHRIL ‏(Syrian Human Rights Information Link), דרך ארגון זה היא המשיכה לדווח על הפרות של זכויות אדם בסוריה. מ-2005 היא החלה להיות פעילה גם בוועדה לתמיכה במשפחות של אסירים פוליטיים בסוריה (Committee to Support Families of Political Prisoners in Syria).
ביוני 2011 הקימה זיתונה את ארגון VDC, ששימש כמרכז מידע שתיעד את עבירות השלטון הסורי נגד האזרחיים, בנוסף לפעילויותיה בוועדת תמיכה במשפחות האסירים הביטחוניים בסוריה, האתר שלה הוא: VDO - Violations Documentation Center in Syria. המרכז הוקם, על פי מייסדיו, כדי לתעד בצורה זהירה ועצמאית הפרות של זכויות האדם בסוריה, בעבר בהווה ובעתיד, כדי להוות מוקד ידע ומקור לא רק לתקשורת אלא גם למען הצדק העתידי הנדרש בסוריה.
זיתונה הייתה חברה בוועדות התיאום המקומיות (בערבית: لجان التنسيق المحلية في سوريا) שהוקמו באפריל 2011. מאז 2004 כתבה עשרות כתבות ודו"חות בעיתונים, בנושא זכויות האדם בסוריה וחופש הביטוי.

גורלה

בספטמבר 2013 דיווחה זיתונה לעיתון המקוון הלבנוני "NOW Lebanon"  שהיא מקבלת כל הזמן איומים מגורמים אסלאמיים כדי שתפסיק לכתוב את דוחותיה. האיומים היו מקבוצות אנונימיות חמושות בעיר הסורית דומא. ב-9 בדצמבר 2013, בשעות הערב המאוחרות, הותקף מרכז תיעוד העבירות שניהלה, על ידי קבוצה אנונימית וחמושה. הם חטפו את זיתונה ואת עמיתיה למרכז התיעוד (בעלה ואאל חמאדה, סמירה ח'ליל, ונאזם חמאדי). דובר ארגון VDC מסר שמעריכים כי החטיפה בוצעה על ידי צבא האסלאם (סוריה), ארגון מורדים ערבי ג'יהאדיסטי הפועל בסוריה ופעיל באזור. 
באפריל 2014 הבהירה משפחתה בהצהרה שפרסמה כי היא מאשימה את הקבוצות החמושות הנמצאות בדומא בחטיפת זיתונה ועמיתיה.
חמישים ושבעה ארגונים העוסקים בזכויות האדם יצאו בהצהרה הדורשת לשחרר את רזאן זיתונה וחבריה שנחטפו ב-2013, בהם הארגונים: "H.R.W" ,"Freedom House"
ו-"Syrian Observatory for Human Rights".
"רזאן היא אישה חזקה ומקריבה את עצמה למען עזרה לאחרים, היא שקדנית ועקשנית, היא אישה עם פוטנציאל, כתבה הרבה סיפורים קצרים גם בילדותה וכל חייה שאפה להשיג צדק וכבוד למען בני עמה." כך ספרה אחותה רים זיתונה לתקשורת.