google/wiki40b huggingface dataset:
סרגיי בובקה

ביוגרפיה

בובקה נולד בלוהנסק ועסק בילדותו במספר ענפי ספורט. החל מגיל 10 תיעל את מאמציו לקפיצה במוט, בהשפעת המאמן ויטלי פטרוב. בגיל 15 עקר יחד עם מאמנו לדונצק, כדי שיוכל להתאמן במתקנים טובים יותר. 
ב-1981 התחרה לראשונה במסגרת בינלאומית, כשסיים שביעי באליפות אירופה לנוער. 1983 הייתה שנת הפריצה שלו, כשזכה באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בהלסינקי, עם תוצאה של 5.70 מטר. ב-15 בינואר 1984 שבר לראשונה את שיא העולם באולם. ב-13 ביוני 1985 ניפץ לראשונה את מחסום שישה המטרים בפריז. את רף שישה המטרים ומעלה, שנחשב קודם לכן בלתי עביר, הצליח בובקה לקפוץ 44 פעמים לפני שפרש ב-2001. לאחר הפרישה התמנה לחבר מועצת התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) והוועד האולימפי הבינלאומי. כמו כן שימש יושב ראש הוועד האולימפי האוקראיני וחבר הפרלמנט האוקראיני.

"קללה" אולימפית

למרות שבובקה שלט במקצוע שלו ללא עוררין במשך כעשור וחצי, הרי שעל הבמה החשובה ביותר - המשחקים האולימפיים - הצליח להביא עליונות זו לידי ביטוי רק פעם אחת, כשזכה בזהב באולימפיאדת סיאול (1988). בראשונה מבין ארבע האולימפיאדות האחרות שנערכו בפרק הזמן שבו היה הקופץ הטוב בעולם, אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), נבצר ממנו מלהשתתף משום שברית המועצות החרימה את המשחקים. המנצח בלוס אנג'לס קיבל מדליית זהב על תוצאה נחותה ב-12 סנטימטרים מזו שהשיג בובקה חודשיים קודם לכן. בברצלונה (1992) ובסידני (2000) נפסל שלוש פעמים בגבהים שבנסיבות רגילות אמור היה לעבור בקלות. ביניהן, מנעה ממנו פציעה השתתפות באטלנטה (1996).

טכניקה

בובקה שילב חוזק, מהירות וחדשנות טכנית. מהירותו לפני הקפיצה עמדה על 35.7 קמ"ש, קרוב מאוד למהירות שמשיג אצן 100 מטרים. חוזקו אפשר לו לשאת מוט כבד יותר, שייצר עבורו רתע נוסף. הוא גם אחז את המוט בנקודה גבוהה יותר ממתחריו ועל כן נהנה ממנוף מוגבר. על כל אלה נוסף המודל הטכני שחידשו הוא ומאמנו פטרוב, ששם דגש על המשכיות הקפיצה וניצול טוב יותר של האנרגיה הנובעת מרתע המוט.

שיא עולם נפרד על כל סנטימטר

העליונות הטכנית והאתלטית אפשרה לבובקה לקדם את קצה גבול היכולת לקפוץ במוט בעשרות סנטימטרים, אבל הוא לא עשה זאת בבת אחת. בדרך כלל נהג לשפר את שיאו בכל פעם בסנטימטר אחד. כך ניצל את האופן המיוחד שבו מתנהלת תחרות קפיצה במוט (וגם קפיצה לגובה) - הקביעה מראש של גובה רף מסוים לפני הניסיון לעברו - כדי להשיג פעמים רבות ככל האפשר את הפרסים הכספיים והאחרים שנלוו לשבירת השיא. מדיניות זו שירתה את האינטרסים של כל המעורבים: של מארגני התחרויות שהיו מעוניינים כל אחד בשיא עולם חדש במסגרת התחרות שלו, של נותני החסות, של הקהל שהגיע לתחרויות ורצה לחזות במו עיניו בשבירת שיא עולם, וכמובן של בובקה עצמו.
שמירת הקפיטליזם מן הקפיטליסטים

להציל את הקפיטליזם מן הקפיטליסטים: לשחרר את כוחם של השווקים הפיננסיים ליצור עושר ולהפיץ הזדמנות (באנגלית: Saving Capitalism from the Capitalists: Unleashing the Power of Financial Markets to Create Wealth and Spread Opportunity) הוא ספר מחקר מאת לואיג'י זינגלס ורגוראם רג'אן מאוניברסיטת שיקגו. הוא פורסם בשנת 2003 בכריכה קשה על ידי כתר עסקים ושוחרר בכריכה רכה על ידי אוניברסיטת פרינסטון בשנת 2004.
תרועה לישראל

תרועה לישראל היא יצירה קצרה שכתב המלחין הישראלי פאול בן-חיים בשנת 1950. לדברי יהואש הירשברג היצירה היא "המנון מפואר להגשמה הציונית המדינית".
היצירה נכתבה בתחילה עבור תזמורת צה"ל על פי הזמנת מנצחה דאז שלום רונלי-ריקליס ועובדה מיד אחר כך לתזמורת סימפונית מלאה. בשל היותה יצירה קצרה המתאימה לפתיחת אירועים לאומיים חגיגיים זכתה "תרועה לישראל" למספר גדול של ביצועים ואף הייתה היצירה הראשונה של בן חיים שהוקלטה על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית. האווירה הכללית בארץ בשנת 1950 התאימה לחיבור יצירה חגיגית בסגנון המארש. הניצחון הצבאי במלחמת השחרור הקשה, הביא להרגשת גאווה ברוחו ובכוחו של צה"ל והאירוע המרכזי בימי העצמאות הראשונים של המדינה היה מצעד צבאי. אלא שבן חיים לא חיבר שיר לכת אלא המנון.

מבנה היצירה

היצירה בנויה על נושא מלודי ארוך החוזר על עצמו שוב ושוב מתוך הגברה מתמדת בעוצמה ובמתח עד לשיא נרגש. הנושא כתוב במשקל זוגי, במבנה ריתמי-סימטרי ומאורגן על פי דגם של מוזיקה גרמנית רומנטית. בגרסה התזמורתית מבוסס התזמור בעיקר על כלי קשת במרקם עשיר ומלא ואופייה החגיגי של היצירה שומר על הוד והדר, ללא כל רעשנות חיצונית העלולה לחדור ליצירות מסוג זה, כמו למשל בפתיחה 1812 מאת צ'ייקובסקי. ביטוי לכוחה הישיר של היצירה ניתן כאשר ניגנה תזמורת הגדנ"ע בשעתה את היצירה בתחרות תזמורות נוער בעיר קרקראדה שבדרום מזרח הולנד - וזכתה שם בפרס הראשון ברציפות במשך שנים אחדות. תושבי קרקראדה קיבלו את היצירה בהתרגשות והתזמורת שבה וניגנה את היצירה לבקשת הקהל המקומי שנה אחרי שנה, גם כאשר היצירה לא נכללה התוכנית הרשמית של התחרות.
גאיוס קלאודיוס נרו

ביוגרפיה

הוא נזכר לראשונה כקצין בצבאו של מרקוס קלאודיוס מרקלוס בשנת 214 לפנה"ס במהלך קרבות נולה. במהלך קרב נולה השלישי, נודע למרקלוס שחניבעל נע מנאפולי במטרה לנסות ללכוד את נולה. חניבעל נע אל נולה במהירות, ומרקלוס הורה לנרו שהיה מפקד הפרשים לנוע מאחורי המחנה הקרתגי בדממה ולתקוף אותו רק כאשר יתחיל הקרב. מסיבות לא ברורות נרו בחר שלא לתקוף, והקרב התנהל בלי הפרשים שלו. אף על פי כן, הרומאים ניצחו, אם כי היה זה ניצחון זעום שהושג בעמל רב. מרקלוס האשים את נרו וטען שבאשמתו הקרב כמעט הסתיים כמו קרב קאנאי.
הוא מונה כפראיטור בשנת 212 לפנה"ס, ובשנת 211 לפנה"ס נשלח להיספניה כדי לקבל פיקד על שארית הצבא הרומאי שהושמד בקרב באיטיס. הוא הצליח ללכוד את המצביא הקרתגי עזרובעל ברקה בתוך מעבר צר בסלעים ולא נתן לו אפשרות לסגת. עזרובעל החליט לנקוט בתחבולה. הוא שלח שליח והודיע לנרו שהוא מוכן להגיע למשא ומתן על כניעה. נרו קיבל את ההצעה, ועזרובעל משך את המשא ומתן עד שרוב הצבא הקרתגי נמלט. לאחר מכן עזב גם עזרובעל את המחנה הרומאי בתואנות דתיות והצטרף אל צבאו.
הוא נבחר כקונסול של שנת 207 לפנה"ס יחד עם מרקוס ליוויוס סלינטור. אותה שנה הגיעו ידיעות לפיהן נחת עזרובעל ברקה בעמק הפו, והוא מתכוון לחבור אל הצבא של אחיו, חניבעל, החונה בברוטיום. לפיכך, קיבל נרו את הפיקוד על הכוחות שהוצבו מול חניבעל וליוויוס את הפיקוד על הכוחות שהוצבו מול עזרובעל. חניבעל ניסה להימלט מפני הצבא של נרו כדי לחבור אל אחיו בזמן. נרו ניסה למנוע זאת ותקף את חניבעל בקרב גרומנטום, שהסתיים ללא הכרעה, אולם עיכב את חניבעל בברוטיום. בינתיים, עזרובעל הגיע אל נהר מטאורוס ולאחר מכן שלח שליח לאחיו כדי להודיע לו על בואו. אולם השליח נתפס בדרך לחניבעל בידי אנשיו של נרו. זה האחרון ידע היטב שאם עזרובעל יחמוק מליוויוס ויחבור אל חניבעל יקיץ הקץ על רומא, ולפיכך החליט להפר את הוראות הסנאט שהורה לו לא לעזוב את ברוטיום, ולחבור אל ליוויוס החונה במטאורוס. נרו הצעיד את אנשיו רגלית מרחק גדול מאוד, והגיע בחסות החשיכה אל המחנה של ליוויוס. כעת הכוח הרומאי כלל 47,000 איש, והיה גדול יותר באופן משמעותי מהכוח הקרתגי. העובדה שיש כעת שני קונסולים במחנה ולא אחד, התגלתה לעזרובעל רק לפנות בוקר, כאשר שמע מהמחנה הרומאי שתי תרועות חצוצרה במקום אחת.
בחסות החשיכה ביצע עזרובעל נסיגה מסודרת צפונה לאורך הנהר, כשהוא מקווה לחצותו, וכך להימלט מהסכנה הרומאית, ולנסות שוב ליצור קשר עם חניבעל ממקום מבטחים, אולם בשל ההצפה של הנהר עקב גשמי האביב והמסת השלגים, לא הצליח למצוא מקום בטוח למעבר. הרומאים דלקו אחריו, תוך שהם מאלצים אותו לנהל את הקרב שממנו ביקש להימנע בשל נחיתותו המספרית. בנוסף על כך, רבים מחייליו הגאלים השתכרו במשך הלילה ותפקדו גרוע. בלית ברירה ערך עזרובעל את כוחותיו. הקרב התפתח לקרב שכונה קרב מטאורוס במהלכו פיקד נרו על האגף השמאלי הרומאי. הקרב הסתיים בניצחון רומאי מוחץ, עזרובעל נהרג, ונרו הורה לשים את ראשו בשק ולהשליך אותו אל מחנהו של חניבעל. שני הקונסולים חזרו לרומא כגיבורים, אולם נרו ננזף על כך שהפר את הוראות הסנאט ונע אל מטאורוס, ועל כן בתהלוכת הניצחון שנערכה לכבודם רכב ליוויוס במרכבה מפוארת רתומה לארבעה סוסים ומאחוריו החיילים, בעוד נרו רכב על סוס אחד בלי חיילים.
בשנת 204 לפנה"ס מונה לקנסור יחד עם ליוויוס. בשנת 201 לפנה"ס היה אחד מחברי המשלחת שיצאו אל אלכסנדריה כדי להודות לתלמי החמישי על תמיכתו האיתנה ברומא לכל אורך המלחמה הפונית השנייה, וכן לבדוק אפשרות של ברית רומאית-מצרית במקרה של מלחמה עם מוקדון. הוא נזכר כאחד מחברי המשלחת שיצאה ליוון בשנת 194 לפנה"ס כדי לבדוק אפשרות של מלחמה נוספת נגד מוקדון.
מגנטואנצפלוגרפיה

מגנטואנצפלוגרפיה (באנגלית: Magnetoencephalography – רישום מגנטי מהמוח; בראשי תיבות: MEG) היא שיטה לדימות בה מודדים שדות מגנטיים הנוצרים על ידי פעילות חשמלית במוח. ה-MEG משמש הן ליישומים רפואיים והן למחקר: הוא מאפשר למנתחים לאתר מיקום של בעיות במוח ומאפשר לחוקרים לחקור תפקודים של אזורים שונים בו.
השדה המגנטי שנמדד מהמוח חלש פי 10⁹ מהשדה המגנטי שיוצר כדור הארץ בחדר רגיל. על כן יש למקם את המכשיר בחדר מיוחד העטוף קירות מתכתיים לחסימת הקרינה מבחוץ. נוסף על כך, מכשיר המגנטואנצפלוגרף עושה שימוש ברכיבים רגישים ביותר להפרעות מגנטיות הנקראים SQUIDs.
MEG נמדד לראשונה ב-1968 על ידי הפיזיקאי דוד כהן מאוניברסיטת אילינוי שבארצות הברית. בשנות השמונים החלו לייצר MEG עם מספר רב של חיישנים, וכיום יש בשימוש מכשירים עם 300 חיישנים, המכסים את רוב שטח הגולגולת.
בישראל קיים רק מכשיר MEG אחד באוניברסיטת בר-אילן (ראה קישורים חיצוניים).
לוציפראז

לוציפראז הוא שם כללי לאנזימים המשמשים לביולומינסנציה, יצירת אור על ידי אורגניזם חי באמצעות תגובה כימית בגופו. בתגובות המפיצות אור, האור נוצר מחמצון של (הפיגמנט) לוציפרין, לעיתים בעזרת ATP. ללא נוכחות לוציפראז, קצב התגובה בין הלוציפרין והחמצן איטי ביותר.
הלוציפראז המוכר ביותר הוא הלוציפראז של הגחליליות מהמין Photinus pyralis . התגובה המזורזת על ידי אנזים זה מתרחשת בשני שלבים:
הרובע השלושה-עשר של פריז

גאוגרפיה

לב הרובע הוא כיכר ד'איטלי (כיכר איטליה), המהווה את נקודת ההתכנסות של כל השדרות המרכזיות של הרובע, וכן של קווי הרכבת התחתית שעוברים בו. הכיכר נפגשים חלקי הרובע, בּוּט-אוֹ-קָאי, גובלן והרובע האסיאתי (צ'יינהטאון). 
שטח הקרקע של הרובע הוא 7.146 קמ"ר.

דמוגרפיה

אוכלוסיית הרובע השלושה-עשר נמצאת עדיין בהליך של צמיחה, בעיקר בשל שטף המהגרים מאסיה שמתנקז אליו. במפקד האוכלוסין האחרון משנת 1999, מנתה האוכלוסייה 171,533 איש. הרובע השלושה-עשר גדל במהירות גם בהיקף הפעילות העסקית שבו, הודות למחוז העסקים החדש שהוקם בו (פארי ריב גוש). ב-1999 אכלס הרובע 89,316 משרות, וסביר להניח שמספר זה גדול יותר בימנו.

היסטוריה

הרובע השלושה-עשר נוצר לאחר הרחבת פריז בשנת 1860, והוא כולל חלקים מהרובע השנים-עשר על-פי חלוקת העיר הישנה. הרובע השלושה-עשר היה עד למספר פיתוחים טכנולוגיים גדולים; ב-21 בנובמבר 1783, באזור בוט או קאי נחתו ז'אן פרנסואה פילטרה דה רוזייה (Jean-François Pilâtre de Rozier) יחד עם פרנסואה לורן המרקיז מארלנדה לאחר הטיסה המאוישת הראשונה בכדור פורח שבנו האחים מונגולפייה. בשנת 1891 פנאר ולבסור הקימו את המפעל הראשון לייצור מכוניות בסמוך לפורט ד'איברי.
במהלך המאה ה-19 וחלק מהמאה ה-20, עברה ברובע השלושה-עשר פעילות תעשייתית ענפה, בה ניתן למנות את מפעל השוקולד של לומבר (Lombart), מפעל הסוכר של סֶה (Say) ומפעל SUDAC.
חלקו של הרובע המצוי מדרום לכיכר ד'איטלי עבר טרנספורמציה רבתי במחצית השנייה של המאה ה-20. אזור המגורים שבסביבת שדרות וינסן אוריו נבנה מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה, כמו כן, בלוקים שסבלו מבעיות תברואה וסניטריה עברו שיפוצים: בלוק מספר 13 (בשדרות אוגוסט-בלנקי), בלוק מספר 4 (סביב כיכר נסיונל), ובלוק בייברה.
העבודות האורבניות הגדולות ביותר, בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20, זכו לשם איטלי 13 (Italie XIII), משום שהתרכזו סביב שדרות ד'איטלי, והובילו לבנייתם של מגדלי מגורים גבוהים בחלקו הדרומי של הרובע. בהשארת תאוריות התכנון האורבני של לה קורבוזייה, שונו פניו של האזור שנמשך מבוט-או-קיי עד לרחוב נסיונל, ומשדרות וינסן אוריו ועד לפורט-ד'איטלי. למעלה משלושים מגדלים שגובהם חוצה את מאה המטרים נבנו באזור זה, בעיקר באזור אולימפיאד.
באמצע שנות השבעים הופסק מפעל השיפוצים, בעת שהגיעו לאזור הפליטים הראשונים מוייטנאם, ומילאו את מגדלי המגורים החדשים, שעדיין לא אוכלסו. גלי פליטים ומהגרים נוספים הגיעו מאוחר יותר מאסיה, בעיקר מקמבודיה, לאוס וסין, והפכו בסופו של דבר את חלקו הדרומי של הרובע השלושה-עשר לרובע אסייתי אמיתי. 
תוכניות שיפוץ גדולות נוספות החלו בחלקו המזרחי של הרובע מראשית שנות התשעים, עם בניית האתר החדש של הספרייה הלאומית של צרפת, והקמת אזור העסקים פארי ריב גוש. גם כיום נחשב אזור זה לאחד מאזורי הבנייה הגדולים ביותר בצרפת.

יהודים

ברובע קיים בית הספר היהודי יבנה, שבו כ-1500 תלמידים. כמו כן קיים ברובע רחוב על-שם ראש ממשלת ישראל לשעבר יצחק רבין.
בריי-צ'רוויניה

טופונומיה

שם העיירה מורכב משני שמותיה בצרפתית ובאיטלקית. מקורו של השם Breuil הוא צרפתי. זהו שם נפוץ בחבל ואל ד'אוסטה ומשמעותו בדיאלקט המקומי היא "טרסה אלפינית ביצתית". השם צ'רוויניה מזכיר את צ'רווינו - שמו האיטלקי של הר המטרהורן הסמוך, וניתן למקום בתקופת השלטון הפשיסטי באיטליה.

היסטוריה

התיירות בעיירה החלה להתפתח בסוף המאה ה-19 כשמטפסי הרים הגיעו אל המקום והשתמשו בו כבסיס לניסיונות ההעפלה לפסגת המטרהורן והפסגות שסביבו. עם תחילת תיירות הסקי, בתחילת המאה ה-20, הפכו מדרונות ההרים שמעל העיירה ליעד לתיירי סקי. ב-1934 הקימו יזמים פיימונטזים את חברת צ'רווינו במטרה להפוך את העיירה ליעד תיירותי מרכזי הכולל מעליות סקי. ב-1936 נחנך הרכבל הראשון לאתר פלה מייזון (Plan Maison) שהגיע לגובה של 2,555 מטר מעל פני הים. ב-1939 הקימה חברה אחרת רכבל מפלה מייזון לאתר פלאטו רוסה המצוי על הגבול עם שווייץ בגובה של 3,480 מטר. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, התחדש העניין באתר ובמשך השנים נוספו בו קווי רכבל וקווים הישנים הוחלפו במודרניים יותר. ב-1991 נבנה הרכבל הנוכחי לפלאטו רוסה הכולל קרונות המכילים כ-140 איש. מתחילת המאה ה-21 החלה החברה המפעילה את האתר לסבול מקשיים כלכליים ניכרים. ב-2008 מכרה משפחת קרווטו, בעלת השליטה בחברה, כ-70% ממניות החברה לרשויות המחוז ואל ד'אוסטה ויתרת האחזקות בחברה נותרו בידי משקיעים פרטיים.

גאוגרפיה

צ'רוויניה נמצאת בגובה של 2,006 מטר מעל פני הים, לרגלי מורדו הדרומי של הר המטרהורן (באיטלקית: מונטה צ'רווינו, בצרפתית: מון סרוון), בעמק המוקף בהרי קרחון יבשתי. היא חולקת את אזור הסקי שלה עם אתר הסקי השווייצרי, צרמט, הנמצא מצדו הצפוני של המטרהורן. הרכס המחבר את שני אתרי הסקי הוא פלאטו רוסה (Plateau Rosa). חלק ממסלולי הסקי ארוכים מאוד. אורכו של המסלול הארוך ביותר הוא 22 ק"מ והוא מתחיל בקליין מטרהורן (באיטלקית: פיקולו צ'רווינו) שבשווייץ ומגיע עד ואלטורננש שבאיטליה.
בעמק בו נמצאת העיירה וגם בעיירה עצמה, זורם המרמורה (איט') - פלג של הנהר דורה בלטאה. אחד ממקורות המרמורה הוא לאגו גוייה (Lago Goillet), אגם מלאכותי הנמצא כ-2.3 ק"מ ממזרח לעיירה, בגובה 2,516 מטר.
חיים תדמור

חיים תדמור (18 בנובמבר 1923 – 11 בדצמבר 2005) היה מייסד החוג לאשורולוגיה ולימודי המזרח הקרוב הקדום באוניברסיטה העברית בירושלים.

ביוגרפיה

תדמור נולד בשם חיים פרומשטיין בחרבין שבסין, שם התיישב אביו כסוחר פרוות טרם מלחמת העולם הראשונה. מוצאו של האב מקרים.
ב-1935 לאחר שאביו נפטר עלה עם אמו לארץ ישראל וסיים את לימודיו בגמנסיה העברית בירושלים. ב-1943 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית. במלחמת השחרור שירת בירושלים. בשנת 1950 סיים את עבודת המוסמך ולאחר מכן יצא להתמחות באשורולוגיה באוניברסיטת לונדון ובאוניברסיטת שיקגו, שם שהה מ-1954 עד 1957. עבודת הדוקטורט שלו שהגיש ב-1954 עסקה בכרונולוגיה של המזרח הקדום בתקופת המקרא תוך שילוב חקר המקרא ומקורות אשוריים. 
ב-1958 החל להרצות באוניברסיטה העברית בחקר המקרא ובתולדות המזרח הקדום, וב-1965 ייסד את החוג לאשורולוגיה ועמד בראשו. בשנת 1993 יצא לגמלאות. במשך 35 השנים שעסק בתחום הפך את האוניברסיטה העברית למרכז בינלאומי לחקר מסופוטמיה ותולדות המזרח הקדום. החוג לאשורולגיה משך תלמידים מהארץ ומחו"ל.
כגולת הכותרת של מחקריו נחשבות עבודותיו על הכתובות של תגלת פלאסר השלישי, מלך אשור, שנחשבו קשות ביותר להבנה ופירושו לספר מלכים ב' בסדרת Anchor Bible, שכתב עם מרדכי כוגן. כן ערך את הכרכים האחרונים של האנציקלופדיה המקראית.
בשנת 1985 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, וכיהן כסגן נשיא האקדמיה מ-1996 עד 2004. הוא נבחר לעמית כבוד של האקדמיה האמריקנית ללימודי היהדות ושל החברה האמריקנית למזרחנות, וכן זכה להוקרה מהאקדמיה הסינית של מחוז הולדתו. בשנת 2000 הוענק לו פרס רוטשילד על מפעל חייו. 
זכה בחייו לשני קובצי כבוד של מאמרים (Festschrift), שהשני בהם הוקדש גם לאשתו הארכאולוגית, מרים תדמור. לבני הזוג תדמור שני ילדים: דוד ונעמי.
מדבר דנקיל

מדבר דנקיל הוא מדבר השוכן בצפון-מזרח אתיופיה, דרום אריתריאה וחלק גדול משטחה של ג'יבוטי. כחלק ממשולש עפר, משתרע מדבר דנקיל על שטח יבש של 136,956 קמ"ר, אשר ידוע בשל פעילות הרי הגעש ומידות החום הגבוהות השוררות בו, כאשר בשעות היום מגיעה הטמפרטורה ל-50 מעלות צלזיוס. פחות מ-25 מ"מ של גשם יורדים בו בכל שנה. מדבר דנקיל הוא אחד מהמקומות הנמוכים והחמים ביותר על פני כדור הארץ וכולל בתוכו את שקע דנקיל. במדבר חיים העפרים, המתפרנסים מכריית מלח.

גאולוגיה

הגאולוגיה המקומית מאופיינת בפעילות געשית וטקטונית, מחזורים אקלימיים שונים וסחיפה מקוטעת. המבנה הגאולוגי הבסיסי של האזור נגרם בשל תזוזת הלוחות, כאשר נפרדה אפריקה מאסיה. רכסי הרים נוצרו ונשחקו מחדש בעידן הפלאוזואיקון. הצפה על ידי הים גרמה ליצירת שכבות של אבן חול, ולשקיעה של שכבות אבן גיר מול החוף. כאשר חלה התרוממות נוספת של הקרקע התווספו שכבות נוספות של אבן חול מעל אבן הגיר. פעילות טקטונית נוספת גרמה ללבה לזרום דרך הסדקים שנוצרו ולכסות את שכבות הסלעים.
במדבר דנקיל יש מספר אגמים אשר נוצרו לאחר שזרימת הלבה חסמה עמקים שונים. ביניהם נמצא אגם אפררה (80 מטרים מתחת לפני הים), אשר לחופיו מצבורי מלח גדולים. את האזור מאגפים כלפי מזרח האלפים הדנקיליים (Danakil Alps) רכס הרים בעל מספר חרוטים געשיים, ששיאם בהר ראמלו (Ramlo) בגובה של 2,130 מטרים. מצבורי מלח בעובי של עד 800 מטרים ניתן למצוא גם בשטחים המישוריים באזור. בין הרי הגעש המפורסמים של האזור ניתן למנות את ארטה אלה, דבהאו (Dabbahu) ואפדרה (Afdera), השוכנים בצפון-מזרח אתיופיה.

פעילות אנושית

העפרים עוסקים בכרייה של המלח, ענף המהווה חלק חשוב מכלכלתם. לאחר הכרייה מעמיסים את המלח על גבי גמלים, היוצאים בשיירות עם ליווי חמוש למסע בן יומיים אל מקום היישוב הקרוב. לרוב מועבר המלח שנכרה אל שוקי העיירות סנבט ובאטי שבתוככי אתיופיה. עד תחילת העשור הראשון של המאה ה-21 היו שיירות הגמלים מגיעות עם מטעני המלח עד לעיר מקלה בירת תיגראי, אך סלילתו של כביש חדש הביאה לסיומו של נוהג זה. בנוסף, מתוכננת הקמתם של כבישים נוספים לאזורי הכרייה.
Forever and for Always

רקע וכתיבה

את השיר כתבו שאניה טוויין ורוברט לנגה, והוא הופק על ידי לנגה גם כן.
השיר כשמו מדבר על אהבה בין שני אנשים אשר פוגשים אחד את השני, והם מבטחים לעצמם ואחד לשני שהיא תימשך לנצח ולתמיד.

וידאו קליפ

לשיר צולמו ארבעה וידאו קליפים, בגרסאות שונות. הגרסה שזכתה להצלחה הרבה ביותר הייתה גרסת ה-"Red Version", שצברה את מספר הצפיות הגדול ביותר, 56 מיליון צפיות בסך הכל.
בקליפ נראית טוויין כשהיא מהלכת על שפת הים, שרה את השיר. לאחר מכן ניתן לראות שני ילדים אשר משחקים אחד עם השני באותו חוף, ולאחר מכן אותם כנערים, וכמבוגרים, דבר אשר מנציח את אהבתם שכשם השיר, תמשך לנצח ולתמיד.
הגרסאות השונות הועלו לערוץ ה-Vevo של טוויין באמצע שנת 2009.
עמיר נוסבאום

קריירה

נוסבאום התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של עירוני ראשון לציון. בעונת 1998/1999 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, במשחק מול הפועל צפרירים חולון. בקיץ 2006 חתם בעירוני קריית שמונה, ובתום העונה עלה עם הקבוצה לליגת העל לראשונה בתולדותיה. בקיץ 2010 עזב את המועדון וחתם בהפועל רמת השרון, ובעונתו הראשונה בקבוצה עלה עמה לליגת העל לראשונה בתולדותיה.
בקיץ 2013 חתם בהפועל חיפה מליגת העל, במדיה שיחק עונה אחת. לאחר מכן חתם בהפועל כפר סבא, לאחר שהעפילה בחזרה לליגה הלאומית. נוסבאום היה שותף בכל משחקי הליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, ובסופה רשם עלייה נוספת לליגת העל.
ב-4 ביוני 2016 הודיע נוסבאום על פרישה ממשחק פעיל ומונה לעוזר מאמן, לצידו של ברק בכר בהפועל באר שבע
ב-26 במאי 2019 התפטר ממשרת עוזר המאמן בהפועל באר שבע והחל לאמן כמאמן ראשי את קבוצת הפועל פתח תקווה.
ערן הירש

ביוגרפיה

הירש גדל בחיפה. אביו, משה הירש, היה יו"ר אגודת מכבי חיפה ויו"ר איגוד השחייה בישראל עד למותו מהתקף לב בשנת 2002. הוא למד במגמת ביולוגיה בבית הספר הריאלי והתאמן בקבוצת השחייה של מכבי חיפה בהדרכתם של נדב בטשא ועדי ולפמן.

המכביה ה-12

בתחרויות השחייה לנוער של המכביה ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1985 זכה הירש במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:02.8 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה הירש במדליית ארד, במשחה ל-1500 מטר חופשי, אחרי שגב פורת מהפועל גליל עליון (16:09.49 דקות), ויוחאי ליפשיץ מהפועל עמק יזרעאל (16:30.96 דקות).

1986

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכה הירש בשתי מדליות כסף אישיות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.15 דקות, אחרי יוחאי ליפשיץ (4:08.82 דקות) ולפני זוהר וייס מהפועל בני שמעון (4:10.97 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:55.53 דקות, אחרי ליפשיץ (16:31.73 דקות) ולפני רז דר מהפועל הוד השרון בית ברל (17:19.04 דקות).

1987

בתחרות שמונה האומות שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי 1987 זכה הירש במדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם שגב פורת, שגיא שטיגמן ואייל שטיגמן בתוצאה של 7:54.21 דקות. נוסף לכך, הוא קבע במשחה ל-400 מטר חופשי תוצאה של 4:12.45 דקות וסיים במקום שישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:00.20 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות אישיות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.27 דקות, אחרי שגב פורת (4:02.81 דקות) ולפני ברק עטר מהפועל בני שמעון (4:11.06 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.29 דקות, אחרי שגב פורת (1:55.27 דקות) וזוהר וייס (1:56.91 דקות).

1989

בתחרות השחייה של המכביה ה-13 שנערכה ביולי 1989 בבריכת השחייה באוניברסיטת תל אביב זכה הירש במדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, ביחד עם יואב ברוק, שגב פורת ורז דר בשיא ישראלי חדש של 9:39.99 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.75 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:55.59 דקות.

חייו האישיים

כיום הירש נשוי ומתגורר בארצות הברית.
הוראת שפה משולבת תכנים

הוראת שפה משולבת תכנים (באנגלית: Content and Language Integrated Learning - CLIL) היא שיטת לימוד שפה דרך לימוד תוכן. העיקרון המרכזי בשיטה הוא שניתן להגיע לתוצאות חיוביות - הן בלימוד שפה, והן בלימוד תחום דעת - דרך השילוב בין שניהם. דוגמה לשימוש ב-CLIL יכולה להיות, למשל: כיתה בבית-ספר באיטליה, שבה התלמידים לומדים גאוגרפיה (תחום דעת) בשיעור המתנהל כולו בשפה האנגלית (שפה זרה\שנייה). החל מתחילת המאה ה-21 ניתן לראות אימוץ משמעותי של השיטה במגוון מערכות חינוך, לרבות באירופה.

אטימולוגיה

המונח CLIL מתייחס ללמידה משולבת של שפה ותוכן (באנגלית – ראשי תיבות של: Content and Language Integrated Learning). הוא נוצר בשנת 1994 על ידי דייוויד מארש ואן מאליירס כמתודולוגיה דומה אבל לא זהה ל'היטמעות בשפה' (Language Immersion) ו'הוראה מבוססת תוכן' (Content Based Instruction). זוהי גישה ללימוד תוכן באמצעות שפה נוספת (זרה או שנייה), באמצעותה נלמדים גם הנושא וגם השפה. הרעיון של תומכיה היה ליצור "מונח מטרייה" הכולל צורות שונות של שימוש בשפה כאמצעי הוראה.

תגובות ואימוץ באירופה

גישה מהסוג הזה זוהתה על ידי הנציבות האירופיות כחשובה מאוד מכיוון ש: "כך ניתן לספק הזדמנויות יעילות לתלמידים להשתמש במיומנויות השפה החדשות שלהם עכשיו, במקום ללמוד אותם עכשיו לשימוש מאוחר יותר. זה פותח דלתות בשפות עבור מגוון רחב של לומדים, מסייע בטיפוח ביטחון עצמי בקרב לומדים צעירים וכאלה שלא הגיבו היטב להוראת שפה פורמלית בחינוך כללי. בנוסף, הגישה מספקת חשיפה לשפה מבלי לדרוש תוספת זמן בתוכנית הלימודים, דבר אשר יסייע במיוחד בסביבת למידה מקצועית". גישה זו כוללת לימוד מקצועות כמו היסטוריה, גאוגרפיה ועוד, באמצעות שפה נוספת (לרוב, השפה הנוספת היא אנגלית). הגישה יכולה להיות מאוד מוצלחת בשיפור הלמידה של שפות ונושאים אחרים, ובפיתוח גישה חיובית של עשייה בקרב לומדים צעירים, כלפיי עצמם כלומדי שפה. כתוצאה מכך, הוחלט בנציבות האירופיות לקדם הכשרת מורים "על מנת לחזק יכולות שפתיות בכלל, ועל מנת לקדם הוראה של מקצועות לא-שפתיים בשפות זרות". באופן כללי, הנציבות האירופית שמה דגש על השיטה מאז 1995 במאמץ לקדם אותה, כפי שנזכר במסמכי המדיניות (ב-1995, 2003, 2005 ו-2008).
מחקרים רבים בדקו את התוצאות של לימוד שפה בשיטה זו. באיטליה למשל, נבדקו בתי ספר באזור טרנטינו - אלטו אדיג'ה מ-2003 עד 2006. לפי הממצאים, הייתה הצלחה עם השיטה כאשר מערכת החינוך תמכה במורים ופעלה בהתאם לקוי היסוד של השיטה הספיציפית באיטליה. בנוסף, כשמשווים את כישורי הדיבור של תלמידים בתוכניות רגילות לעומת תוכניות CLIL, נמצאה רמה גבוהה יותר בקרב תלמידים בקבוצה האחרונה.
ויק מורו

חיים אישיים

מורו נולד בשם ויקטור מורוזוף ברובע ברונקס בניו יורק למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. בגיל 17 נשר מבית הספר והתגייס לצי האמריקאי.
בשנת 1958 נישא לתסריטאית ברברה טרנר, עמה הביא לעולם שתי בנות – קארי אן מורו והשחקנית ג’ניפר ג’ייסון לי. מורו וטרנר  התגרשו לאחר שבע שנות נישואים ובשנת 1975 נישא מורו לגייל לסטר, ממנה נפרד זמן קצר לפני מותו. בעקבות גירושיו מאשתו הראשונה הסתכסך עם בתו ג’ניפר, אשר שינתה את שם משפחתה ללי על מנת שלא תהיה מזוהה עמו.

קריירה

תפקידו הקולנועי הראשון היה בסרט "זרע הפורענות", לאחר מכן הופיע לצד אלוויס פרסלי בסרט קינג קריאול. בהמשך הופיע במספר סדרות טלוויזיה, בהן "בוננזה" ו"הבלתי משוחדים". ב-1962 שיחק בסרט סימארון.
בשנת 1962 לוהק לתפקיד הראשי בסדרה "קרב!", סדרת דרמה אודות מלחמת העולם השנייה.
תפקידו האחרון היה בסרט "אזור הדמדומים" משנת 1983, מורו נהרג בתאונה במהלך צילומי הסרט.

התאונה על סט הסרט "אזור הדמדומים"

מורו הופיע בחלק הראשון (מתוך ארבעה) של סרט הקולנוע אזור הדמדומים, אשר בוים על ידי ג'ון לנדיס. הוא גילם את דמותו של ביל קונור, אמריקאי גזען שנקלע למספר מקומות בתקופות שונות בהיסטוריה, בהם הוא חווה על בשרו את מצוקתם של בני המיעוטים השנואים עליו, כל פעם כאדם אחר - יהודי באירופה בתקופת השואה, קורבן לינץ' אפרו-אמריקאי ואזרח וייטנאמי במלחמת וייטנאם. החלק בהשתתפותו היה אמור להסתיים בכך שקונור מציל שני ילדים וייטנאמים מידי מסוק של הצבא האמריקאי. ב-23 ביולי 1982, פיצוץ שבוצע במהלך צילום סצנת החילוץ גרם להתרסקות המסוק על מורו ועל השחקנים אשר גילמו את שני הילדים, מיקה דין לה ורנה שין-יי צ'ן. שלושתם נהרגו במקום ושישה אנשים נוספים אשר ישבו בתוך המסוק נפצעו בתאונה. משפחתו של מורו, כמו גם משפחותיהם של דין לה ושין-יי צ'ן תבעו את מפיקי הסרט אך לבסוף הגיעו עמם להסדרי פיצוי מחוץ לכותלי בית המשפט.
מורו נקבר בבית הקברות הילסייד ממוריאל פארק בלוס אנג'לס.