google/wiki40b huggingface dataset:
משה קליערס

הרב משה קליערס (ז' באדר ה'תרל"ו, 1876-כ"ג בשבט תרצ"ד, 1934) היה הרב הראשי האשכנזי של טבריה.

חייו

ר' משה נולד למאיר קליערס שהיה חוצב קברים בצפת ובעל משפחה ענייה. שם משפחתו מגיע מהעיירה קלייער שבבלארוס ממנה עלה סבו, ניסן גמליאל לארץ ישראל וקיבל את שמה. הוא נישא לבתו של רבי יהודה לייב קסטלניץ, מחשובי חסידות סלונים בטבריה ובעקבות זאת עבר לגור בעיר ולימים אף הפך בעצמו לחסיד סלונים. על פי הזמנת האדמו"ר, הרב שמואל וינברג מסלונים, שביקש שיהיה מלמד לבנו, נסע לשנים אחדות ללמוד תורה בסלונים. בשנת תר"ס הקים את ישיבת אור תורה על ציון רבי מאיר בעל הנס ועמד בראשה עד פטירתו. הוא נהג ללכת לישיבה ביום ראשון ולשהות בה עד יום חמישי ואז שב לביתו בין חומות העיר טבריה. 
לאחר שנפטר הרב יחיאל מיכל היילפרין, בשנת ה'תרס"ט, נבחר לרב של הקהילה האשכנזית בטבריה. הוא לא הסכים לקבל מעמד רשמי מטעם שלטונות המנדט ואף דרש ברבים בעד הפרישה מהועד הלאומי. 
בראשית שנת תרע"ד הצטרף למסע הרבנים יחד עם הרב קוק ורבי יוסף חיים זוננפלד. וכך כתב בדברי היענותו להצטרף למסע זה, שנערך במושבות החקלאיות: "זה מזמן העליתי במחשבתי כי אין אנו יוצאים ידי חובתנו כלפי אחים  אלה, כי יותר מאשר יש בהם מזידים, הם בעיקר שוגגים ויש להעלותם על דרך המלך – מלכו של עולם".
במאורעות תרפ"ט נרצח אחד מבניו, חיים אלישע. בסוף ימיו חלה ובפקודת הרופאים עבר לגור בשכונת קריית שמואל.  
בשנת תרצ"ג, חלה ושלח מכתב לרב אשר זאב ורנר ששהה בארצות הברית וביקשו כי יבוא לטבריה ויקח את תפקידו כרב העיר. באותה שנה הוצע הרב קליערס כמי שיעמוד בראשות העדה החרדית בירושלים, במקומו של הרב יוסף חיים זוננפלד (שנפטר בחודש אדר ב') . ההצעה לא יצאה לפועל מסיבות שונות.
אשתו הראשונה נפטרה ולהם היה בן אחד אברהם מרדכי. הוא נישא בשנית ונולדו לו שלושה בנים חיים אלישע, מאיר (לימים מראשי חסידות סלאנים) וניסן.
נקודת פורטל

היסטוריה

בשנת 1956 הוקמה בלשון היבשה על ידי אנשי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בקתה בתחילת שביל הגישה אל הרמה הסמוכה (ראו להלן).

מקור השם

שמו של האתר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, בשנת 1960, כי הנקודה היא ה"שער" (פורטל) לשביל המוליך מהחוף אל הרמה הסמוכה.

בקתת כף רקלוס

הבקתה היא אתר מנוחה המנוהל על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי. הבקתה נחנכה ב-13 בדצמבר 1956, והייתה פעילה עד ה-25 באפריל 1958.
צוות של ארבעה גברים, בראשות ואלי הרברט, עבר את המרחק שבין מפרץ התקווה לכף רקלוס בשנת 1957, ולאחר מכן הצוות שהה את החורף בבקתה, וסקר את האזור.
הבקתה פורקה במרץ 1996, והועברה לידי מוזיאון איי פוקלנד, והיא נבנתה מחדש במוזיאון בשנת 2014.
תומאס קאנטרימן

ביוגרפיה

תומאס מ. קאנטרימן נולד ב-1957 בארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובבית הספר לממשל על שם ג'ון קנדי.
הוא הצטרף למחלקת המדינה של ארצות הברית ב-1982. בין השנים 1983 עד 1985 הוא הוצב בשגרירות ארצות הברית בבלגרד. בשנים 1985 עד 1988 הוא עבד במחלקה לענייני מזרח אירופה ויוגוסלביה. בין השנים 1988 עד 1990 הוא למד את השפה והתרבות הערבית בארצות הברית ותוניסיה. בעת מלחמת המפרץ הוא עבר לשגרירות האמריקאית בקהיר. בין השנים 1991 עד 1993 הוא היה אחראי לדווח על עניינים פוליטיים, ביטחוניים ודתיים במצרים
ב-1993 עד 1994, הוא עבד במשרד ללוחמה בטרור. בין השנים 1994 עד 1997 הוא שימש כיועץ מיוחד לשגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות מדלן אולברייט לענייני המזרח התיכון והיה איש הקשר האמריקני עם "UNSCOM". בשנים 1999 עד 2000 כיהן כמנהל המשרד לענייני דרום מרכז אירופה במחלקת המדינה. בשנים 2001 עד 2005 הוא הוצב בשגרירות ארצות הברית ברומא. בשנים 2005 עד 2008 הוא כיהן כסגן ראש משלחת ארצות הברית בשגרירותה באתונה. בשנים 2008 עד 2009 הוא שימש כיועץ למדיניות חוץ לגנרל ג'יימס טי. קונוואי, מפקד חיל הנחתים של ארצות הברית. בשנים 2009 עד 2010 כיהן כסגן מזכיר המדינה לעניינים פוליטיים צבאיים, ובשנים 2010 עד 2011 כסגן עוזר מזכיר המדינה לענייני אירופה ואחראי לענייני הבלקן.
בשנת 2011, נשיא ארצות הברית ברק אובמה מינה אותו להיות עוזר מזכיר המדינה לענייני ביטחון בנלאומי ולמניעת הפצת נשק גרעיני, ולאחר אישור הסנאט הוא הושבע לתפקיד עוזר מזכיר ב-27 בספטמבר באותה השנה.
ב-27 בינואר 2017, כאשר היה בדרכו לכנס בנושא בקרת נשק, פיטר אותו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ מתפקידו.
אלפריד פייטון

נעורים וקריירת מכללות

פייטון נולד בעיר גרנטה שבלואיזיאנה, בנם של אלפריד ודניאלה פייטון ואח לחמש אחיות. אביו היה שחקן פוטבול מקצועני. בנעוריו שיחק פייטון כדורסל ופוטבול, אך בעקבות הוריקן קתרינה פורקה נבחרת הפוטבול של בית הספר ופייטון נותר להתמקד בכדורסל. הוא סיים את לימודי התיכון כבר בגיל 16.
הוא למד באוניברסיטת לואיזיאנה בלפאייט ושיחק בנבחרת הכדורסל המקומית. בעונתו השלישית רשם ממוצעים של 19.2 נקודות, 5.9 אסיסטים, 6 ריבאונדים ו-2.3 חטיפות למשחק. הוא נבחר בתום העונה לשחקן ההגנה המצטיין ב-NCAA. ב-2013 היה חבר בסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 19 שזכתה באליפות העולם בכדורסל, שהתקיימה בפראג שבצ'כיה. באליפות השיג ממוצעים של 6.1 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק. פייטון בחר לוותר על שנתו האחרונה באוניברסיטה והעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.

אורלנדו מג'יק

בדראפט ה-NBA‏ 2014 נבחר פייטון במקום העשירי על ידי פילדלפיה 76', ומיד הועבר בטרייד לאורלנדו מג'יק בתמורה לדריו שאריץ', בחירה עתידית בסיבוב הראשון ובחירה עתידית בסיבוב השני. את עונתו הראשונה ב-NBA התחיל כרכז הפותח של אורלנדו מג'יק אך לאחר 10 משחקים איבד את מקומו בחמישייה. הוא חזר להיות הרכז המוביל החל מהמשחק ה-30 של הקבוצה ועד לתום העונה. ב-18 במרץ 2015 השיג את הטריפל דאבל הראשון בקריירה שלו, עם 15 נקודות, 12 אסיסטים ו-10 ריבאונדים במשחק מול דאלאס מאבריקס. במשחקו הבא, יומיים לאחר מכן רשם שוב טריפל דאבל, עם 22 נקודות, 10 אסיסטים ו-10 ריבאונדים בניצחון קבוצתו על פורטלנד טרייל בלייזרס. פייטון היה בכך לרוקי הראשון מאז אנטואן ווקר ב-1997 שהשיג שני טריפל דאבלים רצופים. בסיום עונתו הראשונה ב-NBA נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.

פיניקס סאנס

בפברואר 2018, לאחר כ-3 עונות וחצי באורלנדו, הועבר בטרייד לפיניקס סאנס בתמורה לבחירת דראפט עתידית.

ניו אורלינס פליקנס

לקראת עונת 2018/2019 חתם פייטון על חוזה לעונה אחת בניו אורלינס פליקנס. בין ה-10 ל-18 במרץ 2019 השיג טריפל דאבל בחמישה משחקים רצופים, ובכך היה השחקן החמישי בלבד בתולדות הליגה שרושם הישג זה.

ניו יורק ניקס

ב-9 ביולי 2019 חתם על חוזה בניו יורק ניקס.
חיים קדמון

ביוגרפיה

קדמון נולד בביילרוס כחיים קוזלוב ולמד בחדר. בשנת 1913 הוא עלה לארץ ישראל כדי ללמוד בגימנסיה הרצליה. מלחמת העולם הראשונה תפסה אותו בביקור מולדת ברוסיה והוא נתקע ברוסיה עד לאחר המלחמה. הוא נשא לאישה את יהודית וביחד הם עלו לארץ ישראל ברוסלאן. הוא עבד במשרד האפוטרופוס הכללי של ממשלת המנדט, וכיהן כממלא מקום מקבל הנכסים הרשמי חנוך (הנרי) קנטרוביץ בעת חופשותיו. ב-1 במרץ 1942 מונה לעוזר למקבל הנכסים הרשמי. בשנת 1943 כיהן כמ"מ האפוטרופוס הכללי ורשם החברות. בשנת 1944 היה מקבל הנכסים הרשמי. בשנת 1947 היה סגן נקוט רשמי במשרד האפוטרופוס הכללי, ובפברואר 1947 מונה לפקיד חשבונאי ראשי במחלקת העבודות הציבוריות. ב-21 ביוני 1947 הועלה לדרגת חשבונאי קשיש. 
ב-1 ביולי 1948, בעקבות מינויו של יצחק קיסטר לשופט, מונה קדמון לאפוטרופוס הכללי של מדינת ישראל. במקביל כיהן כמקבל הנכסים הרשמי.
במהלך כהונתו טיפל, בין השאר, בהסכמים לקבלת נכסי הכנסייה הלותרנית לישראל תמורת נכסי קהילות יהודיות בגרמניה, העברת נכסי הטמפלרים לידי מדינת ישראל ונכסי הרוסים במדינת ישראל. תחום נוסף בו טיפל היה ניהול ענייניהם של חולי נפש.
לאחר סיום כהונתו בסוף 1965 כיהן כחבר בהנהלת אורט וחבר ועדת השומה של עיריית ירושלים.
בנו, ישראל קוזלוב, היה מנכ"ל תעשיות אלקטרוכימיות ועסק בחיפוש נפט.
החרטות של מיס אוסטן

תקציר עלילה

הסרט פותח בסצנה בה האריס ביג-ויתר, בעל אחוזת מנידאון, מציע נישואים לג'יין אוסטן והיא מסכימה להתחתן איתו. למחרת היא משנה את דעתה ודוחה את הצעת הנישואים.
שתים עשרה שנה אחר כך, ג'יין אוסטן עדיין רווקה וחיה בהמפשייר עם אמה ואחותה. היא מוזמנת להתארח אצל אחיה אדוארד בקנט, שם אחייניתה פאני, המתלבטת אם להענות לחיזוריו של מר פלאמפטרי, מבקשת את עצתה. השתיים משוחחות על אהבה ונישואים. פאני מנסה לשמוע מדודתה האם היה לה סיפור אהבה, וג'יין מספרת לה על הרומן הקצר שהיה לה עם טום לפרוי, ועל הפרידה ממנו. היא מדגישה שהיא סבלה מכך רק זמן קצר. בתקופה זו היא כותבת את ספרה "אמה".
ג'יין חוזרת לביתה בהמפשייר ומתחילה לכתוב את "הטיית לב". ב-1815 היא נוסעת ללונדון ומתגוררת בביתו של אחיה הנרי, העוסק בהוצאה לאור של ספריה. כשהנרי נופל למשכב, ג'יין מוצאת רופא, והוא מרבה לבקר בביתו של הנרי ומתיידד עם ג'יין. בלונדון היא מקבלת הזמנה לבקר בארמונו של הנסיך העוצר, ונפגשת עם הספרן שלו שמציע לה נושאים לכתיבת הרומן הבא שלה. 
שוב בביתה שהמפשייר ג'יין ממשיכה בכתיבת "הטיית לב". היא חשה ברע, ומנסה להסתיר זאת מבני משפחתה. הנרי פושט רגל ומפסיד את כל רכושו, וגם אדוארד מפסיד כסף רב. אמם מאשימה את ג'יין במצבם הכלכלי הקשה, כיוון שסרבה להצעת נישואים מאדם עשיר.
הסרט מסתיים אחרי מותה של ג'יין עם נישואיה של פאני. פאני רואה את קסנדרה כשהיא שורפת את המכתבים שכתבה ג'יין.
אלירן אלקיים

קריירה

אלקיים החל את הקריירה במחלקת הנוער של מכבי חיפה. לאחר שתי עונות בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהן לא זכה לדקות משחק רבות, הושאל אלקיים למכבי פתח תקווה לעונה אחת. בפתח תקווה היה אלקיים לשחקן הרכב ועזר לה להתברג בצמרת. כשחזר לחיפה הוא שוב לא זכה לדקות משחק רבות, אך לאחר שדניאל בריילובסקי החליף את גיורא שפיגל כמאמן, הפך אלקיים לשחקן הרכב קבוע בקבוצה. את משחק גמר גביע המדינה, בו חיפה ניצחה את הפועל ירושלים וזכתה בגביע, החמיץ אלקיים בשל כרטיס אדום.
העונה שלאחר מכן, עונה שזכורה בעיקר בזכות מסע ההצלחות של חיפה בגביע המחזיקות, הייתה הפכפכה עבור אלקיים. בתחילת העונה הוא הצטיין במשחק בפארק דה פראנס נגד פריז סן-ז'רמן, ואף זכה לתמונת שער ב"ל'אקיפ", יומון הספורט המוביל בצרפת. לאחר שהצטיין גם במפגש השני נגד הצרפתים, וכשכבר היה בדרך לסגל נבחרת ישראל, נפצע אלקיים באימון ושבר את רגלו השמאלית. בעקבות הפציעה החמיץ אלקיים את המשך העונה, כולל משחקי קבוצתו באירופה והזימון הצפוי לנבחרת. במהלך מחנה האימונים לקראת העונה שלאחר מכן שוב שבר אלקיים את רגלו, והוא החל תהליך שיקום ארוך. 
לאחר השיקום חזר אלקיים לשחק כדורגל. לאחר עונת 2000/2001 בה לא מצא את מקומו במכבי חיפה, הושאל אלקיים ליריבה העירונית, הפועל חיפה. במהלך עונה זו התאבד הבעלים רובי שפירא, ובסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. לאחר הירידה עבר אלקיים להפועל פתח תקווה לעונה אחת, ולאחריה חזר לשורות הפועל חיפה, ששיחקה עדיין בליגה הלאומית, הפעם כקפטן הקבוצה. בעונת 2003/2004 העפילה הקבוצה לגמר גביע המדינה, שם הפסידה 4-1 לבני סכנין, והצליחה לחזור לליגת העל. בעונה שלאחר מכן שוב ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
לאחר הירידה חתם אלקיים בשורות הפועל נצרת עלית, וגם איתה ירד לליגה הלאומית. עונה לאחר מכן עבר לקבוצת בני יהודה תל אביב. באחד ממשחקי האימון בתחילת אותה עונה איבד אלקיים את הכרתו, וניצל בזכות טיפול מהיר של הצוות הרפואי שנכח במקום. לאחר שלא התאקלם בבני יהודה עבר בחלון ההעברות בינואר שוב להפועל חיפה, עד לסיום העונה. בעונת 2007/2008 חזר להפועל נצרת עלית, אך גם את עונה זו לא סיים באותה קבוצה, ונטש בסוף ינואר לטובת בית"ר שמשון תל אביב, איתה העפיל עד לחצי גמר גביע המדינה. לאחר שנה וחצי בקבוצה עבר לשחק במכבי כפר כנא, ובקיץ 2011 פרש ממשחק פעיל, לאחר ששיחק בעונתו האחרונה במכבי עירוני קריית אתא.
אלקיים מתגורר בקריית אתא, נשוי ואב לשניים.
ריינר גאי

קריירת מועדונים

ריינר גאי החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פורטונה דיסלדורף בשנת 1970, ובעונתו הראשונה בקבוצה, 1970/71, העפיל עמה לבונדסליגה. עד מהרה הפך גאי לאחד החלוצים המובילים בקבוצה, ושיתף פעולה בהתקפה עם גרד צווה וקלאוס בודה. בעונת 1972/73 הבקיע גאי 16 שערי ליגה, ובעונת 1973/74 הבקיע כמות זהה. בעונת 1974/75 הבקיע גאי 15 שערי ליגה, כאשר בכל אחת משלוש העונות האלה בישל לפחות חמישה שערים. לאחר מכן ירדה תפוקתו של גאי, ובשתי העונות הבאות הבקיע 11 שערים בלבד במצטבר. בתום עונת 1976/77 עזב גאי את פורטונה דיסלדורף, בה ערך 286 הופעות בכל המפעלים והבקיע 116 שערים, וחתם בקייזרסלאוטרן. 
גאי נדרש לשתי עונות הסתגלות בקייזרסלאוטרן, כאשר הוא נחשב לחלוץ המשני בקבוצה, והחלוץ הראשי היה קלאוס טופמולר. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה גאי הבקיע בסך הכל עשרה שערי ליגה. בעונת 1979/80, לאחר עזיבתו של טופמולר, גאי הפך לחלוץ הראשי בקבוצה והבקיע 17 שערי ליגה, שהם שיא אישי שלו, והקבוצה סיימה במקום השלישי בבונדסליגה. בעונת 1980/81 הבקיע גאי 11 שערי ליגה. עם זאת, גאי לא הצליח לשמור על יכולת התקפית זו בחמש העונות הבאות, בהן הבקיע בסך הכל תשעה שערי ליגה, מאחר שהועבר לתפקיד מעט הגנתי יותר, כאשר תפקיד החלוץ המרכזי הוטל בעיקר על תומאס אלופס. עם זאת, גאי מעולם לא איבד את מקומו בהרכב, ותרם לקבוצה מהקישור. עונתו האחרונה של גאי בקייזרסלאוטרן הייתה 1985/86, ולאחריה פרש ממשחק פעיל, לאחר שערך 290 הופעות בכל המפעלים בדי קייזרסלאוטרן, בהן הבקיע 47 שערים.

קריירה בינלאומית

בנובמבר 1972 ערך גאי את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה המערבית, בניצחון 5-1 על נבחרת שווייץ. בספטמבר 1974 הבקיע גאי את שערו היחיד במדים הלאומיים, בניצחון 2-1 על נבחרת שווייץ במשחק ידידות. בנובמבר 1974 ערך את הופעתו הרביעית והאחרונה בנבחרת, בתיקו 2-2 מול נבחרת יוון במוקדמות יורו 1976.

לאחר פרישתו

לאחר פרישתו מונה גאי לסגן הנשיא של קייזרסלאוטרן, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1996.
גאי נפטר בשנת 2002 ממחלת שחמת הכבד, שנגרמה עקב אלכוהוליזם.
הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה

רקע

אחרי חתימה על הסכם קמפו פורמיו בשנת 1797 שסיים את המלחמה בין האימפריה הרומית הקדושה לצרפת עברו על אירופה כמה שנות שקט. צרפת נכנסה למערבולת פוליטית פנימית, נפוליון יצא למערכה הצרפתית בסוריה ובמצרים ורק האימפריה הבריטית (שלא היו לה כוחות יבשתיים משמעותיים) נותרה במצב מלחמה עם צרפת.

כינון הקואליציה ופריצת המלחמה

בקיץ 1798 יצא נפוליאון למסע למצרים ובזמן העדרותו מהומות בשווייץ הובילו להתערבות צרפתית נגד הקונפדרציה השווייצרית הישנה. אחרי שהממשלה השווייצרית בברן הופלה על ידי מהפכנים, פלש הצבא הצרפתי למדינה מתוך מטרה מוצהרת של תמיכה במהפכנים.

המערכה ב-1799

את הצבא הרוסי באיטליה הנהיג המצביא המהולל אלכסנדר סובורוב. הוא הצליח לדחוק את הצבא הצרפתי מרוב אדמת איטליה תוך כדי הנחלת מספר תבוסות לגנרל ז'אן מורו, אך בהמשך נתקל בבעיות אספקה שלא איפשרו את המשך שהותו באיטליה ולכן נאלץ לסגת דרך האלפים.
בגרמניה נחלו האוסטרים הצלחות נגד הגנרל הצרפתי ז'אן ז'ורדן וגירשו אותו מגרמניה. הוא הוחלף באנדרה מסנה, שהוביל את צבאו לאלפים, שם נלחם באוסטרים בקרב ציריך הראשון וברוסים בקרב ציריך השני. 
באותה עת היה קורסקוב בתנועה במטרה לחבור לסובורוב, אך מסנה הדביק אותו וניצחו בקרב ציריך השני. סובורוב נאלץ לעזוב את המערכה, מה שהביא לפרישת רוסיה מהקואליציה זמן קצר לאחר מכן.

המערכה ב-1800

נפוליאון בונפרטה חזר ממצרים, ביצע הפיכה ונטל את השלטון. הוא שלח את מורו לגרמניה ובעצמו תפס את הפיקוד על הכוחות באיטליה ובאלפים.
עיקר המערכה הייתה נגד האוסטרים, להם היו שני צבאות: 100,000 באיטליה תחת מלאס צרים על גנואה ו-120,000 על הריין. כוחו של נפוליאון: 120,000 בפיקוד מורו 40,000 נצורים בגנואה על ידי האוסטרים ו-50,000 בעתודה בעיר דיז'ון.
נפוליאון רצה לבצע תנועת איגוף נגד הצבא האוסטרי על הריין אך לא הוציא את התוכנית לפועל בשל יחסיו הרעועים עם מורו אשר בלעדיו האיגוף לא התאפשר. במקום זאת הוא ריכז את מאמציו באיטליה, לשם לקח את כוחות העתודה מדיז'ון. הוא כבש את מילאנו ועל ידי כך איים על נתיב האספקה של מלאס. הוא התבצר וחיכה שמלאס ינסה לחדש את נתיב האספקה ויבוא להתעמת איתו.
מסנה לא הצליח להחזיק מעמד בגנואה והוא השיג הסכם לפינוי מרצון חזרה לצרפת. נפוליאון התקדם במהירות לעבר הכוח האוסטרי לפני שזה הספיק לקבל אספקה ותגבורת מהצי הבריטי דרך גנואה, שכעת הייתה נטולת הגנה. שני הצבאות התנגשו בקרב מרנגו. בתחילה נראה שהכף נוטה לכיוון האוסטרים שמנצחים הודות לעדיפותם המספרית, אך בהמשך הצילה את המצב התקפת נגד צרפתית, שאותה הוביל גנרל לואי דסו. נפוליאון שאל את דסו בקשר לסיכויי הקרב וזה השיב לו: "את הקרב הזה הפסדנו, אך היום עוד ארוך ויש זמן להתחיל קרב חדש" ויצא להוביל את המתקפה. האוסטרים הפסידו בקרב וצבאם עזב את צפון איטליה. מורו הביס את צבאות אוסטריה על הריין וצעד לעבר וינה מצפון, בעוד נפוליאון צועד אליה מדרום. האוסטרים איבדו תקווה והחלו משא ומתן על הסכם שלום.

המערכה ב-1801

האנגלים, שהיו הכוח המשמעותי האחרון בקואליציה, תקפו את הצרפתים בים התיכון ואת הצי הדני בקרב קופנהגן.
יניי

יניי (כתיב מקובל: ינאי) היה פייטן ארץ-ישראלי קדום. חי ככל הנראה במאה ה-5 או ה-6 לספירה. יניי הוא אחד הפייטנים הקדומים ביותר, ונמנה בידי רס"ג, כמו גם אצל רבנו גרשום בשורה אחת עם יוסי בן יוסי ורבי אלעזר הקליר. זמנו המדויק לא ידוע לנו, אך ברור שחי תחת השלטון הביזנטי בארץ ישראל.

פיוטיו

מבנה פיוטיו של יניי קדום מאד, והוא היה ממעצבי מבנה הפיוט.
אף על פי שככל הנראה כתב יניי מאות פיוטים, מרבית פיוטיו לא שרדו. פיוט אחד ויחיד שכתב נכנס במחזור האשכנזי, והוא אוני פטרי רחמתיים, שהוא קרובה לשבת הגדול הנאמר במנהג אשכנז המערבי. חלק מקרובה זו, אז רוב ניסים הפלאת בלילה, נכנס גם להגדה של פסח ונאמר בסיום טקס ליל הסדר. כמו כן, מנחם זולאי קובע כי הוא זה שכתב את הפיוט "וכל מאמינים", אחד מפיוטי הימים הנוראים, הנאמר בקהילות אשכנז ופולין אחרי קדושה במוסף של ראש השנה ושל יום הכיפורים, והקינה היללו הה, הנאמרת במנהג אשכנז המערבי בסוף סדר הקינות, גם מיוחסת אליו מספק. ככל הנראה כתב יניי קרובות ושבעתות לתפילות העמידה בלבד.
עם גילוי גניזת קהיר, התגלה כתב יד גדול של פיוטים של יניי. כתב יד זה לא זכה לתשומת לב רבה, מאחר שהיה כתוב על כתב יד מחוק אחר של התרגום היווני לתורה של עקילס, שזכה לתשומת לב רבה יותר. רק לאחר שנים ארוכות הוסבה תשומת הלב לפיוטי יניי. בשנת 1938 הדפיס מנחם זולאי את כל פיוטי יניי שהתגלו.
בשנת 1985 הדפיס צבי מאיר רבינוביץ את כל פיוטי יניי בשני כרכים בליווי הערות. בשנת 2000 הדפיס נחום מאיר ברנוזניק מהדורה חדשה של הפיוטים עם פירוש חדש, על פי ממצאיו של רבינוביץ ושל זולאי בתוספת שרידים שאסף שלום שפיגל ולא נדפסו.

פולקלור

רבי אפרים מבונא מוסר שמועה לפיה ר' אלעזר הקליר היה תלמידו של יניי, ומרוב קנאתו בתלמידו הגדול, הרגו יניי באמצעות הטלת עקרב בסנדלו, וכי זוהי הסיבה שאין אומרים פיוטים משל יניי בלומברדיה. כבר ר' אפרים, מוסר השמועה, מפקפק בה, ומסיים "יסלח ה' לכל האומרים כן עליו אם לא כן היה". המחקר כיום אינו מקבל את אמיתות המעשה הזה, הן בשל העובדה שהתארוך המשוער של שניהם אינו מאפשר זאת והן בשל שבחיו של יניי בפי הבאים אחריו.
קורס קדם-צבאי

קורס קדם-צבאי (בראשי תיבות: קד"ץ או קד"צ) הוא קורס שעובר מיועד לשירות ביטחון (מלש"ב) לפני גיוסו לצה"ל. הקורס מתקיים לרוב בבסיס צבאי ומונהגת בו משמעת צבאית, וחניכי הקורס נדרשים להתנהג כחיילים. לרוב, החניכים לובשים מדים אך לא ניתנות להם דרגות. לעיתים עונדים החניכים תגים מיוחדים (בכל בסיס ובכל חיל תג אחר).
חיל המודיעין עורך קורסים דומים, המכונים טר"ץ (טרום-צבאי). אף כי מבחינה מילולית המשמעות זהה - קורסים הנערכים טרם הגיוס לצבא - הקורסים של חיל המודיעין נערכים במסגרות אזרחיות וחניכי הקורסים לבושים בלבוש אזרחי.
על אף שחניכי הקד"ץ הם למעשה אזרחים, והקורס אינו נחשב בתקופת שירות החובה שלהם, ישנם קורסים המזכים את הבוגרים בקיצור שירות (לרוב מדובר בקורסים המכשירים למקצועות במערך הטכני).
לאחר שהחניכים מסיימים את הקורס בהצלחה, מתגייסים החניכים לצה"ל ומשרתים במקצוע שלמדו. בין הקורסים הקדם-צבאיים ניתן למנות: קורס תכנות, נהיגה, טכנאי מטוסים, פרמדיקים, ועוד. קורס קדם-צבאי מפורסם הוא הקורס המכשיר קריינים, כתבים וטכנאים לתחנת הרדיו הצבאית "גלי צה"ל".
לרוב, מדובר בקורסים בעלי ערך מוסף לשירות הצבאי, ולכן ההנחה בצה"ל היא שמשתלם למועמד לקחתם, למרות שאינם נחשבים כתקופה הנמנית לעניין שירות החובה.
דרך נוספת ללימודים קדם-צבאיים היא בבית ספר צבאי. ברחבי הארץ ישנם בתי ספר תיכוניים, אשר התלמידים בהם (או כיתות מסוימות) לומדים מקצועות צבאיים, נמצאים תחת משמעת צבאית ולרוב לובשים מדים. תלמידים אלה נקראים "שוחרים". בתי הספר הצבאיים מכשירים בעיקר למקצועות הטכניים, בחיל האוויר, התקשוב וחיל הטכנולוגיה והאחזקה.. בתי ספר אלה מציעים לתלמידים אחרי סיום י"ב המשך לעתודה בכיתות י"ג וי"ד וקבלת תעודת הנדסאי. שוחרים מקבלים דרגת רב"ט עם גיוסם (לאחר הטירונות, בשיבוץ ביחידה).
הפנימיות הצבאיות לפיקוד מכשירות אף הן שוחרים בגיל התיכון לתפקידי פיקוד, בעיקר במערך השדה.
ג'ן סאקי

ביוגרפיה

סאקי נולדה בסטמפורד שבקונטיקט, להורים ממוצא יווני ופולני. היא סיימה את לימודיה בתיכון ב-1996, ובהמשך בקולג' "ויליאם ומרי" שבווירג'יניה ב-2000. בעת לימודיה בקולג', שירתה סאקי כשחיינית תחרותית למשך שנתיים בנבחרת האתלטית של המקום.
היא החלה את הקריירה שלה ב-2001 כשלקחה חלק בקמפיין הבחירות של שני מועמדים דמוקרטים באיווה לסנאט ולמשרת המושל. לאחר מכן מונתה ב-2004 לסגנית מזכיר התקשורת בקמפיין הבחירות של המועמד הדמוקרטי לנשיאות, הסנאטור ג'ון קרי ממסצ'וסטס. משם המשיכה ושירתה כמנהלת התקשורת בצוות של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'וזף קרוולי מניו יורק, וכן כמזכירת עיתונות אזורית עבור ועידת הקמפיין הדמוקרטית לקונגרס.
לאורך הקמפיין לנשיאות ב-2008 של הסנאטור דאז ברק אובמה, שירתה סאקי כמזכירת העיתונות של מסע הבחירות. לאחר שאובמה זכה בבחירות, התלוותה סאקי אל אובמה על מנת לשרת כסגנית מזכיר התקשורת בבית הלבן, ובהמשך קודמה לסגנית מנהל התקשורת בדצמבר 2009. בספטמבר 2011 עזבה תפקיד זה לטובת שירותה כמנהלת בכירה בפירמת יחסי ציבור הממוקם בוושינגטון די. סי., העוסקת בייעוץ אסטרטגיה גלובלית.
ב-2012 חזרה סאקי לשרת כמזכירת הקמפיין לבחירתו המחודשת של אובמה. לאחר מכן התמנתה לדוברת מחלקת המדינה של ארצות הברית תחת המזכיר ג'ון קרי בפברואר 2013. תחתה שירתה כסגנית הדוברת מארי הארף. מינויה העלה ספקולציות כי תחליף את דובר הבית הלבן ג'יי קרני, אך בסופו של דבר מונה במקומו ג'וש ארנסט. באפריל 2015 עזבה את תפקידה במחלקת המדינה, ומונתה למנהלת התקשורת בבית הלבן.
סאקי נישאה ב-2010 לגרגורי מצ'ר, מנהל פיננסי בוועידת הקמפיין הדמוקרטית לקונגרס.
גלגו ענק חום

מאפיינים

הגלגו הוא קרוב רחוק של הלמורים השוכן ביערות אפריקה. אורכו 26-47 ס"מ, אורך הזנב 29-55 ס"מ ומשקלו 0.5-2 ק"ג. הוא בעל פרווה שעירה חומה ומעט אפורה וראש מגודל עם עיניים צהובות ובורקות. הכפות רגליים גדולות ונקיות משיער והזנב שעיר וארוך מאוד. 
הגלגו חי ביערות שמסומליה וטנזניה עד לצפון דרום אפריקה. הוא שוכן בין ענפי העצים ויוצא לחפש מזון בלילות. הגלגו יכול לזנק למרחק גדול באופן משמעותי מאורך גופו לאורך ולגובה כשהוא מוצא מזון. הוא ניזון מפירות כמו פיקוס, בננה ופירות יער, זרעים שונים, פרחים, חרקים, חלזונות ואף מזוחלים קטנים. הוא לופת את הטרף בידיו ומוחץ אותו או מעביר אותו לפיו. 
הגלגו הוא בעל חיים יחידאי - הזכרים טריטוריאליים ויתקפו משיג גבול.
פארק השרון

פארק השרון הוא גן לאומי לצד כביש 4 והכניסה אליו היא דרך תחנת רכבת חדרה-מערב. זהו שטח רחב-ידיים, מיוער בעצי חרוב ואלון התבור, המהווה שריד ליער אלונים גדול- יער השרון שכיסה פעם את האזור שהשתרע מצפונה של ישראל, סמוך לחרמון, ועד נחל איילון בדרום.

 חשיבותו של הפארק

בשטח הפארק נמצא שריד לביצות, שכיסו את כל האזור, מנעו עיבוד חקלאי של האדמות וגרמו למחלת המלריה. הביצות האלה יובשו, בקשיים רבים, ורק זכר נותר להן. השריד הגדול ביותר לביצות אלה היא שלולית חורף “בריכת יער” המושכת אליה בחורף עופות מים.
בין עצי היער שבגן הלאומי יש עצי אקליפטוס רבים, מאלה שניטעו שם בתחילת המאה ה-20 כאמצעי עזר לייבוש הביצות.
חשיבותו של פארק השרון, ששטחו כ-6,000 דונם, בכך שהוא מהווה יחידת נוף טבעית גדולה יחסית ושלמה, המכילה את מכלול נופי השרון. הפארק הוא "ריאה ירוקה" ושטח נוף פתוח המפריד בין הגוש היישובי של חדרה והגוש הבנוי של נתניה, ובעצם קיומו הוא מונע הפיכת האזור לרצף אורבני במישור החוף.
חלק מן הפארק הוא חוף הים שלידו, ובו גבעות כורכר ומפרצים. חלקו מתאים לרחצה, ובחלקים אחרים אפשר לצפות בבעלי חיים ימיים. בחולות הפארק צומחים צמחי מדבר וצמחי חוף אופייניים. הפארק גובל בגן לאומי נחל אלכסנדר ודרומה לו נמצאת שמורת נחל פולג הסמוכה למכון וינגייט.
חוג הקוטב

חוג הקוטב הוא כינוים של שני קווי רוחב: חוג הקוטב הצפוני - שנקרא גם החוג הארקטי, שהוא קו הרוחב 66.5° צפון, וחוג הקוטב הדרומי - שנקרא גם החוג האנטארקטי, שהוא קו הרוחב 66.5° דרום. ניתן להרחיב את ההגדרה ולהתייחס ל"חוג הקוטב" ככלל השטח שבין קווי רוחב 66.5° לקטבים הקרובים אליהם.

נטיית כדור הארץ וקביעת חוג הקוטב

קביעת חוגי הקטבים לקווי הרוחב 66.5° נובעת מנטייתו של ציר הסיבוב של כדור הארץ מהציר המאונך למישור המלקה ב-23.5 מעלות. נטייה זו היא הגורמת לשינויים באורך היום והלילה (כמות שעות האור ביממה) בנקודה ספציפית על-פני העולם לאורך השנה, והשינויים הללו בתורם הם הגורמים לעונות השנה.
בקו המשווה, אורך היום נשאר קבוע לכל אורך השנה והוא עומד על 12 שעות בהן השמש נראית מעל האופק (יום), ו-12 שעות בהן השמש נמצאת מתחת לאופק ("לילה"). בגלל נטיית כדור הארץ, ככל שמתקדמים מקו המשווה לכיוון הקטבים, כך מקצין השוני באורכי היום והלילה לאורך השנה. כך למשל, כפי שניתן לראות באיור, ביום הארוך בשנה (ה-21 ביוני, תחילת הקיץ בחצי הכדור הצפוני) תל אביב (שנמצאת על קו רוחב 32° צפון) נהנית מ-14 שעות אור, בעוד שסטוקהולם (שנמצאת על קו רוחב 59° צפון) נהנית מ-18 שעות אור, ואילו בתחילת החורף, ביום הקצר בשנה (ה-21 בדצמבר, תחילת החורף בחצי הכדור הצפוני) תל אביב נהנית מ-10 שעות אור, בעוד שסטוקהולם הצפונית יותר נהנית רק מ-6 שעות אור.

הייחוד בקו הרוחב 66.5°

הייחוד של קו הרוחב 66.5° צפון (החוג הארקטי) הוא שביום הארוך בשנה, אורך היום הוא 24 שעות אור - כאורך כל היממה. ביום זה השמש לא שוקעת אלא נותרת מעל האופק לכל אורך היממה, תופעה המכונה שמש חצות. לעומת זאת, ביום הקצר בשנה אורך היום הוא אפס שעות אור, כלומר לאורך כל אותו יום השמש לא זורחת, אלא נותרת מתחת לאופק. קו החוג הארקטי הוא קו הרוחב הדרומי ביותר (בחצי הכדור הצפוני) בו מתקיימת התופעה של שמש חצות (ביום אחד בלבד, ב-21 ביוני). תנאים דומים מתקיימים בקו הרוחב 66.5° דרום (החוג האנטארקטי), המהווה את קו הרוחב הצפוני ביותר (בחצי הכדור הדרומי) בו מתקיימת התופעה של שמש חצות (ב-21 בדצמבר). 
קו הרוחב 66.5° נקבע כתוצאה מההפרש בין קו הרוחב בקוטב (90°) לנטיית כדור הארץ ממישור המלקה (23.5°). ככל שמתרחקים מחוגי הקוטב לכיוון הקטבים הקרובים אליהם, מספר הימים בהם השמש לא שוקעת בקיץ ולא זורחת בחורף גדל. לדוגמה, בקו רוחב 70° עוברים כ-60 יום בהם השמש לא שוקעת בקיץ ולא זורחת בחורף, בהשוואה ליום בודד בקו רוחב 66.5°. בקטבים, בקו רוחב 90°, השמש אינה שוקעת במשך שישה חודשים בשנה ואינה זורחת במשך ששת החודשים הנותרים.
אם נתייחס למונח "חוג הקוטב" כאל כלל השטח שבין קווי הרוחב 66.5° לקטבים הקרובים אליהם, ניתן גם לתארו ככלל השטח על-פני כדור הארץ שבו יש לפחות יום אחד עם שמש חצות.