google/wiki40b huggingface dataset:
דוד ושלמה - בין מציאות היסטורית למיתוס

רקע

פרופ' ישראל פינקלשטיין, חתן פרס דן דוד ולשעבר ראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, הוא דמות מפורסמת בעולם הארכאולוגיה, הגם שלא מקובלת על כולם. בפרט, התיארוך שלו לממצאים מארץ ישראל, לפיו הוא מייחס ממצאים רבים מתקופת המקרא לזמן המאוחר במאה שנים בערך מהתאריך המקובל, אינו מוסכם בקהילת הארכאולוגים. ד"ר ניל אשר סילברמן חבר במרכז אנמה לארכאולוגיה ציבורית בבלגיה. ספרם "דוד ושלמה" הוא שיתוף פעולה שני לאחר הספר ראשית ישראל: ארכאולוגיה, מקרא וזיכרון היסטורי. בספרם הראשון טענו המחברים שעל פי מה שידוע מהארכאולוגיה, אין ראיות לקיומה של ממלכת ישראל המאוחדת, ירושלים הייתה לא יותר מכפר גדול והממלכה החשובה הייתה דווקא ישראל ולא יהודה.
הם העלו השערה על פיה רוב הטקסט המקראי הדן בהיסטוריה של ישראל נכתב בממלכת יהודה לקראת סוף קיומה, במאה השביעית לפנה"ס (תקופת המלך יאשיהו), למטרות של תעמולה פוליטית ודתית, כצורך לאחד שתי מסורות של שתי ישויות מדיניות שונות - יהודה וישראל. הספר זכה לחשיפה תקשורתית גדולה ועורר הד ציבורי נרחב. הוא אף הפך לרב-מכר במקומות רבים בעולם.

תוכן

בדוד ושלמה מתחקים המחברים אחר ראשיתן והתפתחותן של מסורות המקרא אודות דוד המלך ושלמה המלך ותקופתם, המניעים והרקע מאחורי מסורות אלו, והשפעתן על תרבות המערב. המחברים טוענים שעל פי הארכאולוגיה, עיקר תוכנן של המסורות לא משקף מציאות היסטורית אמיתית, אם כי הן מכילות גרעין אותנטי. המחברים טוענים שדורות אחרי דורות הוסיפו לגרעין זה ושינו אותו על פי השקפותיהם ומגמותיהם, וכך התפתחו התפיסות לגבי דוד ושלמה המופיעות בתנ"ך ובמסורת היהודית והנוצרית.
ישורון (מאסף תורני)

ישורון הוא מאסף תורני דו-שנתי היוצא לאור בירושלים ובניו יורק מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20.
לפי הגדרת עורכיו, כולל המאסף "משא ומתן בהלכה, חידושי תורה, מחשבה מגדולי דורנו וחובשי בית המדרש ומאוצרות חכמי ישראל לדורותיהם".
שאן הדר

תחילת דרכה

הדר נולדה בקיימברידג', מסצ'וסטס, שבארצות הברית למאגס האריז ולאג'וס הדר, שניהם אמנים ומהגרים לארצות הברית – אמה מוויילס, אביה מהונגריה. היא סיימה את לימודיה בבית הספר לדרמה קרנגי מלון.

קריירה

לאחר סיום הלימודים, הדר עברה להוליווד כדי להיות שחקנית ותסריטאית בעת שהתפרנסה בעבודה עבור סוכנות אומנות. בסוכנות, היא עשתה בייביסיטר עבור אורחים עם ילדים השוהים בבית מלון יוקרתיים. היא השתמשה בחוויות אלה בתור השראה לסרט הקצר הראשון שלה, ולסרטה המאוחר יותר, "טלולה".
בתחילת 2005, התסריט של הסרט הקצר "אמא" היה אחד מתוך שמונה סרטים שנבחרו לקבל את המענק היוקרתי מטעם סדנת הבמאיות של מכון הסרטים האמריקאי. הסרט, הראשון שהדר כתבה וביימה, זכה בפרס חבר המושבעים בקטגוריית "הסרט העלילתי הקצר" בפסטיבל הסרטים של פלורידה. "אמא" גם כובד בתחרות Cinéfondation של פסטיבל קאן, וגם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של סיאטל. 
בשנת 2010, זכתה הדר בפרס פיבודי, יחד עם עמיתיה התסריטאים בסדרה עתירת השבחים האמריקאית, "גברים בגיל הזה". ב-2011 היא כתבה וביימה קומדיה קצרה, Dog Eat Dog (A Short Tale) בכיכובו של זאכרי קווינטו כדי להעלות את המודעות לאימוץ חיות. הסרט זמין לצפייה ביוטיוב. היא כתבה בעונות 1–3 של סדרת נטפליקס המקורית "כתום זה השחור החדש", ואז לקחה הפסקה מהתוכנית כדי לביים את סרטה "טלולה".
הסרט "טלולה" יצא בשנת 2016, בכיכובן של אלן פייג' ואליסון ג'אני. בכורת הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס בינואר 2016. נטפליקס רכשה את הזכויות העולמיות לסרט, והעלו אותו לצפייה ביולי 2016. הסרט קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים.
בין השנים 2017–2019, ביימה הדר שני פרקים של סדרת הטלוויזיה GLOW, המספרת על היאבקות נשים מקצועית בשנות ה-80.

חיים אישיים

הדר נשואה לשחקן והמפיק דייוויד ניוסום, איתו יש לה שני ילדים.
אווה לנה לונדגרן

ביוגרפיה

לונדגרן נולדה במחוז נורבוטן שבצפון שוודיה, היא הוכתרה כמיס שוודיה 1981, בטקס בחירת מיס תבל שנערך בניו יורק נבחרה לסגנית שנייה, בנוסף היא גם זכתה במקום הראשון בתחרות מיס סקנדינביה ובמקום הרביעי במיס אירופה באותה שנה.
ב-1984 הופיע בסרט הקומדייה האיטלקי "A tu per tu" ובאותה שנה הופיעה בתוכנית הילדים "Rappelkiste" שהופקה על ידי הטלוויזיה הציבורית הגרמנית, ב-1985 הופיעה בסרט "Big Deal After 20 Years", ב-1986 גילמה מספר דמויות בסרט המסע ההיסטורי "Superfantozzi".
היא מורה ללטינית ויוונית בשיטת מונטסורי ומתגוררת באמסטרדאם.
קתדרלת הדוויג הקדושה

היסטוריה

הקתדרלה נבנתה במאה ה-18 לאחר שפרידריך הגדול, מלך פרוסיה התיר את בניתה. הכנסייה נבנתה בין השנים 1747–1773 על פי תוכניות של גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף, כאשר על הבנייה פיקח יוהאן באומן. כיפת הקתדרלה נועדה לחקות את כיפת הפנתיאון ברומא. במאה ה-18 הייתה הכיפה עשויה עץ, אולם במאה ה-19, עם התפתחות הטכנולוגיה, נבנתה כיפה מברזל.
הקתדרלה קרויה על שם הדוויג הקדושה, פטרונית שלזיה.
בערב שלאחר ליל הבדולח ערך כומר הכנסייה, ברנהרד ליכטנברג תפילה לזכרם של היהודים שנהרגו על ידי הנאצים. ליכטנברג נאסר על ידי הנאצים ונהרג בדרכו למחנה הריכוז דכאו. בשנת 1965 הועברו עצמותיו של ליכטנברג לקריפטה של הקתדרלה.
הקתדרלה עלתה באש בעקבות הפצצות חיל האוויר המלכותי בשנת 1943 במסגרת מלחמת העולם השנייה. עבודות השיקום החלו בשנת 1952 והסתיימו בשנת 1963. פנים הקתדרלה המחודשת עוצב על ידי האנס שוויפרט.
ציר הרשע

המאבק בציר הרשע

בעקבות אירועי 11 בספטמבר 2001, הכריזה ארצות הברית על מלחמתה בטרור האיסלאמי הקיצוני. בתחילתו כוון המאבק כנגד הטרוריסט הסעודי אוסאמה בן לאדן וארגונו אל-קאעידה, אך במהרה הורחב ומטרתו שונתה למיגור הטרור העולמי. בנאום "ציר הרשע" הגדיר בוש את מקור הטרור בעולם וקבע את מטרות המאבק.
ב־20 במרץ 2003 (19 במרץ בוושינגטון), תקפה ארצות הברית את עיראק כחלק ממאבקה ב"ציר הרשע" והדיחה את שלטונו של סדאם חוסיין. בעקבות דשדושה של ארצות הברית בעיראק, ממשל בוש נקט בגישה של בידוד ומשא ומתן לא ישיר עם מדינות הציר האחרות. מול איראן התנהל המשא ומתן עם שלוש המעצמות האירופיות גרמניה, בריטניה וצרפת (ה-EU3), תוך מעורבות של מתאם מדיניות החוץ של האיחוד האירופי חוויאר סולאנה. עם העברת הסוגיה הגרעינית לטיפול מועצת הביטחון של האו"ם הצטרפו רוסיה וסין למשא ומתן. המגעים עם קוריאה הצפונית מתנהלים במסגרת שיחות השש הכוללות את קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית, סין, יפן, רוסיה וארצות הברית. בין איראן וקוריאה הצפונית והמדינות שניהלו עימן משא ומתן הושגו מספר הסכמים שהופרו (בין היתר: הצהרת טהראן מאוקטובר 2003, הסכם פריז מנובמבר 2004 עם איראן, הצהרת ה-19 בספטמבר 2005 עם תום שיחות השש, הסכם ה-13 בפברואר 2007 בסבב החמישי של שיחות השש). ב-2 במאי 2011, חוסל אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה, במהלך "מבצע חנית נפטון" על ידי יחידת הקומנדו אריות הים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, כ-50 ק"מ צפונית לאסלאמאבאד, בירת פקיסטן, ובכך ניתנה מכה קשה לטרור. ב-14 במאי 2011, חשף דו"ח סודי של צוות מומחים שמינתה מועצת הביטחון של האו"ם, כי קוריאה הצפונית ואיראן מפרות את הסנקציות שהטילה המועצה על שתיהן, באמצעות החלפה מתמשכת וסדירה של טכנולוגיות טילים בליסטיים, דרך "מדינה שלישית שכנה" (לדברי דיפלומטים -סין).
אבדילמג'יט הראשון

יחסי חוץ

בשנות שלטונו הראשונות נאלץ אבדילמג'יט הראשון להתמודד עם פלישת המצרים בהנהגת אבראהים פאשא, אשר הגיעו לסביבות איסטנבול, בעוד שהצי העות'מאני, שהיה בדרכו לאלכסנדריה, ערק לצד המצרי. הכוח הפולש נעצר רק בשל התערבות בינלאומית, וב-1841 הושבו לאימפריה נכסיה בסוריה, לבנון ובארץ ישראל. 
השקט היחסי ביחסי החוץ, שנמשך למעלה מעשור, הופר על ידי מלחמת קרים בין השנים 1854–1856. הגורם למלחמה היה פלישת רוסיה לנסיכות מולדובה ולוולאכיה, לאחר ויכוח בין רוסיה לבין האימפריה העות'מאנית באשר למשמורת על מספר ערים קדושות בארץ ישראל ולביטחונם של הנוצרים האורתודוקסים. הרוסים הטביעו חלק מהצי העות'מאני בסינופ ב-30 בנובמבר 1853, ואל העות'מאנים הצטרפו בריטניה וצרפת, ומאוחר יותר גם סרדיניה. משא ומתן לסיום המלחמה החל לאחר כיבוש העיר סבסטופול והכתרתו של אלכסנדר השני לצאר. המלחמה הסתיימה ב-30 במרץ 1856 עם חתימת חוזה השלום בפריז, בעיקר בשל עייפות שני הצדדים וההכרה ההדדית בחוסר היכולת להשיג הכרעה במלחמה. 
כמו אביו, גם אבדילמג'יט הראשון מת משחפת בשנת 1861. אחיו, אבדילאזיז, ירש אותו, אולם לאחריו שלטו באימפריה בניו של אבדילמג'יט הראשון, מורט החמישי, עבדול חמיד השני, מהמט החמישי ומהמט השישי זה אחר זה.
רחוב בן-יהודה (ירושלים)

תכנון הרחוב וסלילתו

לאחר כיבוש ירושלים בידי הבריטים בדצמבר 1917, החל השלטון החדש לתכנן את חזותה של ירושלים ואת מערכה העירוני. בימי השלטון העות'מאני שקדם לבריטים לא זכתה ירושלים אף לא לתוכנית אב אחת, וכל המבנים והשכונות שמחוץ לחומות נבנו באופן ספורדי, בהתאם לשיקוליהם ולתקציבם של הבונים.
הבריטים החליטו להעתיק באופן רשמי את מרכז העסקים הראשי של ירושלים מערבה, לאורך רחוב יפו. לצורך כך השמישו הבריטים כמה עשרות דונמים של שדות וכרמים, בין שכונת נחלת שבעה ובית היתומות 'טליתא קומי', שנקנו מהיוונים-האורתודוקסים. עד אז נקרא השטח "גן אנטימוס", על שמו של נזיר יווני אורתודוקסי שעיבד שם את האדמה. מומחים בריטיים עמלו על תכנונו של "משולש" רחובות גדול, שיהווה מוקד משיכה לבעלי עסקים ולקונים.
כבר ב-1922 נסלל הרחוב, שהתפצל בזווית חדה מרחוב יפו על יד נחלת שבעה ונמתח לכיוון דרום-מערב, לאורך "גן אנטימוס", עד סמוך לבית טליתא קומי. שנתיים לאחר מכן, ב-1924, סללו הבריטים כביש נוסף בניצב לרחוב יפו, סמוך לבית החולים ביקור חולים, בכיוון צפון-דרום, ומגיע עד בניין טרה סנטה. רחוב זה, שנקרא על שם המלך ג'ורג' החמישי, התחבר לרחוב יפו ולרחוב האלכסוני, וכך הושלם "המשולש".
הרחוב האלכסוני, הראשון שנסלל במסגרת תוכנית המע"ר החדשה, תוכנן להיקרא על שם דמות מן התרבות הבריטית, אולם עם סיום סלילתו נפטר אליעזר בן-יהודה, מחייה שפה העברית, והבריטים החליטו להנציח את שמו ברחוב החדש. רחוב בן-יהודה התפתח מאד והפך לאחד הצירים החשובים ביותר במרכז ירושלים. סביבותיו התמלאו בחנויות, משרדים וקומות מגורים.

המדרחוב

סגירת הרחוב לכלי רכב ופיתוחו כמדרחוב הסתיימו ב-1983, לאחר תכנונים ודיונים רבים בשאלת יישום בנייתו. לאורך רחוב בן-יהודה, אשר היה ציר תחבורה חשוב במרכז העיר, היו תחנות מוניות רבות וגם הסוחרים עצמם לא העריכו את התועלת שבהפיכה למדרחוב. לבסוף, לאחר תכנון והכנות של למעלה מ-10 שנים, שכללו פיזור תחנות המוניות, הוקם המדרחוב ונהפך עם פתיחתו לרחוב המסחר המצליח בירושלים] ולאבן שואבת לתושבים ותיירים רבים. תחום המדרחוב כלל, מלבד חלק מרחוב בן-יהודה עצמו (בקטע שבין כיכר ציון לרחוב המלך ג'ורג'), גם את רחוב בן הלל, רחוב לונץ ורחוב דורות ראשונים. חלקו העליון של רחוב בן-יהודה, בקטע שבין רחוב המלך ג'ורג' לרחוב בצלאל, המשיך לשמש תנועת כל רכב.
בסוף שנות התשעים עבר המדרחוב שיפוץ, כולל החלפת הריצוף כחלק משדרוג מרכז העיר.
ב-4 בספטמבר 1997 אירע פיגוע התאבדות משולש במדרחוב, וגרם למותם של 5 אנשים.

המאה ה-21

ב-1 בדצמבר 2001 אירע פיגוע התאבדות כפול במדרחוב וגרם למותם של 11 איש ולפציעתם של 188.
החל משנת 2002 החלו להתקיים בו מדי קיץ אירועי "חוצות העיר" ויריד "חוצות היוצר" הועבר אליו, לצורך עידוד המסחר במרכז ירושלים, לאחר שזה נפגע קשות באינתיפאדה השנייה בשל מספר רב של פיגועי התאבדות שהתרחשו בו.
בקיץ 2005 הוחזר פסטיבל "חוצות היוצר" לבריכת הסולטן ליד העיר העתיקה, אך אירועים אחרים המשיכו להתקיים ברחוב מדי שנה. למן סיום האינתיפאדה בשנת 2004, החל המדרחוב לשקוק שוב חיים. מסעדות שסגרו את שעריהן בתקופת הפיגועים הגדולה נפתחו מחדש, ואליהן נוספו בתי קפה, פאבים ועסקים נוספים.
מדרחוב בן-יהודה שמר על עליונותו ומרכזיותו גם כשנפתחו בירושלים קניונים ואזורי מסחר אחרים, דוגמת קניון מלחה. בכך התבלט המדרחוב כרחוב ייחודי, אשר שומר על מעמדו המרכזי גם בשנות ה-2000 וזאת בניגוד לרחובות מסחר מרכזיים אחרים בארץ, כגון רחוב דיזנגוף בתל אביב ורחוב החלוץ בחיפה, אשר מאז תחילת שנות ה-90 זוהרם הועם.
בשנת 2005 רושת כל המדרחוב באינטרנט אלחוטי.
צלע (גאומטריה)

בגאומטריה, צלע היא קטע הנמנה עם הקטעים הסוגרים בתוכם את חלק המישור המהווה את הצורה הדו-ממדית, את המצולע. לכל צלע שני קודקודים בדיוק, שהם הנקודות הנמצאות בקצות הקטע ותוחמות אותו, והן גם נקודות החיתוך שבין הישרים שהצלעות הם קטעים מהם.
מספר הצלעות של המצולע הוא המאפיין המובהק שלו, הנותן למצולע את שמו: משולש הוא מצולע בעל 3 צלעות, ומרובע הוא מצולע בעל 4 צלעות.
ניתן להסתכל על צלע בתור הקו הישר שבין כל שתי "שבירות" של הקו השבור הסגור, שהוא היקף המצולע. כל "שבירה", משמע מפגש של שתי צלעות, יוצרת זווית.
במשולש ישר-זווית יש קשר בין הצלעות לזוויות שמולן. קשר זה מוצג בנוסחאות שנקראות פונקציות טריגונומטריות. 
לעיתים משתמשים במילה צלע בהתייחסות למקצוע, שהוא המינוח המקביל בצורות בעלות שלושה ממדים או יותר.
טעם הדובדבן

עלילה

מר באדי, גבר בגיל העמידה, נוסע במכוניתו ברחובות טהרן בחיפוש אחר אדם שיבצע עבורו מטלה בלתי ברורה כאשר בתמורה הוא מוכן לשלם סכום גבוה של כסף. בהדרגה מתגלה כי הוא מתכוון לשים קץ לחייו וזקוק לאדם שיכסה את גופתו בעפר, לאחר שכבר כרה לעצמו את קברו קודם לכן. הוא מסיע במכוניתו שלושה אנשים, כל אחד בתורו, ושוטח בפניהם את בקשתו. הנוסע הראשון הוא חייל כורדי ביישן שמסרב להיענות לבקשה ואף בורח בבהלה מפני מר באדי. הנוסע השני, איש דת אפגני צעיר, מתנגד להתאבדות מטעמים דתיים. הנוסע השלישי הוא מורה באוניברסיטה שנאות לבקשתו של מר באדי אך בו בזמן מנסה להניא אותו מהחלטתו להתאבד. הוא מספר כי בצעירותו ביקש אף הוא לשים קץ לחייו אך חזר בו לאחר שטעם את טעמם של דובדבנים. המורה מבטיח למר באדי לכסות את גופתו בעפר בבוקר שלמחרת, אם הוא ימצא אותו ללא רוח חיים. באותו הלילה נכנס מר באדי לתוך הקבר שכרה לעצמו ונשכב בתוכו, כאשר לפתע מתחילה סופת רעמים. הסרט מסתיים בנקודה זו בהפוגה ארוכה של מסך שחור שמופרת בתיעוד קצר במצלמה דיגיטלית של קיארוסטמי המצלם את הסרט עצמו.

הפקה

בדומה לסרטים אחרים רבים של קיארוסטמי, הסרט מורכב בעיקר מסצנות ארוכות ומתנהל בקצב איטי. מר באדי כמעט אף פעם לא נראה בתמונה אחת עם האדם איתו הוא משוחח, מכיוון שהבמאי תמיד ישב בכיסא הנוסע בשעת הצילומים. המצלמה עוברת מצילום קלוז-אפ קבוע של פניו של מר באדי הנוהג במכונית, אל צילום אווירי מרוחק של מכוניתו הנוסעת בין גבעות, כאשר השיחה בין היושבים במכונית עדיין נשמעת באותה עוצמה. טכניקת צילום זו באה במטרה לסמל את הקיום המשותף של העולם הפרטי עם העולם הסובב אותנו. מטרתן של הסצנות האחרונות של הסרט בהן נראה הבמאי מצלם את הסרט עצמו היא לגרום לריחוק פיזי בין הצופה לדמויות ובכך לגרות אותו להרהר בגורלן של הדמויות.
מאז יציאתו של הסרט, שהסצנות האחרונות שלו צולמו במצלמה דיגיטלית, התחיל קיארוסטמי לעשות שימוש נרחב בצילום דיגיטלי בסרטיו, בין השאר בסרטים "חמש", "עשר" ו"10 על עשר".

ביקורות

"טעם הדובדבן" זכה בעיקר לביקורות משבחות. אורי קליין קרא לסרט "מופת של חוּמרה קולנועית המלווה בחמלה גדולה".  בביקורת של ה"ניו יורק טיימס" על הסרט נכתב כי "קיארוסטמי, יותר מכל קולנוען אחר, ניחן בחזון שהוא אפי ומדויק באופן מיקרוסקופי בעת ועונה אחת". המבקר רוג'ר איברט, לעומת זאת, העניק לסרט ביקורת שלילית וטען כי סגנונו של קיארוסטמי בסרט הוא יומרני ואינו תורם להבנת נושאי הסרט.
ציר המתפללים

ציר המתפללים בחברון היא דרך רגלית המחברת בין קריית ארבע ומערת המכפלה בחברון.

תוואי הציר

הדרך יוצאת משער הכניסה הדרומי של  קריית ארבע ומשם פונה מערבה בקו ישר דרך העמק המפריד בין קריית ארבע לחברון, לאחר העמק הדרך פוגשת בציר ציון וממשיכה דרך סמטאות העיר העתיקה של חברון עד הגיעה למערת המכפלה.

השימוש בציר

המרחק בין קריית ארבע ליישוב היהודי בחברון ומערת המכפלה אינו עולה על מאות מטרים. עם זאת, ציר ציון הציר המרכזי המקשר בין קריית ארבע למערת המכפלה יוצא מן השער המערבי של קריית ארבע ומשם פונה בדרך ארוכה דרומה עד לעיר העתיקה ולאחר מכן מקיף אותה מדרום. דרך זו ארוכה ומפותלת, בימי חול הדבר לא בא לידי ביטוי אך בשבתות ההולכים ברגל מקריית ארבע להתפלל במערת המכפלה נאלצים לעבור דרך רבה מיותרת, בשל כך משתמשים בדרך הקצרה יותר שכונתה בשל כך ציר המתפללים. הדרך עוברת בתוך שטח ערבי עוין ובין סמטאות צרות מאוכלסות ערבים, בשל כך ידעה הדרך אירועים ביטחוניים רבים כשהקשה שבכולם הוא הפיגוע בציר המתפללים בו נרצחו 12 בני אדם ובהם מפקד חטיבת יהודה אל"ם דרור וינברג.
מצוק ההעתקים

מָצוּק ההעתקים הוא רצף של צוקים המצוי בשולים המערביים של בקע ים המלח – חלק הבקע הסורי-אפריקני המשתרע מדרום טורקיה ועד לדרום מפרץ אילת. המצוק עובר מרכס רמים בצפון, דרך בקעת הירדן ועד מצוקי הרי אילת. מצוק ההעתקים מתבטא במיוחד בקצה המזרחי של מדבר יהודה, ממערב לים המלח. 
לרוב אורכו של מצוק ההעתקים ובמקביל לו, מצוי מצוק נוסף, רובו בשטח מדינת ירדן, ובאופן חלקי, גם בשטח מדינת ישראל, באזור הגולן. הטופוגרפיה של המצוק המזרחי הופכת אותו למאפיין גאוגרפי בולט כמעט לכל אורכו, בניגוד למצוק המערבי, הישראלי, הבולט בעיקר באזור מדבר יהודה.
המצוק נוצר יחד עם הבקע הסורי-אפריקני כתוצאה מתנועותיהם של הלוח הערבי ממזרח והלוח האפריקאי ממערב, ואשר התרחקותם זה מזה יצרה את השבר כולו.  
גובהו המרבי של המצוק הוא 270 מטר מעל פני הים (מעל נחל קדם), גובהו המינימלי 50 מטר תחת פני הים (מעל נחל קדרון). הפרש הגבהים בין ראש המצוק לבסיסו נע בין 670 ל-250 מטר. השיפוע חד מאוד, השיפוע המרבי הוא בן 73 מעלות (מעל נחל חצצון), והמינימלי 27 מעלות (באזור נחל רחף).
המצוק קיבל את שמו מסדרת ההעתקים שיצרה אותו.
דפניה

מאפיינים

הדפניה היא סרטן זעיר וגודלה כ-3 מילימטר. היא נעה במי השלולית בניתורים באמצעות מחושיה, ובעלת לב.
הדפניה ניזונה מיצורים זעירים עוד יותר, כאצות חד-תאיות וחיידקים, והן עצמן משמשות כמזון משובח לדגי נוי שמגדלי דגים מרבים לאסוף או לגדל כמזון חי לדגי אקווריום.
תוחלת חייה של הדפניה לא חורג משנה ולרוב מדובר בשבועות בודדים. אורך החיים תלוי בטמפרטורת המים בהם היא שוהה (ישנן עדויות לפריטים שחיו 108 ימים בטמפרטורה של 3°C ולעומת זאת פריטים שחיו 29 יום בטמפרטורה של 28°C מעלות). כאשר השלולית מלאה מים כל הדפניות הן נקבות והן מתרבות ברביית בתולים (ללא תא זכרי). כאשר השלולית קרובה להתייבשות, מתפתחים זכרים, ואז הם מתרבים ברבייה זוויגית (תא זכרי ונקבי).
לקראת התייבשות השלולית מטילות הדפניות ביצי קיימא. לביצים אלו דופן עבה, והן אינן מתייבשות גם כאשר השלולית מתייבשת. בחורף שלאחר מכן, כאשר השלולית תתמלא שוב מים, יתפתחו הסרטנים מביצי הקיימא.
מינים אחדים שלה מצויים בישראל
באס דוסט

קריירה מוקדמת

דוסט החל את הקריירה שלו בגרמניקוס, בה שיחק בגיל נוער וכעבור מספר עונות הצטרף לאקדמיה של אמן מהליגה השנייה בהולנד. 
דוסט הציג יכולת טובה ופוטנציאל גבוה במדי אמן ולפני תחילת עונת 2007/08, הוצע לו חוזה מקצועני בקבוצה. דוסט החל לשחק בקבוצה במעמד של שחקן מחליף, ולאחר מכן קיבל דקות משחק רבות יותר. ב-8 בפברואר 2008 כבש דוסט את שער הבכורה שלו במדי אמן במשחק מול פורטונה סיטארד. בהמשך כבש דוסט שערים חשובים נוספים עבור הקבוצה.
בקיץ 2008, עבר דוסט לשחק במדי הראקלס אלמלו ששילמה עבורו יותר מ-300 אלף יורו. דוסט הציג כישרון רב במדי הקבוצה, ונחשב לאחד הכישרונות הגדולים של ליגת העל ההולנדית. לאחר עונה מוצלחת שמועות קשרו את שמו של דוסט כמועמד לאלופה אייאקס אך לבסוף עבר להירנביין.
ב-18 במאי 2010 נחתמה עסקת העברתו באופן סופי והחלוץ בן ה-20 חתם לחמש עונות במועדון ששילם עבורו לאלמלו 3,200,000 יורו. את עונתו הראשונה בקבוצה, סיים דוסט כמלך השערים של המועדון עם 13 כיבושים. ב-10 בדצמבר 2010 כבש דוסט את כל חמשת השערים בניצחון של הירנביין בתוצאה 0-5 על אקסלסיור רוטרדם. את העונה ההיא סיים כמלך השערים של הליגה ההולנדית עם 32 שערי ליגה ב-34 משחקים.
ב-1 ביוני 2012 הודיעה וולפסבורג על החתמתו של באסט דוסט בקבוצה. ב-25 באוגוסט 2012 ערך דוסט את הופעת הבכורה שלו במדי וולפסבורג, ואף כבש את שער הניצחון 0-1 של קבוצתו על שטוטגרט. בהמשך העונה כבש דוסט עוד שערים חשובים עבור הקבוצה בליגה. ב-8 בדצמבר 2013, כבש דוסט את שער הניצחון של קבוצתו בניצחון 2-3 על האלופה בורוסיה דורטמונד. 
את עונת 2014/15, פתח דוסט כשהוא האופציה השלישית בהתקפה של וולפסבורג, ואת הופעת הבכורה שלו באירופה ערך במסגרת הליגה האירופית בניצחון קבוצתו 2-4 על קרסנודאר. ב-30 בינואר 2015, כבש דוסט צמד שערים בניצחון קבוצתו 1-4 על באיירן מינכן. ב-14 בפברואר 2015, כבש דוסט ארבעה שערים בניצחון החוץ של וולפסבורג 4-5 על באייר לברקוזן ורשם תשעה שערים בעשרה משחקים בבונדסליגה. ב-19 בפברואר 2015 כבש דוסט צמד שערים בניצחון קבוצתו 0-2 על ספורטינג ליסבון במסגרת שלב 32 האחרונות של הליגה האירופית. ב-22 בפברואר שבר דוסט את שיאו האישי כשהעלה את מאזנו ל-11 כיבושים ב-11 משחקים בניצחון וולפסבורג על הרטה ברלין. אותו שער גם העלה את מאזנו לשמונה כיבושים בשלושה משחקים בשבוע אחד.
ב-28 באוגוסט 2016 חתם דוסט בספורטינג ליסבון. ב-10 באוקטובר 2016 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 3-0 על מוריירנסה בו הבקיע את שערו הראשון. ב-11 במרץ 2017 הבקיע רביעייה בניצחון 4-1 על טונדלה.
ב-26 באוגוסט 2019 חתם דוסט באיינטרכט פרנקפורט לשלוש שנים.

קריירה בינלאומית

לזכותו של דוסט 14 הופעות וחמישה שערים במדי נבחרת הולנד עד גיל 21, ובחודש אוגוסט 2012 זומן דוסט לסגל הנבחרת הבוגרת למשחק ידידות נגד נבחרת בלגיה אך לא שותף באותו המשחק. 
במרץ 2015, במסגרת מוקדמות יורו 2016 שותף דוסט בשני משחקי מוקדמות היורו של הולנד.
אדוארד, נסיך סקסוניה-אלטנבורג

ביוגרפיה

אדוארד נולד ב-3 ביולי 1804 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן ולשרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתם של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ופרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, וסנדקו היה הנסיך אדוארד אוגוסטוס, דוכס קנט וסטרת'רן, אביה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
אדוארד התגייס לצבא הבווארי כריטמייסטר ברגימנט הפרשים הקלים ה-6 (דוכס לוכטנברג), ובהמשך מונה למפקד רגימנט הפרשים הקלים ה-1. בשנת 1832 נשלח אדוארד בראש משלחת צבאית, ללוות את אחיינו אוטו ליוון, שם הוכתר אוטו למלך יוון.
בשובו לבוואריה בשנת 1834, המשיך אדוארד לשרת בצבא הבווארי, ובשנת 1841 מונה למפקד חטיבת הפרשים הבווארית ה-1. בשנת 1848 פיקד אדוארד על חיל המשלוח הבווארי במלחמת שלזוויג הראשונה, ולחם עמו בקרב דיפל. לאחר מכן הוא הועלה אדוארד לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד דיוויזיית הפרשים הבווארית ה-1 במינכן, והחזיק בתפקיד זה עד לשנת 1851.
אדוארד היה ביחסים קרובים מאוד עם גיסו לודוויג הראשון, מלך בוואריה, ומשנת 1843 היה יו"ר התאחדות מינכן נגד התעללות בבעלי חיים. כמו כן היה אדוארד קרוב מאוד לאחותו תרזה, מלכת בוואריה, ותמך בה במיוחד בפרשת לולה מונטז.
ב-16 במאי 1852 מת אדוארד במינכן, והוא בן 48 שנים.
אדם מחפש את חווה

עיבודים בינלאומיים

הפורמט נמכר ליצרנים במדינות שונות.
גרסה ספרדית, Adán y Eva, צולמה בקרואטיה, בהגשת מוניקה מרטינז, והוצגה ב-Cautro ב-21 באוקטובר 2014. התוכנית חודשה לעונה שנייה, אשר צולמה באזור הפיליפינים.
העיבוד הגרמני Adam sucht Eva החל בבכורה ב-28 באוגוסט 2014 בערוץ RTL. שישה פרקים של העונה הראשונה צולמו ב-Tikehau, בהגשת נלה לי.
הגרסה הצרפתית Adam recherche Ève החלה בבכורה ב-3 במרץ 2015 בערוץ D8, בהגשת קרוליין אית'ורבייד.
הגרסה הדנית Adam og Eva צולמה ביוון והחלה לשדר ב-21 בינואר 2015 ב-TV3.
העיבוד פיני Aatami etsii Eevaa צולם גם הוא ביוון והחל בבכורה ב-6 באפריל 2015 ב-Nelonen.
NOVE הפיקו בסתיו 2015 את הגרסה האיטלקית "L'isola di Adamo ed Eva", עם ולדימיר לוקסוריה כמגיש.
הגרסה ההונגרית Ádám keresi Évát שודרה למשך שמונה פרקים ב-Viasat 3 מ-25 באפריל ל-10 ביוני 2016.

ביקורת

הסדרה נתקלה בביקורות רבות, הן בגרסתה המקורית והן בעיבודיה.
העובדה שמשתתפי הסדרה אינם לבושים כלל נתקלה בטענה כי המתמודדים חושפים עצמם יתר על המידה עבור פרסום, לעיתים בלי שהם מודעים לכך לחלוטין, ועלול להיווצר מצב בו אדם משודר בעירום בטלוויזיה ללא ידיעתו וללא דרך לתקן זאת, בדומה לתקרית ג'סי ניסוויץ בדייט בעירום. בנוסף נטען ששידור התוכנית ללא טשטוש איברי המין וללא צנזור מינימלי פוגע ברגשות הציבור ואינו מתאים לילדים שעלולים לצפות בכך. עוד נטען שמוצגת בתוכנית זו דרך לא בריאה להתחלת מערכת יחסים, והפיכת התוכנית לתחרות עלולה לגרום לבחירה במתמודד האטרקטיבי יותר. סצנות כמו עיסוי המתמודדים אחד את השני בעירום, רחצה בעירום, וכן שתי מתמודדות המורחות בשמנים מתמודד באמבט העצימו את הביקורת כלפי המתירנות של התוכנית.
אדמונד שרייבר

תחילת דרכו

שרייבר נולד ב-30 באפריל 1890, לבריגדיר אקטון ל. שרייבר. בשנת 1909 התגייס שרייבר לצבא בריטניה, והצטרף לרגימנט הארטילריה המלכותי. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם שרייבר כחלק מחיל המשלוח הבריטי, ואף קיבל את אות השירות המצוין.
לאחר המלחמה מילא שרייבר תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1930 הועלה לדרגת בריגדיר ומונה למפקד יחידות הארטילריה בפיקוד הדרומי.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח שרייבר לצרפת, שם לחם כחלק מחיל המשלוח הבריטי. בשנת 1940 מונה שרייבר למפקד הדיוויזיה ה-61, ולאחר מכן למפקד הדיוויזיה ה-45. בהמשך מונה שרייבר למפקד הדיוויזיה ה-4, ובשנת 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-5. בשנת 1942 מונה שרייבר למפקד הארמייה הראשונה שהייתה אמורה להשתתף במבצע לפיד, אולם נאלץ לפרוש מתפקידו בעקבות בעיה בכליות. בהמשך השנה מונה שרייבר למפקד הפיקוד המערבי, ולאחר מכן למפקד הפיקוד הדרום-מזרחי. בשנת 1944 מונה שרייבר למושל מלטה, ובשנת 1947 פרש מהצבא.

אחריתו

בשנת 1948 מונה שרייבר ללורד הסגן של מחוז דבון, ובשנת 1960 מונה לנשיא ההתאחדות הישנה של הבזויים.
ב-8 באוקטובר 1972 מת שרייבר, והשאיר אחריו 2 בנות.
עוד נגיע

כתיבת השיר

בשנת 1983 השתתפה ירדנה ארזי בתחרות קדם אירוויזיון והגיעה למקום השני על חודה של נקודה. את השיר הזוכה, "חי", כתבו אהוד מנור ואבי טולדנו והציעו אותו לארזי, אך היא העדיפה על פניו את שירם של שמרית אור והנרי ברטר "שירו שיר אמן".
בשנת 1985 חברו מנור וטולדנו פעם נוספת לכתיבת שיר לירדנה ארזי אשר ישתתף בתחרות הקדם אירוויזיון. השיר סומן כמועמד מוביל לניצחון, בעיקר לאור העובדה שרשות השידור הציעה לארזי להשתתף באירוויזיון ללא תחרות שנה קודם לכן, והשתתפותה בוטלה כיוון שהתחרות עצמה נערכה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
עם זמרי הליווי בשיר נמנים אורנה דץ, אהרון פררה ודרור משולם.
בסיום התחרות זכה השיר ב-61 נקודות, לעומת 69 נקודות בהן זכה השיר "עולה עולה" בביצוע יזהר כהן ו-62 נקודות בהן זכה השיר "כמו צועני" בביצוע יגאל בשן.

מצעד הפזמונים השנתי

12 שבועות שהה השיר במצעדי הפזמונים ומהם שבוע אחד בראש המצעד. במצעד הפזמונים העברי השנתי 1985 הגיע השיר למקום הרביעי והיה השיר הגבוה ביותר של ארזי במצעד. ארזי נבחרה כזמרת השנה בפעם השנייה ברציפות.

רמיקס 2007

מצעד הגאווה 2006 בירושלים עורר סערה ציבורית והצועדים נדרשו להישאר במתחם סגור. אמן הדראג טל קלאי (טלולה בונט) ביצע את השיר "עוד נגיע" בפני הקהל הרב והביצוע שודר במהדורות החדשות השונות.
באותה תקופה החלה ארזי ועמה יועצה האמנותי גברי מזור ואיש יחסי הציבור אורן בראל לבחון אפשרות להוציא גרסת רמיקס לאחד משיריה. בעקבות האירועים בחרה ארזי ב"עוד נגיע" ועל גרסת הרמיקס הופקד המוזיקאי ואיש הרדיו דור דקל.
ב-25 ביולי 2007 יצא השיר לתחנות הרדיו וזכה להצלחה גדולה מן היום הראשון. למשך חודשיים עמד בראש מצעד השירים המושמעים ברדיו של מדיה פורסט ושהה בפלייליסט גלגלצ וארבעה שבועות במצעד הפזמונים של רשת ג'. בעקבות הצלחתו הפיק דקל גרסת רמיקס גם לשיר "שוב בתמונה" שיצאה לרדיו בשנת 2011.

גרסאות כיסוי

שלוש פעמים בוצע השיר במסגרת התוכנית "כוכב נולד". בעונה השלישית ביצע אותו רועי חיים זינר, בעונה השביעית ביצע אותו לירן דנינו בשלב חצי הגמר ובעונה העשירית ביצעה אותו אניטה גסין בתוכנית הגמר.
גרסאות כיסוי נוספות לשיר הקליטו אבי טולדנו, מסקי שיברו, בנות פסיה ואחרים.