google/wiki40b huggingface dataset:
תוספת יוקר

תוספת יוקר בישראל

בישראל נחתם, בעת הצורך, הסכם תוספת יוקר בין ההסתדרות הכללית ובין לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים. להסכם מוצא צו הרחבה המחיל אותו על כל המעסיקים וכל השכירים במשק.
צו הרחבה על כלל המועסקים במשק לעניין תוספת יוקר הוצא לאחרונה בשנת 2003, בעקבות האינפלציה הגבוהה יחסית בשנת 2002 (6.5%).
בהסכם שנחתם נקבע, שתוספת יוקר נוספת תשולם אם שיעור האינפלציה השנתית יגדל ביותר מ-8 אחוזים.; בעבר, בשנות ה-80 וה- 90, תוספות יוקר ניתנו כדבר שבשגרה.
מייקל בראון (אסטרונום)

ביוגרפיה

נולד בהאנטסוויל, אלבמה, ארצות הברית בשנת 1965. למד תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת פרינסטון, אותו סיים ב-1987. בשנת 1990 סיים תואר שני באסטרונומיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, והשלים שם דוקטורט ב-1994.
משנת 1996 הוא מלמד בבמכון הטכנולוגי של קליפורניה.

כוכב לכת תשיעי

ב-20 בינואר 2016 פרסם בראון יחד עם קונסטנטין בטיגין מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה מאמר ובו טענו כי מצאו עדות לכוכב לכת תשיעי במערכת השמש. באמצעות מודלים מתמטיים ממוחשבים של מסלולי גופים טרנס-נפטוניים מרוחקים, בעלי מאפיינים מיוחדים, הם הסיקו שישנה סבירות גבוהה מאוד לכך שגוף כלשהו השפיע על המסלולים הללו. לפי המודל שבנו, זמן ההקפה של כוכב הלכת על פי חישוביהם הוא כ-10–20 אלף שנים, והפריהליון שלו, הנקודה הקרובה ביותר לשמש במסלולו סביבה, היא כ-200 יחידות אסטרונומיות. המסלול אקסצנטרי מאד והוא נמצא רוב הזמן רחוק הרבה יותר מהשמש, במרחק של בין 600–1200 יחידות אסטרונומיות. מסתו לפי המודל היא 5 עד 10 מסות ארץ והוא דומה בגודלו לענק הגזים נפטון.

פרסים והוקרה

בשנת 2006, השנה בה הגדירו מחדש את פלוטו, נבחר בראון לאחר מ100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם, הרשימה השנתית של טיים מגזין.
בשנת 2007 הוא זכה בפרס ע"ש פיינמן, אחד הפרסים היוקרתיים של המכון הטכנולוגי של קליפורניה.
האסטרואיד 11714 מייקבראון שהתגלה ב-28 באפריל 1998, קרוי על שמו.
בשנת 2012 זכה בפרס קבלי באסטרופיזיקה.

חיים אישיים

בראון נישא לדיאנה ביני ב-1 במרץ 2003. לזוג יש בת אחת שנולדה ב-7 ביולי 2005.
חיים פניכל

ביוגרפיה

פניכל נולד בכפר סבא. בן למנחם ונחמה. הוא למד בבית הספר היסודי על שם מנחם אוסישקין ולאחר מכן בבית הספר התיכון על שם ברל כצנלסון והיה חבר בנוער העובד. הוא התגייס לצה"ל באוגוסט 1965 והיה מש"ק בפלס"ר 7. הוצע לו לצאת לקורס קצינים, אך הוא סירב כדי להספיק לא לדחות את לימודיו. במהלך שירות החובה פרצה מלחמת ששת הימים וביום הראשון ללחימה הוא נפגע ברגלו בהסתערות על מוצבי רפיח, כאשר ג'יפ שנסע לפני רכבו עלה על מוקש והתהפך, הוא ירד ממנו ודאג לפינוי הפצועים, בחזרה לרכבו הוא נפגע והועבר, אף על פי שביקש להמשיך בלחימה, לטיפול רפואי בקומנדקר שנכנס לשדה מוקשים. כשהוא ברכב הפצועים, פניכל התנדב לחלצו כשהוא צועד על ברך אחת וגורר את רגלו השנייה, ובעזרת דקר פינה מוקשים בגודל גלגלי רכב והוביל את הקומנדקר לכביש. אך כשהוא עלה עליו שוב, נחת על הרכב פגז ישיר של מרגמה שהוביל למותו. פניכל הובא למנוחות בבית העלמין כפר סבא. 
להלן תיאור המעשה ב"אתר הגבורה":
ב-5 ביוני 1967 נפגע הסמל חיים בהסתערות על מוצבי צומת רפיח והועבר ברכב לטיפול רפואי. הרכב הזה נתקע בשדה-מוקשים. חיים היה פצוע ברגל אך למרות פציעתו התנדב לחלץ את הרכב ולפנות דרך ממוקשים. במשימה זו של הוצאת הרכב מהשטח אמנם הצליח חיים, אולם בהמשך התנועה נפגע שנית - וכך מצא את מותו.
— חיים פניכל, באתר הגבורה
לאחר מותו, שמו הונצח באנדרטה לנופלים בבית הספר כצנלסון בכפר סבא והוריו הוציאו ספר לזכרו בשם חיים", תיאור קרבו האחרון הובא ב"ספר הגבורה", שבהוצאת אגודת העיתונאים בתל אביב וניצולי ברגן-בלזן ובספר "חשופים בצריח" של שבתי טבת.
עבד אל-חלים ח'דאם

קריירה פוליטית

ח'דאם נולד ב-15 בספטמבר 1932 בעיר החוף בניאס שבקרבת העיר טרטוס, למשפחה מוסלמית סונית. ח'דאם הוא אחד הסונים הבודדים אשר הצליחו להשתלב בצמרת המשטר הסורי העלווי, ובמשך שנים רבות היה נאמן לנשיא חאפט' אל-אסד. בשנת 1970, עם מינויו של אסד לנשיא סוריה, התמנה ח'דאם לתפקיד שר החוץ, ושימש בתפקיד זה עד לשנת 1984. בשנה זו התמנה ח'דאם לתפקיד סגן הנשיא, ובמרוצת השנים עסק בעיקר בנושאים הקשורים למדיניות החוץ של סוריה. ח'דאם שימש בתפקיד סגן הנשיא עד למותו של אסד בשנת 2000, והמשיך לשאת בתואר סגן הנשיא עד לשנת 2005, תחת משטרו של היורש בשאר אל-אסד. ב-10 ביוני 2000, מיד לאחר מותו של חאפט' אל-אסד, נבחר ח'דאם לשמש כנשיא סוריה הזמני, ושימש בתפקיד זה במשך כחודש, עד לבחירתו הרשמית של בשאר אל-אסד לתפקיד, ב-17 ביולי 2000. במהלך תקופה זו, בה יציבות השלטון בסוריה הייתה מוטלת בספק בשל היעלמותו של הנשיא מזה 30 שנה, התרוצצו בסוריה ובעולם שמועות לפיהן ח'דאם מתכוון לתפוס את השלטון בכוח ולא להעבירו לנשיא המיועד בשאר, אך הדבר לא קרה.

מהשלטון לאופוזיציה

במסגרת מהלכיו של הנשיא בשאר אל-אסד לבסס את אחיזתו במוסדות המדינה המרכזיים, פחתה ההשפעה הפוליטית של "הגוורדיה הוותיקה" בסוריה, ובתוכה גם השפעתו של ח'דאם. ב-6 ביוני 2005, לאחר 21 שנה בתפקיד סגן הנשיא, הודיע ח'דאם על התפטרותו מהתפקיד במהלך כינוס של מפלגת הבעת'. ההתפטרות הגיעה לאחר מספר מהלכים פוליטיים וביורוקרטיים בהם נקט הנשיא בשאר, אשר דחקו את רגלי ח'דאם מהשלטון וכרסמו בסמכויותיו בתחום מדיניות החוץ. לאחר פרישתו, עבר ח'דאם להתגורר בפריז, צרפת, תוך שהוא מצהיר כי המעבר הוא לטובת כתיבת האוטוביוגרפיה שלו.
בראיון שהעניק לרשת הטלוויזיה "אל-ערביה" ב-30 בדצמבר 2005, גינה ח'דאם ממקום מושבו בפריז את "שגיאותיו הפוליטיות" של הנשיא בשאר אל-אסד בכל הנוגע לקשר של סוריה ללבנון. ח'דאם, שהיה בעבר אחד מהגורמים המעורבים ביותר בנעשה בלבנון מטעם הסורים, תקף בראיון גם את רוסתם ע'זאלה, מי שהיה בעבר האחראי המבצעי של סוריה בלבנון, תוך שהוא מגן על מחליפו ע'אזי כנעאן, אשר התאבד באוקטובר 2005 בעקבות החשדות נגדו על מעורבותו ברצח רפיק אל-חרירי. חדאם, שהיה ידוע כמקורב מאד לרפיק אל-חרירי, טען עוד בראיון כי אל-חרירי "קיבל איומים רבים" מהנשיא בשאר אל-אסד לפני שנרצח. 
הראיון שהעניק ח'דאם התפרש בציבור כאצבע מאשימה שהפנה ח'דאם כלפי השלטון הסורי, על מעורבותו הישירה ברציחתו של אל-חרירי. כבר ביום המחרת נערך דיון בפרלמנט הסורי, ובו נקבע כי נגד ח'דאם יוגש כתב אישום באשמת בגידה. כמו כן, הודח ח'דאם מחברותו במפלגת הבעת'. בעקבות הראיון הודיעה הוועדה הבינלאומית מטעם האו"ם לחקירת רצח רפיק אל-חרירי כי היא מעוניינת לחקור באופן אישי את נשיא סוריה בשאר אל-אסד ואת שר החוץ הסורי פארוק א-שרע. ח'דאם עצמו נתן את עדותו בפני הוועדה ב-5 בינואר 2006.
ב-14 בינואר באותה השנה הודיע ח'דאם כי הוא מקים "ממשלה גולה", תוך שהוא חוזה את סיום שלטונו של הנשיא בשאר אל-אסד עד לסוף שנת 2006. מאוחר יותר טענותיו בגנותו של הנשיא בשאר אף הוחרפו, והוא טען כי הוא מאמין שבשאר עצמו נתן את ההוראה לרצוח את אל-חרירי. ח'דאם הקים את תנועת האופוזיציה "חזית השחרור הלאומית בסוריה" (בערבית: جبهة الخلاص الوطني في سورية), אשר שמה לה למטרה להחליף בדרכי שלום את השלטון בסוריה. בכינוס האחרון של התנועה, ב-16 בספטמבר 2007, נכחו כ-140 אנשי אופוזיציה סורים. 
ב-16 בפברואר 2008 האשים ח'דאם את השלטון הסורי על כך שעמד מאחורי ההתנקשות בחיי עימאד מוע'ניה, לדבריו "עבור מדינת ישראל".
בלדווין הראשון, רוזן פלנדריה

ביוגרפיה

בלדווין היה בנו של אינגלראם, הממונה על היערות מטעם לואי החסיד מלך הפרנקים, וירש תפקיד זה עם מות אביו בשנת 837. הוא נודע כלוחם נועז ובשל כך זכה לכינוי "זרוע הברזל". הוא השתתף בקרב פונטניי (25 ביוני 841) לצדו של לותאר, שהפסיד במערכה נגד שני אחיו שארל הקירח ולודוויג הגרמני (כולם בניו של לואי החסיד שנפטר ב-840).
בדצמבר 862 בלדווין ברח עם אהובתו יהודית (שהייתה בתו של שארל הקירח שהפך בינתיים למלך פרנקיה המערבית) ונשא אותה לאישה בסתר. שארל הקירח סירב להכיר בנישואים אלה, ומועצת הבישופים שהתכנסה בעיר סואסון הטילה חרם על בלדווין. יהודית ובלדווין נסעו לרומא לבקש את עזרתו של האפיפיור ניקולאוס הראשון הגדול, שהצליח להשפיע על שארל הקירח להשלים עם נישואיהם.
ב-863 כנדוניית נישואים, העניק שארל הקירח לבלדווין את התואר רוזן פלנדריה. בלדווין הפך ליד ימינו של שארל הקירח ולחם נגד הנורמנים. הוא הרחיב את גבולות רוזנות פלנדריה, שהפכה לרוזנות חשובה של ממלכת פרנקיה המערבית. הוא ביצר את הערים אראס וגנט, ואת העיר ברוז' שהפכה לבירתו ושבה הקים את כנסיית סנט דונה.
ב-877, עם מות שארל הקירח, הפכה רוזנות פלנדריה לנחלה עוברת בירושה לצאצאיו של בלדווין, החל מבלדווין השני. הוא מת ב-879 ונקבר במנזר סן-ברטן שבעיר סנט-אומר. מאוחר יותר עצמותיו הועברו לכנסיית סן-פייר שבעיר גנט.
עידו זלקוביץ'

קורות חיים

זלקוביץ' נולד בחיפה ובצעירותו שיחק כדורסל במחלקת הנוער של הפועל חיפה. את שירותו הצבאי עשה כלוחם חי"ר בגדוד שמשון טרם הקמתה של חטיבת כפיר.
שלושת תאריו הראשונים הם מאוניברסיטת חיפה. את לימודי התואר הראשון סיים בהצטיינות יתרה במסלול החד-חוגי בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה בשנת 2004, בשנת 2007 סיים את לימודי התואר השני בחוג למזרחנות באוניברסיטת חיפה כמצטיין הדיקן ללימודים מתקדמים, ובשנת 2011 אושרה עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה בתפקיד ההשכלה הגבוהה בעיצוב הזהות הלאומית הפלסטינית, בהנחייתו של פרופסור מחמוד יזבק.
בשנת 2013 הוא יצא ללימודי הפוסט-דוקטורט כעמית מחקר ארסמוס מונדוס במכון לסוציולוגיה ובמרכז ללימודי מתודה במדעי החברה באוניברסיטת גטינגן גרמניה, שם חקר את תפקיד ההשכלה הגבוהה והרשתות החברתיות בקרב הקהילה הפלסטינית בכווית. בשנת 2014 היה עמית קרן שוסטרמן במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת מינסוטה, ארצות הברית.
מכהן החל משנת 2016 כמרצה בכיר וראש חטיבת לימודי המזרח התיכון במכללה האקדמית עמק יזרעאל. זלקוביץ' מלמד גם באוניברסיטת חיפה בתוכנית חבצלות בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ובבית הספר למדעי המדינה, בנוסף הוא מרצה במרכז הבינתחומי הרצליה בבית הספר "לאודר" לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה.
הוא עמית מחקר במרכז עזרי לחקר איראן והמפרץ הפרסי באוניברסיטת חיפה, והחל משנת 2015 הוא משמש גם כעמית מדיניות במיתווים - המכון הישראלי למדיניות חוץ אזורית. במסגרת זאת זלקוביץ' כותב ניירות עמדה מונחי מדיניות בעיקר בנושאים הקשורים לפוליטיקה הפלסטינית בהיבטים אזוריים, דוחות אלו מיועדים למקבלי החלטות, אנשי אקדמיה ודיפלומטים.
עידו זלקוביץ' מתגורר בחיפה. הוא נשוי ואב לבן ובת.

כתיבתו הפובליציסטית

כתיבתו הפובליציסטית של זלקוביץ' היא רחבה ועוסקת בעיקר בהיבטים עכשוויים של הפוליטיקה הפלסטינית, בדגש על מערכת היחסים המורכבת בין פת"ח לחמאס. כתיבתו עוסקת גם בניתוח השפעת תהליכים חברתיים ופוליטיים בזירה הפלסטינית והמרחב המזרח תיכוני על המערכת הפוליטית והמדינית בישראל. רוב הראיונות וטורי הפרשנות של ד"ר זלקוביץ' מתפרסמים באתרי החדשות המובילים בישראל ובעולם. כתיבתו הפובליציסטית תורגמה לערבית ופורסמה בכלי תקשורת מרכזיים ברשות הפלסטינית ובלבנון, ואף זכתה לציטוט מפיהם של בכירים פוליטיים במערכת הפוליטית הפלסטינית דוגמת עזת א-רשק מתנועת חמאס.
עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי

מקורות הספר

מחבר הספר, שיירר, שימש ככתב בברלין החל מאמצע שנות ה-30 ועד לדצמבר 1940, והיה עד לרבים מהמאורעות המתפרסמים בספר. לכתיבת הספר נעזר גם במסמכים רשמיים של גרמניה הנאצית וביניהם, יומניו של שר התעמולה יוזף גבלס והגנרל פרנץ הלדר. בנוסף, השתמש המחבר בעדויות ממשפטי נירנברג, דיווחים של משרד החוץ הבריטי וכן ביומנו של שר החוץ האיטלקי, גלאצו צ'יאנו שהיה חתנו של מוסוליני. בנוסף, כוללים המקורות נאומים סודיים, תקצירים של שיחות טלפון וכן דיווחים משש שנות המלחמה אשר העביר המחבר בתור כתב צבאי. בשעה שנכתב הספר, רק חלקים מיומניו של גבלס היו ידועים לציבור. מסמכים רבים נוספים התגלו רק במשך השנים כשחלקם הגדול נחשף ברוסיה רק לאחר נפילת ברית המועצות ב-1991.

עיבוד הספר לטלוויזיה

ב-1966 עובד הספר לסדרת טלוויזיה ברשת ABC. זו אחת מהפקות הטלוויזיה הראשונות שתויגו כמיני סדרות.

הצלחה והישגים

זמן קצר אחר יציאת הספר, נכנס הספר לרשימת רבי המכר בארצות הברית ונשאר שם מעל לשנה בזכות מכירות של כמה מיליוני עותקים. חלק מהצלחת הספר נזקפת לכך שמועדוני קריאה רבים הפכו אותו ל"ספר החודש". המחבר וכן סוכנו הופתעו מקבלת הספר. בשל כך, במהדורה הראשונה יצאו רק 12,500 עותקים של הספר. תוך זמן קצר החל הספר להצליח במכירות גם בבריטניה, צרפת ואיטליה. ההצלחה אשר זכה לה התרגום הגרמני לוותה בהתקפות של העורכים של התרגום. הספר זכה להלל ושבח כעבודה היסטורית מופתית. הניו יורק טיימס שיבח את הספר כעבודה לימודית נהדרת בעלת מתודה אובייקטיבית ונימה שיפוטית ושמסקנותיה מתבקשות ומובנות מתוך המחקר עצמו.
ב-1961 קיבל הספר את הפרס הלאומי האמריקאי לספרים, בקטגוריית ספרי עיון ואת פרס קארי תומאס.

תוכן ונושאים בספר

זהו הספר הראשון אשר הציג סינתזה מקיפה של התקופה הנאצית.
המחבר טוען בספר כי ההיסטוריה של גרמניה, ממשיכה בצורה הגיונית, מלותר עד היטלר. המהות הגרמנית מנוגדת להשפעות הרומאיות לטיניות והגיעה לשיאה בנאציזם. בשל גישה זו, רואה המחבר את עלייתו של היטלר כביטוי לאופי הגרמני ולא לתופעה הבינלאומית של טוטליטריזם. נקודת ראות זו, הייתה מקובלת בקרב היסטוריונים בני התקופה אך מבקרי הספר מתייחסים לפרשנות זו של הנאציזם כפגם משמעותי בתאוריה.
אוטו אייספלדט

אוטו אייספלדט (בגרמנית: Otto Eißfeldt או Otto Eissfeldt; ‏1 בספטמבר 1887 - 23 באפריל 1973) היה תאולוג פרוטסטנטי גרמני, הידוע בשל עבודתיו בנושאי הברית הישנה והיסטוריה דתית השוואתית של המזרח הקרוב. עבודתו המקיפה בעלת 860 העמודים "The Old Testament: An Introduction" ("הברית הישנה: מבוא"; 1934, 1965), מספקת לקוראיה הערכה ספרותית-ביקורתית מפורטת על ההיסטוריה של יצירת כל חלקי הברית הישנה על בסיס השערת התעודות, וכונתה "הטובה מסוגה".

קורות חייו

נולד בנורטהיים שבגרמניה, ולמד תאולוגיה פרוטסטנטית ושפות מזרחיות בשנים 1905 עד 1912 באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת הומבולדט בברלין. הוא קיבל הביליטציה בברלין בשנת 1913 עם תזה על הברית הישנה, ודוקטורט בפילוסופיה בגטינגן בשנת 1916. מ-1913 עד 1922 הוא לימד בברלין, לפני שהתמנה בשנת 1922 לפרופסור של הברית הישנה באוניברסיטת האלה-ויטנברג, שם הוא נשאר פרופסור למשך שארית חייו, וכן שימש בתור פרופסור אורח באוניברסיטת טיבינגן. הוא פרש ב-1957, ומת בהאלה בשנת 1973. נקבר בבית הבקרות לאורנטיוס בהאלה.
בשנים 1922–1928 היה אייספלדט חבר במפלגת העם הלאומית הגרמנית. מאז 1934, בתקופת שלטון בנאצים בגרמניה, היה חבר באגודת המורים הנציונל-סוציאליסטית (גר'). בשנת 1945 הצטרף למפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית בגרמניה המזרחית.

עבודתו

אייספלדט היה אחד ממייצגיה המובילים של הגישה הספרותית-ביקורתית בביקורת המקרא, בעוקבו אחר האסכולה של יוליוס ולהאוזן ורודולף סמנד; וולף וילהלם, הרוזן מבאודיסין והרמן גונקל היו מוריו בתחום ההיסטוריה הדתית. אייספלדט היה סופר פורה. ספריו Hexateuchsynopse ("תקציר ההקסטויך", 1922) ו-Einleitung in das Alte Testament ("מבוא לברית הישנה", 1934, 1956, 1964, 1976) הם דוגמאות בולטות להישגיו המחקריים בתחום הספרותי-ביקורתי, ואילו מחקריו הרבים על הדת הפיניקית (שהתבססו בעיקר על טקסטים שמקורם בעיר הקדומה אוגרית) היו עבודות מובילות בתחום ההיסטוריה הדתית של המזרח הקרוב.
הוא גם ערך סדרה של פרשנות על התנ"ך בשם Handbuch zum Alten Testament ("מדריך לברית הישנה", 1937–1977), ואת מילונו של יוזף אייסלייטנר של Wörterbuch der ugaritischen Sprache ("מילון השפה האוגריתית, 1963), כמו גם את המהדורה השלישית של Biblia Hebraica‏ (1929–1937) עם אלברכט אלט לאחר מותו של רודולף קיטל.
סיגמונד ברייטבארט

חייו המוקדמים

ברייטבארט נולד למשפחה יהודית מסורתית של נפחים בעיירה סטריקוב שליד לודז' בעשרים ושתיים לפברואר, 1893. ברייאטבארט סיפר כי כבר בגיל ארבע נהג ליצוק ברזל בבית הנפחייה של אביו. בהגיעו לגיל מבוגר הצטרף לקרקס בתור אקרובט וגברתן.

קריירה

ברייטבארט הופיע בכל רחבי אירופה ואמריקה בתור גברתן בקרקס "בוטש". אחד האקטים המפורסמים שלו היה הרמה של מכונית עם עשרה אנשים בתוכה. באקט נוסף הוא היה מרים פילון חי, ותוך כדי החזקתו עלה על סולם והחזיק באמצעות השיניים חבל שעליה התנשא גלגל ענק שעליה עמדו שלושה אנשים. פעם הניח קרש על החזה שלו ונתן לחיות כבדות כמו פילונים ושורים לעלות עליה מבלי שיפגע. במקרה אחר הניח על החזה שלו פלטפורמה שעליה רכבו שני אנשים באופנועים. ברייטבארט עשה חלק גדול מהכנסותיו במכירת ספרים וקורסים בדואר על פיתוח שריר. הקורסים התבססו על אימוני שריר והדרכות איך לעקם קורות ברזל. ברייאטברט היה ידוע בנדיבות שלו ובזה שהיה תורם את מרבית הכנסותיו.

מותו

ברייטבארט מת שמונה שבועות לאחר שבטעות פגע בעצמו במהלך מופע בגרמניה. הוא נדקר ברגל על ידי קצה של יתד ברזל בעת שדחף אותו לתוך קרשי עץ בעובי שתים עשרה וחצי ס"מ. הפצע הזדהם וגרם להרעלת דם. למרות שנעשו עליו מעל עשרה ניתוחים ונכרתו שתי רגליו, הוא נפטר מפצעיו ב-12 באוקטובר 1925.

גיבור יהודי

ברייטבארט הפך לסמל ומקור לגאווה עבור יהודי פולין ובכלל יהודי תפוצות. כשהיה מגיע לעיירות יהודיות היו מתאספים כל אנשי העיירה בכיכר לכבדו. בראיון לעיתון סיפר ילד יהודי כי ברייטבארט, "נתן לנו אומץ חדש (מול האנטישמיות)" בעוד פולני אחר התלונן כי היהודים "התחילו להיות יותר נועזים מאז שברייטבארט הגיע לעיירה". ברייטבארט נתן איומים לשונאי היהודים: "אם אני רואה אנטישמי, אני נותן לו אזהרה, ואם הוא ממשיך אז אני שובר אותו לחצי- כמו גפרור". ברייטבארט רצה לעשות סדרת מופעות בארץ ישראל שבא תכנן לשחזר את חייו של שמשון הגיבור כדי לתת השראה ואומץ ליהודים בארץ, אך הוא נפטר לפני שהספיק לעשות זאת.
סטודיבייקר גראן טוריסמו הוק

"סטודיבייקר  Hawk"

בין השנים 1960-1961 פותח הדגם "Studebaker Hawk", אשר התבסס על הדגם הקודם  "סטודייביקר Silver Hawk" וכמעט היה זהה לקודמו, ולדגם "סטודיבייקר  Golden Hawk".
נגריטו

נגריטו הוא שם כולל לתושבים הילידים של דרום מזרח אסיה אשר נבדלים מבני האוכלוסיות הגדולות הסובבות אותם במראם החיצוני ובאורח חייהם.
בני הנגריטו כוללים את ה"אטי" (Ati), ה"אטה" (Aeta) ולפחות עוד ארבעה שבטים אחרים בפיליפינים, ה"סמאנג" (Semang) של חצי האי המלאי, ה"מאני" (Mani) של דרום תאילנד ו-12 שבטים של איי אנדמן. המונח המלאי לשבטים אלה הוא "אורנג אסלי", או האנשים המקוריים. סביר להניח, שהם הילידים המקוריים של דרום מזרח אסיה, כולל גינאה החדשה.
קומתם כשל הפיגמים, דהיינו גובהו הממוצע של גבר בוגר בקבוצות אוכלוסייה אלה אינו עולה על 150 סנטימטר. בני הנגריטו מתאפיינים בעור כהה מאוד, שיער מקורזל ותווי פנים דומים מאוד לאלה של השחורים באפריקה, בעיקר בקרב ילידי איי אנדמן. אצל שבטי הנגריטו אפשר למצוא מאגרים גנטיים של DNA מיטוכונדריאלי (mtDBA) שהם בין הטהורים ביותר בכל המין האנושי, כך שה-mtDNA שלהם משמש כיסוד לחקר הסחף הגנטי.
המילה היא צורת ההקטנה הספרדית של "נגרו" (negro), כלומר, "שחור קטן", ונטבעה על ידי חוקרי ארצות מוקדמים, שסברו כי בני הנגריטו באו מאפריקה.
בני הנגריטו של הפיליפינים ידעו להבעיר אש, ידיעה שלא הייתה לבני אנדמן. לפי הרשומות, בני סמאנג ייצרו לבוש מקליפות עצים כתושות וחיו הן במערות והן בסוכות מקורות עלים. הסברה היא, שהנגריטוס הם תושביהם הילידים, המקוריים, של הפיליפינים. הם נבדלים מן האוכלוסייה הפורמוזית-אינדו-מאלאית, שהגיעה לאיים בסירות או "בלנגאי" (סוג של סירות). איזכור לכך - ברכישת זכויות התיישבות באי פנאי בשנת 1212 על ידי מלאיים מידי ראש שבט הנגריטוס.
לרוב שבטי הנגריטו אין שפה משלהם והם מדברים בשפות של עמים הסובבים אותם. יוצא מן הכלל הם ילידי איי אנדמן שמדברים בשפות שאינן קרובות לשום קבוצה לשונית ידועה בעולם.
הכפלת עיצור

הכפלת עיצור הוא תופעה פונטית, לעיתים פונולוגית, שבה עיצור נהגה למשך זמן ארוך יותר מן הרגיל. הכפלת עיצור עשויה להיות פונמית, כלומר להיות יחידה לשונית שהימצאותה בתוך מילה משפיעה על משמעותה (ראו למטה: דוגמאות להכפלת עיצור פונמית), או פונטי גרידא, כלומר הכפלת עיצור שנהגית בשפה אבל אין לה תפקיד משמעי.
דוגמאות לשפות חיות בהן קיימת הכפלת עיצור פונמית הן: איטלקית, קטלאנית, הונגרית, יפנית, ערבית, פינית ולוגנדה; גם ביוונית עתיקה הייתה קיימת הכפלת עיצור פונמית, אשר ביוונית מודרנית השתמר רק בדיאלקטים מעטים.
הכפלת העיצור הייתה קיימת בעברית המקראית וכנראה גם בלשון חז"ל. היא עדיין מיוצגת בניקוד העברי הטברני המקובל היום על ידי דגש חזק, המכונה גם "מכפל", אולם בעברית חדשה היא אינה מתבטאת בקול חוץ מבמקרים נדירים: בקריאת טקסטים במעמדים טקסיים, לצורך הטעמה תיאטרלית, להתבטאויות הומוריסטיות, בקריאת טקסט על ידי קריינים מקצועיים, ובביטוין של מילים שאולות (למשל מילים איטלקיות או גידופים השאולים מערבית). יש דוברי עברית אשר במקרים ספורים מבטאים מכפל גם בדיבור יומיומי, למשל במילים כמו "ירדתי" [ja'ʁatːi] או בנטיית הפועל "ללון": "אנחנו לנו" ['lanːu], אך גם מקרים אלה אינם עקביים.

ביטוי פונטי

בעיצורים חוככים, אפיים, צדיים, מקורבים ורוטטים, הכפלת עיצור מתבטאת פשוט בהארכת משך הגיית העיצור; לעומת זאת בעיצורים סותמים היא מתבטאת בהארכת משך ההפסקה בתום הגיית העיצור.

איטלקית

anno (הגייה: [an:o]) = שָׁנָה; ano (הגייה: [a:no]) = פִּי הַטַּבַּעַת

הונגרית

megy = ללכת; meggy = סוג דובדבן.
בלה-בלה

היסטוריה

כששבטי הצוואנה היגרו אל אזור העיר בתחילת המאה ה-19, הם גילו את המעיינות החמים. חלוץ בשם קארל ואן הרדן הקים את החווה הראשונה באזור, שלימים הפכה לעיירה בלה-בלה.
ב-1873, המשטר של הרפובליקה הדרום-אפריקאית בראשותו של הנשיא תומאס פרנסואה בורחרס  קנה את האדמה, והקים רשות שנקראה הרטינגסבורג, על שמו של הביולוג ההולנדי פיטר הרטינג.
במהלך מלחמת הבורים כבשו הבריטים את המקום, ושינו את שמו לוורם באת'ס - המרחצאות החמים.
בשנת 1920 הוכרזה וורמבאת'ס כעיירה, ונבנו בה שכונות חדשות שתוכננו על ידי האדריכל ג'ון אברהם מופט (John Abraham Moffat).
בשנת 1950 היא הפכה למחוז משפטי נפרד. בשנת 1960 היא הוכרזה כעיר.
ב-14 ביוני 2002 החליטה הממשלה הדרום אפריקאית לשנות את שמה של העיר ל"בלה-בלה".
מבצע חיריק והרפתקאות נוספות של שוריק

שותף לעבודה

במהלך נסיעה באוטובוס שוריק (סטודנט ממושקף) מנסה לגרום לאיש אגואיסט (פיודור) לפנות את מקומו לאישה הרה. העניין מתפתח לקטטה, ובסופו של דבר השניים מגיעים למשטרה. בתור עונש פיודור נידון ל-15 יממות של עבודות ציבור ומגיע לאתר בנייה. להפתעתו, התברר שבאותו אתר בנייה עובד גם שוריק. מנהל עבודה מציב אותם לעבודה משותפת. פיודור מנסה לנקום בשוריק ומתפתח מרדף בסגנון "טום וג'רי" שבסופו של דבר שוריק מנצח. למחרת פיודור מוכן לצאת לכול עבודה חוץ מעבודה עם שוריק, אך התברר שהוא שובץ לעבודה עם שוריק לכול תקופת העונש.

דז'ה וו

שוריק הלומד האוניברסיטה הגיע לתקופת המבחנים. בשעות האחרונות של ההכנות למבחן הוא נצמד לסטודנטית וקורא את החומר מהמחברת שלה כך ששניהם לא שמים לב לנעשה מסביבם.  לאחר המבחן הוא פוגש אותה בפעם השנייה והיא מזמינה אותו לביתה. במהלך ביקור שוריק מגלה שדירה כבר מוכרת לו והוא יודע מיקום של פריטים שונים. הסטודנטית חושבת שלשוריק יש יכולות על והם מחליטים לבצע מבחן "טלפתיה". המבחן מסתיים בנשיקה.

מבצע חיריק

מנהל מחסן שוכר שלושה עבריינים לפרוץ למחסן שלו במטרה להסתיר מחסור במוצרים. על המחסן אמורה לשמור אישה זקנה, אך באופן לא מתוכנן היא חולה ומבקשת מהנכד להחליף אותה במשמרת לילה. כתוצאה מכך הפורצים (יורי ניקולין הוא אחד מהם) צריכים להתמודד עם שומר צעיר ונמרץ שמגן על המחסן. שוריק מצליח להתגבר על הפורצים ולהביא אותם למשטרה.
אקלילו הבט-וולד

ילדותו

וולד נולד בנפת בוגלה שבמחוז שאווה, והיה בנו של כומר אורתודוקסי-אתיופי. בילדותו וולד יחד עם שני אחיו היו תחת ההשגחה של הקיסר היילה סלאסי במסגרת התוכנית ללימוד מודרני ובכך זכו לחינוך מערבי באירופה, וולד עצמו חונך ולמד במערכת החינוך בצרפת.
ג'ליגנייט

ג'ליגנייט (Gelignite), ידוע גם בשם ג'לטין מתפוצץ (Blasting gelatin), הוא חומר נפץ שהומצא על ידי אלפרד נובל בשנת 1875. עוד קודם לכן המציא אלפרד נובל את הדינמיט.

תיאור החומר

הג'ליגנייט הוא חומר צמיגי פלסטי שניתן ללישה. החומר מורכב משלושה מרכיבים: ניטרוגליצרין שמעורב בנסורת עץ עדינה ביחס של 1:4, כלומר חלק אחד ניטרוגליצרין וארבעה חלקים של נסורת. המרכיב השלישי הוא נתרן חנקתי או אשלגן ניטראט.
המרכיב הראשון - ניטרוגליצרין הוא חומר מסוכן מאד בעל פוטנציאל לפיצוץ עז, גם אם טיפה ממנו תיפול מגובה של 30 ס"מ, היא תתפוצץ. אולם כאשר החומרים מעורבבים כנדרש, החומר מנוטרל ובטוח לנשיאה ושימוש. על מנת להפעיל את החומר שיתפוצץ, נדרש יזם - נפץ.
הצורה הנפוצה של החומר הייתה בצורת "אצבעות" באורך של כ-15 ס"מ. משקל סטנדרטי ליחידה כזאת היה חצי פאונד (כ-220 גרם). הצורה הזאת נבעה מהשימושים הראשונים של החומר לפיצוץ סלעים במכרות ומחצבות. האצבעות היו עטופות בנייר פרגמנט עבה בצבע חום. אורך החיים של האצבעות הללו היה עד 8 שנים. לאחר מכן החלה תופעה בדומה ל"הזעה" כאשר הניטרוגליצרין התחיל להיות מופרש מתוך האצבעות. במצב כזה החומר היה מסוכן מאד ובעל פוטנציאל גבוה לפיצוץ. על מנת להביא את החומר למצבו הראשוני, היה על המשתמשים ללוש אותו. תוך כדי פעולת הלישה נפלטו גזים שהיו גורמים ללשים לכאבי ראש קשים, עילפון, אבדן התמצאות והקאות, תופעות שנמשכו מספר ימים. על מנת למנוע את תופעת "הזעת החומר" ולשמור על ריכוז אחיד של הניטרוגליצרין, היה על החיילים האחראים על המחסנים להפוך את האריזות מדי 3 חדשים.

השימוש בחומר

החומר היה בשימוש נרחב על ידי הצבאות הבריטים והצרפתים בזמן מלחמת העולם השנייה עד שנת 1943 כאשר הוכנסו לשימוש חומרים טובים יותר כמו: TNT ובהמשך הסמטקס (Semtex), שהיה בעל עוצמת פיצוץ חזקה פי 3 מזו של ה-TNT.
ארגון ההגנה הצליח להשיג חומר זה בעיקר בפעולות של גניבה מהמחסנים הבריטים ומרכבות בריטיות בארץ, בעיקר מהמחסנים בתל השומר. בפעולה מסוימת הצליחו לגנוב קרוב ל-2,000 ק"ג.

לקריאה נוספת

הייתי חבלן, מאת עודד נגבי, הוצאת ירון גולן, 2001.
תוצר לאומי גולמי

תוצר לאומי גולמי (תל"ג) הוא מונח כלכלי המבטא את סך כל המוצרים (סחורות ושירותים) הסופיים המופקים בתקופת זמן מסוימת (בדרך כלל שנה) נתונה במשק לאומי, בתוספת ההכנסות של גורמי ייצור מקומיים כתוצאה מפעילותם מחוץ לגבולות המדינה, והחסרה של ההכנסות של גורמי ייצור חיצוניים העובדים באותו משק (כגון עובדים זרים), לפני הפחתת הבלאי.
לצורך חישוב התל"ג מוגדר "מוצר" ככל סחורה או שירות שניתנים בתשלום. לפיכך, התל"ג הוא סיכום של כלל העברות הכספים במשק הלאומי. התל"ג אינו כולל סחורות ושירותים שאינם ניתנים בתשלום (פעילות התנדבותית למשל) וגם לא הפרשת כספים לחיסכון לאומי. התל"ג מתבסס בעיקר על העברות כספים מדווחות. ברוב המדינות יש חובה לדווח על העברות כספים לצורך תשלומי מסים, אולם יש גם העברות כספים שאינן מדווחות, ויש קושי להכלילן בנתוני התל"ג. 
לעיתים עורכים התאמות אינפלציוניות כדי שחישוב התל"ג ישקף את הייסופים והפיחותים בערך המטבע במהלך השנה הנמדדת. בחלוקה של כלל התל"ג במספר האנשים החיים במשק מסוים מתקבל הנתון של תל"ג לנפש, המכונה לפעמים גם "רמת החיים". התל"ג לנפש משמש אומדן מקובל לחוסנו הכלכלי של המשק, כיוון שהוא משקף במידה מסוימת את ניצול כוח העבודה ומשאבי האנוש במשק. 
תל"ג היה אומדן מקובל עד לסוף שנות השמונים. מאז הצטמצם השימוש בו וכיום נעשה שימוש בעיקר בנתוני תוצר מקומי גולמי, המחושבים באופן דומה אך כוללים רק פעילות פנים-מדינתית.
בנזואיל פראוקסיד

בנזואיל פראוקסיד הוא תרופה וכימיקל תעשייתי. כתרופה הוא משמש לטיפול באקנה. תופעות לוואי נפוצות לתרופה הן גירוי, יובש והתקלפות העור. בטיחות השימוש במהלך הריון אינה ידועה.

שימוש בטיפול בפצעי בגרות

בנזואיל פראוקסיד יעיל בהפחתת מספר פצעי הבגרות ובחומרתם ואינו גורם לחסינות אנטיביוטית.
השימוש בבנזואיל פראוקסיד הוא בצורת ג'ל, משחה או נוזל הנמרחים ישירות על פצעי הבגרות בריכוזים של 2.5%, 5% ו-10%. היעילות של הריכוז הנמוך של בנזואיל פראוקסיד דומה לזו של הריכוזים הגבוהים יותר, ובשימוש בו פחות תופעות לוואי.
בנזואיל פראוקסיד גורם לעיתים לגירוי ויובש בעור המטופל, אך לרוב העור מפתח עמידות לתרופה לאחר כשבוע. כשליש מהמטופלים בבנזואיל פראוקסיד מפתחים רגישות לקרינת UV-B וכאחד מחמש מאות מפתחים רגישות יתר לתרופה.
לבנזואיל פראוקסיד היכולת להלבין בגדים צבעוניים ושיער ויש להיזהר במהלך שימוש בתרופה.