google/wiki40b huggingface dataset:
רבי מיוחס

רבי מיוחס בן אליהו הוא פרשן קדמון למקרא, מחכמי יוון.
רבי מיוחס בן אליהו חיבר פירוש מקיף על חמשה חומשי תורה ועל ספר איוב ודברי הימים.
משערים שחי ביוון, שכן פירושו משלב מילים לועזיות ביוונית ומזכיר ערים יווניות. על זמנו חלוקות הדעות: יש המקדימים למחצית השנייה של המאה ה-12, מאחר שהפרשן המאוחר ביותר המוזכר בדבריו הוא אבן עזרא. ויש המאחרים למאה ה-15, מכיוון שההוא מוזכר לראשונה על ידי רבי אליהו מזרחי.
משערים כי הוא אבי משפחת מיוחס מיוון וטורקיה.
פירושיו למקרא נדפסו על ידי מהדירים שונים במאתיים השנים האחרונות, על פי כתב יד יחיד משנת ה'רכט (1469) שנמצא במוזיאון הבריטי בלונדון.
הפירושים משלבים פשט ודרש והלכות מן התורה שבעל פה, וכן כללים מילוניים. בין השאר מציין ר' מיוחס לספר דקדוק שכתב בשם "ספר המידות", שאינו מצוי כיום.
נחמה דואק

ביוגרפיה

דואק נולדה וגדלה בנתניה. אביה, נסים דואק, שעלה לישראל מחלב, שבסוריה, בשנת 1929, נמנה עם מייסדי העיר וקיבל את תואר "יקיר העיר", בשנת 1989. אמה, שושנה, לבית כהן-ארזי, היא דור שביעי בארץ.
בטרם החלה לעבוד כעיתונאית עסקה בפיזיותרפיה, מקצוע שלמדה במסגרת העתודה האקדמית בבית הספר לפיזיותרפיה, שבמכון וינגייט. עם סיום לימודי העתודה, שובצה לשירות בצבא במקצוע שרכשה לעצמה, ובראיון בשנת 2016, ציינה שהשיבוץ לתפקידה היה כה מיידי שאף לא עברה טירונות וכך, באופן חריג, מעולם לא אחזה בנשק. נוסף על לימודי הפיזיותרפיה, לדואק תואר ראשון בפילוסופיה ובהיסטוריה של ארץ ישראל מאוניברסיטת תל אביב, וכן תואר שני במדעי המדינה ותקשורת, גם הוא מאוניברסיטת תל אביב.
את הקריירה העיתונאית החלה דואק ב-1980 בעיתון "העיר", שם נמנתה על צוות ההקמה. ב-1981 עברה ל"ידיעות אחרונות". היא שימשה תחילה ככתבת לענייני תל אביב, ולאחר מכן כתבת לענייני עבודה ותעשייה, כתבת כלכלית ראשית בירושלים, שם סיקרה את משרד האוצר ואת בנק ישראל, וכן כתבת ופרשנית פוליטית במשך 15 שנים. באוקטובר 2005 חדלה מלשמש ככתבת שטח והחלה לכתוב במוסף המדיני-פוליטי של העיתון, "המוסף לשבת". במהלך כל שנות עבודתה ב"ידיעות אחרונות" כתבה גם במוסף 7 ימים.
בנוסף לעבודתה ב"ידיעות אחרונות", דואק מגישה בערוץ הכנסת את תוכנית הטלוויזיה השבועית "חיידק פוליטי". בעבר הגישה תוכניות אקטואליה ברדיו ללא הפסקה. בנוסף, הגישה את תוכנית האקטואליה השבועית "המושכים בחוטים" ברדיו תל אביב, ובתחנת רדיו זאת, גם הגישה תוכנית כלכלית יומית במשך שנה.
דואק משמשת פאנליסטית קבועה בתוכנית "שיחת היום" ברשת מדיה. משנת 1999 היא מנחה את אירוע "שבתרבות" בתיאטרון חולון, שמתקיים מדי חודש, ומארח דמויות פוליטיות וציבוריות מובילות.
לאורך השנים, כיהנה דואק כדירקטורית במספר חברות, בהן "תשואה 10" שנכנסה להסדר נושים ופורקה, "אפסילון קופות גמל", "I.S.E ייעוץ והכוונה" (בשנים 2007-2002), "רום גבס חיפוי וקירוי", "אחוזות החוף" (מ-2015-2004) ו"א. דורי בניה" (מ-2015-2012). היא חברת מועצת הנאמנים של התיאטרון הקאמרי מדצמבר 2015.
דואק הייתה בת-זוגו של האלוף במיל' יוסי בן-חנן. בתם המשותפת, עמליה דואק, השתתפה בעבר בתוכניות הטלוויזיה "חמש וחצי" ו"שישי בגאון", שירתה ככתבת בגלי צה"ל, ובעשור השני של המאה ה-21 משמשת כתבת לענייני כלכלה בחדשות ערוץ 2.
מאזן כוחות

מאזן כוחות היא תאוריה ביחסים בינלאומיים הגורסת כי השלום והיציבות יישמרו קרוב לוודאי אם תתחלק העצמה הצבאית כך שלא יהיה בכוחה של שום מעצמה אחת, או בכוחו של שום גוש, לשלוט על מדינות אחרות. התאוריה היא חלק מיסודות גישת הריאליזם הפוליטי במדע המדינה. מודל תאורטי זה הוצג על ידי מורטון קפלן, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת שיקגו בארצות הברית, בשנת 1957.

המדינה כגורם מאזן במערכת בינלאומית

על פי מודל מאזן הכוחות, מדינה יכולה להיות גורם מאזן במערכת בינלאומית (בתור העוגן הראשי של המערכת) או להצטרף לגוש קיים; בחירה זו יכולה לקבוע את גורלה של המדינה וסיכויי הישרדותה במערכת הבינלאומית.
קרן הקולנוע הישראלי

קרן הקולנוע הישראלי (בעבר הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים), היא גוף התמיכה המרכזי בקולנוע הישראלי משנות ה-80 ועד היום, נוסדה ב-1979. עד אותה עת היה זה משרד המסחר והתעשייה שהוסמך לטפל בקולנוע הישראלי, בעקבות "חוק עידוד הסרט הישראלי" מ-1954.

סבסוד קולנוע ישראלי

משרד המסחר התעשייה החל לעודד את הקולנוע הישראלי ב-1960, באמצעות סבסוד כל סרט, רק לאחר הקרנתו בבתי הקולנוע, כפוף למספר הצופים בכל סרט. על שיטה זו נמתחה ביקורת לפיה היא מעודדת קולנוע מסחרי ועממי ששיאו גל "סרטי הבורקס", הפקיעה ערכים של איכות, חדשנות יצירתית, חותם אישי ואמירה, והפכה את המפיקים, המפיצים ובעלי בתי הקולנוע לגורמים המרכזיים הנהנים מתמיכה ציבורית.
במהלך שנות ה-70 פנו יוצרים שחתרו לקולנוע אישי, ובהם אורי זוהר, ג'אד נאמן, יצחק צפל ישורון, ואברהם הפנר לשר החינוך והתרבות דאז, יגאל אלון, לתמיכה בסרטי איכות באמצעות מענק השקעה של המשרד. מענק זה ניתן במשך שנתיים על ידי משרד החינוך והתרבות על-פי תחרות תסריטים שנתית, עד שהופסק.

הקמת הקרן

ב-1978 התכנסו ג'אד נאמן, ועמו פעילי "קבוצת קי"ץ" (קולנוע ישראלי צעיר) המיליטנטית - הבמאים הצעירים יעוד לבנון ורנן שור. השלושה ניתחו את המצב והחליטו לפעול פוליטית לשינוי עולם הקולנוע הישראלי, מקולנוע המוגדר כתעשייה לקולנוע כתרבות, מקולנוע של מפיקים לקולנוע של במאים. 
הם הסתייעו בכתב הכלכלי של עיתון "דבר" יוסף פריאל, שטווה את האסטרטגיה – שכנוע ראשי ועדת הכספים של הכנסת עדי אמוראי מהמערך ואברהם שריר מהליכוד בחשיבות העניין, שתדלנות אצל חברי הוועדה האחרים ופרסום המהלך בעתונות וברדיו. נאמן, לבנון ושור רתמו אנשי קולנוע נוספים לשתדלנות, ניסחו בעזרת נחמן אינגבר את תקנון הקרן העתידי, ושיכנעו את  הבנקאי חיים דובשני לשמש כיו"ר הקרן.  ב-1979 החלה הקרן לפעול תחת השם "הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים" מכספים ייחודיים של ועדת הכספים שיועדו לכך. שנה לאחר מכן פעלו חברי הכנסת להגדלת בסיס תיקצוב הקולנוע הישראלי, והעבירו סכומים משמעותיים למשרד החינוך והתרבות.
במהלך שנות ה-80 צומצמה תמיכת משרד המסחר והתעשייה בקולנוע הישראלי, ומשרד החינוך והתרבות, באמצעות הקרן, הפך לכתובת ליוצרי הקולנוע הישראלי. הקרן נוהלה על ידי הבמאי-מפיק ברוך דינר ורשמה מספר הצלחות, ובהן "מאחורי הסורגים", "מתחת לאף", "חמסין", "בלוז לחופש הגדול", "אוונטי פופולו", "הקיץ של אביה" ועוד. ב-1989 אוחדו משאבי שני המשרדים והקרן הגדילה פעילותה, תחת ניהולה של נילי המאירי.

התפתחות הקרן

עם זאת, דרכי הפעולה של הקרן, בהיעדר הנהגה אמנותית ברורה, עוררו לאורך כל שנותיה ויכוחים נוקבים בין יוצרי הקולנוע לבין הקרן באשר לאישור פרויקטים להפקה. ביקורת נוספת טענה, כי הקרן לא ראתה צורך לפתח את הקולנוע התיעודי העצמאי ולא נתנה דעתה על פיתוח התשתיות של הקולנוע הישראלי.
בתקופת ניהולו של כתריאל שחורי (יו"ר: יעקב פרי) מ-1998 ואילך, שינתה הקרן את דרך קבלת החלטותיה, וכיום הן שקופות יותר, אך עדיין יש הטוענים כי הן מתקבלות ללא הנהגה אמנותית ברורה. עם זאת, בשנים האחרונות הצליחה קרן הקולנוע הישראלי לפעול בחזיתות רבות לקידום הקולנוע הישראלי, ותרמה לשינוי תדמיתו בישראל ובמיוחד מחוצה לה, לשיפור שיווק הסרטים בפסטיבלים בינלאומיים, לדיאלוג מול קרנות מקבילות בעולם, ולקידום ומימוש הסכמי הפקה משותפים בין ישראל למספר מדינות.
בשנת 2002 החליטה מועצת הקולנוע, המפעילה את חוק הקולנוע, ליצור אלטרנטיבה לקרן הקולנוע הישראלי, באמצעות הפניית משאבים ל"קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב", התומכת בעיקר בסרטים בעלי מימד ניסיוני ואמנותי יותר.
נורדוסטפולדר

היסטוריה

על פי התוכנית המקורית משנת 1891 היה הפולדר הדרום-מזרחי אמור להיות השני שייובש לאחר פולדר וירינגרמיר, אך ב-1932 הוחלט לתת קדימות לפולדר הצפון-מזרחי, שהיה קטן יותר ולפיכך עבודת הביצוע שלו נחשבה קלה יותר. פולדר זה היה נורדוסטפולדר (הפולדר הצפון-מזרחי). עקב קשיים כספיים ראשוניים, עבודות הייבוש החלו רק ב-1936. שתי סוללות באורך כולל של 55 ק"מ, נבנו בהדרגה במימי האייסלמיר, אחת מהכפר למר (Lemmer) שבמחוז פריסלנד עד לאי והכפר ארק והשנייה מפולנהופה (Vollenhove) שבמחוז אוברייסל ועד לארק. עבודות הבנייה של סוללות אלו ושל תחנות השאיבה שובשו במהלך מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני של הולנד. הסוללות ההיקפיות נסגרו בדצמבר 1940 ותחנות השאיבה החלו בפעולתן בראשית 1941. נורדוסטפולדר נחשב יבש במידה מספקת בספטמבר 1942 ועבודות הפיתוח החלו בשטח האדמה החדש שגודלו היה 480 קמ"ר.
משימת ייבושו של הנורדוסטפולדר הייתה קלה יותר עקב הניסיון המוקדם, מי האייסלמיר שהיו רוגעים בשלב זה, והשימוש במכונות בתהליך הבנייה. המכונות, שבחלקן יוצרו במיוחד לעבודות אלו, הוכנסו לשימוש יותר ויותר בהדרגה בעבודות הייבוש של הפולדר הזה ושל אלה שיובשו אחריו. השימוש בקרקע שנכבשה היה די דומה לזה שבפולדר וירניגמיר והתמקד ברובו בחקלאות. אזורים פוריים פחות יועדו לנטיעת יערות. במהלך כל תהליך הייבוש והפיתוח הייתה האדמה בפולדרים בבעלות המדינה. כמה שנים לאחר השלמת התהליך חולקו שטחי אדמה שונים לחברות פרטיות עם עדיפות לאלו שלקחו חלק בתהליך מתחילתו. מאוחר יותר, חוואים מכל רחבי הולנד היו זכאים לקבל קרקעות אל שאר השטחים. מועמדים עבור תהליך בחירה לפני שקיבלו את חלקות האדמה שלהם.
שיטפון הים הצפוני ב-1953 שינה את סדר העדיפויות של הממשלה. במקום להעניק חלקות אדמה לחוואים שנבחרו עקב כישוריהם, העניקה הממשלה קרקעות למספר רב של חוואים ממחוז זיילנד המוצף.
הפולדר מכיל שני איים לשעבר: גבעת המורנה הקרחונית של ארק (Urk) ורצועת אדמת הכבול המוארכת שנודעה בשם סכוקלנד, שברובה ננטשה במהלך המאה ה-19. ארק היה אז וגם היום כפר דייגים והוא שימש כנקודת משען טבעית לשתי הסוללות וכן כבסיס פעולה לניצול המאוחר יותר של אדמת הפולדר. שני האיים חדלו להיות כאלו. ב-3 באוקטובר 1939 התחברה הסוללה שהגיע מלמר לארק וכאשר יבשו המים סביב לסכוקלנד חדל גם הוא להיות אי. שני האיים בולטים מעל פני הקרקע הסובבת אותם. קהילת התושבים בארק נותרה במיוחד ישות נבדלת מה"יבשה". גם מבחינה מוניציפלית היא נפרדת משאר שטחי הפולדר שאורגנו כרשות המקומית של נורדוסטפולדר ב-1962. הכפר קנרה (Kuinre) נותק מחוף הים ואיבד את מעמדו ומקור פרנסתו.
בליבו של נורדוסטפולדר, במקום בו מצטלבות שלוש תעלות הניקוד הראשיות של הפולדר, שוכנת העיר אמלורד שהוקמה ב-1943. אמלורד תוכננה להיות העיר הראשית והיחידה בפולדר והיא משמשת כמרכז מנהלי וכמרכז שירות. עשרה כפרים קטנים יותר, המוגדרים יותר כקהילות חקלאיות, הוקמו במעגל רחב סביב לאמלורד, במרחק מתאים לנסיעת אופניים. ראשוני היישובים שהוקמו היו אנס (Ens), מרקנזי (Marknesse) וקרחנבורח (Kraggenburg) ב-1949; לוטלחיסט (Luttelgeest) ב-1950; בנט (Bant) ב-1951; סירל (Creil) וריטן (Rutten) ב-1953 ואספל (Espel), טולבק (Tollebeek) ונחלה (Nagele) ב-1956. שלוש התעלות שיצאו מאמלורד נשאו את מימיהן לשלוש תחנות שאיבה: תחנת בומה (Buma) ליד למר, סמניחה (Smeenge) ליד פולנהופה וויסרינג (Vissering) ליד ארק. השתיים הראשונות הופעלו בחשמל (למרות שהן מחוברות לתחנות כוח שונות) בעוד שזו האחרונה הופעלה בדיזל. כמו תחנות שאיבה אחרות במיזם ייבוש הזאודרזי, נקראו התחנות על שם אנשים שתרמו תרומה משמעותית למיזם.
CONMEBOL

היסטוריה

הקונפדרצייה נוסדה ב-9 ביולי 1916, הודות לאורוגוואי הקטור ריבדאביה גומז, שייסד את רעיונו לאחד את הכדורגל ביבשת דרום אמריקה.
מדינות ברזיל, אורוגוואי, ארגנטינה וצ'ילה היו החברות הראשונות בארגון, לאחר שהתמודדו ביניהן בטורניר כדורגל שנערך בבואנוס איירס.
אחריהן הצטרפו מדינות פרגוואי (1921), פרו (1921), בוליביה (1926), אקוודור (1927), קולומביה (1936) וונצואלה (1952).

מדינות גיאנה וסורינם, והטריטוריה הצרפתית, גיאנה הצרפתית, אינן שייכות ל-CONMEBOL, אף על פי שמבחינה גאוגרפית הן שייכות ליבשת דרום אמריקה.
מדינות אלו חברות ב-CONCACAF (התאחדות הכדורגל של צפון ומרכז אמריקה ומדינות הים הקריבי).
כיום, CONMEBOL היא חלק מפיפ"א, והיא אחראית על כל שחקני הכדורגל המקצוענים ששייכים למדינות שחברות בה. מטה ההתאחדות נמצא באסונסיון, בירת פרגוואי.

תחרויות

CONMEBOL מארגנת טורנירים ברמת הנבחרות וברמת הקבוצות:

טורנירי עבר

גביע הסודאמריקנה החל לפעול ב-2002, לאחר החלטה של קונפדרציית CONMEBOL לעבור למתכונת של 2 מפעלים גדולים בדומה לאופ"א באירופה, והוא מילא את מקומם של ארבעת הגביעים המשניים שנערכו ביבשת מסוף שנות השמונים ועד לאותה העת: הסופרקופה סודאמריקנה, שנועד לאלופות ההיסטוריות של הליברטדורס והתקיים בין 1988 ל-1997, גביע קונמבול, שפעל משנת 1992 ועד 1999 והיה השלישי בחשיבותו באותה העת ושני הגביעים האזוריים, גביע מרקוסור וגביע מרקונורטה, שנוסדו עם סיום הסופרקופה ופעלו במקביל בין 1998 ו-2001.
CONMEBOL ארגנה בעבר, בשיתוף פעולה עם אופ"א, את הגביע הביניבשתי ואת סופר קאפ האלופות הבין-יבשתי, ובשיתוף פעולה עם CONCACAF - את גביע אינטראמריקנה.
יפים סמיונוביץ' בלינסקי

ביוגרפיה

נולד בכפר זאוזרנאיה שבמחוז סיביר בברית המועצות. ב-1936 משפחתו עברה ליישוב סברו-יניסייסקי. הצטרף למפלגה הקומוניסטית בשנת 1938. ב-1939 הוכר כתלמיד מצטיין וכך סיים את בית הספר ב-1942.
ב-8 בינואר 1943 גויס לצבא האדום ונשלח למכללה לארטילריה אותה סיים בספטמבר 1943 בדרגת סגן-משנה. מיוני 1944 נמצא בחזית. את מעשה הגבורה הראשון שלו ביצע בצליחת נהר פרוניה ב-23 ביוני באותה השנה, שבמהלכה נפצע. עוטר בעיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה שנייה, כשחזר ליחידה לאחר שהתאושש.
באוקטובר נטל על עצמו פיקוד בקרב, כשמפקדו נפצע קשה. זכה באות הכוכב האדום.
במהלך ביצוע פעולת סיור בקרבת העיר קלייפדה, הטיל את עצמו על חרך ירי בעמדה של יחידת ורמאכט כדי לחסום את האש, ונהרג. נקבר בקבר אחים בכפר קאיריאי.
בצו הפרזידיום של הסובייט העליון מ-28 בינואר 1945, הוענק לבלינסקי לאחר מותו עיטור "גיבור ברית המועצות", בהוקרה על הקרבתו העצמית, בנוסף לעיטור לנין ועיטור "כוכב הזהב".
דייגו שוורצמן

ביוגרפיה

שוורצמן נולד וגדל בבואנוס איירס למשפחה יהודית.

2017

אל אליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בספטמבר 2017 הגיע שוורצמן מדורג במקום 34 בעולם. בטורניר הוא הגיע לשלב רבע הגמר, לאחר ניצחונות בסיבוב השני על ינקו טיפסרביץ' מסרביה ב-3 מערכות (2-6, 4-6, 5-7), בסיבוב השלישי על מרין צ'יליץ' מקרואטיה (7 בעולם) ב-4 מערכות (6-4, 5-7, 5-7, 4-6) ובשלב שמינית הגמר על לוקה פויי מצרפת (21 בעולם) ב-4 מערכות (6-7, 5-7, 6-2, 2-6). בשלב רבע הגמר הוא הפסיד לפבלו קרניו בוסטה מספרד (17 בעולם) ב-3 מערכות (6-4, 6-4, 6-2).

2018

אל אליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר הגיע שוורצמן מדורג במקום 26 בעולם. בטורניר הוא הגיע לשלב שמינית הגמר, שבו הפסיד לרפאל נדאל מספרד (1 בעולם) ב-4 מערכות (6-3, 6-7, 3-6, 3-6).
אל אליפות צרפת הפתוחה שנערכה ביוני אותה שנה הוא הגיע מדורג במקום 12 בעולם. בטורניר הוא הגיע לשלב רבע הגמר, לאחר ניצחונות בסיבוב השלישי על בורנה צ'וריץ' מקרואטיה ב-3 מערכות (5-7, 3-6, 3-6) ובשלב שמינית הגמר על קווין אנדרסון מדרום אפריקה (7 בעולם) ב-5 מערכות, לאחר שפיגר ב-2 מערכות (6-1, 6-2, 5-7, 6-7, 2-6). בשלב רבע הגמר הוא הפסיד למנצח הטורניר, רפאל נדאל (1 בעולם) ב-4 מערכות (4-6, 6-3, 6-2, 6-2). שוורצמן היה הטניסאי היחיד בטורניר שזכה במערכה מול נדאל באותו טורניר.
חבית הבירה של היידלברג

חבית הבירה של היידלברג נמצאת במרתף טירת היידלברג, בעיר היידלברג שבגרמניה. זוהי החבית הרביעית במספר שהוצבה במרתף הטירה, שהראשונה שבהן הוצבה שם בשנת 1591 (לפי עדות של אנטון פרטוריוס). החבית הנוכחית הוצבה שם בשנת 1751 ונפחה המקורי היה 221,726 ליטרים (עקב התייבשות עץ החבית נפחה כיום הוא 219,000 ליטרים).
כאשר תפס הצבא הצרפתי את העיר והטירה בשלהי המאה ה-17 סברו חייליו כי החבית הריקה מלאה יין. סימני מכות הגרזנים שלהם על גביה ניכרו על פניה לאחר מכן.
החבית שימשה רק לעיתים רחוקות לאחסנת בירה. היא מהווה אטרקציה לתיירים ואתר למסיבות ריקודים, לאחר שמשטח ריקודים הותקן על גביה.
החבית זכתה לאזכורים רבים בספרות בשפות שונות, לרבות בספרים "הרפתקאותיו המפתיעות של הברון מינכהאוזן" מאת רודולף אריך ראספ, חמישה שבועות בכדור פורח מאת ז'ול ורן, עלובי החיים מאת ויקטור הוגו, "The Specter Bridegroom" מאת וושינגטון אירווינג, "A Tramp Abroad" מאת מרק טווין ומובי דיק מאת הרמן מלוויל.

פרקאו מהיידלברג

ליד החבית הגדולה נמצא פסל של הגמד וליצן החצר של טירת היידלברג. הוא הובא מטירול לטירה ב-1720 על ידי הנסיך השליט קרל פיליפ ובין תפקידיו היה גם אחראי על הגשת יין לאורחים. הוא קיבל את הכינוי Perkeo כי היה משיב על כל הצעה לשתיית יין באיטלקית "perché no?" (מדוע לא?). האגדה מספרת שכאשר חלה ציווה עליו הרופא להפסיק לשתות יין ולשתות מים. הוא נפטר זמן קצר לאחר ששתה מים.
יוסף פיימר

רבי יוסף פיימר (נודע בכינויו ר' יוסל'ה סְלוּצְקֶר (=יידיש: מסלוצק); תקנ"ו, 1796 (בערך) - ל' בניסן תרכ"ד, 6 במאי 1864) היה רב ליטאי, רבה של סלוצק, שנחשב בליטא לאחד מגדולי הדור.

ביוגרפיה

נולד בשקוד לרב מאיר ולגליקה (בת אברהם, נפטרה ל' בסיוון תר"ג) פיימר. בצעירותו למד בחברותא עם יעקב בנדיטמן, שנעשה לימים רבה של בויסק. למד בישיבת וולוז'ין והיה לתלמידו המובהק של רבי חיים מוולוז'ין, שאף סמך אותו לרבנות והדריך אותו בעבודה הרבנית.
לאחר נישואיו לרייזל בת ר' מאיר, התמנה לרבנות העיירה לוקניק, וכפי הנראה בעיירה זו למד אצלו רבי ישראל ליפקין מסלנט.
בחורף שנת תקפ"ט, 1828, נבחר לכהן ברבנות העיר סלוצק, כשהוא בן שלושים ושלוש שנים בלבד. הוא כתב תשובות הלכתיות לכל רחבי ליטא, והיה לאחד מגדולי הרבנים בליטא בדורו. בשנת תרי"ח, 1858, היה חבר בית הדין שקבע את הסדרי הנהלת ישיבת וולוז'ין לאחר הסכסוך המתמשך שפרץ בה, לצידם של רבי דוד טביל ממינסק, רבי יצחק אלחנן ספקטור מנובהרדוק, ורבי זאב וולף לנדוי, ה"מגיד מישרים" מווילנא.
הוא נודע בתקיפותו בעניינים ציבוריים לצד עדינותו במישור האישי ביחסו המקרב לעניים ולבני נוער. הוא כיהן בסלוצק במשך 35 שנה, ובשנת תרכ"א לאחר שקיבל על עצמו מינוי לרבנות מינסק, הסכים לבטלו לאור הפצרת אנשי הקהילה בסלוצק. הוא כתב את צוואתו בכ"ט בניסן תרכ"ד, ולמחרת אותו יום נפטר (ל' ניסן, 6 במאי 1864). החליף אותו כעבור מספר חודשים, הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק.
רוב כתביו אבדו בשרפה שפרצה בבית בנו בערב ראש חודש אב ה'תר"ף 1920. שני כרכים ובהם אוסף שאלות ותשובות שלו שרדו, ונדפסו בשנות ה-80 בירושלים.
המפגש הבינלאומי של המפלגות הקומוניסטיות ושל הפועלים

התארגנויות כלל-קומוניסטיות בעבר

בשנים 1943-1919 פעל ה"אינטרנציונל הקומוניסטי" שנודע כקומינטרן, ארגון עולמי של מפלגות קומוניסטיות שנמצא בשליטה מוחלטת של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית ומרכזו היה במוסקבה. ארגון זה, שעבר בשנות ה-30-40 בפקודת סטלין  "טיהורים" חוזרים, שבהם קיפדו את חייהם  מנהיגים קומוניסטים רבים, שנחשבו "בוגדים" , פוזר על ידי סטלין בשנת 1943 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה כסימן פיוס כלפי המעצמות הברגניות שהיו לבעלות ברית של ברית המועצות במלחמה נגד היטלר.  
בשנים 1956-1947 פעל אירופה בלבד האירגון קומינפורם שכלל את המפלגות הקמוניסטיות שהשתלטו על הנהגת מדינות מזרח אירופה בחסותה של ברית המועצות, ובנוסף את המפלגות הקומוניסטיות הצרפתית והאיטלקית שזמן קצר אחרי הניצחון על גרמניה הנאצית היו חלק מהממשלות בארצותיהן. 
אחרי ה"דסטליניזציה" בברית המועצות שאפה ברית המועצות לשמור על אחדות התנועה הקמוניסטית וארגנה שתי ועידות בינלאומיות של המפלגות הקומוניסטיות במוסקבה: אחת התכנסה  בנובמבר 1957 בהשתתפות 76 מפלגות,  ואחרת - בנובמבר 1960  בהשתתפות 81 מפלגות קומוניסטיות.  התנועה הקומוניסטית התחילה לסבול באותן השנים מהפילוג החריף בין המפלגה הסובייטית לזו הסינית 
ב-1968 נעשו הכנות לארגון כנס דומה בבודפשט אך בסופו של דבר הוועידה התקיימה שוב במוסקבה ביוני 1969.
החזקה

החזקה (מאנגלית Holding) היא מושג בפסיכולוגיה המתאר את המצב הטבעי של אם המגינה על תינוקה ומאפשרת לו להיות שרוי באשליה של ביטחון מוחלט ואומניפוטנטיות. מושג זה טבע דונלד ויניקוט והוא מיושם במסגרת טיפולית ככלי להתערבות טיפולית המאפשרת צמיחה של העצמי.

החזקת אם-תינוק

גישות פסיכולוגיות קלאסיות המעיטו בתפקיד האם בהתפתחות התינוק. לעומתם, ויניקוט ראה את האם והתינוק כיחידה אחת שלא ניתן להפרידה. בראשיתו, התינוק לא מסוגל לקיים עצמי נפרד מאימו. 
ההחזקה של האם את התינוק היא מכלול התרומה של האם הכולל את כל העשייה הנפשית והגופנית לה זקוק התינוק כדי להימנע מחודרנות (impingements) שתאיים על תחושת ההמשכיות שלו.
ההחזקה של האם אינה טכניקה, אלא התכווננות אמפתית לצורכי התינוק הממשיכה את החוויה ברחם. ההחזקה יוצרת תחושה של עקביות, רציפות והמשכיות. על פי תפיסות התפתחותיות התינוק חווה מעברים חדים בין רגשות של חרדה ותסכול והחזקת האם מאפשרת לו להתמודד עם המעברים האלו ולפתח אמון בעולם הסובב אותו. 
היעדר ההחזקה מאלץ את התינוק להתמודד עם המציאות ולהתאים עצמו לסביבה. כששלב זה קורה מוקדם מדי, כשאין לתינוק עצמי מגובש המקנה לו יכולת להתארגן מול המציאות, מתפתח אצל התינוק עצמי כוזב שמתאים עצמו לציפיות אחרים ודרישות חיצוניות.

החזקה בטיפול

ההחזקה בטיפול עוסקת בהיבטים חוויתיים ורגשיים ביחסים בין המטפל והמטופל. היא מאפשרת יצירת אמון ביניהם וביטחון אצל המטופל. אלו מאפשרים את הפחתת החרדה, הצורך בהגנות ותהליך של רגרסיה מבוקרת.
בדומה לתפישות טיפוליות רבות, הבנת תהליכי ההתפתחות בילדות משליכה על ההבנה של שיטת הטיפול גם בגיל מאוחר יותר. התייחסות לשלב התפתחותי כל כך מוקדם בשיטת הטיפול של ויניקוט נבעה מתפיסתו שהוא עוסק בפתולוגיה מוקדמת מאד שהתפתחה בראשית החיים. הטיפול בה דרש להשקפתו רגרסיה משמעותית שתאפשר למטופל תלות במטפל שלא התאפשרה בינקותו ותוביל לחשיפתו של עצמי אמיתי. 
בגישות קלאסיות, קיימת הנחה שיש ערך טיפולי להכרה במציאות וכי האשליה עלולה להפריע לתהליך הטיפולי. לכן, משמעות ההחזקה היא שמירה על הסטינג. לעומת זאת, בגישת יחסי אובייקט ובגישות נוספות, רעיון ההחזקה מוביל להתערבויות טיפוליות בעלות אופי תומך ומאשר. מטפל בגישה זו יימנע מפרשנות שיעמתו את המטופל עם עקרון המציאות.
על פי ויניקוט, ההחזקה יכולה להביא גם למגע גופני, כמו החזקת היד, או הראש. ההחזקה יכולה גם להתבטא דווקא בהפרת הסטינג הטיפולי. מרגרט ליטל מתארת כי וינקוט היה מגיע לטפל בה בביתה ומרחיב את משך הטיפול באופן ניכר כדי להתאים לצרכיה. עם זאת, ההחזקה לרוב לא מתבטאת באופן קונקרטי זה. על פי ויניקוט, גם הכרה בצורך של המטופל יכולה להוות החזקה.
אריה ביבי

ביוגרפיה

נולד בבגדאד בירת עיראק, לנזימה ולג'ורג'י ביבי. בשנת 1950 עלתה משפחתו לישראל ויושבה במעברת "עמישב" שבפתח תקווה. החל את שירותו בצה"ל בחטיבת הצנחנים, והמשיך בתפקידים מגוונים.
לאחר שיחרורו הצטרף למשטרת ישראל ושירת במשמר הגבול, כקצין אג"ם במשטרת נמל התעופה בן-גוריון, ומפקד נפת עזה וצפון סיני. מתוקף תפקידו זה פיקד בשנת 1982 על הכוח המשטרתי במהלך פינוי ימית. בינואר 1984 מונה למפקד משטרת נתב"ג, וסמוך לאחר מכן הועלה לדרגת ניצב משנה. ביולי 1985 נתמנה למפקד מרחב ירקון ובהמשך היה למפקד מחוז ירושלים בדרגת תת-ניצב. בתקופת כהונתו אירעו מהומות הר הבית בשנת 1990, בהם נהרגו 17 ערבים בעת שכוח משטרתי פרץ להר הבית. בהמשך הועלה לדרגת ניצב ומונה לראש אגף כוח אדם. בשנת 1993 מונה לנציב בתי הסוהר, ושירת בתפקיד זה עד שנת 1997.
לאחר מכן כיהן כיו"ר הרשות למלחמה בסמים ויו"ר הוועדה הקרואה בלוד. בשנת 2009 נבחר לכנסת, לאחר שהוצב במקום ה-26 ברשימת "קדימה" לבחירות לכנסת השמונה עשרה. בראשית כהונתו הקים את השדולה למען השוטרים והסוהרים ומשפחותיהם. היה חבר בוועדת הפנים והגנת הסביבה ובוועדת העבודה, הרווחה והבריאות וכן שימש ממלא מקום בוועדת החוץ והביטחון. במהלך כהונתו בכנסת יזם תיקון לחוק הביטוח הלאומי לפיו חייל משוחרר שעבד בעבודה מועדפת ונקרא לשירות מילואים במהלך תקופת עבודתו לא יידרש להשלים ימים אלה כדי לקבל מענק.
באוקטובר 2012 עזב את המפלגה והצטרף לליכוד במסגרת מהלך לפילוג קדימה. לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה התמודד בפריימריס של הליכוד, ונבחר למקום לא ריאלי, כשהוצב במקום ה-59 ברשימת הליכוד-ביתנו ולא נבחר לכנסת.
ב-29 במאי 2017 מונה על ידי שר העבודה והרווחה חיים כץ לתפקיד מנכ"ל הרשות לשיקום האסיר.
בוגר תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל.
ביבי מתגורר בפתח תקווה, נשוי להלנה ביבי, קצינה בכירה לשעבר במשטרת ישראל ובשירות בתי הסוהר, ואב לשניים. בתו היא לימור ביבי, שופטת בית משפט המחוזי בתל אביב.
עוזי גלר

משחקים מול שחמטאים מהצמרת העולמית

במסגרת שתי תחרויות בינלאומיות בנתניה, שהתקיימו בשנים עוקבות, 1968 ו-1969, התמודד גלר באופן מרשים ביותר מול שלושה רבי אמן חזקים: בובי פישר (שהפך שנים ספורות לאחר מכן לאלוף העולם בשחמט), שמואל רשבסקי (שזכה באותה שנה, בפעם השישית, באליפות ארצות הברית), לובומיר קבאלק (שזכה שנה קודם בפעם השנייה באליפות צ'כיה, ומאוחר יותר זכה אף הוא מספר פעמים באליפות ארצות הברית). גלר הפסיד במשחק אחד (מול פישר, שזכה בתחרות הראשונה בנתניה בפער עצום מסגנו, 3.5 נקודות), ניצח בשני (מול קבאלק, ניצחון שהיה להישגו הגדול ביותר) וסיים בתיקו בשלישי (מול רשבסקי, במשחק קצר בין 22 מהלכים. רשבסקי זכה בתחרות השנייה בנתניה, אף הוא בפער גדול מסגנו, 2 נקודות), .
ההגנה הצרפתית (בשחור מול פישר) והפתיחה האנגלית (בלבן מול קבאלק ורשבסקי), בהן השתמש גלר במשחקיו אלו, היו הפופולריות ביותר ברפרטואר הפתיחות שלו.
להלן המשחקים:

כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[אירוע " נתניה 1968"]
[תאריך" 29.06.1968"]
[סיבוב" 11"]
[לבן" בובי פישר"]
[שחור" עוזי גלר"]
[תוצאה" 1-0"]
1. e4 e6 2. d3 d5 3. Nd2 c5 4. g3 Nf6 5. Bg2 Be7 6. Ngf3 O-O
7. O-O Nc6 8. Re1 Qc7 9. e5 Nd7 10. Qe2 b5 11. h4 a5 12. Nf1
Nd4 13. Nxd4 cxd4 14. Bf4 Ra6 15. Nh2 Rc6 16. Rac1 Ba6
17. Bxd5 exd5 18. e6 Qd8 19. exd7 Re6 20. Qg4 f5 21. Qh5 Qxd7
22. Nf3 g6 23. Qh6 Bf6 24. Rxe6 Qxe6 25. Be5 Bxe5 26. Re1 f4
27. Rxe5 Qd7 28. h5 fxg3 29. hxg6 gxf2+ 30. Kxf2 hxg6
31. Qxg6+ Qg7 32. Rg5 1-0
[אירוע " נתניה 1969"]
[סיבוב" 6"]
[לבן" עוזי גלר"]
[שחור" לובומיר קבאלק"]
[תוצאה" 1-0"]
1. c4 g6 2. g3 Bg7 3. Bg2 e5 4. Nc3 d6 5. d3 Nc6 6. Nf3 f5
7. O-O Nf6 8. Rb1 O-O 9. b4 Ne7 10. Qb3 Kh8 11. c5 h6 12. cxd6
cxd6 13. a4 g5 14. e3 Ng6 15. Nd2 Qe7 16. Nd5 Nxd5 17. Qxd5
Rb8 18. Nc4 Rd8 19. Bb2 g4 20. Na5 Be6 21. Qb5 d5 22. Rfc1 Rd6
23. d4 e4 24. Qe2 Qd8 25. Qd2 Bf8 26. b5 Rd7 27. Nb3 b6
28. Rc6 Bf7 29. Rbc1 Ne7 30. R6c3 Nc8 31. Qc2 Nd6 32. Bf1 Nc4
33. Bxc4 dxc4 34. Nd2 Bd5 35. Nxc4 Bb4 36. Rb3 Bd6 37. Nxd6
Bxb3 38. Qxb3 Rxd6 39. d5+ Kh7 40. Be5 Rb7 41. Bxd6 Qxd6
42. Rc6 Qe5 43. Re6 Qa1+ 44. Kg2 Qe1 45. d6 Qe2 46. Re7+ 1-0
[אירוע " נתניה 1969"]
[סיבוב" 13"]
[לבן" עוזי גלר"]
[שחור" שמואל רשבסקי"]
[תוצאה" 1/2-1/2"]
1. c4 c5 2. Nc3 Nc6 3. g3 g6 4. Bg2 Bg7 5. Nf3 d6 6. Rb1 e5 7. d3 Nge7 8. O-O O-O 9. a3 a5 10. Bd2 h6 11. Ne1 Be6 12. Nc2 d5 13. cxd5 Nxd5 14. Ne3 Nb6 15. b3 Rc8 16. Nc4 f5 17. Nb5 Nd5 18. Qe1 b6 19. Ncd6 Rb8 20. e4 fxe4 21. Bxe4 Nd4 22. Nxd4 1/2-1/2
לרה (ונצואלה)

היסטוריה

ב-1528 קרלוס הראשון, מלך ספרד, מסר חלקים נרחבים מוונצואלה של היום לידי משפחת ולזר (Welser), משפחת סוחרים גרמנית מאאוגסבורג. מאז ועד שנות ה-40 של המאה ה-16 הוולזרים שלחו אל האזור משלחות שטבחו במרבית הילידים ושיעבדו את היתר. האזור הוחזר לידי הספרדים ב-1556 והם שלטו בו עד המאה ה-19.
ב-1824 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה. לאחר שרפובליקת קולומביה הגדולה התפרקה ב-1830 האזור צורף לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך לפרובינציית ברקיסימטו, שכללה גם את שטחי מדינת יארקוי של היום. ב-1856 שטחי מדינת יארקוי של היום פוצלו לפרובינציית יארקוי.
ב-1864 ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת ברקיסימטו. ב-1881 מדינות ברקיסימטו ויארקוי אוחדו למדינת נורטה דה אוקסידנטה, ובהמשך אותה שנה השם שונה ללרה על שמו של חסינטו לרה, גיבור מלחמה במלחמת העצמאות של ונצואלה. ב-1899 המדינה פורקה למרכיביה, כששטחי מדינת ברקיסימטו המשיכו להיקרא מדינת לרה.

כלכלה

כלכלת לרה מתבססת על תעשייה, בעיקר תעשיות טקסטיל ועיבוד מתכות, גידול מקנה וחקלאות, הכוללת בין היתר גידול קנה סוכר, קפה, תפוחי אדמה, עגבניות, תירס, בננות ושעועית מצויה.