google/wiki40b huggingface dataset:
עלאא חליחל

עלאא חליחל (בערבית: علاء حليحل; נולד ב-1974) הוא סופר, מחזאי, תסריטאי, עיתונאי ומתרגם ערבי ישראלי.

ביוגרפיה

חליחל נולד ב-1974 בכפר ג'יש. הוא למד בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה ובמקביל עבד בעיתון "אל-איתיחאד" בו ייסד וערך את מוסף התרבות והחברה. בין השנים 2001 ל-2005 עבד כשדרן ועורך בשתי תחנות רדיו בערבית והגיש תוכנית ביקורת עיתונות ערבית ברדיו א-שמס. בשנת 2002 ייסד את מגזין התרבות והפנאי בעברית, "תרפזיון" ושימש כעורכו. בשנת 2005 ייסד את המקומון "אל-מדינה" ושימש כעורכו. בשנת 2003 למד תסריטאות בבית הספר לתסריטאות בתל אביב ומאז מעורב בכתיבה קולנועית וטלוויזיונית. בשנת 2004 כתב וביים סרט קצר ששמו "לפאתי חומוס קדימה" שהוצג בפסטיבל הקולנוע בחיפה. מרצה לתיאטרון במכללת ספיר ובחוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה.
שימש מנהל תוכניות בערוץ הטלוויזיה הפלסטיני "מיקס", וכתב מאמרים לאתר "ynet" ולמוסף הספרים בעיתון "הארץ". פרסם כמה ספרים שהוצאו לאור על ידי מו"לים בעולם הערבי, וחלקם אף תורגמו לשפות זרות. ספרו הרביעי, "יחסי הסודיים עם קרלה ברוני", תורגם לעברית ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן. רומן נוסף שלו, "להתראות עכו", תורגם ויצא לאור בהוצאת עם עובד ב-2018. חליחל היה עורך השבועון "פצל אל-מקאל" (فصل المقال) המזוהה עם בל"ד.
באפריל 2010 היה חליחל אמור להשתתף בכנס "ביירות 39" בביירות הנערך ביוזמת אונסק"ו, בו הוא אמור לקבל את הפרס הספרותי "ביירות 39", לאחר שבג"ץ קיבל את עתירתו נגד החלטת שר הפנים וראש הממשלה, והורה לאפשר לו נסיעה ללבנון, למרות הגדרתה כמדינת אויב. אולם לבסוף לא הגיע ללבנון מפני שלא היה לו היתר כניסה כישראלי ללבנון ובגלל סגירת המרחב האווירי באירופה כתוצאה מהתפרצות הר הגעש באיסלנד.
בשנת 2010 השיק את מגזין התרבות והפוליטיקה המקוון "קדיתא.נט".
בדצמבר 2013 הועלתה בתיאטרון חיפה ההצגה "רוח ים" המבוססת על קובץ סיפוריו "יחסי הסודיים עם קרלה ברוני".
נשוי ואב לילדה. מתגורר בעכו.

עמדות

חליחל כותב ב-"ynet" כנגד החלטות אישי ציבור בהם הוא רואה פגיעה בערביי ישראל. הוא יצא נגד החלטת מני מזוז לסגור את תיקי החקירה בעניין הריגתם של 13 ערבים באירועי אוקטובר 2000 ויצא למאבק נגד מה שהוא מכנה "רדיפת אנשי בל"ד וכל אלה הנאבקים לשנות את אופי המדינה במסגרת הכלים הדמוקרטיים". הוא יצא בביקורת נגד ראש עירית עכו על שאסר את הקרנת הסרט "גן עדן עכשיו" במבנים של העירייה וכתב לראש העיר: "מצדכם... מתקני העירייה הם ליהודים, ושהערבים יצטופפו להם בגטו". לטענתו: "חשיפת הקהל הערבי והיהודי בעכו לסרט "גן-עדן עכשיו" יכולה הייתה לשמש הזדמנות נדירה להעלאת דיון רציני ופורה על מהות הסכסוך והיחסים בין ערבים ליהודים במדינה".
הוא ביקר את ההבנה והסלחנות לתופעה של רצח על חילול כבוד המשפחה וכתב: "בפעמים המעטות והנדירות שהשלטון הישראלי נדרש להפעיל את סמכותו על עבריינים בחברה הערבית, הוא לא עושה זאת - מתוך התנשאות תרבותית. כל גבר שיודע כי ייצא מרצח כזה "בזול", במבצע רחמנות יהודי מתנשא ו"מתחשב", לא יהסס לוותר על שנים ספורות מחייו, כדי שבשכונה יגידו שהוא "גבר בן גבר", מקור גאווה לכל החמולה".
לוקסור

כלכלה

כלכלתה של לוקסור, כמו גם ערים נוספות במצרים, תלויה במידה רבה בתנועת התיירות לעיר. ענף תעסוקה עיקרי נוסף הוא חקלאות, במיוחד גידול קנה סוכר. בסמיכות לעיר מצוי נמל תעופה בינלאומי.
בלוט

בָּלוּט, או אגוז האלון, הוא פריו של עץ האלון (מהסוגים Quercus, Lithocarpus ו-Cyclobalanopsis, ממשפחת האלוניים Fagaceae).
הבלוט מכיל זרע בודד (לעיתים רחוקות שני זרעים), עטוי קליפה נוקשה עטוית קשקשים, שצורתה כצורת כוס קטנטנה או כצורת גביע קטן והיא נקראת סַפְלוּל. גודל הבלוט עשוי להשתנות בין מין אחד למשנהו. אורכו נע בין 1 - 6 ס"מ ורוחבו נע בין 0.8 - 4 ס"מ. זמן הבשלת הבלוט נע בין 6 חודשים ל-24 חודשים (תלוי במין).

מקור השם

מקור שמו של הבלוט הוא מהשורש העברי ב־ל־ט, כנראה מפני שזרעו של הבלוט בולט החוצה מהספלול שלו. הבלוט מופיע במקורות העבריים כפרי עץ האלון: "כלי היה במקדש ומרחשת שמה ודומה כמין כלבוס עמוק וכשבצק מונח בתוכו דומה כמין תפוחי הברתים וכמין בלוטי". 
ייתכן כי השם העברי לבלוט נובע מהמילה המקבילה בארמית "בָּלוּטא", או מערבית "בָּלוּט".

הבלוט כמאכל

הבלוט הוא אחד המזונות החשובים ביותר של חיות בר באזורים בהם צומחים עצי אלון. עם בעלי חיים התלויים בבלוטים כחלק חשוב בדיאטה שלהם נמנים עופות שונים, כגון יונים, עורבנים, מיני ברווזים, ומספר מיני נקר; יונקים קטנים כגון עכברים, סנאים ומיני מכרסמים אחרים; ויונקים גדולים הצורכים כמויות גדולות של בלוטים, כגון חזירים, דובים, וצבאים. כמה מיני חיפושיות ועשים מטילים את ביציהם אל תוך הבלוט, כך שהפגיות הבוקעות מהביצים ניזונות מפרי הבלוט.
בכמה תרבויות שימשו בעבר בלוטים מזון בסיסי, אולם כיום הם נחשבים מרכיב מזון זניח, ומשמשים עדיין מזון לאדם רק בקרב האינדיאנים ובקוריאה.
הבלוט הוא מזין מאוד ועתיר באנרגיה. מידת החומרים המזינים שבו משתנה ממין אחד למשנהו, אך ככלל, הבלוט מכיל כמויות גדולות של חלבונים, פחמימות ושומנים בנוסף למינרלים שונים כסידן, זרחן, אשלגן, וויטמינים. בלוט עשוי להכיל גם את החומר טאנין, שהוא רעלן וטעמו מר מאוד. כמות הטאנין משתנה בין בלוטים ממינים שונים. מערכת העיכול של בעל חיים הניזון מבלוטים, חייבת להיות מותאמת לעיכול רעלן זה. אם לא כן, די לבעל החיים לטעום מטעמו המריר של הבלוט ולא לאכול ממנו עוד.

מפיצים טבעיים של הבלוט

משקלו של הבלוט גדול מכדי להינשא ברוח. פיזור הבלוטים נעשה בדרך כלל באמצעות בעלי חיים האוגרים מזון באדמה, כדוגמת הסנאים והעורבנים. לאחר הנביטה העורב והסנאי מאבדים בו עניין ונמנעים מאכילתו.
שדרות בת גלים

לקריאה נוספת

אדר' זיוה קולודני (עורכת), סקר שימור, היחידה לשימור אתרים, עיריית חיפה, 1994
קטיה אברמזון

קטיה אברמזון (נולדה ב-1 ביולי 1987) היא כדורסלנית ישראלית המשחקת כיום בקבוצת בנות הרצליה ובנבחרת ישראל לנשים.

קריירת תיכונים

אברמזון עלתה לארץ מלטביה, גדלה בכרמיאל, שם אותרה על ידי המאמן רפי בוגטין, ומאוחר יותר עברה לאבן יהודה, שם הייתה חניכה בפנימיית הכדורסל ב"ויצו הדסים" תחת הדרכתם של רלף קליין וארז דגן.

קריירת מועדונים

אברמזון עלתה לבוגרות כבר בגיל 17 וקבוצתה הראשונה בליגת העל הייתה מכבי רמת חן. משם עברה לאליצור חולון, בה שיחקה בעונת 2005/2006, ומשם לאליצור רמלה, בה שיחקה שתי עונות מלאות וזכתה עם המועדון פעמיים באליפות ובגביע. גם את עונת 2008/2009 החלה אברמזון ברמלה, אך במהלכה הועברה בעסקת חליפין לבנות השרון תמורת קטיה לויצקי, כאשר שבוע בלבד לאחר העברתה, עזרה להדיח את רמלה מגביע המדינה בשלב רבע הגמר.
לאחר שהתאכזבה ממיעוט ההזדמנויות בליגה הישראלית, לדבריה, עברה אברמזון לאירופה. בקיץ 2009 היא חתמה בפאניוניוס היוונית, אבל עוד לפני פתיחת העונה, עברה לקבוצת לאריסה. היא רשמה עונת שיא אישית, עם 16.4 נקודות למשחק ו-9.8 כדורים חוזרים למשחק, נבחרה למשחק הכוכבות ודורגה בין עשר הראשונות בליגה בשתי הקטגוריות, אך קבוצתה ירדה לליגה השנייה. משם היא המשיכה לקבוצת שופרון ההונגרית והשתתפה עמה לראשונה במפעל הבכיר לקבוצות הכדורסל באירופה - היורוליג. בשופרון שותפה אברמזון בשמונה משחקים, בהם קלעה בממוצע 2.0 נקודות למשחק, אבל בשל מיעוט הדקות החליטה בדצמבר 2010 לחזור לישראל והצטרפה לא.ס. רמת השרון. 
בקיץ 2011 שוב עברה אברמזון לאירופה והצטרפה לקבוצת אלבה יוליה מרומניה, במדיה שיחקה שנתיים. בקיץ 2013 חזרה לכדורסל בישראל וחתמה במכבי אשדוד. לקראת סוף העונה נפצעה אברמזון בברך, ונאלצה לעבור ניתוח שהשבית אותה מפעילות למשך כחצי שנה. בעונת 2014–2015 שוב עברה לאליצור רמלה, בעונות 2015–2016 שיחקה בהפועל ראשון לציון, ולקראת עונת 2016/2017 חתמה בבנות הרצליה.

נבחרת ישראל

אברמזון הייתה חברה בנבחרת ישראל משנת 2005 ומשחקת בה עד היום. בשנים 2007, 2009, 2011 אף עלתה איתה לאליפות אירופה. בשנים 2012–2013 הייתה חברה בנבחרת ישראל במכביה.
רחוב הרצל (תל אביב)

תוואי הרחוב

הרחוב הוא ציר צפון-דרום. בתקופת אחוזת בית הוא התחיל בגבעה קטנה שעליה עמדה הגימנסיה העברית הרצליה ("כרם ג'יבלי"), וממנה ירד דרומה עד לדרך יפו ומסילת הרכבת יפו-ירושלים, תוך שהוא חוצה רחובות מרכזיים כאחד העם, ושדרות רוטשילד. כיום ניצב במקומה של הגימנסיה העברית מגדל שלום מאיר, אשר נבנה בתחילת שנות השישים. בעקבות בניית המגדל הוארך הרחוב מעט צפונה, מתחת למגדל, וכיום מוצאו הצפוני הוא ברחוב גרוזנברג. בשנות העשרים הוארך הרחוב דרומה בקטע שמהווה רחוב מרכזי בשכונת פלורנטין וממשיך עד דרך קיבוץ גלויות. לאחר מלחמת העצמאות הוארך שוב הרחוב דרומה, וחובר לדרך שחצתה את מתחם אבו כביר, עד לדרך בן צבי בדרום העיר.

מספרי הבתים

רחוב הרצל הוא הרחוב היחיד בתל אביב-יפו שמספרי הבתים בו עולים מצפון לדרום ולא להפך. הסיבה לכך נעוצה בעובדה שבתיהם של אחד העם ועקיבא אריה ויס היו הבתים הראשונים ברחוב, ומתוך כבוד מוספרו 1 ו-2, בהתאמה. הרחוב המשיך מבתיהם דרומה.
קונצ'רטו גרוסו

במוזיקה, קונצ'רטו גרוסו (Concerto grosso) הוא מהגלגולים הראשונים של הקונצ'רטו האינסטרומנטלי המוכר לנו כיום, והיה שכיח מאוד בסוף המאה ה-17, ובתחילת המאה ה-18. הכנרים והמלחינים האיטלקיים: טורלי, קורלי, טרטיני וויוואלדי היו ממייסדי צורה זו, והביאו אותה לשיא הפופולריות שלה.
הקונצ'רטו גרוסו מורכב משתי חטיבות — האחת, תזמורת כלי קשת (כינור ראשון ושני, ויולה ובאסו קונטינואו) המכונה גם ripieno (באיטלקית, מילוי), והשנייה, הרכב של שני כנרים ובאסו קונטינואו המכונה גם concertino (חטיבה זו זהה להרכב המנגן בטריו סונטה). שתי החטיבות משמיעות שיח־נגינתן לסירוגין או גם ביחד.
מבנה הקונצ'רטו מבוסס על מבנה של סונאטה דה קייסה (סונאטה כנסייתית), כלומר מבנה של ארבעה פרקים במהירויות מנוגדות – איטי—מהיר—איטי—מהיר, או על מבנה של sonata da camera (סונאטה קאמרית) הידוע גם בתור סוויטה, וכולל ריקודים מן התקופה, החשובים בהם הם האלמנד, הקוראנט, הסרבנד והג'יג.
עם התפתחותה של צורת הסונאטה, שקעה צורת הקונצ'רטו גרוסו, והקונצ'רטו המוכר לנו כיום תפס את מקומו. במאה ה-20, כחלק מגל הנאו-קלאסיציזם, החלה נטייה לחדש את הצורה הזאת: ארנסט בלוך, ארנסט קרנק וז'אן מרטינו כתבו קונצ'רטי "גרוסו".
Two the Hard Way

סיבוב הופעות

כדי לקדם את האלבום, יצאה שר וגרג אלמן ב-8 ביולי 1977, לסיבוב ההופעות המשותף הראשון שלהם, "Two the Hard Way Tour", אשר הסתיים ב-4 בדצמבר 1977.
גיא

גיא הוא שטח צר וארוך (ערוץ, אפיק) הנמצא בין שלוחות הר, הממוקמות משני צדדיו.
הגיא מהווה נתיב ניקוז לזרמי שיטפונות היורדים מן ההרים, ולעיתים קרובות הופך לנחל (או נהר) קבוע או ארעי.
אגריסטדה

אָגְרִיסְטָדַה, (לאדינו: Agristada), היא סוג של בלילה חמצמצה, ספרדית יהודית מתפוצות הבלקנים ואסיה הקטנה המשמשת כרוטב או ציר לתבשילים שונים, אותם נהוג להגיש בדרך כלל כמנות ראשונות לפני ארוחת חגי שלוש הרגלים.

אטימולוגיה

מקור השם אגריסטדה הוא מהמילה הספרדית בת ימי הביניים אָגְרֶסְטוֹ (Agresto) שהתייחסה לחומץ פירות בחומציות גבוהה שהוכן מענבי בוסר ותפוחים ושימש כציר להכנת הרוטב.

היסטוריה ותפוצה

הסולטאן העות'מאני באיזיט השני הזמין את מגורשי ספרד להתיישב ברחבי האימפריה העות'מאנית ובכלל זה בחבל הבלקן. היהודים שהיו אוריינים ובעלי מקצוע נקלטו היטב במסגרותיה של האימפריה החדשה ושגשגו. היה זה מיזוג של תרבויות ומפגש מעניין מאד של מטבחים. המטבח היהודי אימץ אל חיקו מאכלים השאולים מן המטבח העות'מאני כגון אנג'ינרה, אפיו וקציצות כרישה והנחיל למטבח הבלקני מאכלים כגון בורמואלוס, מרנג'נה אסאדה והאגריסטדה, אשר תפוצתה הייתה הרחבה ביותר בקרב מטבחי עמי הבלקן. למשל, נטען שמקורו של מרק האבגולמונו היווני הוא מהאגריסטדה. התפוצה הרחבה של הרוטב הביאה לעיתים לאובדן ההקשר המקורי של השם אגריסטדה, שכאמור התייחס לרוטב או הציר עמו מכינים מאכלים שונים וניכוס שגוי שלו לכל התבשיל.

הכנת המאכל

ההכנה מתבססת על הרתחת בלילה המורכבת מביצים, קמח העשוי מחיטה ברוב ימות השנה, בחג הפסח קמח מצה או תפוחי אדמה, מיץ לימון ותבלינים שונים. במהלך רתיחתו, מוסמך בעדינות הציר תוך הקפדה על מרקמו.

הגשת המאכל

בחג הפסח נהוג להגיש מנה קרה של דג קרפיון מטוגן עם אגריסטדה, (לאדינו:Peshkado kon Agristada), כאשר עורך סדר הפסח היה מכובד בראשו של הדג. הכבוד היה רב, אך האכילה מייגעת במיוחד. גירסת דג נוספת היא הגשת נסיכת הנילוס המבושלת ברוטב. גרסאות נוספות לפסח התבססו על חלקי פנים כגון מוח, כבדים וקורקבני עוף. בתפוצות אסיה הקטנה נהגו בחגים נוספים, להגיש גם תבשילים בגרסאות חמות, כגון כדורי בשר מבושלים באגריסטדה, (לאדינו:bóndigas kon Agristada).
לעזוב את לאס וגאס

תקציר העלילה

בן סנדרסון (ניקולס קייג') הוא תסריטאי בהוליווד המכור לאלכוהול. בעיית השתייה שלו גורמת לאשתו לעזוב אותו עם בנם ולפיטוריו ממקום עבודתו. בכסף שהוא מקבל כפיצויי פיטורים הוא קונה כמות גדולה של בקבוקי אלכוהול, שורף את כל התמונות המשפחתיות ונוסע ללאס וגאס כדי להמשיך לשתות שם עד מותו.
בסיור בסטריפ של לאס וגאס הוא נתקל בזונה בשם שרה (אליזבת שו) וכמעט פוגע בה. הוא מגיע לחדר שכור וממשיך לשתות.
שרה נתונה למרותו של סרסור אלים בשם יורי (ג'וליאן סנדס) המכה אותה ומתעלל בה.
ביום השני שוב פוגש בן בשרה ומבקש את שירותיה תמורת 500 דולר. בחדרו אין הוא מעוניין בסקס אלא באדם שיוכל לדבר אתו. מתפתח ביניהם דו-שיח ובו הם מסכימים כי היא לא תדבר על השתייה שלו והוא לא ידבר על הזנות שלה.
יורי נרדף על ידי עבריינים וכדי להגן על שרה הוא משחרר אותה לנפשה. היא נפגשת שוב עם בן ומשכנעת אותו לעבור לדירתה השכורה.
הם מתחילים לצאת ולבלות בקזינו ובמקומות אחרים אך בן ממשיך לשתות ומתפרע והם נזרקים מכל המקומות.
שרה מבקשת מבן לפנות לרופא והוא בתגובה עוזב אותה וחוזר למלון שם הוא ממשיך לשתות.
בצר לה מסכימה שרה לקיים יחסי מין עם שלושה גברים. האירוע נגמר באונס קבוצתי ברוטלי. היא חוזרת לדירתה מושפלת וחבולה.
היא מקבלת טלפון מבן וממהרת לחדרו שם הוא נמצא במצב קשה. היא שוכבת אתו וזמן קצר לאחר מכן הוא מת.

פרסים ומועמדויות

קייג' זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר וכן בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
שו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וכן לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
הכל אודות חוה

עלילה

מרגו צ'נינג (בטי דייוויס) היא אחת הכוכבות הגדולות בברודוויי, אך למרות ההצלחה האדירה שלה, היא מתחילה להראות סימני זיקנה. לאחר הופעה בלילה אחד, מגיעה לחדר ההלבשה שלה אישה צעירה בשם איב הרינגטון (אן בקסטר). איב טוענת כי היא המעריצה הגדולה ביותר שלה, ושחקנית שאפתנית ממילווקי. היא מספרת לקבוצה של אנשים בחדר ההלבשה של מרגו כי עקבה אחרי מרגו מניו יורק לאחר שראתה אותה מופיעה בסן פרנסיסקו. בהדרגה הסרט חושף כי איב היא ערמומית ותחבולנית. היא מתכננת לקחת ממרגו כל מה שיש לה: את אהובה (גארי מריל), חבריה (סלסט הולם ויו מרלוו) ואת קריירת הבמה שלה ופרסומה.
איב מתחילה לתכנן איך להחליף את מרגו, היא זוממת איך להיות השחקנית המחליפה ומנצלת את ההזדמנות כאשר מרגו אינה יכולה להופיע, כך היא תוכל להיכנס לנעליה ולהופיע מול קהל גדול. כאשר הניסיונות הללו נכשלים והיא לא יכולה לקדם את הקריירה שלה, היא סוחטת אנשים בדרכה על מנת לקבל את התפקיד הבא שהובטח למרגו. היא אינה מודעת לכך שמרגו עצמה לא רוצה לשחק בתפקידים שכעת נחשבים צעירים מדי בשבילה והחליטה לא לקבל את התפקיד. איב מתכננת לטפס גבוה יותר כאשר היא משתמשת במבקר התיאטרון אדיסון דה-ויט (ג'ורג' סנדרס). רגע לפני הופעתה הגדולה היא מתעמתת עם דה-ויט ומספרת לו על תוכניתה הבאה - להתחתן עם המחזאי לויד ריצ'רדס (יו מארלוו) לאחר שיתגרש מאשתו קארן (סלסט הולם). לדה-ויט יש תוכניות משלו, הוא מתעמת עם איב ומגלה את סיפורה המזויף, איך היא הגיעה לניו יורק מסן פרנסיסקו. למעשה איב הוכרחה לעזוב עבודה במילווקי כאשר אשתו של הבוס גילתה כי יש קשר לא נאות בין השניים. דה-ויט, על אף שהשמיץ את איב, גם נמשך אליה וממשיך לנסות לקדם את הקריירה שלה.
איב, כעת שחקנית ברודוויי, קיבלה פרס על תפקידה בהצגה המדוברת. לאחר מכן, היא פוגשת אישה צעירה, מבולבלת לכאורה, שהתגנבה לדירתה וטוענת כי היא מעריצה אותה - והסיפור חוזר לנקודת ההתחלה.
אורי מגבו

קריירה

מגבו גדל במחלקת הנוער של מכבי יפו והחל משנת 2006 שיחק בקבוצה הבוגרת של א.ס. רמת אליהו, שלמעשה התאחדה עם מכבי יפו ותפסה את מקומה בליגה א'. לאחר שהקבוצה ירדה לליגה ב' והתאחדה גם עם הפועל איחוד בני יפו שיחק מגבו חצי שנה גם בקבוצה החדשה שנקראה מ.ס. בני יפו, ובינואר 2009 עבר להפועל ראשון לציון מהליגה הארצית, אז הליגה השלישית בישראל. בתום העונה עלה עם הקבוצה לליגה הלאומית, ובעונת 2009/2010 ערך 25 הופעות במדי הקבוצה בליגה הלאומית.
לקראת עונת 2010/2011 חתם מגבו במועדון ספורט אשדוד, וב-28 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשעלה כמחליף במשחק נגד עירוני קריית שמונה. בסך הכל ערך 16 הופעות ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, ובתחילת עונת 2011/2012 ערך שש הופעות ליגה נוספות אך בינואר 2012 הושאל להפועל אשקלון מהליגה הלאומית במדיה רשם 30 הופעות ליגה בהן כבש שני שערים. לקראת עונת 2012/2013 חתם בהכח עמידר רמת גן, במדיה ערך 25 הופעות בליגה הלאומית. בעונת 2013/2014 שיחק שוב בהפועל אשקלון ובמדיה כבש בעונה זו שני שערים ב-30 הופעות בליגה הלאומית. בעונת 2014/2015 שיחק בבית"ר תל אביב רמלה תחת הדרכתו של המאמן סלובודאן דראפיץ', אשר הסיט את מגבו במהלך העונה לעמדת החלוץ, והוא סיים את העונה עם תשעה שערים ב-37 הופעות בליגה הלאומית.
ב-14 ביוני 2015 הצטרף מגבו למאמנו לשעבר דראפיץ' כשחתם בבית"ר ירושלים לעונה אחת. ב-2 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בתיקו 0–0 נגד אורדבסי שימקנט הקזחית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. את הופעת הבכורה שלו בליגת העל עם הקבוצה ערך מגבו ב-30 באוגוסט 2015 בתיקו נגד מכבי נתניה, ובסך הכל שותף ב-11 משחקי ליגה בעונת 2015/2016. ב-20 במאי 2016 האריך מגבו את חוזהו בבית"ר ירושלים בשלוש שנים נוספות. בתחילת עונת 2016/2017 שותף בשלושה משחקי ליגה בלבד, וב-19 בינואר 2017 חתם לעונה וחצי במכבי פתח תקווה. בהופעת הבכורה שלו במועדון יומיים לאחר מכן נכנס מגבו כמחליף בדקה ה-88 במשחק מול הפועל באר שבע, ובתוספת הזמן השווה את התוצאה ל-1–1. עד תום העונה ערך 13 הופעות ליגה במדי מכבי פתח תקווה, ובעונת 2017/2018 ערך 20 הופעות.ב-29 במאי 2018 חתם מגבו לשנתיים בעירוני קריית שמונה. ב16 בספטמבר 2019 שוחרר מקריית שמונה וחזר לקדנציה שניה בבית"ר ירושלים וחתם  לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
קלין פופסקו-טריצ'אנו

הייו הפרטיים

נישא 5 פעמים ומנישואיו האחרונים נולדו לו שני בנים - קלין מנישואיו השניים ומיכאי מנישואיו הרביעים
ג'ון בטלר ייטס

קריירה, ראשית חייו וחינוך

ייטס נולד בלורנסטאון, עיירה הסמוכה לדרך טאליליש ולעיירה בנברידג', אשר במחוז דאון. הוריו היו הכומר ויליאם בטלר ייטס (1806 - 1862) ואשתו ג'יין גרייס קורבט; ג'ון בטלר היה הבכור במשפחה של תשעה ילדים. כבוגר טריניטי קולג' (דבלין) וכחבר ה-University Philosophical Society, ג'ון בטלר ייטס החל את הקריירה שלו כעורך דין, תוך כדי שהוא עובד לתקופה קצרה עם אייזאק באט, משפטן ופוליטיקאי אירי. ב-1867, הוא גמר אומר להפסיק את עבודתו כעורך דין והחל ללמוד אמנות בבית הספר הית'רלי לאמנויות היפות. ישנו תיעוד דל של מכירותיו, כך שאין בנמצא קטלוג מסודר של יצירותיו באוספים פרטיים. ישנה אפשרות שכמה מיצירותיו המוקדמות נהרסו ועלו באש בזמן מלחמת העולם השנייה. אולם, מה שידוע בבירור הוא, שלג'ון בטלר ייטס לא הייתה בעיה לקבל הזמנות לעבודות, מפני שציורי הסקיצות וציורי השמן שלו נמצאים בבתים פרטיים באירלנד, אנגליה וארצות הברית. ציורי הדיוקן המאוחרים שלו מצביעים על רגישות רבה ליושב מולו. לעומת זאת, התנהלותו העסקית הייתה כושלת והוא אף פעם לא היה בטוח מבחינה פיננסית. הוא החליף כתובות מגורים באופן תדיר, תוך שהוא מעביר את מקום מגוריו כמה פעמים, בין אנגליה לאירלנד.
ב-1907, בגיל 68, ביחד עם בתו, לילי ייטס, הוא הפליג לניו יורק, על סיפון האוניה קמפאניה ומאז הוא לא שב יותר לאירלנד. באוקטובר 1909, הוא עבר לגור בצימר, אשר נוהל בידי האחיות למשפחת פטיפה, אשר מספרו היה 317, ברחוב מספר עשרים ושמונה מערב. בית זה ישמש כמקום מגוריו האחרון, עד למותו באותו מקום, ב-3 בפברואר 1922. בניו יורק, הוא קיים יחסי חברות עם חברי אגודת הציירים שהשתייכו לאסכולת אש קאן. אדמונד קווין, הכין לאחר מותו של ג'ון, מסיכת פנים שלו, אשר מהווה כיום חלק מהאוסף השייך ל-Yeats Society, סלייגו. ג'ון בטלר ייטס טמון בבית הקברות הכפרי של צ'סטרטאון, עיירה השוכנת ברכס הרי האדירונדק שבמדינת ניו יורק, סמוך לקבר ידידתו, ג'ין רוברט פוסטר.

משפחה

ייטס נישא לסוזאן פולקספן (13 ביולי 1841 - 3 בינואר 1900), ב-10 בספטמבר 1863, בכנסיית סנט ג'ון, סלייגו. ידוע שסוזאן ייטס, נכנסה למצב של דכדוך ודיכאון, לאחר שבעלה החליט לזנוח את הקריירה שלו כעורך דין ולפנות לקריירה של צייר. סוזאן תוארה על ידי בעלה ועל ידי הסובבים אותה כ"דמות צללים", אשר הלכה ונהייתה "לשקטה מאוד, מעוררת רחמים ומטורפת". לג'ון וסוזאן היו שישה ילדים משותפים, מהם שניים נפטרו בינקותם. שמותיהם של ששת הילדים הללו היו: ויליאם בטלר ייטס, סוזאן מרי, אליזבת' קורבט "לולי" ייטס, רוברט קורבט ייטס (נפטר בילדותו), ג'ק בטלר ייטס וג'יין גרייס ייטס (נפטרה אף היא במהלך ילדותה).
ארתור גינס

ארתור גִינֶס (Arthur Guinness;‏ 1725 - 8 בינואר 1803 ) היה מבשל בירה אירי ומייסדה של מִבשלת בירה גינס. יזם, איש חזון ופילנתרופ.
גינס הניח את היסודות של מבשלת הגינס. בגיל 27, בשנת 1752, סנדקו של ארתור גינס, ארתור פרייס - הארכיבישוף של קאשל, בכנסיית אירלנד - הוריש לו 100£ בצוואתו. גינס השקיע את הכסף ובשנת 1755 הייתה בבעלותו מבשלה בלייקסליפ, במרחק 17 ק"מ מדבלין. ב-1759, גינס הגיע לעיר והקים עסק משלו. הוא חתם על חוזה בן 9,000 שנה על שטח של 4 אקרים (16,000 מטרים רבועים) ב- St. James's Gate עם מארק ריינספורד, עבור דמי שכירות שנתיים של 45£.

רקע

תאריך לידתו של ארתור גינס הוא מקור לספקולציות שונות. על קברו, הנמצא במחוז קילדייר (Kildare), נכתב כי הוא נפטר ב-23 בינואר 1803, בגיל 78, מה שמציין שהוא נולד בשנת 1724 או בתחילת שנת 1725. דבר זה, סותר את התאריך - ה-28 בספטמבר 1725 שנבחר על ידי חברת גינס ב-1991, כנראה כדי לשים סוף לספקולציות המתעוררות סביב תאריך לידתו.

משפחה

בשנת 1761, ארתור נשא לאישה את אוליביה וייטמור בכנסיית מארי הקדושה בדבלין והיא ילדה לו 21 ילדים, שרק 10 מהם הגיעו לבגרות. שלושה מבניו היו גם כן מבשלי בירה, וצאצאיו האחרים כללו מיסיונרים, פוליטיקאים וסופרים.
ארתור גינס נקבר בינואר 1803 בבית הקברות Oughter Ard במחוז קילדייר, בחלקה של משפחת אמו.
מקס בגינסקי

מקס בגינסקי (Max Baginski;‏ 1864 - 24 בנובמבר 1943) היה אנרכיסט גרמני-אמריקאי.
בגינסקי נולד בשנת 1864 בעיירה ברטנשטיין הסמוכה לקניגסברג, אז חלק מפרוסיה המזרחית וכיום בצפון פולין. אביו היה סנדלר ופעיל במהפכות אביב העמים. פעילות זו גרמה לתושבי הכפר השמרנים להתרחק ממנו. בצעירותו בגינסקי שימש כשוליה של אביו, ותחת השפעתו קרא ספרים וכתבי-עת רדיקלים רבים, ביניהם את כתב העת של האנרכיסט יוהאן מוסט. 
בשנת 1882, בגינסקי עבר לגור בברלין. בשנת 1891 נידון לשנתיים וחצי מאסר בגין "הפרת חוקי העיתונות" וב-1893 היגר לארצות הברית. החל משנת 1894 ועד שנת 1901, שימש כעורך של העיתון, "The Chicago Worker". בשנים 1906-1907 הוא עזר בהוצאה לאור של המגזין, "חירות" וכתב מאמרי מערכת לכתב העת, "אמא אדמה" של אמה גולדמן.
בגינסקי נפטר בניו יורק ב-24 בנובמבר 1943.
עונות מתחלפות

כותרת

בסוף הספר יש אחרית דבר שכתב קינג ב-4 בינואר 1982. באחרית הדבר הוא מסביר למה הוא לא הגיש לפרסום בעבר את נובלות - כל אחת מהן נכתבה בזמן אחר. מוקדם בקריירה שלו, הסוכנים ועורכים שלו הביעו חשש כי הוא יהיה "מסומן" כמישהו שכותב רק אימה. עם זאת, ספרי אימה שלו הפכו להיות פופולרים למדי, וגרמו לו להרבה ביקוש כסופר. לעומת זאת, את הנובלות, אשר לא עסקו בכוחות על טבעיים, היה קשה מאוד לפרסם מכוון שלא היה שוק גדול לסיפורים בדיונים "רגילים" בפורמט של 25,000 ל-35,000 מילים. לכן, קינג והעורך שלו הגו את הרעיון של פרסום הנובלות ביחד, כ"משהו שונה", ומכאן שמו של הספר באנגלית "עונות שונות".
אסאם

היסטוריה


באסאם ובאזורים הסמוכים ישנן עדויות ארכאולוגיות מתקופת האבן. אסאם צוינה במאה ה-4 כגבול המערבי של ממלכת גופטה. במהלך המאה ה-18 התרחשו מתיחויות חברתיות רבות, שאף הובילו לאלימות שגבתה את חייהם של רבים. בסופו של דבר אסאן  וכל האזור נכבשו על ידי בורמזים. הפלישה הבורמזית הידרדרה למלחמה מול הממלכה המאוחדת בשנת 1824. המלחמה הסתיימה בשנת 1826, עם סיפוח בריטי הדרגתי של האזור.
בשנת 1834 התגלתה באזור הקמליה הסינית, גילוי שהוביל להשקעות זרות רבות. בשנת 1873 החל לפעול באזור שירות הדואר.
בשנת 1874 הפרד שטחה של המדינה מבנגל. בראשית המאה ה-20 החלה לפעול באסאם תנועות לאומיות כנגד הקולוניאליזם הבריטי. בשנותיה הראשונות של הודו כמדינה עצמאית, חלו שינויים בגבולותיה של אסאם- בשנת 1963 הוקמה על שטח אסאם המדינה ה-16 בהודו, אשר נקראה נאגאלנד. למרות השינויים בגבולות, עדיין התקיימו במדינה מתחים חברתיים רבים, בין קבוצות שדרשו אוטונומיה. בשנות ה-90 ממשלת הודו אף פרסה כוחות צבא כנגד מיליציות בדלניות.

פוליטיקה וממשל

הרשות המחוקקת של אסאם מורכבת מ-126 נציגים. המדינה מחולקת לחמש חטיבות אזוריות ו-33 מחוזות.

טופוגרפיה, גאוגרפיה ואקלים

המדינה מוקפת במרגלות ההימאליה שבמדינות בהוטן וארונצ'ל פרדש בצפון, רכס פאת'קאי במזרח, גבעות קאצ'אר בדרום וגבעות מגהאליה במערב. רוב שטחה של המדינה נכלל בעמק של נהר ברהמפוטרה, הזורם בתחומיה לאורך של 800 ק"מ. כתוצאה מכך המדינה משופעת באדמות סחף - קרקע אידיאלית לגידול אורז. באזור שכיחות גבוהה לרעידות אדמה, וזאת בשל קו שבר גאולוגי צעיר שעליו ממוקמת המדינה. השיפוע הדל של זרימת הברהמפוטרה, הסחף המגיע ממרומי ההימאליה ורעידות האדמה העזות גורמים לנהר לשנות את התוואי שלו ובכך לשנות את המדינה ואת פיזור אוכלוסייתה. ייתכן שזו מולדתו של צמח התה המקומי. לתה יש ערך כלכלי חשוב במדינה והוא היה נפוץ בה כשיח-בר. באסאם נטעו מטעי התה הראשונים בעולם והיא מספקת היום כ-60% מהתה המיוצר בהודו. אסאם היא גם מוצא כמה מסוגי המשי המיוחדים בעולם כמו משי מוגה, הנחשב לייחודי ביותר, וליקר ביותר, והגדל רק באסאם.

כלכלה

במדינה זו מפיקים כשני שלישים מכמויות התה בהודו, ומפיקים בה נפט.

דמוגרפיה


נכון למפקד האוכלוסין משנת 2011, גרו במדינה כ-31,169,272 תושבים. שיעור האוריינות במדינה עמד על כ-73.18%. שיעור האוריינות בקרב הגברים היה 78.81% ואילו אצל נשים עמד על כ-67.27%. 12.9% מהאוכלוסייה הייתה עירונית.

תרבות

התה האסאמי נחשב לאחד המשובחים ביותר בעולם.