google/wiki40b huggingface dataset:
ארמניה במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של ארמניה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 14 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בארבעה מדליות. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענפים הרמת משקולות עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל מעל 85 ק"ג נערים ומדליית ארד בקטגוריית משקל עד 56 ק"ג נערים, ג'ודו עם זכייה במדליית ארד בקטגוריית משקל עד 66 ק"ג נערים והיאבקות עם זכייה במדליית ארד בקטגוריית משקל עד 46 ק"ג נערים בסגנון היאבקות חופשית ודירוג במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 85 ק"ג נערים בסגנון היאבקות יווני-רומי. בענף ההתעמלות המשלחת דורגה במקום השמיני בקרב רב נערים בהתעמלות מכשירים. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים איגרוף, אתלטיקה, קאנו/קיאק, קליעה, קפיצה למים, קשתות ושחייה.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 14 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפים. המשלחת זכתה בשבעה מדליות, מתוכן שתי מדליות זהב. המשלחת, שיפרה את הישגיה מאולימפיאדת הנוער סינגפור בענף הרמת משקולות עם זכייה בשתי מדליות זהב בקטגוריות משקל עד 77 ק"ג ומעל 85 ק"ג נערים ודירוג במקום השישי בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג נערות. המשלח הגיעה להישגים משמעותיים גם בענף ההיאבקות עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 58 ק"ג נערים בסגנון היאבקות יוונית-רומית ושתי מדליות ארד בקטגוריות משקל עד 54 ק"ג ועד 74 ק"ג נערים בסגנון היאבקות חופשית. ספורטאי המשלחת הגיעו גם להישגים טובים יותר מספורטאי המשלחת של אולימפיאדת הנוער סינגפור בענפים קליעה עם זכייה במדליית כסף בירי ברובה אוויר למרחק של 10 מטר לנערים ודירוג במקום העשירי בירי באקדח אוויר למרחק של 10 מטר לנערים, איגרוף עם זכייה במדליית ארד בקטגוריית משקל קל-כבד נערים ודירוג במקום הרביעי בקטגוריית משקל זבוב נערות, וקפיצה למים עם דירוג במקום השביעי בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר נערים. בענף ההתעמלות הוביל וגינק מטבוסיאן בשלב המוקדמות של התעמלות מכשירים אולם לאור בעיות גב מהם סבל הוא לא השלים את התרגילים במכשירים מקבילים ומתח. מאחר שישנה חובה לבצע את כל המכשירים בשלב המוקדמות, מטבוסיאן לא העפיל לשלב הגמר במכשירים קרקע וקפיצות, בהם סיים במקום השלישי במוקדמות ובטבעות, בהם סיים במקום הרביעי במוקדמות. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים ג'ודו ושחייה.

משחקי החורף

ארמניה השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מאולימפיאדת הנוער אינסברוק המשלחת מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים בענף הסקי למרחקים. בענף הביאתלון בתחרות הספרינט לנערות, הספורטאית לא הצליחה לסיים את המקצה. המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה שני ספורטאים שהתחרו בשני ענפים. המשלחת הגיעה להישגים בענפים סקי למרחקים עם העפלה לחצי הגמר. בענף החלקה אמנותית המשלחת סיימה במקום העשירי בטורניר הנערות.
יחסי החוץ של ברית המועצות

בעת הקמת ברית המועצות בשנת 1922, רוב הממשלות בעולם התייחסו לשלטון הסובייטי כמוקצה בשל תמיכתו בקומוניזם, ולכן רוב המדינות נמנעו ממתן הכרה דיפלומטית. פחות מרבע מאה לאחר מכן, לא רק שהיו לברית המועצות יחסים רשמיים עם רוב אומות העולם, אלא שהיא גם התקדמה למעמד של מעצמת-על.
עד 1945, ברית המועצות—חברה מייסדת של האו"ם—הפכה להיות אחת מחמש החברות הקבועות במועצת הביטחון, מעמד שנתן לה זכות וטו על החלטות מועצת הביטחון. במהלך המלחמה הקרה, ברית המועצות חתרה, במקביל לארצות הברית, לצבור השפעה גאופוליטית; תחרות זו באה לידי ביטוי במספר רב של הסכמים ואמנות העוסקות בבריתות צבאיות, הסכמי סחר ומלחמות באמצעות שליח.
ברית המועצות הייתה ביחסים קרובים עם המדינות הסוציאליסטיות שהוקמו בשטחים שנכבשו על ידה במלחמת העולם השנייה, שאפשרו ליצור ארגוני שיתוף פעולה צבאיים וכלכליים. יחד עם זאת, ב-1948 היחסים הדיפלומטיים עם יוגוסלביה הורעו על רקע חוסר אמון הדדי בין ראשי המדינות. התערערות דומה של יחסים אירעה עם אלבניה ב-1955 בשל שינויי המדיניות שנוצרו כחלק מתהליך הדה-סטליניזציה. 
לאורך המלחמה הקרה היו נקודות חיכוך שונות בין ברית המועצות לארצות הברית. בשנת 1962, המתיחות הגיעה לשיא של כל הזמנים במהלך משבר הטילים בקובה, בו טילים סובייטים הוצבו על אדמת קובה בטווח ירי אל ארצות הברית. בדיעבד, סיטואציה זו הייתה הנקודה שבה היה הסיכון הגבוה ביותר להדרדרות למלחמה גרעינית. לאחר פתרון המשבר, יחסי ארצות הברית-ברית המועצות  נרגעו בהדרגה עד שנות ה-70.
ב-1978, הפיכה באפגניסטן הביאה לשלטון ממשלה סוציאליסטית אשר בין מאבקי כוח פנימיים והתערבות זרה, ביקשה מברית המועצות השכנה לשלוח סיוע צבאי. התערבות ברית המועצות התפרשה כפלישה עוינת בעיני ארצות הברית ובעלות בריתה, אשר מימנו את מתנגדי המהפכנים, המוג'אהדין, וכך הובילו לחזרת פעולות האיבה, אשר החריפו מאוד בשנים הבאות. הפלישה לאפגניסטן הובילה להטלת חרם מצד מדינות המערב על אולימפיאדת מוסקבה.
כאשר מיכאיל גורבצ'וב הפך ב-1985 למנהיג ברית-המועצות, הוא שאף לבנות מחדש את ברית המועצות לפי המודל הסקנדינבי למדינה סוציאל-דמוקרטית מערבית, וכך ליצור כלכלת מגזר פרטי. הוא הוציא את הכוחות הסובייטיים מאפגניסטן, והחל במדיניות של אי התערבות בענייניהן הפנימיים של המדינות הגרורות של ברית המועצות באירופה (דוקטרינת סינטרה). צעדים אלו התקבלו באהדה על ידי ארצות הברית, דבר שהביא לסיום המלחמה הקרה ומאידך להתפרקות ברית המועצות ב-1991.
משרד החוץ הוביל את מדיניות החוץ הסובייטית. אנדריי גרומיקו שימש כשר החוץ הסובייטי במשך כמעט שלושים שנה (1957-1985).
מיס אוקראינה

מיס אוקראינה (באוקראינית: Міс Україна) היא תחרות יופי באוקראינה.

אודות התחרות

התחרות נערכה לראשונה ב-1988.
בתחרות מדי שנה משתתפות 26 מתמודדות מרחבי אוקראינה ומכל האזורים במדינה וביניהם מיס קייב ומיס אודסה.
הזוכה תייצג את אוקראינה בתחרות מיס עולם, עד 2005 הזוכה במקום השני הייתה מייצגת את המדינה במיס תבל, ב-2006 עבר הזיכיון לפורמט אחר של תחרות "מיס אוקראינה תבל" בניהולה של אולכסנדרה ניקולאיינקו.
בנוסף התחרות גם שולחת נציגות לתחרות מיס אינטרנשיונל.
מ-2005 התחרות משודרת בערוץ הטלוויזיה אינטר ערוץ טלוויזיה.
בין הפרסים הניתנים לזוכה הם פרס כספי ומגוון מוצרי טיפוח היופי.
ב-2012 נערכה התחרות בבית האופרה הלאומי של אוקראינה.
הנמל הגדול

גאוגרפיה

הנמל הגדול הוא מפרץ הנשלח מהים התיכון לכיוון דרום-מערב, ואורכו כ-3.25 קילומטרים. קו החוף הצפון-מערבי שלו, שלאורכו שוכנות הערים ולטה ופלוריאנה, ישר, אך חופו הדרום-מזרחי מפורץ, ובו ארבעה מפרצים קטנים שביניהם חצאי איים: ערוץ רינלה (Rinella Creek) החוצץ בין כף ריקסולי (Ricasoli Point) לחצי האי עליו שוכנת העיר קלקארה (A), ערוץ קלקארה (Kallkara Kreek) המפריד בין קלקארה לחצי האי עליו ממוקמת העיר בירגו (B), "ערוץ המספנה" (Dockyard Creek) שבין הערים בירגו וסנגלאה ובו מעגן ליאכטות (C), ו"הערוץ הצרפתי" (French Creek) מדרום לסנגלאה (D). בקצהו הדרום-מערבי של הנמל הגדול, שוכן מפרץ קטן נוסף המכונה "הנמל החדש" (Newport) או "ערוץ מרסה" (Marsa Creek‏ - E). על חופיו של הנמל הגדול שוכנים אזורי מגורים צפופים, וחלק ניכר מאוכלוסיית המדינה מתגורר בטווח של שלושה קילומטרים מחופיו. מתקני הנמל מרוכזים לאורך חופו הדרומי, דרומית לסנגלאה ולפלוריאנה.

היסטוריה

נתוניו של הנמל הגדול הביאו לכך ששימש כמעגן כבר בזמנם של הפיניקים, והחל בהגעת ההוספיטלרים אל מלטה בשנת 1530, הם הקימו את מבצריהם ואת עריהם החשובות לחופיו. בעת המצור הגדול ששמו העות'מאנים על האי בשנת 1565 אירעו רוב הקרבות סביב הנמל הגדול, שכן עיקר הגנתם של ההוספיטלרים התבססה על שלושה מבצרים השוכנים לחופיו: מבצר סנט אלמו בוולטה (1), מבצר סנט אנג'לו בבירגו (2) ומבצר סנט מייקל בסנגלאה (3). המבצר הרביעי שלחופי הנמל הגדול, מבצר ריקסולי (4) הסמוך למוצאו אל הים, הוקם במאה ה-17.
לאחר ששלטונם של ההוספיטלרים באי הסתיים, שימש הנמל הגדול כבסיסם העיקרי של הבריטים במלטה, וספג הפצצות כבדות בתקופת המצור על מלטה במלחמת העולם השנייה. מאז עצמאות מלטה ירדה חשיבותו הצבאית של הנמל, וכיום הוא משמש כנמל מסחרי משני לנמל החופשי של מלטה וכנמל נוסעים.
מסוף רדינג

מסוף רדינג הוא מסוף תחבורה ציבורית, השוכן בשדרות רוקח בצפון תל אביב, והקרוי על שם תחנת הכוח רדינג הנמצאת בסמוך לו. המסוף גובל בבית הלוויות של תל אביב ממזרח, בשדרות רוקח מדרום, בנחל הירקון ממערב ובחוות הדלק של תחנת הכוח רדינג מצפון. 
מסוף רדינג הוקם כחלק מתפיסה שאומצה בשנות ה-70 ובשנות ה-80, ואשר מטרתה הייתה לרכז את תחנות המוצא של קווי האוטובוסים בתל אביב במסופים מרכזיים. מסופים אלה הוקמו בשיטת חנה וסע, והם פינו את רחובות העיר מאוטובוסים חונים. חניונים דומים הוקמו, בין היתר, במסוף כרמלית, במסוף 2000 ובמסוף אוניברסיטת תל אביב. אל מסוף רדינג הועברו תחנות המוצא של מספר קווי אוטובוס, בעיקר מכיכר פלומר שבמגרשי התערוכה הישנים, בצידו הדרומי של הירקון. 
כיום פועלים במסוף אוטובוסים של חברות דן, אגד, קווים, מטרופולין ונתיב אקספרס,אפיקים וכן תחנת המוצא של מוניות השירות בקו 4. מהמסוף יוצאים קווי אוטובוס לרחבי תל אביב, לחולון, בת ים, ראשון לציון ואל בקעת אונו, וכן אל השרון והשומרון. התנועה במסוף רבה, ומדי יום מגיעים אליו ויוצאים ממנו מאות אוטובוסים. סמוך למסוף שוכנים שלושה מגרשי חניה שבהם 1,500 מקומות חניה סך הכל. במטרה לעודד את השימוש במסוף, בוטלה האגרה במגרשי החניה באמצע שנת 2008‏.
החל מקיץ 2009, משמש המסוף תחנת מוצא לרוב קווי הלילה המופעלים בגוש-דן ולקווי הלילה הבין העירוניים.
פאודור לינן

ביוגרפיה

פאודור לינן נולד ב-6 באפריל 1911 בעיר מינכן. בשנת 1930 החל ללמוד במחלקה ללימודי כימיה באוניברסיטת מינכן, וסיים את לימודיו בשנת 1937 תחת הכימאי היינריך אוטו וילנד. בשנת 1947, לאחר שהרצה שנים אחדות, הפך לינן לפרופסור מן המניין באוניברסיטת מינכן. החל משנת 1954 החל לכהן כמנהל מכון לכימיה אשר מוזג בשנת 1972 לביוכימיה, בעיירה מרטינסריד בפרברי מינכן.
בשנת 1964 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם הכימאי קונרד אמיל בלוך בגין תגליותיהם על מנגנון ויסות הכולסטרול וחילוף חומרים של חומצות שומן.
ניקולאי באסוב

ביוגרפיה

באסוב נולד ב-14 בדצמבר 1922 ברפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה בעיר אוסמן שבמחוז ליפצק. הוא סיים את לימודיו בבית ספר בשנת 1941 בוורונז'. באסוב נקרא מאוחר יותר לשירות צבאי באקדמיה הרפואית הצבאית בסמרה (אז נקראה העיר קויבישב). ב-1943 הוא עזב את האקדמיה ושירת בצבא האדום ולחם בחזית האוקראינית הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה.
באסוב הצטרף אל האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני בשנת 1950. אחר כך הוא החזיק בתואר פרופסור ועבד במכון לבדב לפיזיקה שם החל במחקרים שונים בתחום הפיזיקה. הוא נבחר להיות חבר באקדמיה הרוסית למדעים בשנת 1962. הוא היה נשיא כבוד וחבר באקדמיה הלאומית במדעים במינכן. הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1964 יחד עם צ'ארלס טאונס ואלכסנדר פרוכורוב כאשר הוביל יחד איתם להתקדמותו המשמעותית של הלייזר.
תרומתו של באסוב להתפתחותו של המייזר-לייזר הובילה ליוזמות הגנה מפני טילים חדשות שביקשו להעסיק את באסוב.

פוליטיקה

באסוב החל להיות מעורב בפוליטיקה הסובייטית בשנת 1951. בשנת 1974 היה חבר באחד מהתאים שהרכיבו את הסובייט העליון. בעקבות נאומו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בנושא יוזמת ההגנה האסטרטגית בשנת 1983, באסוב חתם על מכתב יחד עם מדענים סובייטיים אחרים המגנים את היוזמה.
באסוב נפטר ב-1 ביולי 2001 במוסקבה.
חלון מונופורי

חלון מונופורי (איטלקית Monofora) הוא חלון שלו מפתח בודד ומעליו קשת מעוגלת או מחודדת. ציון היותו של חלון בעל מפתח בודד (מונופורי) מקובל רק בסמוך וכדי להשוותו לחלון עם מספר מפתחים, כמו חלון ביפורי, חלון טריפורי וכן הלאה, ואך בהקשרם של סיגנונות בנייה בהם רווח השימוש בחלונות אלה, כמו באדריכלות הגותית או הרומנסקית, ובמידה פחותה מכך באדריכלות הרנסאנס.
האיש שידע לעופף

האיש שידע לעופף, סיפורים והומורסקות הוא ספר הכולל מבחר סיפורים הומוריסטיים קצרים מאת הסופר הצ'כי הנודע קארל צ'אפק, שזכה לפרסום רב בין שתי מלחמות העולם. הסיפורים קובצו יחד על ידי המתרגם דב קוסטלר. הספר ראה אור לראשונה בעברית בשנת 1977 בהוצאת דביר, ושמו ניתן לו מהסיפור "האיש שידע לעופף" המופיע בקובץ אגדות וסיפורי משנה בספר.
יחסי דרום אפריקה–זימבבואה

היסטוריה

בין המדינות היה מתח גבוה מאז 1965, כאשר דרום אפריקה תמכה במדינת רודזיה והתנגדה לעצמאותה של זימבבואה. דרום אפריקה אף סייעה למשטר רודזיה בראשותו של ראש הממשלה איאן סמית במשך כמעט 14 שנים. 
היחסים בין שתי המדינות החלו להשתפר מ-1990, לאחר ששחררה את מנדלה מהכלא ודרום אפריקה עברה לרפורמה חוקתית. באותה תקופה, התקיימו מספר מפגשים בין השרים בנושאי הסחר וההובלה. נשיא דרום אפריקה, דה קלרק, נשיא זימבבואה,מוגאבה ונשיא בוצואנה, קואט מאסירה, נפגשו על מנת למצוא פתרון למרד הצבאי בלסוטו. היחסים בין שתי המדינות אף השתפרו משמעותית לאחר סיום האפרטהייד. בדצמבר 1993, נפגשו לראשונה שרי החוץ של שתי המדינות, במהלך המפגש, השרים דנו בדרכים על מנת לשפר את היחסים בין שתי המדינות.
בנובמבר 1995, בטקס שבו נכחו הנשיאים מנדלה ומוגאבה, נפתח גשר חדש המקשר בין המדינות מעבר לנהר לימפופו.

יחסים כלכליים

בשנת 2016, סך היקף הסחר של שתי המדינות הגיע ל-2 מיליארד דולר בעוד שכמעט 2 מיליארד דולר הם ייצוא דרום אפריקאי . הייצוא העיקרי של דרום אפריקה הוא שמנים, מוצרי זיקוק, ברזל ופלדה, פלסטיק, כורים גרעיניים, דודים ועוד. הייצוא העיקרי של זימבבואה הוא מוצרי מזון.
ראדה כרמי

ביוגרפיה

לפי עדותה מן הביוגרפיה שפרסמה בשנת 2002, "בחיפוש אחר פאטימה: סיפור פלסטיני", נולדה כרמי בירושלים המנדטורית בשכונת קטמון בין שכנים מוסלמים ונוצרים, בהם נמנה גם ידיד המשפחה, ח'ליל א-סכאכיני. לאחר מלחמת העצמאות בה משפחתה נסה מביתה היא התיישבה בבריטניה, בשכונת גולדרס גרין בלונדון, בשכנות ליהודים ממוצא גרמני, מניצולי השואה. בלונדון מצא אבי המשפחה, חאסן סעיד כרמי, עבודה ברשת הבי-בי-סי בערבית.
בשנת 1964 סיימה בהצלחה את לימודי הרפואה באוניברסיטת בריסטול ולאחר מכן עבדה כרופאה אשר עיקר עיסוקה במתן מזור וסיוע סוציאלי לקבוצות בני מיעוטים בחברה הבריטית, מהגרים ומחפשי מקלט מדיני - רובם ממוצא מוסלמי. פעילה פוליטית מאז שנת 1972 לטובת העם הפלסטיני ולצד כך השלימה עבודת דוקטורט בהיסטוריה של הרפואה הערבית מאוניברסיטת לונדון. בשנת 1998 חזרה לביקור בבית הוריה בשכונת קטמון בירושלים לראשונה מאז 1948.
כרמי ידועה בהתבטאויותיה החריפות נגד מדינת ישראל וגורסת כי הרעיון הציוני שווה ערך לגרועים בפשעי המאה ה-20 ומביעה התנגדות מוחלטת וחסרת פשרות אליו, הן בארץ ישראל והן במדינות אחרות (תוך שלילת הזכות להגדרה ושלטון עצמיים מן העם היהודי).
מאז שנת 1990 פעילה לטובת "פתרון מדינה אחת" לסכסוך הישראלי-פלסטיני, כאשר לדבריה, למדינה זאת יוכלו לחזור 5 מיליון פליטים פלסטינים, אבל לא יהיה צורך בפינוי ההתנחלויות.
יעקב דינזון

יעקב דִינֵזוֹן (ביידיש: יענקֶב דינעזאהן; בכתב רוסי: Яков Динезон;‏ 1858?‏, נובי-זאגור, מחוז קובנה, האימפריה הרוסית (כיום בשטח ליטא) – 1919 ורשה, פולין) היה סופר יידיש, מורה, איש חינוך ופובליציסט.
יעקב דינזון מוכר בתולדות ספרות היידיש כעוזרו הקרוב של י"ל פרץ, יוצק מים על ידיו, וכמייסד של רשת חינוך יהודית אשר התבססה על בתי ספר חילוניים שפעלו בשיטת חינוך משלו, ונקראו על שמו: "דינזון שוּלֶן" (יידיש: "בתי הספר של דינזון").

קורות חיים

דינזון זכה לחינוך מסורתי, בחדר ובישיבה. בגיל 12 נתייתם מאביו; דודו אימץ אותו, והוא עבר לביתו שבעיר מוהילב שברוסיה הלבנה. עוד בהיותו תלמיד ישיבה נתפס להשכלה, ויצא לחילוניות.
בנעוריו שימש כמורה פרטי בבתיהם של יהודים אמידים, והיה גם סוכן-נוסע לממכר ספרים. בשנת 1884 השתקע בוורשה שבפולין, ועשה בה את כל חייו. בוורשה פגש בחוגי סופרים את י"ל פרץ, ומאז לא נפרד ממנו. פרץ לא רק שהשפיע מאוד על דרכו הספרותית של דינזון, אלא הפך למורה-חבר לכל חייו.
יעקב דינזון היה מחנך ומורה מסור ומחדש. הוא פרסם מאמרים רבים בעיתוני התקופה בשאלות חינוך. לבד מרשת בתי הספר הקרויה על שמו, הוא הקים מערכת חינוך מיוחדת לילדים יהודים פליטים וחסרי בית בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
ראשית כתיבתו הייתה דווקא בעברית, אבל הוא החליט להתמסר לכתיבה ביידיש. הוא היה ממחדשי סוגת הרומנים המתקתקים, הסנטימנטליים, ותיאר את החיים היהודיים בפולין וליטא ברגשנות עודפת, לצד סיפורים ריאליסטיים ביקורתיים מאוד. רומן פרי עטו בשם "הנאהבים והנעימים" (1887) התחבב מאוד על קהל קוראי היידיש, והופץ בלמעלה מרבע מיליון עותקים. הוא פרסם כחמישים כרכים של סיפורת, סיפורי ילדים, רומנים ומאמרים. לעברית תורגמו שלושה מספריו.
ארבעת המופלאים (סרט)

עלילת הסרט

דוקטור ריד ריצ'רדס, פיזיקאי גאון אך ביישן, משוכנע שהאבולוציה מופעלת על ידי עננים בעלי אנרגיה קוסמית בחלל, ומחשב שאחד מהעננים האלה יעבור ליד כדור הארץ. יחד עם חברו טייס החלל בן גרים, ריד משכנע את מי שהיה חברו לכיתה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ד"ר ויקטור וון דום, מנכ"ל תעשיות וון דום, לאפשר לו גישה לתחנת החלל הפרטית שלו.
ויקטור מסכים, במטרה להשתלט על הניסוי ולהרוויח מכך. לפני שהצוות ממריא לחלל, ויקטור מצרף לצוות את המדענית וחברתו לשעבר של ריד, סוזן סטורם, ואת אחיה הפזיז ג'וני סטורם, טייס חלל, שעבד פעם יחד עם בן בנאס"א. החמישייה טסה לחלל כדי לחקור את העננים בעלי האנרגיה הקוסמית, אך ריד טעה בחישוב והעננים מתקדמים אל עבר ספינתם של הצוות.
ויקטור מסרב לבקשתו של ריד לבטל את המשימה, בידיעה שהוא חייב להפיק תוצאות כדי להצדיק את ההוצאה הכספית עליה שילם בשביל המחקר, לא משנה מה תהיה התוצאה. בידיעה שבן נמצא מחוץ לספינה כדי לסדר את הציוד, ריד, סוזן וג'וני יוצאים מהאזור המוגן של הספינה כדי להצילו, וויקטור סוגר את הדלת של הספינה מאחוריהם. בשעה שוויקטור נמצא לכאורה מוגן, האחרים נחשפים לענן.
לאחר החוויה שחוו בחלל, הצוות עושה את דרכם הביתה בבטחה, אך כעבור זמן הם מתחילים לגלות שיש להם כוחות על: ריד יכול לעקם ולמתוח את גופו, סוזן יכולה להפוך לבלתי נראית וליצור שדות כוח, ג'וני יכול להקיף את כל גופו בלהבה ולעוף ובן משתנה ליצור דמוי סלע, מה שהופך אותו לחזק באופן על-אנושי.
בשעה שבן מהרהר בנוגע למצבו מעל גשר ברוקלין, הוא בטעות גורם לתאונת דרכים בזמן שניסה למנוע מאדם להתאבד. הארבעה משתמשים בכוחותיהם במטרה להציל את חייהם של האנשים ולמנוע ממשאית כבאים ומהצוות ליפול לתוך הנהר שמתחת לגשר. לאחר שהם מצילים את האנשים, כלי התקשורת מכנים אותם "ארבעת המופלאים". לאחר שזכו להכרה בפני הציבור ובעולם, החבורה יוצאת לעצור את ויקטור, שכעת מכנה את עצמו דוקטור דום לאחר שגם הוא השתנה בעקבות הקרינה בחלל, מלהרוס את העיר.
במהלך הסרט, בן גרים לא מקבל את מצבו ושינוי הצורה שלו, שבגללה נדחה על ידי אשתו. ריד בונה לו מכונה שתחזיר אותו למצבו המקורי. אחרי שדוקטור דום לוכד את ריד, בן משתמש במכונה כדי להשתנות בחזרה לצורתו הסלעית בעלת כוחות העל כדי להציל את ריד.
ג'וני עוטף את דום בכדור אש בטמפרטורת השמש ובאמצעות מים קרים במהירות גבוהה שמתיזים לעברו דום קופא בגלל כל המתכת בגופו.
הסרט נגמר כשריד מציע נישואים לסוזן במסיבה שערכו לכבודם וג'וני עף בשמים וכותב באש את הספרה 4.
בסצנת הסיום מספר אנשים שעבדו בתעשיות וון דום לוקחים את דום הקפוא לאחסון בלטבריה. מסך של אחד העובדים משתבש, מה שמרמז שלדום יש עוד את כוחותיו והוא ישוב בסרט הבא.

מוזיקה

את המוזיקה המקורית לסרט כתב והלחין ג'ון אוטמן, אשר ידוע בהלחנת פסקול של סרטי מארוול קודמים כגון סדרת סרטי אקס-מן, כשאלבום מוזיקלי נוסף אשר כלל בתוכו שירים של מגוון אמנים ושירי היפ-הופ, רוק ועוד.
מולה בן-חיים

מולה בן-חיים (30 ביולי 1916 – 7 באוקטובר 1993) היה צייר ישראלי ממוצא פולני.

ביוגרפיה

בן-חיים נולד בשם מולה (שמואל) קוֹשְצְ'יַאנְסקי (Kościanski) ב-1916 בעיר לידא שבפולין לחיים ופרומה לבית יוּדֶלֶביץ'.
הוא למד לימודים כלליים בבתי הספר העממי ובגימנסיה העברית "תרבות" בעיר הולדתו ולימודי מוזיקה (מנדולינה וכינור) אצל מורים פרטיים.
את צעדיו הראשונים בציור עשה כבר בילדותו אצל אמנים (האחד בשם סגל והשני בשם טאגר) שהעלו ציורי קיר על כותלי בית כנסת מקומי.
בשנת 1936, בגיל 20, התגייס גיוס חובה לצבא הפולני בחיל התותחנים. בפרוץ מלחמת העולם השנייה, בשרתו במדי הצבא הפולני, נפל בשבי הגרמני, ברח מהשבי ומצא מקלט בעיר וילנה, שהייתה תחת שלטון ליטאי ואחר כך תחת שלטון סובייטי.
בשנים 1939–1941 למד בן חיים ציור באקדמיה הממלכתית (ע"ש אנה הקדושה) בווילנה והיה פעיל כתפאורן בתיאטראות הפולניים בעיר.
עם פלישת הצבא הנאצי לברית המועצות ביוני 1941, נמלט בן חיים לאסיה התיכונה.
בראשית 1945, עם תבוסת הצבא הגרמני וראשית שחרור פולין, חזר מולה לפולין ואחר כך לווילנה, שם התארגן עם חבריו מ"השומר הצעיר" לבריחה לעבר בוקרשט בירת רומניה, משם הגיעו ידיעות על שליחים מארץ ישראל המארגנים עלייה ארצה.
במשך השנים 1945–1947 היה מהפעילים המרכזיים בארגון "הבריחה" ועלייה ב' לארץ ישראל.
ב-1947 עלה ארצה עם רעייתו המשוררת רבקה בסמן בן-חיים, הצטרף לקיבוץ המעפיל בעמק חפר, והשתתף במלחמת השחרור ביחידה להסוואה. לאחר המלחמה חזר במלוא המרץ והתמסר לציור.
בשנים 1952–1954 השתלם בציור במכון אבני בהדרכתם של מרסל ינקו ומשה מוקדי.
בשנים 1954–1955 למד בפריז באקדמיית גראנד שומייר (Académie de la Grande Chaumière) ובייחוד בתורת הפסיפס (מוזאיקה) אצל ג'ינו סווריני.
בשנים 1962–1965 שימש נספח לענייני תרבות בשגרירות ישראל במוסקבה.
בן חיים היה מזכיר איגוד אמני הקיבוצים, חבר מרכז אגודת הציירים והפסלים בישראל ואחר כך יו"ר אגודה זו (1966–1968).
בשנת 1961 הוצגה תערוכת יחיד שלו בגלריה צ'מרינסקי שבתל אביב ותערוכת יחיד בגלריה "אקספלורר" בניו יורק.
בשנים 1962–1965 הוצגו ארבע תערוכות יחיד שלו בישראל.
בן חיים השתתף בתערוכות בישראל, פריז, (המוזיאון לאמנות מודרנית), ניו יורק (מלון וולדורף-אסטוריה), בוסטון (גלריה הרולד ארנסט) וכן בעיר ליל בצרפת, תערוכת העשור במוזיאון תל אביב, המשכן לאמנות עין חרוד, מוזיאון הרצליה ועוד.
בשנת 1968 קיבל בן חיים פרס רכישה של מוזיאון תל אביב.
בשנת 1968 ביצע ציור קיר בבניין המשלחת הכלכלית הישראלית בניו יורק, וקודם לכן בשנת 1966 יצר קיר של פסיפס בבית הארחה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ברמת אביב.
בין השנים 1972–1993 היה מאמני קריית האמנים צפת.
כתב מרסל ינקו על מולה בן-חיים:
בזמן האחרון דומה, שהאכספרסיוניזם של הצבע, מבולבל ושלוח רסן השתלט על המוחות, ותופעה זו - נשקפת ממנה הסכנה: שכן עלולה היא ליהפך לחמרנות אווילית שאחת דתה – שיעבוד לגולם חסר הצורה. לפיכך, מה מעודד להתקל בימינו בצייר כמולה בן- חיים אשר לא נכנע לשכרון ההיסוסים והסטיות. ייתכן, כי סיבת הדבר נעוצה בעובדת היותו בעבר חבר קיבוץ.
נדמה לי, כי הוא בחר בדרך יציבה והגיונית.
אופיינית לו השליטה בצורה ובצבע הטוב וכל זה אינו מעקם את חוט השדרה שלו.
חפשי מבנאליות ומשיעבוד הוא מבקיע לעצמו באומץ-לב, בכנות ובהצלחה דרך רצינית בציור.
עין שמר

היסטוריה

ניסיונות התיישבות במקום נעשו ב-1913 ומ-1921 ואילך. ב-1927 הוקם היישוב על אדמות קק"ל. מייסדי הקיבוץ היו קבוצת "עין גנים", חניכי השומר הצעיר בפולין. עין שמר הוא אחד מארבעת הקיבוצים שהקימו את תנועת הקיבוץ הארצי. 
במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט סבל הקיבוץ מהתקפות ירי ומהתנכלויות. ב-28 באפריל 1938 נרצחו שני חברים בהתקפה על הקיבוץ. באפריל 1953 הוצאו מהקיבוץ 21 חברים אשר הזדהו עם משה סנה ומק"י. 
שם היישוב יכול להתפרש מצד אחד כרמז לתנועת השומר הצעיר ומצד שני ניתן להתייחס לכך שהיישוב נקרא על שמו של שמר שממנו קנה עמרי המלך את שטח העיר שומרון.  
בקיבוץ קיים מוזיאון לתולדות ההתיישבות ובמסגרתו מצויה "החצר הישנה" - בה גרו מייסדי המקום.
בשנותיו הראשונות התבסס הקיבוץ כלכלית בעיקר על ענפים חקלאיים. בשנת 1959 פותח זן של תפוח בשם "ענה"  על ידי חבר הקיבוץ אבא שטיין.
כיום הקיבוץ מתבסס בין היתר ממתחם אלון עין שמר אשר נמצא בקרבת הקיבוץ והוא בבעלות שווה של הקיבוץ וחברת הדלק דור אלון.

רכבת האלונים

במוזיאון "החצר הישנה" בקיבוץ, קיים מסלול רכבת האלונים הנוסע בשדות הקיבוץ. הנסיעה בקרון הרכבת ליד אורוות הסוסים, רפת הפרות ועל גישרון מעל נחל קטן, היא מעין סיור מודרך ברכבת הטורקית, מסילת הרכבת החיג'אזית, כאשר דמויות ברוח התקופה מוצבות לצידי המסילה.   
הקשר של עין שמר לרכבת החיג'אזית אשר שימשה את הטורקים בימי מלחמת העולם הראשונה הוא במיקום יער האלונים בסביבה, ששרידים ממנו אפשר למצוא עד היום בשמורת אלון.

פעילויות ואתרים נוספים במוזיאון

בשנת 2017 נערך בקיבוץ פסטיבל קולנוע קיבוצי הראשון.
סרנדה בפרוטה

תקציר העלילה

העלילה מסופרת בשיטת פלשבק. ג'ולי אדמס (איירין דאן). היא עומדת לעזוב אתה ביתה ולהיפרד מבעלה רוג'ר אדמס (קרי גרנט). היא משמיעה מוזיקה מתקליטים שלה וכל שיר מחזיר אותה לזכרונות.
ג'ולי עבדה כמוכרת בחנות תקליטים כאשר רוג'ר, עיתונאי במקצועו התבונן בה ומיד התאהב. הוא נכנס לחנות באמתלה לקנות תקליטים ומתחיל לחזר אחריה.
הרומן ביניהם מתפתח במהירות. רוג'ר מקבל משרה מפתה כעיתונאי ביפן ולפני נסיעתו לשם הם מתחתנים. ג'ולי נכנסת להריון ומצטרפת לרוג'ר ביפן.
רוג'ר מקבל ירושה ומבקש לקחת את ג'ולי למסע בעולם אבל היה רוצה לחזור לארצות הברית. ברעידת אדמה קשה ביפן נפצעת ג'ולי ומאבדת את עוברה. בשובה לארצות הברית מבשרים לה הרופאים כי לא תוכל להביא עוד ילדים לעולם.
רוג'ר קונה עיתון מקומי ובעזרת ידידו, אפלג'ק (אדוארד בוקנן) מתחיל בהפצתו אך העיתון לא צובר תאוצה.
ג'ולי נמצאת בדיכאון ואפלג'ק משכנע את הזוג לאמץ ילד. הם פונים לבית היתומים ג'ולי אומרת למנהלת גב' אוליבר (באולה בונדי) כי היא מבקשת ילד בן שנתיים, מתולתל עם עיניים כחולות. גב' אוליבר מציעה להם תינוקת בת מספר שבועות והם לוקחים אותה מחוסר ברירה לשנת ניסיון.
העיתון נסגר מחוסר קוראים ורוג'ר מאבד את הכנסתו. כעבור שנה הוא נקרא לשופט האימוץ שמודיע לו שעליו להחזיר את התינוקת בגלל שאין לו הכנסה. לאחרנאום קורע לב כשהוא על סף בכי, מרחם עליו השופט ומאשר את האימוץ.
הילדה טרינה מביאה אושר להוריה כשהיא מופיעה בחגיגת כריסמס בבית הספר אולם לאחר מכן היא נתקפת במחלה ומתה.
ג'ולי שוב נכנסת לדיכאון והזוגיות מתפוררת. היא מחליטה לעזוב את הבית לאכזבתו של רוג'ר. בעת שהיא עומדת לעזוב, מצלצל הטלפון ומעברו השני נמצאת גב' אוליבר שמודיעה לג'ולי כי כעת יש בבית היתומים ילד שמתאים לדרישותיה, בן שנתיים עם תלתלים ועיניים כחולות.
החיוך חוזר לפניהם של ג'ולי ורוג'ר. הם נכנסים לחדר הילדים, מתחבקים וצופים בתקווה לעתיד החדש שנפתח לפניהם.
Give Peace a Chance

כתיבת והקלטת השיר

ג'ון לנון כתב את השיר לאחר שהחל מנישואיו ליוקו אונו במרץ 1969 בילו השניים במסיבות עיתונאים בלתי פוסקות במסגרת שביתות מיטה שערכו באמסטרדם, וינה ומונטריאול. לנון ביקש לחדד את המסר לפיו יוקו והוא אינם מטיפים לא לסוציאליזם ולא לקומוניזם ולא לשום "-איזם" אלא כל שהם דורשים הוא ש(מנהיגי העולם) יתנו סיכוי לפתרון סכסוכים בדרכי שלום, שייתנו צ'אנס לשלום.
החל מ-26 במאי שהו בני הזוג לנון בחדר מספר 1742 במלון "המלכה אליזבת" במונטריאול. ב-1 ביוני הקליטו את השיר. בהקלטה השתתפו חברים רבים של בני הזוג ואישים בעלי מעמד סמלי כ"נביא ה-LSD", טימותי לירי, המשורר אלן גינסברג, הרב אברהם פיינברג, שדרן הרדיו Murray the K, דיק גרגורי, זמרי מנזר הארי קרישנה ואחרים, חלקם מוזכרים בשמם במילות השיר. השיר הוקלט במקביל על ידי רשות השידור הקנדית CBC.
מילות השיר המקוריות כללו את המילה Masturbation (אוננות), אך ג'ון לנון לא רצה שהשיר ייפסל לשידור על ידי הצנזורה ולכן במילות השיר שהודפסו נכתב במקום זאת Mastication (לעיסה).

בישראל

סמוך ליציאתו הוקלט השיר על ידי סופרגרופ של מבצעים ישראליים ובהם אריק איינשטיין, שלום חנוך, אורי זוהר, יוסי בנאי, ישראל גוריון, אבי טולדנו, דן בן אמוץ, גבי ברלין, אילן ואילנית, הצ'רצ'ילים, שלישיית התאומים, רבקה מיכאלי, ציפי שביט, שלמה וישינסקי, הגשש החיוור, גילה אלמגור, יעל אביב וחנה אהרוני. השם שניתן להרכב החד-פעמי היה "מקהלת כולם".
ב-5 באוקטובר 1995 נשא יצחק רבין נאום בכנסת ובו אמר "ממשלת ישראל החליטה לתת צ'אנס לשלום". הוא הזכיר את מילות השיר גם בפתח נאומו האחרון בעצרת ב-4 בנובמבר.
בהופעת פול מקרטני בתל אביב שר פול מקרטני את השיר כמחווה לג'ון לנון.
פיב"א אירופה

דירוג נוכחי לנבחרות פיב"א אירופה

להלן דירוג הנבחרות בפיב"א אירופה לפי הדירוג העולמי של פיב"א: