google/wiki40b huggingface dataset:
אוטו גולדשמידט

ביוגרפיה

גולדשמידט נולד בהמבורג, גרמניה. הוריו היו הסוחר מוריץ דוד גולדשמידט ופעילת זכויות הנשים יוהנה גולדשמידט. היו לו שבעה אחים. הוריו העשירים והמשכילים השתייכו לקהילה היהודית הרפורמית הליברלית בגרמניה. אמו הייתה זמרת, פסנתרנית, כנרת ונבלנית, והיא התמקדה בחינוך המוזיקלי של ילדיה. 
גולדשמידט השתתף בקונסרבטוריון בלייפציג מ-1843 עד 1846, שם למד אצל הנס פון בילוב, פליקס מנדלסון ומוריץ האופטמן. בנוסף, לקח שיעורי פסנתר פרטיים עם קלרה שומאן.
ב-5 בפברואר 1852 נישא גולדשמידט לזמרת הסופרן העולמית ג'ני לינד בבוסטון, מסצ'וסטס. כדי לרצות את אשתו, הצטרף לכנסייה האפיסקופלית. היו להם שלושה ילדים. 
מ-1858 הם התגוררו בלונדון, שם הפך לפרופסור בשנת 1863, ולאחר מכן היה מנהל באקדמיה המלכותית למוזיקה. בשנת 1876 הוא ייסד את מקהלת באך, שאותה הוביל עד 1886. הוא ערך כמה פעמים את הפסטיבלים המפורסמים של הריין התחתון בדיסלדורף.
לאחר מות אשתו בשנת 1887, פרסם את הביוגרפיה שלה. גולדשמידט נפטר בלונדון בשנת 1907, בגיל 77.
ססר איירה

חייו ויצירתו

נולד וגדל בעיירה קורונל פרינגלס שבפרובינציית בואנוס איירס. ב-1967 עבר לעיר בואנוס איירס כדי ללמוד ספרות, ושם הכיר את אלחנדרה פיסארניק ואוסוולדו למבורגיני. עבד למחייתו כמתרגם מאנגלית וצרפתית. ספריו הראשונים, שהחלו להתפרסם בשנות השמונים, היו בפורמט המקובל של למעלה ממאתיים עמודים; אולם החל משנות התשעים הוא מפרסם כמעט כל שנה בין 2 ל-5 רומנים קצרים בני כמאה עמודים ואף פחות.
במהלך שנות התשעים הוכר בארגנטינה כסופר חשוב ומשפיע. בשנות האלפיים החל להיות מתורגם בתכיפות לשפות רבות ולזכות בהכרה בין לאומית. ב-2015 היה בין המועמדים הסופיים לפרס מאן בוקר הבינלאומי ושמו מוזכר תדיר כמועמד לזכייה בפרס נובל. לעומת זאת, בישראל התקבלותו פחות נלהבת.
אברהם אבא ורנר

הרב אברהם אבא ורנר (ה'תקצ"ז, 1837 - י"ג בטבת ה'תרע"ג, 23 בדצמבר 1912) היה רב ליטאי, הרב הראשי לפינלנד ורבה הראשון של קהילת מחזיקי הדת בלונדון.

ביוגרפיה

נולד לרב יעקב וורנר בטלז ובצעירותו למד אצל אביו הרב. בגיל 17 התחתן עם סימה גיטל, נכדתו של הרב יעקב ליפשיץ מקובנה. כיהן כרב בוואגר וכדיין בטלז. בין השנים תרמ"א-תרנ"א כיהן במשרת הרב הראשי של פינלנד, אז פרובינציה באימפריה הרוסית. ב-1891 נקרא לעמוד בראש קהילת מחזיקי הדת של יוצאי ליטא שהתארגנה באיסט אנד של לונדון, וכיהן כמנהיג הקהילה עד פטירתו בשנת 1912. מחליפו בתפקיד היה הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
הרב ורנר תמך בתנועה הציונית והשתתף כציר בכמה מהקונגרסים העולמיים. לפי הצעת הרצל שכיבד אותו, התמנה כנשיא הכבוד של הוועד המנהל של מועדוני המניות של אוצר התיישבות היהודים בלונדון.

משפחתו

לזוג ורנר נולדו אחד עשר ילדים. מהם נודע בנו הרב ברוך חומה מחבר הספר "מזקנים אתבונן" העוסק בחידוש הסמיכה וממייסדי אספת המורים. נכדו ברנרד חומה כתב ספר על תולדות מחזיקי הדת שבלונדון ובו פרק על קורות חייו של סבו כולל נספחי קטעי מקור.
צבי הירשפלד, איש העלייה הראשונה, היה בנה של בתו חיה מלכה.
הפשט הדתי

הפשט הדתי או זרם העובדים הדתי היה תת-זרם בחינוך בישראל בשנים הראשונות לקום המדינה, אשר הוקם בשנת 1949 כחלק מזרם העובדים. זרם זה היה שייך לסיעת "העובד הדתי" בהסתדרות, והיה מקורב למפא"י. הוא שאף לחינוך דתי ברוח תנועת הפועלים. בין מקימי זרם זה היו ישעיהו ליבוביץ ופרופסור בנימין זאב פרנקל. הזרם עורר את כעסה של תנועת המזרחי, אליה השתייכו מרבית בתי הספר הדתיים, והמחלוקות שליוו אותו היו מהגורמים לנפילת הכנסת השנייה. נגד תת-הזרם נטען כי הוא מחנך בעיקר לערכי תנועת העבודה, והחינוך הדתי בו משני בלבד. 
הפשט הדתי בוטל בשנת 1954 עם אישור חוק החינוך הממלכתי, ובתי הספר של תת-הזרם אוחדו לתוך החינוך הממלכתי דתי.
לגונה

לָגֿוּנָה היא גוף מימי רדוד המופרד מגוף מים גדול יותר ברצועת חול, איי מחסום או שונית, אשר יכולים להימצא מתחת לפני המים או מעליהם.

מקור המונח

מקור השם של תצורת הנוף במילה הוונטית "לגונה", אשר התגלגלה מהמילה הלטינית "לאקונה", ומשמעותה "ריק". במקורו התייחס המונח ללגונת ונציה הנמצאת בין איי ונציה לבין האי לידו, המפריד אותה מהים האדריאטי.

לגונות חוף

לגונות חוף הן לגונות הממוקמות בסמוך לחופים בהם אין הפרשי גאות ושפל ניכרים. לגונות חוף קיימות בכ-13% מכלל החופים. ללגונות אלה פתחים מוגבלים אל הים. כתוצאה מכך, מהווה הלגונה בית גידול השונה באופן ניכר מהים הפתוח. הלגונה נבדלת מהים במאפיינים רבים, בהם הטמפרטורה, המליחות ובכמות החמצן המומס במי הלגונה.
חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם

חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם, התשע"א-2011 (המכונה בקיצור חוק החרם) הוא חוק ישראלי שאושר בכנסת השמונה עשרה ב-11 ביולי 2011. החוק קובע שכל קריאה פומבית לחרם תרבותי, אקדמי או כלכלי על אדם או גורם כלשהו רק מחמת זיקתו למדינת ישראל, מוסד ממוסדותיה או אזור הנמצא בשליטתה, היא בגדר עוולה אזרחית, שמהווה עילה לתביעה נזיקית אזרחית על ידי אותו אדם או גורם, כאשר קיימת אפשרות סבירה שהקריאה תביא להטלת חרם ושמפרסם הקריאה מודע לאפשרות כאמור.
במקור כלל החוק סעיף לפיו אם מצא בית המשפט כי נעשתה עוולה לפי חוק זה בזדון, רשאי הוא לחייב את עושה העוולה בתשלום פיצויים שאינם תלויים בנזק, שגובהם יהיה בהתחשב בנסיבות ביצוע העוולה, חומרתה והיקפה - בכפוף להוראות פקודת הנזיקין, אך סעיף זה נפסל על ידי בג"ץ (שאישר את שאר סעיפי החוק). החוק אינו מאפשר לתאגיד לקבל פיצויים ללא הוכחת נזק, בהתאם סעיף 10 לפקודת הנזיקין הקובע כי תאגיד לא ייפרע פיצויים בשל עוולה אלא אם גרמה לו נזק.
החוק מאפשר לשר האוצר להגביל גישה למכרז שנערך על פי חוק חובת המכרזים, ממי שקרא לחרם או השתתף בו, ולמנוע הטבות כלכליות מסוימות.

העתירה לבג"ץ

ערב ההצבעה על אישור החוק ציינו היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין והיועץ המשפטי לכנסת, איל ינון, כי החוק הוא בלתי חוקתי אך למרות זאת הם מתכוונים להגן על חוקתיותו בדיון הצפוי בעתירה שהוגשה בעניין זה לבג"ץ.
לאחר אישור החוק, עתרו לבג"ץ ארגונים אחדים, ובהם עדאלה ו"האגודה לזכויות האזרח", בבקשה לבטל את החוק. הרכב מורחב של 9 שופטים דחה את הבקשה וקבע שהחוק הוא חוקתי. בפסק הדין נקבע כי "החוק עונה על הצורך של המדינה להתגונן מפני הקמים עליה לכלותה, או מפני אלה המבקשים לשנות את אופייה, באמצעים כוחניים שונים.". עם זאת, בג"ץ ביטל את הסעיף 2(ג) לחוק, שאיפשר פסיקת פיצויים ללא הוכחת נזק.
וידג'ט

במחשוב, וידג'ט הוא רכיב בממשק משתמש גרפי המציג מידע המשתנה אוטומטית, או על ידי המשתמש.
מטרת הווידג'ט להציג בצורה נגישה וישירה את המידע למשתמש, ובשל כך בדרך כלל ממוקמים הווידג'טים על שולחן העבודה או המסך הראשי של מערכת ההפעלה שהם מיועדים עבורה.
מחזור הדם

מערכת ההובלה ביונקים

ביונקים, ובהם בני האדם, ישנו מחזור דם כפול:

מחזור הדם הגדול

נקרא גם "המערכת הכללית הסיסטמית", "המחזור הסיסטמי" או "מחזור כל כלי הדם בגוף", מספק חמצן לכל הרקמות בגוף.
מחזור זה מעביר דם בין איברי הגוף השונים ללב ובחזרה: דם עשיר בחמצן נכנס לעליה השמאלית וממשיך אל חדר שמאל. מהחדר השמאלי יוצא הדם אל האאורטה - אבי העורקים. האאורטה עוברת לאורך הגוף וממנה מתפצלים עורקים גדולים המעבירים דם לאורך הגוף. מהעורקים מתפצלים עורקיקים ומהם נימים, המהווים חלק מהאיברים והרקמות והאחראים להעברת מזון לכל תא ותא.
בנימים מתרחש חילוף: חמצן ומזון יוצאים מהדם ונכנסים אל התאים ואילו מהתאים יוצא פחמן דו-חמצני. בשלב זה הנימים מתלכדים לורידונים ומתחילים במסע חזרה אל הלב. מהוורידונים מגיע הדם לשני ורידים גדולים: הוריד הנבוב העליון והוריד הנבוב התחתון, המחזירים דם לעליה הימנית של הלב. מהעלייה הימנית של הלב ממשיך הדם, שכעת עשיר בפחמן דו-חמצני ועני מאד בחמצן אל החדר הימני. מהחדר הימני הוא עובר לעורק הפולמונרי, ומעביר את הדם אל הריאות. כעת מבצעת המערכת את השלב האחרון במחזור הדם: חילוף הפוך של הגזים: חמצן נכנס מהריאות לדם ופחמן דו-חמצני נכנס מהדם אל הריאות, משם הוא נפלט החוצה. הדם, שוב עשיר בחמצן, נכנס אל העלייה השמאלית, משם אל החדר השמאלי, ובזאת מסתיים מחזור הדם.
Why Wait

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי שאקירה ופארל ויליאמס, והופק על ידי שאקירה והנפטונז. השיר הוא בסגנון אלקטרופופ המשלב בתוכו גם מוזיקת עולם. את השיר הקליטה הזמרת באולפני קומפאס פוינט, שבנאסאו, איי בהאמה.

הופעה

הזמרת הרבתה להופיע עם השיר מכיוון שהוא היה מתכונן לצאת כסינגל, אך לבסוף יצא כשיר רגיל. בסך הכל שרה אותו שאקירה בכ-60 הופעות שונות שקיימה סביב כל רחבי העולם, והוא נכלל ברשימת השירים שאיתם הופיעה בסיבוב ההופעות החמישי שלה, "The Sun Comes Out World Tour".
תסמונת הגף הזרה

גורמים

נזק לכפיס המוח עלול לעורר פעולות לא רצוניות ביד האיטרת של הלוקה בתסמונת (כאשר אדם ימני לוקה בתסמונת - ידו השמאלית תהפוך זרה, כאשר אדם שמאלי לוקה בתסמונת - ידו הימנית תהפוך זרה), בעוד נזק באונה הקדמית של המוח עלול לגרום לתנועות בלתי רצוניות ביד הדומיננטית. פגיעות בקליפת המוח עלולות לעורר פעולות חסרות תכלית בשתי הידיים, ופעולות מורכבות יותר ביד הזרה קשורות בדרך כלל לגידולים במוח, למפרצת ולשבץ. לפי אחת התאוריות, תסמונת הגפה הזרה נגרמת מפירוד בין שני חלקי מוח האחראים על תנועות הגוף. כתוצאה מכך, חלקים שונים במוח יכולים לפקד על תנועות הגוף מבלי שיועבר להם מידע על פעילות החלק האחר של המוח. 
לתסמונת אין טיפול מוכר, בשלב זה.
מצב דברים זה מביא לכך שחולים מסוימים דורשים מרופאיהם לכרות את הגף הזרה, גם כשמדובר באיבר בריא לחלוטין. דרישה זו יוצרת קונפליקט קשה, בין האוטונומיה של אדם על גופו וזכותו להיפטר ממה שנתפס בעיניו כמטרד ומפגע, לבין רתיעתם של רופאים מביצוע הליך כירורגי מיותר ונטול צידוק רפואי. המצדדים בכריתת איברים בריאים לפי דרישת החולים טוענים, שאדם השואף להיפטר מאיבר זר, כפי שהוא תופס אותו, לא יוותר על רצונו וימשיך לחפש עד שימצא מי שימלא את מבוקשו, גם בתנאים סניטריים ירודים ומתוך סכנה לחייו. היו אף מקרים שאנשים ניסו לכרות גף במו ידיהם, תוך סיכון לבריאותם ואף לחייהם. ההתפלגות בין התומכים בכריתת איברים בריאים למתנגדים לה מציבה מן הצד האחד אנשי אתיקה ופילוסופים, שבעיניהם מדובר בבעיה מוסרית-פילוסופית טהורה, ומן הצד האחר רופאים, הנדרשים לבצע במו ידיהם את הפעולה הניתוחית, הנתפסת בעיניהם כמיותרת מכל היבט רפואי מקצועי.
מסתבר שלא רק נתק בין חלקי המוח יכול לגרום למצב כזה - הנוירולוג האמריקאי אוליבר סאקס מספר, בספרו "על רגל אחת", שמוחו "שכח" את רגלו השמאלית, שהייתה נתונה זמן רב בגבס לאחר קרע בגיד הפיקה וניתוח. אחרי הסרת הגבס, סירב המוח להכיר בקיום הרגל, שנמחקה מתודעתו, ולהעביר אליה פקודות. במקרה זה היה מדובר במצב הפיך, משום שלמוח הייתה האפשרות "להיזכר" בקיום הרגל לאחר טיפולים מתאימים, אם גם ממושכים, בעוד נתק בין חלקי המוח או פגיעה באונות המצח אינם הפיכים.
בשאלת זכותו של הרופא לסרב לדרישת חולה לביצוע נוהל רפואי שאיננו מקובל עליו מנימוקים מקצועיים ואתיים, מתייצבת למעשה האוטונומיה של החולה מול האוטונומיה של הרופא להימנע ממעשה הנוגד את מצפונו, ערכיו או עמדתו המקצועית, מצב הקיים גם בנושא המתת חסד או מניעת טיפול מאריך חיים לפי בקשת החולה או בני משפחתו.
ישיבה (תנוחה)

ישיבה היא תנוחת מנוחה של גוף האדם וכן של גופם של כמה בעלי חיים. בתנוחת ישיבה, עובר חלק ממשקל הגוף מכפות הרגליים לישבן ולירכיים ומאפשר מנוחה לשרירים המייצבים של הגפיים התחתונות ולמפרקיהן. ישיבה גם מגדילה את הבסיס עליו נשען הגוף ולכן קלה יותר לשמירה מבחינת שיווי משקל מאשר עמידה.
שילוב של ישיבה ומשען לגב מקל גם על השרירים והמפרקים של עמוד השדרה.
אפשר לשבת על הקרקע או על משטח מוגבה. ישיבה על משטח מוגבה דיו מאפשרת מנח בו הברכיים נמוכות יותר מהירכיים, מרבית המשקל מונח על גבששות השת (עצמות הישיבה) ועמוד השדרה על מפרקיו יכול להישאר במנח נייטרלי (זקוף).
הישיבה שבה נמדד העומס המינימלי על חוליות עמוד השדרה המותני כוללת הגבהה לישבן ומשען לגב היוצר זווית של כ-135 מעלות בין הגב לירכיים.
במחקרים רבי היקף נמצא קשר בין ישיבה ממושכת, בעיקר מול טלוויזיה ומחשב, לבין השמנה, מחלות לב וכלי דם, כמו סוכרת ויתר לחץ דם, ואף עלייה בתמותה. המחקרים גילו כי גם אם מבצעים פעילות גופנית יזומה לפרק זמן מוגבל בכל יום, אין די בכך כדי למנוע את הסיכון, אלא יש לאזן באופן קבוע בין ישיבה, עמידה והליכה לבין פעילות פיזית אחרת. ככל שמספר המעברים ממצב למצב עולה, כך קטן הסיכון לחלות במחלות שונות.
רהיטים עיקריים המשמשים לישיבה הם כיסאות, כורסאות וספות.
בעברית התקבלה המילה "ישיבה" כמונח המציין התכנסות מתוכננת ויזומה של מספר אנשים לצורך קבלת-מידע משותפת או קבלתן של החלטות.

ישיבה אצל חיות

חלק מהחיות יושבות - חיות מסוימות בעלות ארבע רגליים (להבדיל משתי רגליים ושתי ידיים) כגון כלב מסוגלות להניח את אחוריהן על הקרקע כאשר החלק העליון של גופן נשען על רגליהן הקדמיות. כמו אצל בני אדם, מצב זה מספק זקיפות יחד עם מנוחה.
הברונקס

אטימולוגיה

מקור שמו של רובע הברונקס הוא בחוות ברונקס – חוותו של מהגר שוודי בשם יונאס ברונק, אשר שכנה באזור בשנת 1641. שמו הרשמי של הרובע הוא "הברונקס" (The Bronx), ושם המחוז הוא "ברונקס".

היסטוריה

האזור בו נמצא כיום מחוז ברונקס היה בעבר חלק ממחוז וסטצ'סטר, אחד מהמחוזות המקוריים של מושבת ניו יורק.
בשנת 1874 הועבר למחוז ניו יורק חלקו המערבי של האזור שהיום הוא מחוז ברונקס, בו נמצאו הערים קינגסברידג', וסט פארם ומוריסניה, ובשנת 1895 הועברו למחוז ניו יורק העיר וסטצ'סטר וחלקים מאיסטצ'סטר ומפלהם, לאחר שתושבי המחוז הצביעו על רצונם להפוך לחלק ממחוז ניו יורק. בשנת 1914 הוגדרו אזורים אלה כ"מחוז ברונקס", והעיר ניו יורק סיפחה לתוכה את מחוז ברונקס כאחד מרובעי העיר.

גאוגרפיה

שטח המחוז 148.7 ק"מ, מתוכם 108.9 שטחי יבשה ו-39.9 שטחי מים (26.82%).
כמו רחובות מנהטן וקווינס כך גם רחובות ברונקס נושאים שמות מספריים. שמות הרחובות הם ההמשך של שמות רחובות מנהטן - והרחוב הדרומי ביותר נושא מספר 132. הרחובות, כמו במנהטן מחולקים למזרח ומערב, כאשר הרחוב החוצה הוא שדרות ג'רום.

הארט (אי)

הארט (Hart) הוא אי קטן, מהווה החלק המזרחי ביותר של רובע הברונקס. אורכו כקילומטר וחצי ורוחבו כחצי קילומטר. הוא נמצא צפון-מזרחית לאי סיטי ובקבוצת איי פלהאם.

אוכלוסייה

נכון לסקר שנערך בשנת 2000 מתגוררים ברובע 1,332,650 תושבים.
בעיר נמצאים 463,212 משקי בית ו-314,984 משפחות.
צפיפות האוכלוסייה היא 12,242.2 נפשות לקמ"ר.
בשכונת ריוורדייל קיימת אוכלוסייה יהודית גדולה והוקם בה בית הספר היהודי ס.ע.ר המשרת את תושבי השכונה.
חיים גמליאל

חיים גמליאל (1912–1994) היה פעיל ציוני באריתריאה, שלקח חלק מרכזי בסיוע לכמה מן הבריחות ממחנות המעצר באפריקה של גולי האצ"ל והלח"י, וריצה על כך עונש מאסר. בהמשך עלה לישראל, לאחר מותו צורף רשמית לשורות האצ"ל, והמדינה העניקה לבני משפחתו את אות האצ"ל ואת עיטור אסורי שלטון המנדט.

ביוגרפיה

גמליאל נולד בצנעא שבתימן למשפחת רבנים. סבו שלום גמליאל היה רבה הראשי של העיר צנעא (חכם באשי).
בשנת 1928 יצא אביו, הרב שלום, יחד עם אחיו לאסמרה שבאריתריאה, במטרה לשפר את מצבם הכלכלי הקשה. בשנת 1930 יזם חיים, בתור האח הבכור, את הצטרפות שאר בני המשפחה לאב ולאח שבאסמרה. ב-1934 נשא לאישה את חנה לבית מורחי בעיר אסמרה, שבה נולדו חמישה מתוך ששת ילדיהם.

סיוע לבורחים ממחנה סמבל

בינואר 1945 נפגש גמליאל בפעם הראשונה בבית הכנסת באסמרה עם עצורי האצ"ל והלח"י לאחר בריחתם הראשונה ממחנה המעצר סמבל שבאסמרה. גמליאל הוביל את הבורחים לביתו, קנה להם מפות, מצפן ומכשירים אחרים החיוניים למסע הארוך וכן הרחיב את חוג הידידים המקומיים אשר באו לעזרת הבורחים. גמליאל, שהיה שותף לרוב הבריחות ממחנה המעצר סמבל, דאג למקומות מחבוא, תעודות מזויפות, הסדרי הסעה, דיור ואוכל, והיה הציר שאיפשר את הקשר בין המחנה לעולם החיצוני.
בחודש דצמבר 1946 לאחר הבריחה הגדולה, נתפס גמליאל, נאסר ונידון ל-15 חודשי מאסר בבית הכלא העירוני שבאסמרה, ושוחרר בחודש מרץ 1948. לימים, סיפר יעקב מרידור בספרו ארוכה הדרך לחירות שכאשר פגש את חיים בבית הכלא והודה לו על הקרבתו למען הבורחים, הצטנע חיים והמעיט בחשיבות מעשיו לעומת פעילות חברי האצ"ל ומלחמתם בארץ.
בשנת 1949 עלה גמליאל ארצה עם משפחתו, התגורר בתל אביב והתפרנס מעבודתו בעירייה כאיש תחזוקת בתי ספר.
היה איש ספר, למדן וירא שמים, וכן היה פעיל במסגרות ציבוריות של עולי תימן.
נפטר בשנת 1994. לאחר מותו, צורף רשמית לשורות האצ"ל, וברית חיילי האצ"ל פרסמו כי "חיים היה ידיד נאמן והקריב רבות למען כל העצורים והבורחים אשר בלעדי עזרתו ספק אם היו מתגברים על הקשיים הרבים". ביום השלושים למותו ערכו ותיקי האצ"ל ערב לזכרו במוזיאון האצ"ל, ובמהלך האירוע הוענקו לבני משפחתו אות האצ"ל ועיטור אסורי שלטון המנדט.
אבוב ד'אמורה

אַבּוּב דָ'אמוֹרֶה (באיטלקית: Oboe d'amore), או אַבּוּב אַהֲבָה, הוא אבוב מצו-סופרן/אלט הנמוך בטרצה קטנה מן האבוב הרגיל, ולו פעמון דמוי ביצה. בדומה לכלים אחרים שנקראו "ד'אמורה", כגון חליל ד'אמורה וויולה ד'אמורה, גם לאבוב ד'אמורה יש צליל מחוספס וכהה, שנתפס בזמנו כקרוב יותר לקול האנושי ומתאים לתיאור רגשות עמוקים.

היסטוריה

אבוב ד'אמורה המוקדם ביותר שהגיע לידינו נבנה בשנת 1719 בלייפציג, שהייתה מרכז חשוב של בניית כלים, ופעלו בה מספר בוני אבובים חשובים. הכלי זכה לפופולריות רבה בגרמניה בתקופת הבארוק המאוחר, ומלחינים רבים כתבו לו תפקידי סולו (בקונצ'רטי ובמוזיקה קאמרית) ואובליגטו (במוזיקה קולית), ביניהם יוהאן סבסטיאן באך וגאורג פיליפ טלמן. באך השתמש בכלי פעמים רבות בקנטטות שלו (הוא החל לכתוב לכלי אחרי שעבר ללייפציג), והקונצ'רטו לצ'מבלו שלו בלה-מז'ור הוא כמעט בוודאות עיבוד של קונצ'רטו מוקדם לאבוב ד'אמורה. אחד מקטעי האובליגטו הידועים ביותר היא האריה Qui sedes מתוך המיסה בסי מינור. 
לקראת סוף המאה השמונה-עשרה דעך העניין באבוב ד'אמורה, ויצירות מועטות מאוד נכתבו לו אחרי 1760. הכלי השפיע על התפתחות הקרן האנגלית, ששאלה ממנו את הפעמון דמוי-הביצה ומאפיינים נוספים, ולבסוף החליפה אותו ככלי הנמוך במשפחת האבוב.
עם התעוררות העניין במוזיקה עתיקה במאה התשע-עשרה, וגילויה מחדש של המוזיקה של באך, פותחה גרסה מודרנית של הכלי, המבוססת על האבוב המודרני. כלים אלה נועדו בתחילה לביצועים של יצירות באך, אולם עד מהרה נמצאו מלחינים מודרניים שראו אפשרויות חדשות בגוון המעניין של הכלי. המלחין הראשון לאחר "תחיית" הכלי שעשה בו שימוש היה ריכרד שטראוס ב-1903 (סימפוניה דומסטיקה (Symphonia Domestica)). מלחינים נוספים שילבו את הכלי ביצירות תזמורתיות, בהם מאהלר, קלוד דביסי וגוסטב הולסט. הדוגמה המוכרת ביותר היא הסולו לאבוב ד'אמורה בבולרו של ראוול. מלחין נוסף שכתב לכלי הוא ג'רג' ליגטי.
קייל היינס

ורולי

לאחר קריירת כדורסל המכללות, היינס לא דורג בדראפט ה-NBA לעונת 2008. הוא חתם בקבוצה האיטלקית סוסיאטה ורולי, שם שיחק שתי עונות בליגה האיטלקית השנייה. עם ורולי, הוא זכה בשני גביעי הליגה האיטלקית השנייה בעונות 2009 ו-2010 וזכה בתואר ה-MVP במסגרת טורניר הגביע לעונת 2009.

ברוז במברג

באוגוסט 2010, חתם היינס לחוזה של שנה אחת בקבוצה ברוז במברג המשחקת בליגת העל הגרמנית בכדורסל. עם ברוז, הוא זכה בגביע הגרמני בכדורסל ובאליפות הליגה. הוא נבחר ל-MVP של סדרת הגמר ב-2011. הוא גם נבחר ל-MVP של משחק האולסטאר הגרמני באותה עונה.

אולימפיאקוס פיראוס

ביולי 2011, הוא חתם בקבוצה אולימפיאקוס מליגת העל היוונית בכדורסל. עם אולימפיאקוס, הוא זכה באליפות היורוליג שנתיים ברציפות ב-2012 ו-2013 ובאליפות בליגה היוונית לעונת 2012. הוא תרם באופן משמעותי לקבוצתו בכל הליגות בהם אולימפיאקוס השתתפה, גם מבחינה התקפית וגם מבחינה הגנתית. הוא רשם הופעות ראויות לציון ברמות הגבוהות באירופה, בהתחשב בגובהו הנמוך יחסית לסנטר-פורוורד. ב-24 ביוני 2013, היינס ביטל את החוזה שלו עם אולימפיאקוס.

צסק"א מוסקבה

ב-28 ביוני 2013, היינס חתם על חוזה של שנתיים בקבוצת הפאר צסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית בכדורסל.
בעונת 2014-15, צסק"א הצליחה להגיע אל שלב הפיינל פור בעונה הרביעית ברציפות, לאחר שהדיחה את פנאתינייקוס בעונה השנייה ברציפות בסדרת רבע הגמר לאחר ניצחון 3-1. עם זאת, במשחק חצי הגמר מול אולימפיאקוס היא הפסידה ונשרה למשחק על המקום השלישי בו ניצחה את פנרבחצ'ה בתוצאה 86-80. בעונת היורוליג השנייה של היינס בצסק"א, הוא סיים עם הממוצע הנמוך בקריירה עם 6.8 נקודות ו-4.3 ריבאונדים למשחק. היינס סיים את העונה עם זכייה באליפות הליגה המאוחדת של VTB לאחר ניצחון 3-0 על חימקי מוסקבה בסדרת הגמר.
ב-17 ביוני 2015, הוא חתם על הארכת חוזה בצסק"א לשנתיים. ב-16 ביוני 2017, שוב האריך את החוזה עם צסק"א בשנתיים נוספות. במאי 2018, הוא נבחר כשחקן ההגנה של היורוליג לעונת 2017/2018.
דו"חות מאוחדים

דוחות כספיים מאוחדים הם "דוחות כספיים של קבוצה בהם הנכסים, ההתחייבויות, ההון, ההכנסות, ההוצאות ותזרימי המזומנים של החברה האם ושל החברות הבנות שלה מוצגים כדוחות כספיים של ישות כלכלית אחת". הדו"חות המאוחדים כוללים דו"ח על המצב הכספי מאוחד, דו"ח על הרווח הכולל מאוחד, דו"ח על השינויים בהון מאוחד, דו"ח תזרים מזומנים מאוחד וביאורים.
ספארי

ספארי הוא מסע תיירותי בעל מאפיינים הרפתקניים לשם צפייה בנופי טבע ובחיות בר בסביבתן הטבעית, ולמען חוויית השהייה בשטחי פרא.
במקור, ספארי פירושו "מסע" בסווהילי (Safari), ואת שורשיו האטימולוגיים ניתן למצוא בשורש הערבי "ס.פ.ר" (سفر) שהוראתו זהה. מקור המושג ספארי, במשמעותו התיירותית המוכרת כיום, הוא באפריקה הקולוניאלית של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, שבה נהגו הקולוניאלים האירופיים לצאת למסעות חוויה וציד בשטחים הפתוחים עתירי חיות הבר, בליווי מדריך מקומי. סביב סיורי הספארי הקולוניאליים התפתחה תעשייה של ביגוד ואיבזור ייעודיים, שנועדו להקל על האירופאי את ההתמודדות עם תנאי השטח והאקלים של אפריקה ועם צורכי השהייה בטבע. ביגוד הספארי, על פי רוב, קל משקל, נוח, רחב ואוורירי ובצבעי חאקי בהיר.
גם כיום מקובלים סיורי ספארי בשטחי שמורות הטבע וחיות הבר של אפריקה, אך את כלי הנשק והציד מחליפות מצלמות. מאפריקה הועתק למקומות רבים בעולם המושג של סיור ספארי לכדי ענף תיירותי רווח ופופולרי, המציע בארצות רבות סיורי שטח בדרכים לא סלולות של מדבריות, הרים, שמורות טבע ופארקים לאומיים, תוך שימוש ברכבי שטח ייעודיים לנושא. בישראל מוצעים סיורי "ספארי ג'יפים", בעיקר באזורים המדבריים של הנגב, הערבה ומדבר יהודה, ולעיתים גם בגליל וברמת הגולן.
במקומות שונים ברחבי העולם הוקמו פארקי ספארי, שהם מיניאטורה של שמורת חיות בר אפריקנית. פארק ספארי מהווה מעין גן חיות מוגדל עם מינימום כלובים וגדרות, ובו ניתן לסייר ברכב בין חיות הבר בסביבה המדמה ככל הניתן את סביבתן הטבעית.

בישראל

בישראל, ניתן למצוא ספארי בפארקים חי בר יטבתה, חוות האנטילופות בערבה והספארי ברמת גן אלא שחי בר יטבתה מתמקד במסלול ספארי בנוף הנגב; רוב בעלי החיים בחי בר יטבתה נמצאים בנגב (למעט ערודים או ראמי סהרה). החי בר יטבתה גדול מהספארי פי 12 אך מציע מגוון מועט יותר של מינים וגם מינים שאין בספארי (לדוגמה הפרא, צבי השיטים או צבי הנגב). חוות האנטילופות בערבה היא הקטנה מהשלושה מבחינת שטח אך מציעה מספר מיני אנטילופות גדול יותר משניהם, וגם חיות קטנות כמו ארנבים. הספארי ברמת גן לעומתם, מתמקד במסלול ספארי בנוף של הסוואנה האפריקאית; כל בעלי החיים בשטח הפתוח של הספארי הם בעלי חיים שמוצאם  מאפריקה (חוץ מהראם הלבן שהוא היחיד בשטח הפתוח שנמצא בטבע בישראל).
תחנת הרכבת תל אביב דרום

תחנת הרכבת יהודה הלוי

בשנת 1920 החלה הרכבת המנדטורית בהפעלת שירותי רכבות נוסעים בארץ ישראל. כחלק מהשירות שוקמה מסילת הרכבת לירושלים שנהרסה במהלך מלחמת העולם הראשונה והורחבה לרוחב התקני. בתל אביב הוקמה תחנת נוסעים במרחק של כ-2.5 קילומטר מתחנת הרכבת יפו, בסמוך לבית המכס, ליד רחוב יהודה הלוי ובית הדר ולאורך תוואי הרחוב שנקרא אחר כך רחוב הרכבת. בנקודה שבה נבנתה התחנה היה קודם לכן צומת רכבות בשם "צומת סרונה" שבה התפצלה מסילה צבאית צרה מקו נמל יפו - יפו - לוד (קו שנסלל כמסילה צרה לאחר הכיבוש הבריטי, קודם לכן פורק על ידי העות'מאנים) שהובילה לאזור גלילות, ונועדה לסייע ללוגיסטיקה של הכוחות הבריטיים. עם התקדמות החזית צפונה פחתה חשיבות מסילה זו, והיא פורקה. התחנה נקראה אז תחנת תל אביב.
ב-7 באוגוסט 1949, לאחר קום המדינה והסכם שביתת הנשק עם ירדן, חודשה פעילות הרכבות בקו לירושלים כאשר תחנת תל אביב הפכה לתחנת הקצה של קו זה, במקום תחנת הרכבת יפו שפעולתה לא חודשה לאחר שנסגרה בראשית מלחמת העצמאות. עם פתיחת תחנת הרכבת תל אביב צפון ב-20 בספטמבר 1949 שונה שם התחנה ל"תחנת תל אביב דרום". ב-1956 נוסף קו נוסעים מהתחנה לבאר שבע וב-1967 גם לדימונה.

סגירת התחנה הישנה ופתיחת החדשה

מעבר הרכבת דרך רחובות תל אביב הפריע לתנועה, במיוחד בדרך פתח תקווה אותו חצתה המסילה. מסיבה זו הוחלט לבנות תחנה חדשה בנקודה בה יוצאת המסילה מהעיר, כשני קילומטר מהתחנה הישנה. תחנת תל אביב דרום החדשה בתכנון האדריכל נחום זולוטוב נחנכה ב-26 בנובמבר 1970 ועם חנוכתה נהרסו התחנה הישנה והמסילה שהובילה אליה, למעט בית המכס.
אף על פי שהתחנה נבנתה עם ארבעה רציפים ואולם נוסעים גדול במיוחד, היא שירתה עם פתיחתה בסך הכל 16 רכבות ביום (8 יוצאות ו-8 נכנסות). כתוצאה מהרחקת התחנה ממוקדי הפעילות של תל אביב והעברתה למעשה אל מחוצה לה, ירד מספר הנוסעים בקווים לירושלים ולבאר שבע בצורה ניכרת. ב-1979 הופסק לחלוטין שירות הנוסעים לבאר שבע ולדימונה והשירות לירושלים הצטמצם לרכבת אחת ביום לכל כיוון. ב-1990 נפתח קו הרכבת תל אביב-רחובות שיצא מתחנה זו.
בשנת 1993 נסגרה התחנה, עם חנוכת מסילת איילון וחיבורה של תחנת הרכבת תל אביב – סבידור מרכז למסילות בכיוון דרום. לאחר סגירתה נפתח בה בית ספר למקצועות הרכבת ומתקניה משמשים להכשרת עובדים ברכבת ישראל. כמו כן משמשת התחנה לדיור של ציוד מסילתי ובשטחה בוצעו בעבר הדבקת מודעות פרסומת על דפנות מערכי הקרונועים.
עברי גיטליס

ביוגרפיה

גיטליס נולד בחיפה בשם יצחק-מאיר גיטליס, להורים יוצאי רוסיה. לאחר שברוניסלב הוברמן שמע את נגינתו הוא נסע בהמלצתו ללמוד בקונסרבטוריון של פריז. בין מוריו היו קרל פלש, ז'יל בושרי, ג'ורג'ה אנסקו וז'אק טיבו.
ב-1940 הצליח ביחד עם אימו להימלט בספינה מצרפת הכבושה לאנגליה. בתקופה שהיה חשש שהגרמנים יפלשו לאנגליה הוצע לו להחליף את שמו לשם פחות מצלצל כיהודי והוא בחר בשם "עברי" כדי להישאר עם שם ישראלי-עברי. 
גיטליס ניגן עם היוקרתיות בתזמורות העולם, ורבות מהקלטותיו נחשבות לקלאסיקה. החל מסוף שנות השישים הוא מתגורר בפריז. ניגן על כינור סטרדיוואריוס "Chant du Cygne" מ-1737 ו-גוארנרי "Ysaye". כיום הוא מנגן על סטרדיוואריוס מ-1713.
בשנת 1968 השתתף בפרויקט Dirty Mac של ג'ון לנון. בשנת 1971 כתב ברונו מאדרנה את "יצירה לעברי" למענו. בשנת 1975 שיחק גיטליס בסרט סיפורה של אדל ה. של הבמאי הנודע פרנסואה טריפו. גיטליס משחק בסרט מהפנט, ואף פונה במהלך הסרט לעוזרת שלו בעברית.
בשנת 1988 התמנה גיטליס לשגריר רצון וטוב מטעם אונסק"ו. מטרתו המוצהרת היא "תמיכה בחינוך ותרבות של שלום וסובלנות".
בשנת 2009 יצא בצרפת סרט על חייו "Ivry Gitlis, a Violinist beyond the Limits".
בשנת 2012 היה אורח כבוד בקורס הקיץ של קשת אילון.