google/wiki40b huggingface dataset:
מילובן צ'יריץ'

קריירה

צ'יריץ' שימש כקפטן הראשון של קבוצת הכוכב האדום בלגרד בה שיחק בשנים 1946–1947. ביוני 1947 עבר לשחק במדי היריבה העירונית פרטיזן בלגרד והיה שותך לזכייה בגביע היוגוסלבי. בשנת 1948 פרש ובמשך שלוש שנים שימש כמאמן וכמנהל קבוצת הנוער של המועדון.
קריירת האימון של צ'יריץ' התפרסה על פני למעלה משלושים שנה וכללה קבוצות רבות ביניהן OFK בלגרד (1951–1953, 1961–1963, 1964–1965), פרטיזן בלגרד (1953–1954), נבחרת יוגוסלביה (החל ממאי 1954, כחלק מצוות של חמישה מאמנים. בהמשך שב לקדנציה שנייה בין השנים 1973–1974), הכוכב האדום בלגרד (1954–1957, 1975–1976), לאציו (1957–1958), היידוק ספליט (1958–1961, 1963–1964), נבחרת ישראל (1965–1968), בשיקטש (1968–1969), אריס סלוניקי (1969–1971), ולנסיה (1974–1975) ונבחרת הודו (1984–1985).

מאמן נבחרת ישראל

צ'יריץ' מונה למאמן נבחרת ישראל לפני תחילת מוקדמות מונדיאל 1966. ב-9 במאי 1965 ערך את הופעת הבכורה במשחק מול נבחרת בלגיה. את המוקדמות סיימה הנבחרת במקם האחרון בבית עם ארבעה הפסדים ושער זכות בודד. בשנת 1966 הוביל את נבחרת הנוער לזכייה רביעית בגביע אסיה. בשנת 1968 הוביל את ישראל להעפלה לאולימפיאדת מקסיקו סיטי. במאי אותה שנה לקחה הנבחרת חלק בגביע אסיה שהתקיימו באיראן. במשחק האחרון הפסידה הנבחרת למארחת בתוצאה 1–2 ובכך איבדה את התואר בו החזיקה. את הטורניר סיימה במקום השלישי.
ביוני 1968 סיים את תפקידו כמאמן ועבר לאמן את קבוצת בשיקטש הטורקית. לדבריו, נאלץ לעזוב את הארץ בעקבות ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין ישראל ויוגוסלביה.
מוקד אבטחה

מוקד אבטחה הוא מוקד של חברת אבטחה העוסק בפיקוח, ניטור, והפעלה של אמצעי אבטחה פיזית ואלקטרונית.
מוקד אבטחה כולל מגוון של מערכות תקשורת כמו תקשורת קווית, תקשורת סלולרית, רשת אינטרנט סלולרית מאובטחת (GPRS) תקשורת לווינית, והרכבים של המוקד מחוברים אליו באמצעות GPS. במוקד אבטחה טיפוסי ישנו מערך של מחשבים עם תוכנות מיוחדות והוא מאויש 24 שעות ביממה במטרה לתת שירות ללקוחות החברה בעת הצורך. לרוב, המכשור והמחשוב מגובה על ידי שרתי גיבוי במוקד. במאה ה-21 רוב חברות האבטחה הגדולות מחזיקות במוקד אבטחה גדול ומתקדם שיכול לתת מענה למספר רב של אירועים חריגים כגון אזעקה, מצוקה, מוקד צופה/רואה וגילוי אש.
אתרים המחוברים למוקד אבטחה מקושרים אליו באמצעות חיוג מספר מקוצר ולעיתים גם באמצעות מצלמות אבטחה. כמו כן ניתן לחבר לרשת התקשורת של המוקד לחצני מצוקה.
מוקד האבטחה מפעיל סיירים ואנשי ביטחון חמושים ולא חמושים אותם הוא יכול להקצות לאתר מסוים בשעת הצורך. מאבטחים ושומרים של חברת אבטחה יכולים להתקשר למוקד על מנת לדווח על אירועים שונים כגון פריצות, שריפות, אלימות וכו'.
המוקד חייב להיות בעל יכולת קליטה של שני ערוצי אותות דיגיטליים מהמנויים של המוקד, קווי ואלחוטי, או קווי וסלולרי, וכדומה. כיום ערוץ הקליטה המרכזי הוא קווי, כלומר באמצעות קווי טלפון סטנדרטיים של חברת בזק. הסדרת נושא של קליטת מידע על תשתיות כגון כבלים או אינטרנט מהיר לא נכנס עדיין לתקן. כל ערוץ קליטה חייב להיות עם ציוד גיבוי כלומר, שני מכשירים דיגיטליים המפענחים קודים הנשלחים אליהם מיחידות הקצה קרי מערכות האזעקה, וכל אחד מהם מחובר ל-2 קוי טלפון לפחות.
בישראל מוקדי אבטחה מפוקחים על ידי משטרת ישראל, משרד התקשורת ומכון התקנים הישראלי. בין מוקדי השמירה הנמצאים בישראל, ניתן למנות את מיקוד, חברת השמירה ומודיעין אזרחי.
ורדה וירט לבנה

ביוגרפיה

נולדה בשנת 1957 בישראל. בשנת 1975 סיימה את בית הספר התיכון העירוני הדתי צייטלין בתל אביב.
בשנים 1975–1976 שירתה שירות לאומי בבית החולים איכילוב.
בשנת 1980 קיבלה תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1981 הוסמכה כעורכת דין.
בשנים 1981–1982 שימשה יועצת משפטית ב"אגד". בשנים 1982–1986 עבדה כעורכת דין שכירה. בשנים 1986–1989 עבדה במחלקה המשפטית של האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות הכללית.
באוקטובר 1989 מונתה לשופטת בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב. באפריל 1999 מונתה לשופטת ראשית של בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב.
ביוני 2000 - דצמבר 2000 וביוני 2002 - אוקטובר 2002 כיהנה כשופטת בפועל בבית הדין הארצי לעבודה.
במאי 2004 מונתה לשופטת בית הדין הארצי לעבודה. בדצמבר 2013 מונתה לסגנית נשיא בית הדין הארצי לעבודה.
בפברואר 2018 נבחרה לנשיאת בית הדין הארצי לעבודה, וב-27 במרץ החליפה בתפקיד זה את יגאל פליטמן.
היא נשואה ואם לשתי בנות.
נמל התעופה ציריך קלוטן

היסטוריה

שדה התעופה נפתח בשנת 1919 כשדה תעופה צבאי, ובשנת 1932 החלה להשתמש בשדה חברת התעופה השווייצרית סוויסאייר. 
בשנת 1947 החלו בפרויקט VII שכלל בין היתר בניית מסלול מבטון.
ביוני 1948 הושלמה בנייתו של המסלול הראשון והוא היה מצויד במערכת נחיתת מכשירים.
באוגוסט 1953 נפתח מסוף נוסעים חדש, בינואר 1961 נחנך המסלול השני, בנובמבר 1975 נפתח הטרמינל הראשי, בינואר 1976 החלו בבניית המסלול השלישי, ביוני 1980 החלו בבניית תחנת הרכבת בנמל, באפריל 1986 נחנך מגדל הפיקוח החדש.
בשנות האלפיים הורחב נמל התעופה בצורה משמעותית.

חברות תעופה ויעדים

בנמל פועלות כ-80 חברות תעופה הטסות לאירופה, אסיה, אפריקה, צפון ודרום אמריקה.
הנמל משמש כבסיס הפעולה המרכזי של החברות סוויס, בלאייר, Edelweiss Air, Helvetic Airways,  וכבסיס משני של החברת הלו.

טיסות לישראל וממנה

אל על מפעילה 2 טיסות יומיות בין הנמל לתל אביב.
סוויס מפעילה 2 טיסות יומיות בין הנמל לתל אביב.
החל מ-28 באוקטובר 2018 מפעילה אדלווייס אייר טיסה שבועית בין הנמל לאילת-עובדה.

תחבורה אל הנמל וממנו

הכביש המהיר A51 מקשר את נמל התעופה לציריך.
  הכביש המהיר A53 מקשר את נמל התעופה לשאר הקנטונים של שווייץ.
מספר רכבות פועלות בנמל, רכבת S-Bahn של ציריך, רכבת היורו סיטי (EuroCity), רכבת האינטר סיטי (InterCity), והרכבת הקלה Glattalbahn.
נמל התעופה הוא גם תחנתם הסופית של מספר קווי אוטובוסים, שרותי מוניות נפוצים גם הם בנמל.
פלרמו

היסטוריה

העיר פלרמו נוסדה במאה השמינית לפני הספירה על ידי סוחרים פיניקים בשל הנמל הטבעי המצוי באזור זה של חופה הצפון מערבי של סיצליה. שמה הפיניקי של העיר היה "זיז" אולם היוונים קראו לה "פאנורמוס" שמשמעה "נמל הכל" בשל הנמל הטבעי שלה. שמה של העיר נשתמר בשמה הנוכחי.
העיר נכבשה במהלך המלחמה הפונית הראשונה (264–241 לפני הספירה) על ידי הרפובליקה הרומית. בתקופת השלטון הרומאי הייתה העיר חלק מפרובינציית סירקוזה. לאחר חלוקת האימפריה הרומית הייתה העיר בשליטת האימפריה הביזנטית.
בשנת 827 נכבשה העיר על ידי המוסלמים.
בשנת 1026 יצאו הנורמנים במסע צלב נגד האמירות האיסלמית של סיציליה וב-10 בינואר 1072 נכבשה העיר פלרמו (האי כולו נכבש במשך זמן רב, וכיבושו הסתיים רק ב-1091).
בשנת 1194 הפכה העיר חלק מהאימפריה הרומית הקדושה והעיר הייתה העיר האהובה על קיסר האימפריה פרידריך השני. בין השנים 1266–1282 הייתה העיר תחת שלטון אנג'ואיני, ב-30 במרץ 1282 בכנסיית רוח הקודש (Santo Spirito) מחוץ לעיר פלרמו פרץ מרד ערבית סיציליאנית שגרם לכך שבית אנג'ו ויתר על האי, פייטרו השלישי מארגאון שהיה בצפון אפריקה ניצל את האירוע על מנת להשתלט על האי שהפך להיות חלק מממלכת אראגון. ב-1479 הפכה העיר חלק מממלכת ספרד.
בשנת 1734 עברה העיר לשליטת ממלכת נאפולי בה שלט בית בורבון והעיר הפכה לעיר פרובינציאלית בשל איחוד "שתי הסיציליות". אצילי העיר לקחו חלק במהפכת 1848 בסיציליה והצליחו לשמור על עצמאות העיר עד 1849.
בשנת 1860 נכבשה סיציליה ב"מסע האלף" של ג'וזפה גריבלדי והפכה חלק מממלכת איטליה המאוחדת בשליטת בית סאבויה.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפגעה העיר קשות במהלך פלישת בעלות הברית לסיציליה בשנת 1943.
בשנת 1947 הפכה העיר למרכז סיציליה שהפכה לאזור אוטונומי, ובאותה עת עלה כוחה של המאפיה בעלת ההשפעה הרבה ביותר בעיר עד היום.

אוכלוסין

בעיר 654,987 תושבים (דצמבר 2012).

מנזרים

מנזר הקפוצ'ינים של פלרמו

תיאטראות

תאטרו מאסימו נבנה בשנת 1897 ומשמ עד ימינו (לאחר שיפוצים בין 1974–2000)
תיאטרו פוליטֵאַמה שנבנה בין 1867 - 1874 משמש כיום כגלריה לאמנות מודרנית.

תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי של פלרמו נמצא 32 ק"מ מערבית לעיר, ומקושר לעיר בקווי אוטובסים וברכבת.
זיהום לידה

אפידמיולוגיה

התיאור הראשון של זיהום לידה היה לפחות במאה ה-5 לפנה"ס בכתביו של היפוקרטס. זיהומים אלה היו גורם נפוץ מאוד של מוות בעבר והם התחילו להצטמצם כאשר התחיל השימוש באנטיביוטיקה ושטיפת הידיים עם כלור לפני בדיקות, לידה או הפלה. במדינות העולם המפותחות אחוז הנשים שמפתחות זיהומים ברחם לאחר לידה טבעית הוא 1-2%. והוא גדל ל-5-13% בקרב אלה שעוברות לידות קשות, ויותר מ-50% בניתוחים קיסריים לפני השימוש באנטיביוטיקה מונעת. בשנת 2013 זיהומים אלה הביאו למותם של 24,000 נשים לעומת 34,000 מקרי מוות בשנת 1990.

תסמינים

סימפטומים של זיהום לאחר לידה בדרך כלל מתחילים  בין 24 שעות ל -10 ימים לאחר שההדבקה מתרחשת. תסמינים שכיחים הם בעיקר צמרמורת, כאב ראש, חיוורון, עייפות, ירידה בכמות החלב המופרשת, אנורקסיה, ריח רע בגלל הפרשות מהרחם, עליה בטמפרטורה מעל 38 מעלות צלזיוס, כאבים בבטן וברחם ובגב,דופק מהיר, וריבוי כדוריות לבנות (לאוקוציטוזיס).

אבחנה וטיפול

אם חושדים שיש זיהום לאחר לידה, הרופא בודק את הנרתיק והרחם ורואה אם יש סימנים של נפיחות ורגישות. בנוסף, בודקים את הימצאותם של חיידקים על ידי לקיחת דגימת שתן או דם ומנקים את כל הפצעים. כשסוג החיידקים הספציפי נקבע, הרופא רושם אנטיביוטיקה מסוג רחב טווח כדי להגביל את התפשטות הזיהום.
בנוסף, צריך לדאוג לסיבות העומדות מאחורי הזיהום, למשל, אם זיהום באתר הניתוח הוא הגורם, אז חייבים לשמור על האזור נקי ויבש כדי למנוע חיידקים נוספים.
כמו כן, נותנים תרופות להורדת החום של האישה.
כרוז עירוני

כרוז עירוני היה באופן מסורתי אדם המופקד על מסירת הודעות פומביות ברחובות על ידי רשות מקומית, לפני תפוצת העיתונות. הכרוז שימש גם להודעות של חצר השליט או להודעות רשמיות אחרות.
כיום, קיימים כרוזים עירוניים באירופה, המשמרים מסורות ומיועדים בעיקר לצרכים טקסיים או תיירותיים. בהולנד, למשל, פעילים 45 כרוזי ערים או כפרים. הם לבושים בבגדים מן המאה ה-18 (גלימה אדומה-זהובה, גרביים לבנים, מגפיים שחורים וכובע משולש), אבל בגדים אלה השתנו עם הדורות קודם לכן: קיימת למשל תמונה של הכרוז העירוני של לונדון משנת 1609, המציגה אותו כלבוש בבגדים המתאימים לתקופת בית טיודור, עם כובע עגול, מנורה ומקל.
כחלק מן הטקס (ובעבר - כחלק מן העבודה), נוהגים כרוזים עירוניים לצלצל בפעמון ולקרוא קריאות אשר ימשכו אליהם את תשומת לב התושבים, על מנת שאלה האחרונים יקבלו את החדשות או ההנחיות החדשות. באנגלית, הקריאה המסורתית היא Oyez (אוֹיֱה), שמקורה בשפה האנגלו-נורמנית, מבוטאת כמו הקריאה "הו, כן!" באנגלית, ומשמעותה "הקשיבו!".
אטה סמפל

אטה סמפל (באנגלית: Etta Semple‏; 21 בספטמבר 1854 - 11 באפריל 1914), הייתה אתאיסטית פעילה פמיניסטית, עורכת, מוציאה לאור ומנהיגה קהילתית, באוטווה, קנזס שבארצות הברית. הייתה נשיאת ארגון החשיבה החופשית של קנזס (Kansas Freethought Association) ובהמשך חייה, ייסדה בית הבראה בשם "Natural Cure" (רפואה טבעית). סמפל הייתה חלק מקבוצת אנשים מקנזס שנאבקו בהתערבות הדת בממשלת ארצות הברית, כאשר מנהיגים דתיים בולטים של אותם זמנים פעלו לשנות את חוקת ארצות הברית ולהכריז על אמריקה כאומה נוצרית.

ביוגרפיה

נולדה בשם מרתה אטה קימלר בקווינסי, אילינוי, למשפחה בפטיסטית. היא הייתה עדה ל"צביעות פרועה וקנאות דתית בקרב נוצרים". בסופו של דבר קימלר החלה לראות בדת סוג של "בורות ואמונה טפלה".
קימלר ייסדה את הארגון לחשיבה חופשית של קנזס (KFA) על מנת להגן על ההפרדה בין הכנסייה למדינה. היא נבחרה לנשיאת ה-KFA בשנת 1879. ה-KFA בסופו של דבר התעסק בענייני צנזורה בערים שונות ובמנהיגי כנסיות. כעבור זמן קצר, היא הייתה לסגנית נשיא האיגוד החילוני האמריקאי.
בשנת 1887, היא נישאה לבעלה השני, מתיו סמפל. שניהם היו פעילים בתנועת העבודה. סמפל כתבה שני רומנים הקשורים לתנועת העבודה: "The Strike" (השביתה), ו-"Society" (החברה). סמפל ובעלה רצו פעמיים בבחירות למשרות ממשלתיות כמועמדי מפלגת העבודה הסוציאליסטית.
סמפל פרסמה באופן עצמאי עיתון דו-חודשי שנקרא "Freethought Ideal" (אידיאל החשיבה החופשית). לורה נוקס סייעה בעריכה ובפרסום. העיתון פורסם בין השנים 1898 ל-1901, ואיפשר לסמפל להביע את דעתה ללא צנזורה. בראיון כעורכת העיתון בשנת 1898, היא אמרה, "כל חושב-חופשי אמיתי מקנה לכל אדם את הזכות לחופש מחשבה לזולת. לאן חופש זה מוביל הוא לא עניינם של אחרים כל עוד זה לא פוגע בזכויותיהם.בכל גיליון של העיתון הוצע פרס של 1000$ לכל אדם שיוכל להוכיח את קיומם של כוחות על-טבעיים, כולל אלוהים. היא גם עבדה עם הקריקטוריסט, וטסון הסטון, שסיפק את עבודותיו לעיתון של סמפל. עבודתה על העיתון שובחה על ידי כתב העת "The Free Thought Magazine", כתב עת שקידם חשיבה חופשית. ב-1901, סמפל החליטה כי נמאס לה "ללמד את הציבור לחשוב בהגיון" והפסיקה לפרסם את העיתון.
היא גם הייתה מעורבת בתנועת ה-temperance (תנועת הימנעות מאלכוהול) ונפגשה פעם אחת עם קרי ניישן בשנת 1901. "הן נראו אחוזות יד ביד, דנות בצורה רצינית אך חביבה".
עוד בשנת 1901, בעלה של סמפל חלה, והיא השקיעה זמנה בטיפולו. סמפל בסופו של דבר הפכה את ביתה הפרטי לבית הבראה, עם מקום ל-31 מטופלים, ואשר במשך שנים רבות היה בית החולים היחיד באזור. סמפל לא סירבה לטפל באף חולה, אפילו אם הוא לא היה מסוגל לשלם עבור הטיפול. סמפל כונתה בעיתון "Evening Herald" "השומרונית הטובה" ו"אחד מהתורמים הגדולים שאוטווה ידעה". בשנת 1905, אירע רצח שלא פוענח, של אחד החולים בבית ההבראתה של סמפל. הרוצח נכנס דרך חלון חדר השינה של סמפל עם סכין וגרזן, ורצח את המטופל עמו סמפל החליפה מקומות באותו לילה. רבים סברו שהכוונה הייתה לרצוח את סמפל.
סמפל נפטרה משפעת ב-1914. כל העיר התאבלה עליה. בלווייתה, לא היו תפילות או מזמורים, אלא נקראו שיריה האהובים. הם שרו את השיר החילוני, "פיזור זרעים של טוב לב".
קברה נשאר בלתי מסומן שנים רבות, עד שבשנת 2002 האגודה ההיסטורית של פרנקלין גייסה מספיק כסף כדי להקים מצבה שעוטרה במילים שכתבה על עצמה. על המצבה נחרט: "אתאיסטית, קיצונית, סוציאליסטית, פמיניסטית, נדבנית וחושבת-חופשית. אטה הייתה עורכת עיתון, מוציאה לאור, סופרת, מרפאת באינטואיציה, מייסדת ומפעילה של בית הבראה, ואלופת המקופחים."
הבניין שבו שכן בית ההבראה שלה נידון להריסה ב-2015. למרות הניסיון מצד רבים להכריז על המבנה כראוי לשימור.
ריינר וייס

קורות חיים

ריינר וייס נולד ב-29 בספטמבר 1932 לאב יהודי בברלין, גרמניה. אביו של וייס היה רופא יהודי, ונאלץ לברוח מגרמניה הנאצית בגלל היותו יהודי וחבר פעיל במפלגה הקומוניסטית. אמו לא הייתה יהודיה. תחילה משפחתו עברה לפראג, אך מאוחר יותר נאלצה לברוח מצ'כוסלובקיה עקב הסכם ועידת מינכן בשנת 1938. משפחת סטיקס  הפילנתרופית מסנט לואיס עזרה למשפחות יהודיות רבות וביניהם משפחת וייס, להשיג ויזות כניסה לארצות הברית. וייס גדל בניו יורק ולמד בבית הספר הפרטי 'קולומביה גראמר סקול'. מאוחר יותר למד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ולאחר שנשר מהאוניברסיטה בשנתו הראשונה, חזר ללמוד ובשנת 1955 קיבל תואר ראשון ובשנת 1962 קיבל תואר שלישי מהפיזיקאי ג'רולד זכריאס. בין השנים 1960-1962 וייס לימד באוניברסיטת טאפטס בסמוך לבוסטון, מסצ'וסטס, בין 1962-1964 הוא היה מתלמד פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון ומשנת 1964 הצטרף וייס לפקולטה של MIT.

הישגים

ריינר וייס עזר ותרם רבות בהבנת שני תחומים בפיזיקה הבסיסית: קרינת רקע קוסמית ותצפית אינטרפרומטרית בגלי כבידה.
הוא היה מהראשונים לבצע מדידות בספקטרום של קרינת הרקע הקוסמית. לאחר מכן היה אחד מיוצרי פרויקט הלווין COBE של נאס"א.
וייס המציא את הגלאי האינטרפרומטרי לגלי כבידה והיה לאחד מיוצרי פרויקט 'Laser Interferometer Gravitational-Wave Observatory' של הקרן הלאומית למדע. שתי תרומות אלה בפיזיקה תרמו רבות להבנת היקום.
בפברואר 2016, הוא היה אחד מארבעת המדענים שהודיעו במסיבת עיתונאים על תגלית גלי הכבידה שהתרחשה ב-14 בספטמבר 2015 והייתה הגילוי הישיר הראשון אי פעם של גלי כבידה. בשנת 2017 וייס זכה בפרס נובל לפיזיקה.
תאיר סיבוני

ביוגרפיה

נולד והתחנך בעיר דימונה, בוגר הקונסרבטוריון העירוני.
תחילה למד סקסופון ולאחר מכן הרחיב את הידע שלו בכלי נגינה נוספים.
למד בתיכון להימן בעיר וסיים את לימודיו בהצטיינות.
בוגר בית הספר הגבוה למוזיקה "רימון" במסלול הפקה מוזיקלית.

יצירה וקריירה

בשנת 2011, פרסם סיבוני את ספר שיריו הראשון "אוזניים ערלות" אשר יצא לאור בהוצאת גוונים בעריכת המשורר עמוס לויתן.
בשנת 2012 יצר את המופע "בין דיבור לשתיקה" המבוסס על ספר שיריו ועלה לראשונה במסגרת פסטיבל שירה תיאטרון דימונה.
בשנת 2018 כתב מוזיקה להצגה "עצור" מאת ובבימויה של חנית כהן מור יוסף בתיאטרון דימונה.
בשנת 2019 היה שותף בכתיבת השירים בהצגה "דימונה אהובתי" בבימויו של אורי וידיסלבסקי שעלתה בתיאטרון דימונה.
עיבד והפיק מוזיקלית אלבומים רבים (תומר עפרון, עלמה קלברמן ועוד).
מנחה סדנאות כתיבה בשיתוף תוכנית "עמיתים" וסדנאות כתיבה לנוער בפרויקט היל"ה.

סוליקא

בשנת 2016 נבחר המחזמר "סוליקא", פרי עטם של סיבוני ושותפו מאור סבג, לפסטיבל חג המחזמר בבת ים בניהולו האמנותי של אורי פסטר.
המחזמר זכה ב-3 פרסי אקו"ם, בהם בפרס "המוזיקה הטובה ביותר" בו זכה סבג ובפרס "התמליל הטוב ביותר" בו זכה סיבוני. כשנה לאחר מכן עלה המחזמר בהפקה חדשה בתיאטרון באר שבע בבימויו של רפי ניב.
GOST (צופן)

היסטוריה

צופן GOST סווג עם צאתו בדרגת סודי ביותר אך שונה ב-1990 לדרגת סודיות רגילה. מיד לאחר התפרקות ברית המועצות הוסר הסיווג הביטחוני שלו והוא התקבל כתקן רשמי. יש הסבורים שהוא נחשף בטעות מאחר שמעולם לא הסירה מדינה סיווג ביטחוני של צופן לאומי. יש כאלו שטוענים ש-GOST נחשב לאלטרנטיבה הסובייטית לתקן DES ושניהם דומים למדי, כאשר GOST יעיל יותר בתוכנה ובטוח יותר. יש לציין ש-DES מעולם לא נועד לרמת סיווג סודית אלא רק לשימוש אזרחי, בעוד ש-GOST משתמש במפתח ארוך ברמה צבאית, אמור היה להתאים לשימוש למאתיים שנה ונועד במקור להצפנת מידע בדרגת סודיות גבוהה.

ביטחון

קריפטואנליזה מתקדמת של צופן GOST מראה שהוא אינו בטוח לשימוש מהיבט תאורטי בעיקר לפי מודל "מפתחות קשורים" (Related keys) שזה סוג של קריפטואנליזה דיפרנציאלית המניחה שיש קשר או יחס כלשהו בין מפתחות הצפנה בהם נעשה שימוש להצפנת קלט נתון. אולם בקריפטואנליזה עם מפתח יחיד (בהנחה שכל המידע שבידי המתקיף הוצפן עם מפתח יחיד), כמות המידע וסיבוכיות המקום של התקפות נגד הצופן כמעט מעשיים אך סיבוכיות הזמן היא בסדר גודל של  שזה מעבר ליכולת הטכנולוגית הנוכחית.
ההתקפות הראשונות שפורסמו נגד הצופן היו בעיקר נגד גרסאות של GOST עם מספר סבבים קטן יותר אך לא היו יעילות נגד הצופן בגרסה המלאה שלו. לאור העובדה שהצופן הוצע לארגון התקינה הבינלאומי גבר העניין בצופן מצד הקהילה האקדמית וההתקפות הקריפטוגרפיות הלכו והשתפרו. מאז 2007 פורסמו מספר התקפות נגד גרסאות מופחתות סבבים של GOST. ב-2009 פורסמה קריפטואנליזה דיפנרציאלית מסוג מפתחות קשורים שמסוגלת לפצח את GOST בזמן שולי. התקפה זו מניחה שלמתקיף יכולת להשפיע על חומר המפתח, מה שלא תמיד מעשי. בדצמבר 2012 פורסמה התקפה עם מפתח יחיד נגד GOST בסיבוכיות  סבבים של GOST.
Orhun Kara פיתח קריפטואנליזה תאורטית חדשה נגד GOST ו-DES שנקראת "reflection attack" המבוססת על נקודות שבת של פונקציית הסבב הפנימית של הצופן, בדומה להתקפת גלישה והתקפת מפתחות קשורים. אך התקפה זו לא יעילה מבחינה מעשית. Takanori Isobe שיפר את ההתקפה של Orhun Kara על גרסה מלאה של הצופן במודל מפתח יחיד בסיבוכיות זמן ברמה של . איתי דינור, אור דונקלמן ועדי שמיר שיפרו עוד את ההתקפה על הצופן בזמן של  עם  נתונים ו- זיכרון. ניקולס קורטואה כינה את GOST "צופן פגום מאוד" ועקב הקריפטואנליזה אלגברית שפורסמה תיקנון הצופן נדחה על ידי ארגון התקינה הבינלאומי. ב-2017 פורסמה קריפטואנליזה ליניארית של GOST בסיבוכיות של  עם  טקסטים גלויים ידועים (בהתקפת גלוי-נבחר).
בעיקרון ההתקפות המתוארות מחלישות את הצופן עד רמה של  בקירוב לעומת  (הנובע מאורך המפתח) לכן אפשר לומר שהצופן נחשב לפרוץ. גם אם מהיבט מעשי התקפות אילו אינן נחשבות ברות ביצוע בגלל סיבוכיותן ובגלל כמות הזיכרון העצומה הדרושה להן. ישנם מומחים שסבורים, הגם שההתקפות המתוארות אינן מעשיות, עצם קיומן מוכיח שיש פגם מהותי בצופן שייתכן ויתגלה בעתיד וינוצל בדרך טובה יותר לפיצוח הצופן ביעילות. ב-2015 ניסתה הוועדה הטכנית הרוסית לנושא התקן לשפר את הצופן GOST והציעה מספר שינויים (כפי שיתואר בהמשך), שמו עודכן ל-GOST2. אך הסתבר שגם בגרסה המעודכנת של הצופן התקפות קרפיטוגרפיות אחדות עדיין ישימות.
אסטריד, נסיכת שוודיה

ביוגרפיה

אסטריד נולדה ב-17 בנובמבר 1905 בסטוקהולם, לנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד, בנו של אוסקר השני, מלך שוודיה ולאינגבורג, נסיכת דנמרק, בתו של פרדריק השמיני, מלך דנמרק. בהגיעה לפרקה הייתה אסטריד מועמדת אפשרית ככלה למספר נסיכים, ביניהם אדוארד, נסיך ויילס, ואולף, נסיך הכתר של נורווגיה, אולם לבסוף התארסה אסטריד בספטמבר 1926 עם לאופולד, נסיך הכתר של בלגיה. ב-4 בנובמבר 1926 התחתנו השניים בסטוקהולם, וב-10 בנובמבר התקיים טקס נוסף בבריסל, ואסטריד קיבלה את התואר "דוכסית בראבנט". אסטריד ולאופולד התגוררו בארמון סטויבנברג, לא רחוק מן הארמון המלכותי בלאקן. אסטריד גידלה את ילדיה בפשטות, ואף הייתה מטיילת עמם בחצר הארמון, שלא על פי כללי הטקס. בעת חתונתם נשארה אסטריד בדת הלותרנית, אך בשנת 1930 המירה את דתה לדת הקתולית.
בשנת 1934 נהרג חמיה אלברט הראשון, מלך הבלגים, במהלך טיפוס הרים, ובעלה עלה לשלטון במקומו כלאופולד השלישי, מלך הבלגים. אסטריד הקדישה את זמנה לעזרה למשפחות נזקקות, ובמהלך המשבר הכלכלי בשנת 1935 אף ערכה מגבית מיוחדת לאיסוף מזון ובגדים למשפחות עניות.
באוגוסט 1935 נסעו לאופולד ואסטריד לחופשה פרטית בשווייץ, עם שני ילדיהם הגדולים. ב-28 באוגוסט שלחו הזוג את ילדיהם לבלגיה, יחד עם המטפלות שלהם, ולמחרת יצאו לבדם לטיול בהרים. במהלך הנסיעה נהג לאופולד ברכב, ובמהלך ירידה במדרון תלול הרכב החליק מהכביש, ונתקע בעץ אגס. כתוצאה מהפגיעה נהרגה אסטריד, ואילו לאופולד נפצע באורח קל.
מותה של אסטריד גרם לאבל עמוק בבלגיה ובשוודיה, ורשות הדואר הבלגית אף הנפיקה בולים עם דיוקנה בשחור. במקום התאונה בשווייץ נבנתה קפלת הנצחה, והיא הפכה ליעד תיירותי בלגי ושוודי. בשנת 2015 עלו שני נכדיה לשלטון; פיליפ, מלך הבלגים בבלגיה, ואנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג בלוקסמבורג.
כבלים (סרט)

עלילה

הסרט מביא סיפור מסגרת של נהג מונית (איינשטיין) שבביתו מותקנים שידורי טלוויזיה בכבלים (המהפכה הגדולה בתחום התקשורת של תחילת שנות התשעים בישראל) והוא, נדהם מהשפע הרב, מזפזפ בין ערוצי הטלוויזיה יחד עם חברו (מושונוב), כאשר כל מעבר בין ערוצים נותן לנו סצנה אופיינית-פארודית לערוצים הרלוונטיים, המשוחקת על ידי המשתתפים הנ"ל. בין הסצנות משובצים קליפים לשירים מוכרים, רובם דואטים של איינשטיין עם אמנים אחרים, כמו יהודית רביץ, קורין אלאל, יוני רכטר (עטור מצחך) ויהודה פוליקר (שיר השיירה). לצד שירים נוספים ("שכשנבוא") שולבו שירים מצחיקים כגון "ואלה שמות" (הכולל בעיקר שמות כדורגלנים מפורסמים) והשיר "ים אדוני" (פרודיה על מקהלות חסידיות).
בין הסצנות הזכורות והמוכרות ישנה הפרודיה על הסרטים האיטלקיים התקופתיים של שנות ה-40 וה-50 (תוך התכתבות עם סרטו של פליני "זיכרונות"), המערבון ההונגרי, תחרות היריקה החופשית, אולפן ה-NBA של ערוץ הספורט (כפי הנראה חיקוי של שימי ריגר), פולקע וסיגריות פרש (פרודיות על פרסומות), קוקי פוקי (פרודיה על סאדו מאזו), סרט המאפיה (צ'רלי והשעון) ושיר הרוק הצרפתי, כחלק מפרודיה על ערוץ MTV.
מאיץ תקשורת

מאיץ תקשורת הוא רכיב ברשתות מחשבים המיועד לשיפור קצב העברת נתונים על גבי בין מקטעים שונים של הרשת. לשם שיפור קצב העברת הנתונים המאיץ דוחס את הנתונים המיועדים להעברה, ובמקרים מסוימים אף מתערב בפעולת פרוטוקולי התקשורת עצמם.

מאיץ TCP

פרוטוקול TCP מנסה להתאים את קצב העברת הנתונים למצב הרשת. בגלל אופן המימוש של פרוטוקול ה-TCP ישנם מצבים שבהם תיגרם ירידה בביצועי הפרוטוקול, אף על פי שהיא אינה מחויבת המציאות (לדוגמה, רשת עם השהייה גבוהה). מאיץ TCP מהווה חוצץ שמסיים את קשר ה-TCP בתוך הרשת המקומית (בעלת הביצועים המהירים), ומעביר את הנתונים למאיץ TCP שני שממוקם מעבר לרשת עם ביצועים פחות טובים. המאיץ השני מדמה למחשב היעד קשר TCP שכאילו מתחיל במחשב המקור. המאיצים אחראים לאגור את חבילות ה-TCP שנשלחות, ואחראים לנהל ביניהם מנגנון שמוודא העברה מוצלחת של החבילות.
גאוגרפיה היסטורית

שינויים בהגדרה

עד שנות ה-60 של המאה ה-20 לערך נתפס התחום כנספח למחקר ההיסטורי, מיכאל אבי-יונה הגדיר את הגאוגרפיה ההיסטורית כמפגש של שני צירים: "האגף הסטאטי-הגאוגרפי עוסק בזיהוי המקומות הנזכרים בספרות העתיקה ובקביעת גבולות
התחומים והמדינות. האגף הדינאמי-ההיסטורי מסביר את התהוותם של הגורמים הסטאטיים ואת השינויים החלים בהם בתמורת הזמנים". כלומר הגאוגרפיה אינה אלא מצע סטטי על גביו מתרחשת ההיסטוריה. ואכן, באותה תקופה עסק התחום בעיקר בזיהוי מקומות.
ההגדרה המודרנית של התחום, היא שהוא עוסק "בשחזור ובניתוח של מגוון נרחב של תופעות ותהליכים שיש להם חשיבות להבנתנו את הדינמיקה של נושאים אנושיים מנקודת ראות גאוגרפית... האתגר של הגאוגרפיה ההיסטורית הוא בלימוד השינויים הגאוגרפיים שהתרחשו לאורך הזמן ובגיבושו של הסבר היסטורי לתהליכים שהשפיעו על התפתחות הנוף הפיזי והתרבותי" כלומר שני הצירים הם דינאמיים ומשפיעים זה על זה. הגדרה נוספת קובעת כי זהו תחום מחקר רב-תחומי אשר בו מוצגת "שאלת מחקר בעלת אופי גאוגרפי מובהק (כלומר שאלה הדנה בעיצוב המרחב והנוף הטבעי והאנושי) בתקופת עבר, והמשיב עליה בגישה היסטורית ובאמצעים שונים ומגוונים, הכוללים גם את כלי הניתוח הגאוגרפיים... בנוסף לארכאולוגיה, תולדות האדריכלות והאמנות, חקר הלשונות העתיקות ותחומים נוספים".

יסודות מתודולוגיים

היסוד החשוב ביותר בתחום הוא השילוב בין קריאה ביקורתית של מקורות ראשוניים בד בבד עם עבודת שטח, בה נסקרות ראיות המצויות בשדה כגון תצורות נוף, שיקולים גאוגרפיים ושרידים, והתאמתם או עימותם זה עם זה. זאת בניגוד להיסטוריון המבסס את מחקרו על מקורות גרידא. לפיכך, תוכנית הלימודים בתחום כוללת סמינר מחקר או מחנה מחקר בו יוצאים הסטודנטים לשטח ורוכשים כלים לניתוח, התבוננות והשוואה עם מקורות כתובים. אחד המקורות הראשוניים החשובים והייחודיים בתחום, בנוסף לתעודות, הוא מפות. 
חתך רוחב מיועד לתיאור גאוגרפי (נוף, גבולות, שמות גאוגרפיים) של תקופה מסוימת (למשל ארץ ישראל בתקופה הביזנטית). חתך רוחב לרוב איננו "צילום רגע" אלא כולל שינויים בתוך התקופה הנסקרת. חתך אורך הוא מחקר של מקום מסוים לאורך ההיסטוריה (למשל בית גוברין לאורך הדורות).
מודינג

מודינג הוא שם כולל לשינוי של מארזי מוצרים באופן מקורי וייחודי ליוצר. למעשה ניתן לעשות הכל, החל מחיתוך וכיפוף של המארז, צביעה של חלקים שונים של המארז. ועד שימוש בתאורה מיוחדת, אפקטים מרשימים וחומרים ייחודיים. מקור השם מודינג הוא במילה האנגלית modification, שפירושה התאמה או שינוי.
המודינג נפוץ במיוחד במארז מחשב, אך ניתן לראות את התופעה גם במכשירים אחרים כדוגמת טלפונים סלולריים.
התופעה נובעת כנראה מהרצון להטביע חותם אישי במוצר צריכה המוני, לתת לו ייחודיות ונופך אישי. סוג נוסף של מודינג הוא הכנסת המחשב לתוך אביזר מוכר, ועל ידי כך להוציא את השימוש מהקשרו. כך ניתן למצוא מארזים למחשבי PC, בשלל צורות - בתוך כדורגל, בתוך טוסטר ועוד.