google/wiki40b huggingface dataset:
רבקה מקינון

רבקה מקינון (Rebecca MacKinnon), חברת המועצה המייעצת של קרן ויקימדיה. מקינון היא עיתונאית לשעבר מה-CNN שעמדה בראש לשכות ה-CNN בסין ומאוחר יותר בטוקיו, לפני שעזבה את הטלוויזיה והפכה לבלוגרית וממייסדי הבלוג Global Voices Online. כיום היא פרופסור במרכז ללימודי תקשורת ועיתונאות של אוניברסיטת הונג קונג בה היא מתגוררת. החל מיוני 2004 היא עמיתה במרכז ברקמן לאינטרנט וחברה בקיימברידג' שבמסצ'וסטס.

נעוריה

היא נולדה בברקלי שבקליפורניה בשנת 1969. כשהייתה בת שלוש, עברה משפחתה של מקינון לטמפה שבאריזונה בה אביה סטיבן ר. מקינון התקבל למשרת פרופסור להיסטוריה של סין באוניברסיטת מדינת אריזונה. בשל מחקרם האקדמי של הוריה, עברו עליה מרבית שנות בית הספר היסודי בדלהי, הונג-קונג ובייג'ינג, לפני שהיא שבה לאריזונה לשנות הלימודים בחטיבת הביניים והתיכון. בשנת 1987 היא השלימה את חוק לימודיה בתיכון Tempe High וב-1991 סיימה לימודי תואר ראשון בממשל באוניברסיטת הרווארד בהצטיינות יתרה.
עם השלמת התואר, היא נסעה ללימודים בטייואן מטעם תוכנית ההשתלמויות של קרן פולברייט, שם היא גם עבדה ככותבת בעבור הניוזוויק.

CNN

מקינון הצטרפה ל-CNN בשנת 1992 כעוזרת בלשכה בבייג'ינג והתקדמה לתפקיד מפיקה/כתבת בשנת 1997 וראש הלשכה בשנת 1998. בשנת 2001 היא התמנתה לראש הלשכה בטוקיו. במסגרת עבודתה ב-CNN, היא ראיינה מנהיגים חשובים רבים, בהם ג'וניצ'ירו קואיזומי, הדלאי למה, פרבז מושארף ומוחמד חתאמי.

באחרונה

באביב 2004, מקינון שימשה כעמיתת-מחקר במרכז שורנשטיין בבית הספר לממשל ע"ש קנדי. באותו הקיץ, היא הצטרפה כעמיתת מחקר למרכז ברקמן לאינטרנט וחברה שבבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, שם היא נשארה עד דצמבר 2006. עם הפרויקטים שלה במרכז ברקמן נמנה יסוד Global Voices Online בשיתוף פעולה עם אית'ן צוקרמן. בינואר 2007 היא הצטרפה למרכז ללימודי תקשורת ועיתונאות באוניברסיטת הונג-קונג.
בינואר 2007, היא הצטרפה למועצה המייעצת של קרן ויקימדיה שקמה באותה העת.
שוני מילר-אואיבו

ביוגרפיה

מילר נולדה בנסאו שבאיי בהאמה, בתם של מבליין ושון מילר. בשנים 2010 עד 2012 זכתה שלוש פעמים ברציפות באליפות בהאמה לתיכונים בריצת 400 מטר. ב-2010 זכתה במדליית זהב באליפות העולם לנוער עד גיל 19 בריצת 400 מטר וב-2011 זכתה במדליית זהב באליפות העולם עד גיל 17. בשנים 2011 ו-2012 זכתה באליפות בהאמה לבוגרות בריצת 400 מטר.
ב-2012 הייתה חברת המשלחת הצעירה ביותר של בהאמה לאולימפיאדת לונדון, בשלב המוקדמות של ריצת 400 מטר סבלה מפציעה במהלך הריצה ונאלצה לפרוש.
ב-2013 החלה ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת ג'ורג'יה בארצות הברית. היא סיימה רביעית בריצת 200 מטר באליפות העולם שהתקיימה במוסקבה, בתוצאה של 22.74 שניות.
ב-2014 זכתה במדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה בסופוט שבפולין, בתוצאה של 52.06 שניות לאחר המנצחת פרנסינה מקרורי וסגניתה קליסי ספנסר. במשחקי חבר העמים הבריטי סיימה שישית בתוצאה של 53.08 שניות.
ב-2015 זכתה במדליית כסף באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג, היא קבעה שיא אישי של 49.67 שניות וסיימה לאחר המנצחת אליסון פליקס.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה במדליית זהב בשיא אישי של 49.44 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכתה במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.15 שניות וסיימה במקום הרביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.08 שניות. באוגוסט אותה שנה זכתה במקום הראשון בריצת 200 מטר בתחרות ליגת היהלום שנערכה בציריך בשיא בהאמה של 21.88 שניות. במשחקי חבר העמים 2018 כתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא משחקים של 22.09 שניות.
ב-2017 נישאה מילר למייקל אואיבו, מתחרה בקרב עשר מאסטוניה.
במסגרת ליגת היהלום שנערכה במונקו ב-20 ביולי 2018 קבעה מילר-אואיבו בריצת 400 מטר שיא אישי חדש של 48.97 שניות ובכך הייתה לאתלטית החמישית בהיסטוריה שירדה מגבול 49 שניות ומגבול 22 שניות בריצת 200 מטר. 
באליפות העולם באתלטיקה 2019 זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא אישי של 48.37 שניות, לאחר המנצחת סאלווה עיד נאסר (48.14 שניות).
נייל קוסטה

ביוגרפיה

נייל קוסטה נולד בגיברלטר ובא ממשפחה ממעמד הפועלים; הוריו התגוררו בדיור ציבורי וחלקו דירה אחת עם סבו וסבתו. אביו היה סתת ואימו קופאית בסופרמרקט. קוסטה למד בחטיבת הביניים סנט אנה (St. Anne's Middle School), ולאחר מכן בתיכון המקיף בייסייד, שם הוא בלט בציוניו המעולים. לאחר סיום לימודיו, המשיך קוסטה בלימודי משפטים וספרדית באוניברסיטת וויילס שבקארדיף וסיים בהצטיינות. הוא השלים את לימודי המשפטים בבית הספר למשפטים של אכסניות המשפט, הצטרף להתאחדות עורכי הדין של לונדון בנובמבר 2002 ולהתאחדות עורכי הדין של גיברלטר בינואר 2003. 
קוסטה היה מעורב בפוליטיקה של גיברלטר עוד מימי היותו סטודנט, והצטרף למפלגה הליברלית של גיברלטר ב-1999. ב-2007 הוא נבחר לפרלמנט של גיברלטר, ישב באופוזיציה ונעשה לשר הצללים לענייני בריאות ושירותים סוציאליים. בשנת 2011, יחד עם ד"ר ג'וזף גרסיה וסטיבן לינארס, רץ כמועמד מטעם המפלגה הליברלית (שהתמודדה ברשימה משותפת עם מפלגת העבודה הסוציאליסטית) בבחירות ב-2011. 
קוסטה נבחר מחדש לפרלמנט ב-2011, הפעם כשר בממשלה, ומונה על ידי ראש השרים פביאן פיקארדו לשר התיירות, התחבורה, הקשרים המסחריים והנמל.
הקהילה הבהאית הבין-לאומית

הקהילה הבהאית הבין-לאומית הוא ארגון לא-ממשלתי (NGO) בין לאומי המייצג את כלל המאמינים בדת הבהאית. הקהילה נוסדה במרץ 1948 יחד עם כינון ארגון האומות המאוחדות, ויש לה שלוחות ביותר מ-180 מדינות.
אחד התורמים המרכזיים לכינון הקהילה הבהאית הבין לאומית היה שוגי אפנדי, שעמד בראש הדת בין השנים 1921–1957.
דמות מפתח נוספת בהקמת הקהילה הבהאית הבין-לאומית הייתה הילדה יֵן:
גברת נכבדה זו מילאה תפקיד חשוב בפיתוח הדת הבהאית במישור הבין-לאומי; בזכות מאמציה התחילו הבהאים לעבוד עם האו"ם.
הקהילה הבהאית הבין-לאומית מבקשת "לקדם שלום עולמי באמצעות יצירת התנאים בהם תוכל להתפתח אחדות כמצב טבעי של הקיום האנושי", וזאת על ידי קידום ויישום של עקרונות המבוססים על האמונה הבהאית. הקהילה הבהאית הבין-לאומית שוקדת גם על שמירת זכויות האדם, קידום נשים, חינוך עולמי, קידום ופיתוח של מערכת כלכלית שוויונית והוגנת, הגנה על הסביבה ופיתוח תודעה אזרחית עולמית.
כדי להשיג את מטרותיה, הקהילה הבהאית הבין-לאומית משתפת פעולה עם ממשלות, עם האו"ם ועם ארגונים נוספים, לא-ממשלתיים ובין-לאומיים. במאי 1970, קיבלה הקהילה מעמד מייעץ במועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות. בשנת 1976 היא הצטרפה לקרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים. החל משנת 1989 הקהילה הבהאית הבין-לאומית עובדת בשיתוף פעולה עם ארגון הבריאות העולמי, כמו גם עם שלוחות ויוזמות אחרות  של האו"ם, ביניהן קרן הפיתוח של האו"ם לנשים (UNIFEM) והתוכנית הסביבתית של האו"ם. הקהילה הבהאית הבין-לאומית משתתפת ביוזמות נוספות של האו"ם, כדוגמת פסגת המילניום, שם הוזמן להשתתף נציג בהאי והיה הנואם הלא-ממשלתי היחיד.
לקהילה הבהאית הבין-לאומית יש משרדים במשרדי או"ם בניו יורק ובז'נבה, ושליחים מטעמה נמצאים במשרדי הארגון בערים שונות (אדיס אבבה, בנגקוק, וינה, ניירובי, רומא). בחיפה נמצא המשרד למידע ציבורי, העוסק בהפצת מידע אודות הדת הבהאית ומפרסם את הידיעון "מדינה אחת". 
בשנת 2013 נבחר ד"ר ג'ושוע לינקולן לתפקיד המזכיר הכללי של הקהילה הבהאית הבין-לאומית. בשנת 2019 הוא הוחלף על ידי ד"ר דיוויד רוטשטיין.

פעילות

ב-4.3.2009 פרסמה הקהילה הבהאית הבין-לאומית מכתב פתוח לתובע הכללי של איראן איתוללה קורבאן-עלי דורי נג'פאבאדי, בו היא מתייחסת להצהרותיו בנוגע למצבם של הבהאים באיראן.
ב-26.5.2016 השתתפו נציגי הקהילה הבהאית הבין לאומית בפסגה ההומניטרית העולמית הראשונה באיסטנבול. הנציגים הציגו את עמדת הקהילה הבהאית בנושאים הומניטריים שונים, תוך שהם נסמכים על ניסיון הקהילה ועל האמונה באחדות האנושות.
בי הגדולה מכולם!

תקציר העלילה

ביאטריס "בסי" וולטר היגנבוטום בת ה-9 היא "צופת דבורים", המבקשת ומנסה להשיג את כל הסיכות האפשריות, זאת בגלל סיפור שלפיו אם צופה תשיג את כל סיכות הצופות, היא תהפוך למייטי בי. הסיכות ניתנות לצופות בעקבות מטלות או מעשים מסוימים שביצעו. לצורך כך היא מגייסת למשימות רבות את אחיה בן, חברתה פני ואת כלבה, אשר לו קראה בשם שמח. מלבד אלו, דמויות קבועות בסדרה הן אמה של בסי, גברת גיבונס - המנהלת את ארגון הצופות, ובתה המפונקת והסנובית, פורשיה. דמויות משניות נוספות הן ה"שפיריות": צ'רי המנהיגה, מוד וכלבתה צ'י-צ'י, אשר מאוהבת בשמח אבל לא יכולה להיות בחברתו בשל השנאה של השפיריות לצופות הדבורים. שמח בעצמו לא יכול להיות בחברתה של צ'י-צ'י, מאותה סיבה שצופות הדבורים שונאות את השפיריות.
תעלת הים הלבן-הים הבלטי

תעלת הים הלבן - הים הבלטי (רוסית: Беломоро-Балтийский канал), המכונה בקיצור בלומורקנאל (רוסית: Беломорканал), או בראשי תיבות: ББК, היא תעלת ספנות המחברת בין הים הלבן לימת אונגה, המקושרת הלאה, דרך נתיבי המים, לים הבלטי בקרבת סנקט פטרבורג. חפירתה עלתה בחייהם של כ-12,000 - 25,000 אסירי גולאג.
התעלה חופפת במסלולה שני אגמים, אגם אונגה ואגם ויגוזרו, וכן כמה נהרות. אורכה הכולל 227 ק"מ. תועלתה כיום מוגבלת בשל רדידותה, עומקה כארבעה מטרים בלבד, שאינה מאפשרת שיט אוניות גדולות. ב-2007 עברו בה 400,000 טונות מטען.
השלטון הסובייטי הציג את השלמת התעלה כהישג של תוכנית החומש הראשונה, שכן היא הושלמה ארבעה חודשים לפני המועד המתוכנן, לאחר שנחפרה במשך 20 חודשים בשנים 1931-1933, כמעט אך ורק בעבודת כפיים.
למעשה, התעלה הייתה הפרויקט המשמעותי הראשון שנבנה בעבודת כפייה של אסירי גולאג. ББЛАГ, הגוף המנהל את מחנה האסירים שחפרו את התעלה, סיפק כ־150,000 עובדי כפייה. השלטונות הציגו את הפרויקט כעדות להצלחת "חישול" העבריינים באמצעות "עבודה מתקנת". תנאי החיים במחנה ББК היו קשים, וחלק גדול מהאסירים מתו מרעב וכתוצאה מעבודת הפרך.
על שמה של התעלה נקראו סוג של סיגריות רוסיות "בלומורקנאל" – וגם הרכב שאנסון. כמו כן נכתב על התעלה מחזה קומי מאת ניקולאי פוגודין.
אנדרטה לזכר המתים בהקמתה הוקמה בפובונייץ. 
כיום עוברות בתעלה בין 10 ל־40 ספינות ביום בלבד. הגם שנאמר על התעלה שהיא כישלון מוחלט, סטלין היה גאה בה והכחיש את חוסר התועלת שבה.
חיווים

הַחִוִּי הוא אחד משבעת עמי כנען שישבו בארץ ישראל לפי המקרא לפני כיבושה בידי בני ישראל. כך נאמר בספר שמות: "וְגֵרַשְׁתִּי, אֶת-הַכְּנַעֲנִי הָאֱמֹרִי, וְהַחִתִּי וְהַפְּרִזִּי, הַחִוִּי וְהַיְבוּסִי" (פרק לג, ב). 
החיווים נזכרים כיושבי שכם בזמן שיעקב ובניו מגיעים לשם, וכן בתקופת כיבוש הארץ על ידי יהושע בן נון הם מופיעים כיושבי גבעון, הכפירה, בארות וקריית יערים, כל אלה ערים סמוכות לירושלים. אמנם, לחיווים היו גם מושבות בצפון הארץ, באזור לבנון של ימינו, כפי שנזכר בספר שופטים. בהתאם למצוות מחיית שבעה עממין, נצטוו בני ישראל להכרית כל צאצא החיוי.

גנאלוגיה

ספר בראשית מתאר את הגנאלוגיה של החיוי, וקובע כי הם צאצאיו של כנען:
וּכְנַעַן, יָלַד אֶת-צִידֹן בְּכֹרוֹ-וְאֶת-חֵת: וְאֶת-הַיְבוּסִי, וְאֶת-הָאֱמֹרִי, וְאֵת, הַגִּרְגָּשִׁי: וְאֶת הַחִוִּי וְאֶת הַעַרְקִי וְאֶת הַסִּינִי:
— בראשית י', טו-יז
יש מן החוקרים הרואים בחיווים המשך של העם החורי, הנזכר במקרא בתקופה קדומה יותר. אחרים סוברים כי מדובר ביושבי אוהלים (חיוי מלשון חוה - אוהל) משבטי האמורי. החורים ישבו בעבר הירדן המזרחי, לא רחוק מהאזורים שיושבו על ידי החיווים יושבי גבעון והסביבה. כמו כן, החורים התבלטו בכך שהיו שונים מעמי כנען האחרים, בקרבתם לעברים ובשיטת ההנהגה שלהם (בראשם לא עמד מלך אלא 'אלוף'), זאת בדומה לחיווים יושבי שכם, שרצו לכרות ברית עם יעקב ולהיות 'לעם אחד' עם בני ישראל. ובדומה ליושבי גבעון, בזמן כיבוש הארץ, אשר כרתו ברית עם בני ישראל (ואף לפני כריתת הברית, ישנו תיעוד באגרות תל אל-עמארנה שיושבי שכם סייעו לשבטי החבירו המזוהים על ידי חוקרים מסוימים כבני ישראל), וכן הנהיגו אותם זקנים ולא מלך.
כלל שיא-סוף

על פי כלל שיא-סוף אנו שופטים את חוויות העבר שלנו כמעט אך ורק בהתאם לאיך שהרגשנו בשיאן (נעים או גרוע) וביחס לשאלה כיצד הן הסתיימו. מידע אחר אינו הולך לאיבוד, אך הוא אינו נמצא בשימוש. גורמים שאינם באים לידי ביטוי הם, בין השאר, עד כמה החוויה הייתה נעימה בממוצע ומה היה משך החוויה.
דניאל כהנמן ועמיתיו בחנו את הכלל על קבוצת נבדקים שעברה בדיקת קולונוסקופיה. בדיקה זו הסבה כאב רב לעוברים אותה והכאב מגיע לשיאו בשלב האחרון של הבדיקה. בניסוי דיווחו הנבדקים על חוויה קשה פחות כאשר המכשור הושאר בגופם למשך דקה נוספת, לאחר שהגיעה הבדיקה לסיומה, לעומת אלו ששוחררו מיד בסיום הטיפול.
במחקר המשך שנערך לאחר מכן התגלה כי בקרב נבדקים שהמכשור הושאר בגופם פרק זמן נוסף, כך שהחוויה נתפסה אצלם כקשה פחות, נמצא שיעור גבוה יותר של נבדקים שהגיעו לבדיקת קולונוסקופיה נוספת, כאשר התעורר צורך לקיימה.
כהנמן טען שכלל זה קשור להיוריסטיקת הייצוגיות.
רפורמה בשפה

רפורמה בשפה היא תהליך של יצירת שפה מתוכננת באמצעות שינויים נרחבים בשפה קיימת. הכלים המקובלים לביצוע רפורמה בשפה הם הפשטה וטיהור. הפשטה מקלה על השימוש בשפה באמצעות הסדרה של אוצר המילים והדקדוק. טיהור גורם לשפה להתיישר עם גרסה של השפה הנחשבת כ"טהורה יותר".

הפשטה

הפשטה היא הצורה הנפוצה ביותר לביצוע רפורמה בשפה, ובצורתה המקובלת ביותר מבוצעת הפשטה של הכתיב (השוו רפורמה של הכתיב). עם זאת תהליך ההפשטה יכול לכלול בנוסף גם הפשטה של ההטיה, התחביר, אוצר המילים ומבנה המילה. לדוגמה, באנגלית קיימות תחיליות רבות שמשמעותן היא "ההפך מ", לדוגמה: "-un", ‏"-in-/im", ‏"-(‏a(n", ‏"-de", וכו'. ברפורמה בשפה ניתן להציע לבטל את כל התחיליות המגוונות ולהישאר עם תחילית אחת בלבד, נאמר "-un". בנוסף לכך, קיימות מילים כדוגמת "good" (טוב) ו-"bad" (רע) שמשמעות המילה הראשונה היא בערך המשמעות ההפוכה של המילה השנייה, ושעדיף היה (במונחים של הפשטה) להחליף בצמד המילים "good" ו-"ungood", ולהשמיט את המילה "bad" מאוצר המילים לחלוטין.
עם זאת, הצורה הנפוצה ביותר לביצוע רפורמה בשפה היא אימוץ של כללי כתיב חדשים. כמה מהשפות הנפוצות ביותר בעולם עברו רפורמות כתיב סיטוניות: ספרדית (במאה ה-18), פורטוגזית (ב-1910 בפורטוגל, וב-1946 וב-1972 בברזיל), גרמנית (ב-1901/2 וב-1996/98) ורוסית (ב-1728 וב-1919).

יתרונות וחסרונות

כמו בכל רפורמה קיימות סיבות בעד ביצוע הרפורמה וסיבות נגד. רפורמות עלולות לגרום לצורך לכתוב מחדש את כל הספרות, המסמכים הדיגיטליים, שלטי הדרכים והמפות. יותר מכך, כולם יצטרכו ללמוד מחדש את השפה. לילדים צעירים ולתלמידים בשיעורי לשון יהיה בסופו של דבר קל יותר עם השפה החדשה והקלה יותר, אבל בטווח הקצר תהיה להם עבודה רבה. נטען גם ששפות מאבדות את הפואטיות שלהן והופכות נוקשות וחסרות נשמה אם משנים אותן.
עם זאת, רבות מטענות אלו חסרות בסיס. רבות מהן מבוססות על ההנחה שהרפורמה תנתק את השרשרת הקושרת את ההווה לעבר. במציאות, רפורמות כתיב מתונות עשויות לסייע לחינוך ולתרבות הרבה יותר מאשר לעכב בעדם. על מחיר המעבר ניתן להתגבר באמצעות תכנון טוב, הקצאת זמן נאותה למעבר וניצול של התמיכה העממית ברפורמה.
אמינטה טורה

ביוגרפיה

טורה גדלה בערים טמבאקונדה וקאולק ולאחר מכן עברה לצרפת, שם סיימה תארים בכלכלה ובמנהל עסקים מאוניברסיטאות בדיז'ון ובאקס-אן-פרובאנס. לימים סיימה תואר שלישי מבית הספר הבינלאומי לניהול ונושא עבודת הדוקטורט שלה עסק במיקרו מימון של נשים במדינות אפריקה.
טורה עבדה בארגונים שעיסוקם בבריאות ובתכנון משפחה בסנגל. היא עבדה בקרן האו"ם לענייני אוכלוסין כיועצת בבורקינה פאסו ולאחר מכן כיועצת אזורי במדינות דוברות צרפתית במערב אפריקה. 
ב-2010 הצטרפה לצוות הבחירות לנשיאות של מאקי סאל והשתתפה בכתיבת תוכניות מצע הקמפיין. 
כיהנה בשנים 2013-2012 כשרת המשפטים.
בספטמבר 2013 מונתה לראשת הממשלה. היא החזיקה בתפקיד כ-11 חודשים ונאלצה לסיים את תפקידה לאחר שאיבדה את מושבה בפרלמנט בבחירות 2014.
בשלהי 2014 מונתה כיועצת מיוחדת לנשיא מאקי סאל.
טורה נשואה לשר לשעבר אומן סאר ואם לשלושה ילדים.
ברזיל (סרט)

תקציר העלילה

העולם של ברזיל הוא עולם פוסט-אפוקליפטי, אורבני, ומבוסס כולו על בירוקרטיה, מסמכים וניירת. מתקפות טרוריסטים מתרחשות ללא הרף, וחיי התושבים קשים.
הסרט מגולל את סיפורו של סאם לאורי (פרייס), שעובד כפקיד במשרד בירוקרטי. סאם חי בעולם שסובב כולו סביב הבירוקרטיה, "אי שם במאה ה-20", והוא קורבן של פנטזיות וחלומות בהקיץ. שלא במתכוון, מסתבך סאם בפעילות טרוריסטית, כאשר הוא פוגש את הנערה עליה הוא חולם (גריסט), במסגרת ביקורו בביתה של אשה, שבעלה נלקח על ידי הממשלה ונהרג כתוצאה מטעות בירוקרטית. סם נשלח לבית המשפחה על מנת להעניק לה צ'ק תנחומים, אך בראותו את אשת חלומותיו, הוא פותח במרדף אחריה ובניסיון לברר מי היא.

פרשנויות

גיליאם רואה את הסרט הזה כשני בטרילוגיה שהחלק הראשון בה הוא "שודדי הזמן" (1981), והחלק השלישי בה הוא "הרפתקאות הברון מינכהאוזן" (1989). לפי גיליאם, כל הסרטים עוסקים ב"שגעון שבחברה המאורגנת שלנו והרצון לברוח בכל צורה אפשרית".
ברזיל גם הושווה לספרו של ג'ורג' אורוול "1984". גיליאם מודה ש-"1984" אכן שימש לו השראה, אך ברזיל נכתב כפרספקטיבה על ההווה, ולא על העתיד כפי שאורוול עשה. גיליאם אמר כי ברזיל הוא "'1984' של שנת 1984". למעשה, אחד השמות של הסרט בתחילת דרכו היה ½1984.

פסקול

הפסקול של הסרט הולחן על ידי המלחין מייקל קיימן. בבסיסו של הלחן כולו עומד השיר "Aquarela do Brasil", אשר היה חלק מחזונו של גיליאם כאשר הגה את הרעיון לסרט. בפסקול הערות הבמאי אשר נמצא בגרסת ה-DVD של הסרט (בהוצאת "Criterion"), מספר גיליאם כי לאחר שהפסקול הולחן, נאלץ קיימן לעבור על כל תו, ולסמן את הקטעים בלחן שבהם השתמש במלודיה של השיר "Aquarela do Brasil", וזאת כדי לשלם את הסכום הנכון על זכות היוצרים.

ההפצה והמאבק

הסרט הופק על ידי ארנון מילצ'ן, והופץ ברחבי העולם, פרט לארצות הברית, בגרסת 142 הדקות המקורית של גיליאם, בשנת 1985. בארצות הברית, חשבו אולפני יוניברסל, ובראשם מנהל האולפנים דאז סיד שיינברג, שהסרט ארוך מדי ושסופו האפל לא מתאים לקהל האמריקני. שיינברג שכר עורכים אשר ערכו את הסרט מחדש, לכדי מה שכונה "גרסת האהבה תמיד מנצחת".
מכאן והלאה פתח גיליאם, בתמיכה מלאה ממפיקו ארנון מילצ'ן, במערכה חסרת תקדים כנגד האולפנים ובראשם שיינברג. המערכה מתועדת בפרוטרוט בספרו של ג'אק מת'יוס, "הקרב על ברזיל". בשלב מסוים פרסם גיליאם מודעת ענק בעיתון, שקראה לסיד שיינברג להוציא את הסרט לאקרנים לקהל האמריקני, בגרסתו המקורית. הפרשה הסתיימה כאשר הקרין גיליאם הקרנה מחתרתית של "ברזיל" למבקרי הקולנוע האמריקנים, הקרנה שהובילה למועמדותו וזכייתו של ברזיל בפרס מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס. הזכייה הובילה בסופו של דבר להפצתו של הסרט בגרסתו המקורית.
הקרב שניהל גיליאם כנגד האולפנים היה נקודת מפנה ביחסים בין האולפנים ליוצרי הסרטים. למעשה הביע גיליאם את מחאתו על התופעה המתמשכת של שליטת האולפנים בתוכן הסרטים, וניצול כוחם על מנת לחולל שינויים שיתרמו לכלכלת הסרט, תוך כדי פגיעה קשה באמנותם של יוצרי הסרט. ניצחונו של גיליאם במערכה הראה שיש אפשרות למחות ולא לאפשר לאולפנים לקחת שליטה אמנותית על הסרט.

ביקורות

הארלן אליסון, מבקר קולנוע אמריקני, הכתיר את הסרט כ"סרט המדע הבדיוני הטוב ביותר שנעשה". מגזינים רבים, במסגרת מצעדים שונים, הכתירו את "ברזיל" כאחד מהסרטים הטובים ביותר שנעשו. המבקר קנת' טוראן אמר כי ברזיל הוא הקומדיה השחורה הטובה ביותר שנעשתה מאז "דוקטור סטריינג'לאב".
דוב שחור אוסורי

אטימולוגיה 

הדוב השחור האוסורי -כמו קרובו החום-נקרא על שם הנהר אוסורי. 

אקולוגיה 

הטורפים הנפגשים לעיתים קרובות עם הדוב השחור האוסורי כוללים את הדוב החום של אוסורי ואת הטיגריס הסיבירי.  

תפוצה

תפוצת הדוב השחור האוסורי היא: דרום סיביר, צפון מזרח סין וחצי האי הקוריאני.
ליאנה עיון

ביוגרפיה

עיון היא אחותה הקטנה של השחקנית יסמין עיון, הוריה התגרשו ואביה, ירון עיון, נישא בשנית למגישה מירי נבו. 
היא בוגרת תיכון אנקורי בתל אביב.
שירתה בתיאטרון צה"ל.

דיבוב

במהלך השנים היא דיבבה במספר סרטים וסדרות אנימציה. בשנת 2001 עשתה קולות רקע בסדרת האנימציה "מפלצות בע"מ", וכן דיבבה בסרט האנימציה "היפהפייה והיחפן 2". בשנת 2002 דיבבה בסרט האנימציה "פיטר פן 2". בשנת 2004 דיבבה את חזירון בסרט האנימציה "מרד החיות". ב-2005 תרמה את קולה לסרטי האנימציה "קרוסלת הקסמים" ,"סיפורי נרניה - האריה, המכשפה וארון הבגדים", "טרזן 2" ו"הקיסר נפל על הראש 2" ושיחקה ב"במבוני אין כמוני".
בשנת 2006 דיבבה בסרט האנימציה "חוות הקסמים", בתפקיד "פרן אראבל". באותה שנה דיבבה את פלין בסרט האנימציה "במבי 2". בשנת 2007 דיבבה בסרט האנימציה "מועדון ווינ X - סוד הממלכה האבודה", בתפקיד "צ'טה". בשנת 2008 תרמה את קולה לסרט האנימציה "הורטון שומע מישהו", בתפקיד "הולי". באותה שנה גילמה את סצוקי קוסאקאב בסרט האנימציה "השכן הקסום שלי טוטורו". בין השנים 2008 עד 2009 דיבבה בעונה השנייה והשלישית של סדרת האנימציה "אווטאר".
בשנת 2009 דיבבה את נאדי, בסדרת האנימציה "מדברים אנגלית עם נאדי", ששודרה בערוץ הופ!. באותה שנה דיבבה את נאדי בסרט האנימציה "הרפתקאות נאדי באי" ששודר אף הוא בערוץ הופ!. היא דיבבה את מינג-מינג הברווזונת בסדרת האנימציה "וונדר פטס" ששודרה בערוץ ניקלודיאון. בשנת 2011 היא דיבבה בסדרת האנימציה "רוץ, דייגו, רוץ!". בשנת 2012 דיבבה בסרט האנימציה "ברבי הנסיכה וכוכבת הפופ".
עיון דיבבה את סטפני בסדרה המצולמת "נווה עצלנות" ששודרה בהופ!. בשנת 2013 תרמה את קולה לסרטים "אגדת שלג", בתפקיד "אפיק" ו"ברבי מריפוסה ונסיכת הפיות", בתפקיד טאלאיה. בשנת 2014 דיבבה את נאוקו סאטומי בסרט האנימציה "הרוח העולה" ואת ג'ני בסדרת האנימציה "צ'יקן טאון".

משחק

בין השנים 2014 ל-2018 שיחקה באחד התפקידים הראשיים של סדרת הנעורים "שכונה", את דמותה של מיטל.
ב-2018 שיחקה במיני סדרה "מעורבבים".
בקיץ 2018 החלה לשחק בסדרה המוזיקלית "פוראבר", מבית היוצר של אורי גרוס. עיון מגלמת את יולי גילמן, אחות התאומה של אדם והאחות הגדולה של רומי ובתם של דודו ובתיה. הסדרה עלתה לשידור ב-30 בדצמבר 2018 בערוץ TeenNick של HOT.
באוקטובר 2019 החלה לשחק בסדרה "ביום שהאדמה רעדה", בקשת 12.

הנחיה

בשנת 2016 הגישה את השעשועון "צ'מפיונסניק" לצידו של טל מוסרי בערוץ ניקלודיאון.
ג'ורג' סימס

תחילת דרכו

סימס נולד בדורסט ב-12 בינואר 1896 לג'ורג' סימס, שהיה מייג'ור ברגימנט הארטילריה המלכותי, ואשתו אליזה לבית פאולי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, התגייס לצבא בריטניה ולמד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. ב-14 ביוני 1915 הוצב כלוטננט שני ברגימנט חיל הרגלים דורהאם. ב-22 בפברואר 1916 הועבר לקורפוס המקלעים ונשלח כבר למחרת לחזית המערבית. ב-1 בנובמבר של אותה שנה הוא קודם לדרגת לוטננט, ומאוחר יותר באותו החודש הוענק לו הצלב הצבאי "על גילוי גבורה בולט בפעולה". בנובמבר 1917 הועבר לחזית האיטלקית, וב-1 בינואר 1918 הוסף אבזם (Medal bar) לצלב הצבאי שלו. ב-3 באפריל של אותה שנה הועלה לדרגת קפטן, וב-8 בנובמבר הועלה לדרגת מייג'ור, שלושה ימים בלבד לפני סיום המלחמה.
עם סיום המלחמה, הוחזר סימס לדרגת לוטננט. ב-16 בנובמבר 1923 הועלה שוב לדרגת קפטן, והחל מ-20 בינואר 1931 למד בקורס לפיקוד ומטה. ב-15 בינואר 1933 הוחזר לדרגת מייג'ור, וב-1 בנובמבר 1934 מונה למפקד גדוד שהיה חלק מהבריגדה ה-14. ב-6 בספטמבר 1937 הועבר להודו, וב-1 בינואר 1939 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-11 בדצמבר של אותה שנה נישא בבומביי לאשה אוסטרלית בשם קתרין ברליס לוקאס.

אחריתו

ב-17 בינואר 1946 הוא קיבל דרגת עמית במסדר האמבט. לאחר המלחמה מילא תפקידי פיקוד ומטה שוליים והוחזר לדרגת קולונל. ב-9 באפריל 1949 היגר לאוסטרליה והתיישב בעיר אדלייד. החל מ-18 במרץ 1954 הוא שימש כאחד מהדירקטורים הראשונים של חברת סנטוס (ראשי תיבות של: South Australia-Northern Territory Oil Search) חברת נפט וגז אוסטרלית הפועלת עד ימינו. הוא פרש בשנת 1978. מ-1956 עד 1964 הוא שימש כמזכירו האישי של מושל דרום אוסטרליה הראשון רוברט ג'ורג' ולאחר מכן של מחליפו אדריק בסטיאן. הוא היה נשיא הסניף הדרומי של האגודה הגאוגרפית המלכותית של אוסטרליה (Royal Geographical Society of Australasia), וכתב מאמרים על ההיסטוריה של דרום אוסטרליה, כולל ארבע ביוגרפיות עבור מילון הביוגרפיה האוסטרלי (Australian Dictionary of Biography). הוא החל בכתיבת ביוגרפיה על האסטרונום צ'ארלס טוד, אולם מעולם לא סיים אותה. בשנת 1961 מתה קתרין, אשתו הראשונה, וב-30 במרץ 1967 הוא נישא פעם שנייה לקתלין קבינגה. היו לו ילדים משני נישואיו. 
הוא נפטר באדלייד ב-26 באוגוסט 1980 בגיל 80. בשנת 1982, אנדרטה לזכרו ולזכר אשתו הראשונה נחנכה בבית התפילה לזכר רגימנט יורק ולנקסטר בקתדרלת שפילד. מסמכיו שמורים כיום בספרייה הלאומית של דרום אוסטרליה למעט יומני המלחמה שלו השמורים במוזיאון המלחמה האימפריאלי בלונדון.
וינו נובילה די מונטפולצ'אנו

וינו נובילה די מונטפולצ'אנו (באיטלקית: Vino Nobile di Montepulciano) הוא יין אדום שלו מעמד של Denominazione di Origine Controllata e Garantita שמיוצר בכרמים המקיפים את העיר מונטפולצ'אנו, איטליה. היין נעשה בעיקר מענבי סנג'ובזה (הידועים בלשון המקום בשם פרונולו ז'נטילה), מינימום 70%, ביחד עם קאניולו נרו (20%-10%) וכמות קטנה של זנים מקומיים כמו ממולו. היין מיושן בחביות עץ אלון במשך שנתיים, ומיושן במשך שלוש שנים אם מדובר ביין ריזרבה. אין לבלבל בין יין זה לבין מונטפולצ'אנו ד'אברוצו, יין אדום שנעשה מעינב מונטפולצ'אנו באזור אברוצו במזרח-מרכז איטליה.

ההיסטוריה של וינו נובילה די מונטפולצ'אנו

וינו נובילה די מונטפולצ'אנו הוא אחד מהיינות העתיקים ביותר באיטליה. 
בתיעוד משנת 789, אותו מצטט עמנואל רפטי, ב-"Dizionario Geografico Fisico Storico della Toscana",   הכומר ארניפרט מציע לכנסיית סן סילבסטרו בלנצ’יניאנו (באזור אמיאטה) חלקת אדמה וכרם הנמצאים בקסטלו די פוליצ’אנו ; במסמך אחר המתוארך ל-17 באוקטובר 1350, שגם אותו מזכיר רפטי, נקבעים הכללים של המסחר ויבוא היין המופק באזור מונטפולצ'אנו.
ב-1685 מוזכר גם וינו נובילה דה מונטפולצ'אנו בידי המשורר פרנצ'סקו רדי, בנוסף לשבחים שהוא מעתיר על עבודתו של בכחוס בטוסקנה (מונטפולצ'אנו הוא מלך כל היינות !), הוא חיבר אודה לרוזן פרדריק וטרנס המוקרש כולו להילול האיכויות של יין זה. 
השם וינו נובילה דה מונטפולצ'אנו הומצא בידי אדמו פנטי, עד 1930, נקרא היין רשמית "וינו רוסו צ'טו די מונטפולצ'אנו" (Vino rosso scelto di Montepulciano) אולם אדמו כינה את היין "נובילה" (אציל). ב-1925 ייצר אדמו פנטי כ-30 טון של נובילה, שכולם בוקבקו ונמכרו וזכו להערכה רבה. ההצלחה הגדולה הייתה ביריד המסחר הראשון שנערך בסיינה ב-1931, אותו ארגן Ente Mostra-Mercato Nazionale dei Vini Tipici e Pregiati, כשאדון טנקרד ביונדי סנטי, חבר ומעריץ של אדמו פנטי, אמר את המשפט הנבואי "ליין הזה נכון עתיד". פנטי נחשב ליצרן הראשון של וינו נובילה די מונטפולצ'אנו. "קנטין פנטי" גם קידם את וינו נובילה די מונטפולצ'אנו בכל רחבי תבל בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה, ובשנים של "הנס הכלכלי" בתום "מלחמת העולם השנייה באיטליה. חברות אחרות, שעד אותה עת ייצרו בעיקר קיאנטי, הלכו בעקבותיו של אדמו וייסדו ב-1937 את קנטינה סוצ’יאלה (וקיה קנטינה די מונפולצ’אנו), מתוך כוונה להקים מערכת לשיווק היין המיוצר אפילו בידי יצרנים קטנים. 
היין המופק במונטפולצ'אנו המשיך לזכות להערכה במשך הזמן וקיבל את המעמד של DOC‏ (Denomination of Controlled Origin) עם DPR ב-12 ביולי 1966. הוא זכה למעמד של DOCG‏ (Denomination of Controlled and Guaranteed Origin)  בידי DPR  ב-1 ביולי 1980 והשתנה בידי DM ב-27 ביולי 1999.