google/wiki40b huggingface dataset:
קארפור

היסטוריה

הסניף הראשון של קארפור נפתח בשנת 1958 בעיר אנסי, סמוך לצומת דרכים (קרפור בצרפתית). הקבוצה נוסדה בשנת 1959 על ידי מרסל פורנייה והאחים דניס וז'אק דיפורה (Defforey), שהשתתפו לפני כן בסמינרים בארצות הברית בראשות "האפיפיור של ההפצה המודרנית", ברנרדו טרוחיו, שהשפיע גם על מייסדי רשתות גדולות אחרות בצרפת כמו ז'ראר מולייה (רשת Auchan) ופול דיברול (אקור). סיסמת האחים הייתה "אין חנייה - אין עסק".
בשנת 1963 פיתחה החברה לראשונה באירופה את רעיון ההיפרמרקטים, שילוב של חנויות כלבו וסופרמרקט. בשנת 1969 התרחבה החברה לבלגיה, ב-1973 לספרד וב-1975 לברזיל. בשנת 1995 התמזגה קרפור עם קבוצת "Promodès" (מוכרת גם כ"קונטיננט"), אחת המתחרות העיקריות שלה בשוק הצרפתי.
באפריל 1976 השיקה קרפור את קו המוצרים "Produits libres", שכלל שורה של חמישים מוצרי מזון, בהם שמן, קרקרים, חלב ופסטה שנמכרים בחבילות לא ממותגות במחירים נמוכים באופן משמעותי. בשנת 2011 החלה חברת טיב טעם לשווק בישראל את מוצרי המותג הפרטי של קרפור.
בשנת 2007 רכש איש העסקים ברנאר ארנו 10.69% ממניות הרשת.

פעילות

קרפור פועלת בעיקר באירופה, ארגנטינה, ברזיל, סין, קולומביה, הרפובליקה הדומיניקנית, איחוד האמירויות ובערב הסעודית, אך מפעילה חנויות גם בצפון אפריקה ובחלקים נוספים באסיה, כאשר מרביתן קטנות יותר היפרמרקט או אף מסופרמרקט. בשנת 2010 הפעילה החברה 15,937 סניפים ב-33 מדינות, מתוכם כ-2,952 מרכולים וכ-1,401 היפרמרקטים. באותה שנה הועסקו בחברה כ-471,000 עובדים, מה שהופך את החברה לאחת מעשרת המעסיקים הגדולים ביותר בעולם. מחזור ההכנסות שלה בשנת 2011 היה 81.3 מיליארד יורו, עם רווח שנתי של 371 מיליון יורו.
ב-2010 בחנה החברה מחדש את מצבה לאור אי הצמיחה והתחרות הגוברת בצרפת מצד קבוצות כמו "קזינו", והודיעה על תוכניתה להשקיע כ-2.1 מיליארד דולר ב"Carrefour Planet", קונספט שאמור היה לארגן מחדש 245 מחנויות החברה במערב אירופה ל-8 תחומים: שוק, אוכל אורגני, מוצרי טיפוח, מוצרים קפואים, אופנה, מוצרי תינוקות, מוצרי בית ומוצרי פנאי-מולטימדיה, ולהציע לצידם שירותים חדשים כגון מעון יום לילדים או שירות סטיילינג. התוכנית יושמה בסופו של דבר ב-92 חנויות של הרשת במערב אירופה עד שהושעתה בשנת 2012, בשל העלות הגבוהה של השינוי - 369 מיליון יורו ב-2011, שלא אפשרה לעצור את הירידה המתמשכת במכירות.

ביקורת

ביוני 2007 הורשעה קרפור בבית משפט בצרפת בגין פרסום כוזב של מוצרים שלא היו זמינים במחסניה בכמות מספקת, ובגין מכירה במחירי הפסד וקבלת שוחד מסיטונאים. החברה חויבה לשלם קנס של 2,000,000 € ולהציג הודעה קריאה ובולטת בכל חנויותיה בצרפת שחושפת את הפרסום המטעה. ב-7 במאי 2009 נקנסה קרפור בסכום של 220,000 יורו עבור יותר מ-2,500 מהפרות של תקנות, כגון תוויות לא נכונות על המוצרים ומכירת מוצרים עם תאריכי תפוגה לא בתוקף.
רונן לוביץ

ביוגרפיה

נולד בחיפה, נכד לרב יהושע קניאל, רבה הראשי של חיפה. למד בישיבה התיכונית "פרחי אהרון" בקריית שמואל, ובגיל 16 עבר לישיבה גבוהה, ישיבת "הנגב" בנתיבות. לאחר מכן למד בישיבת "קול יעקב" בירושלים. בשנת 1982 נישא לרבקה, בתם של הפרופסור ישעיהו צ'ארלס ליבמן, חתן פרס ישראל, והדר' שרה ליבמן. לאחר נישואיו למד במדרשה הגבוהה לתורה שליד מכון הארי פישל בירושלים. בשנת 1987 הוסמך לוביץ לרבנות על ידי הרב שאר ישוב כהן והרב עוזי קלכהיים, ובשנת 1989 קיבל הסמכה לרבנות של הרבנות הראשית לישראל על ידי הרבנים הראשיים דאז הרב אברהם שפירא והרב מרדכי אליהו.
לוביץ הוסמך כמורה בכיר לתלמוד ולמחשבת ישראל לבתי ספר על יסודיים במכללת ליפשיץ, סיים תואר ראשון בפילוסופיה יהודית ובפילוסופיה כללית באוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדע הדתות באוניברסיטת קייפטאון שבדרום אפריקה (שניהם בהצטיינות יתירה). סיים דוקטורט במחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה בהנחיית הפרופסור מנחם קלנר והפרופסור דניאל סטטמן. נושא עבודתו היה "העימות בין ישראל לערבים בספרות התורנית של הציונות הדתית".
בשנת 1989 יצא לוביץ לשליחות בקייפטאון, שם שימש במשך ארבע שנים כרב קהילה, רב הקמפוס האוניברסיטאי ומרצה באוניברסיטה במחלקה למדע הדתות ובמחלקה לתרבות יהודית. בשנת 1993 שב לוביץ לישראל והתמנה לתפקיד רב היישוב ניר עציון. בין השנים 2005-1993 שימש גם כרב בית הספר הממלכתי דתי האזורי של יישובי ההמועצה האזורית חוף הכרמל.
בין השנים 1993- 2006 לימד בתוכנית להכשרת רבנים של קרן 'יד אבי הישוב' בירושלים.
בשנת 1995 עם הקמת ארגון רבני צהר הצטרף לוביץ כחבר בארגון. משנת 1996 עד 2004 היה חבר הנהלה בתנועת "מימד", ובין השנים 2009-2004 היה חבר מועצה בתנועה.
משנת 1997 מלמד לוביץ במכללה האקדמית הדתית לחינוך שאנן שבקריית שמואל, ובין השנים 2008- 2012 לימד כמרצה מן החוץ במחלקה ללימודים רב-תחומיים באוניברסיטת חיפה
בין השנים 2017-1999 עמד לוביץ בראש פרויקט 'בצוותא', בית מדרש לסטודנטים באוניברסיטת חיפה.
בין השנים 2009 – 2010 הגיש תוכנית שבועית על פרשת השבוע בערוץ האקדמי של אוניברסיטת חיפה שכללה ראיונות עם חוקרי אקדמיה ואנשי תרבות.
בין השנים 2009 – 2011 שימש כרב משיב באתר "כיפה", ובהמשך פרסם מאמרי תשובה הלכתיים באתר ynet מטעם ארגון רבני צהר.
בשנים 2013 - 2016 פרסם מאמרים שבועיים על פרשת השבוע ואקטואליה בעלון "מסביב לשולחן" ובמדור יהדות של אתר האינטרנט "וואלה". מ-2016 מפרסם את מאמריו לפרשת השבוע בעלון "שבתון".
בשנת 2012 נמנה עם מייסדי ארגון הרבנים בית הלל, ועד 2015 היה חבר בוועד המנהל של הארגון.
בשנת 2014 התקבל כעמית מחקר במרכז ללימודי יהדות, אוניברסיטת הארוורד, קיימברידג' מסצ'וסטס.
בצעירותו פרסם לוביץ ספר פרוזה בשם "השיכרון של דאמור" שזכה בפרס בית הסופר ע"ש ניומן, ירושלים 1987, וכן פרסם כמה סיפורים קצרים בכתבי עת לספרות.
הרב לוביץ נוקט מדיניות ליברלית בחופות, ומאפשר לזוגות הנישאים לעצב את הטקס בסגנון אישי בד בבד עם נאמנות להלכה.
משנת 2015 מכהן לוביץ כנשיא תנועת "נאמני תורה ועבודה".
27 שמלות

העלילה

ג'יין ניקולס (קת'רין הייגל) הייתה שושבינה ב-27 חתונות. לילה אחד כאשר היא משתתפת בשתי חתונות כמעט בו זמנית, היא פוגשת את קווין דויל (ג'יימס מרסדן), שעוזר לה להגיע הביתה, לאחר שחטפה מכה חזקה בראש. השניים מתווכחים כאשר מתגלה כי קווין חושב שכל סצנת הנישואין היום היא צינית ומכוערת. הוא מוצא את הארגונית של ג'יין שהיא שכחה במונית שהם חולקים. בינתיים, אחותה של ג'יין, טס (מאלין אקרמן) מגיעה מאירופה, ומתאהבת בבוס של ג'יין במבט ראשון. טס מעמידה פנים שהיא אוהבת את אותם הדברים שג'ורג' אוהב כדי למצוא חן בעיניו. למרות היותה מאוהבת בג'ורג' בעצמה, ג'יין אינה חושפת את האמת ומערכת היחסים בין טס וג'ורג' מתקדמת במהירות. הזוג החדש מתכננים להתחתן תוך שלושה שבועות, וג'יין מארגנת את החתונה של אחותה.
את החתונה מלווה כתב החתונות האהוב על ג'יין, מלקום דויל. מסתבר שאותו הכתב הוא קווין, המשתמש בשם בדוי. לאחר שמסתכל על התוכן של הארגונית של ג'יין, הוא מחליט לכתוב כתבה על "השושבינה המתמדת" בתקווה לקבל קידום בעבודה.
ג'יין לא מודעת לכוונותיו של קווין. כאשר הוא מבקש לראיין אותה על החתונה של טס היא משתפת פעולה. הוא מצליח לשכנע אותה לדגמן את כל שמלות השושבינה שיש לה בארון. הוא לוקח תמונות שלה בכולן ושולח אותן יחד עם הכתבה לעורכת העיתון שלו. ככל שהם מכירים אחד את השני יותר קווין מתחיל לחבב את ג'יין ומבקש מהעורכת שלו לא לפרסם את הכתבה.
כאשר קווין מגלה שג'יין אוהבת את ג'ורג' ועדיין עוזרת לאחותה להתחתן איתו, הוא נוזף בה. במהלך נסיעה, ג'יין מסכימה לבלות את הערב עם קווין ובסופו של דבר משתכרת, ושוכבת איתו. למחרת בבוקר, הם אוכלים במסעדה, ומלצרית מזהה את ג'יין. העורכת של קווין פרסמה את הכתבה שלו בעמוד הראשי של המדור למרות שביקש ממנה להמתין. כאשר ג 'יין רואה את הכתבה, היא מרגישה נבגדת וכועסת. כשהיא חוזרת הביתה, גם טס כועסת עליה. בכתבה טס מתוארת ככלה מהגהנום. ג'יין מרגישה נורא. המאבק בין האחיות מסלים כאשר טס גוזרת את שמלת הכלה של אמן כדי להתאימה לטעמה. ג'יין הכועסת מודיעה לטס שאם לא תספר לג'ורג' את האמת על עצמה היא תעשה זאת. טס לא מאמינה לה.
טס מבקשת מג'יין להכין מצגת למסיבת האירוסין שלה. ג'יין בהתאם להחלטתה, מראה לג'ורג' את כל השקרים של טס, כמו תמונות של טס עם גברים אחרים, טס אוכלת צלעות (בניגוד לטענתה שהיא צמחונית),  טס אוחזת חתול בזנבו, ונרתעת מהכלב של ג'ורג' (היא אמרה לו שהיא אוהבת בעלי חיים, אבל האמת היא שהיא לא). בסיום המצגת, פדרו, הנער שג'ורג' חונך, מגלה לכולם כי טס שילמה לו כדי לנקות את הדירה. ג'ורג', מכריז כי הוא מבטל את החתונה. למחרת, ג'יין מנסה להתנצל. טס מאשימה את ג'יין בקנאה. אחר כך מסבירה שפיטרו אותה, והחבר שלה עזב אותה, ושהיא בסך הכל ניסתה להיות כמו ג'יין.
מאוחר יותר בעבודה, ג'ורג' מציין כי הוא מעריך את ג'יין כי היא אף פעם לא אומרת לא. ג'יין נזכרת כי קווין אמר פעם את אותו הדבר.  ג'יין מתפטרת ומודה היא נשארה בעבודה, כי היא הייתה מאוהבת בג'ורג'. הם מתנשקים אבל מבינים מהנשיקה כי זאת לא אהבה אמיתית. ג'יין יוצאת למצוא את קווין, שנמצא בחתונה עליה הוא כותב. היא מכריזה בפני הקהל בחתונה שהיא מאוהבת בו.
שנה לאחר מכן ג'יין וקווין מתחתנים. ג'ורג' וטס נפגשים שוב, וחושבים על לתת לקשר הזדמנות שנייה. כל 27 הכלות אשר ג'יין הייתה השושבינה שלהן, התייצבו כשושבינות, כשהן לובשות את השמלות שהיא כשושבינה, לבשה בחתונה שלהן.

ביקורת סרטים

הסרט קיבל ביקורת מעורבות. באתר מטקריטיק הסרט זכה לציון 47. באתר סרט, הוא קיבל ציון של 77. עיקר הביקורות מציינות שמדובר בסרט קומדיה רומנטית, קלילה ללא עומק. העלילה צפויה מאוד אך מבדרת.
מבצע ארבעת המינים

תגובות לתפיסת הנשק

בעקבות תפיסת הנשק ב-5 בנובמבר 2009 הגישה ישראל לאו"ם תלונה כנגד איראן, על הפרת שתי החלטות של מועצת הביטחון של האו"ם: החלטה 1373, האוסרת על תמיכה בטרור, והחלטה 1701, האוסרת על חימוש חזבאללה.
איראן וסוריה הכחישו את הימצאותו של נשק על הספינה, גם המצרים טענו כי בנמל דמיאט, הנקודה האחרונה שבה עגנה הספינה, הוטען על הספינה מטען אזרחי בלבד. ארגון חזבאללה הכחיש קשר לנשק, וגינה את "הפיראטים הישראלים הפועלים במים בינלאומיים".
שעון שבת

שעון שבת הוא התקן הכולל שעון ומפסק המאפשר לתכנן מראש את זמני ההפעלה של מכשירי חשמל באמצעות שליטה על מעבר זרם חשמלי אליהם. בישראל, ההתקן משמש כפתרון הלכתי לשליטה על מערכות חשמליות בשבת, כתחליף להדלקתם וכיבויים בידי אדם, דבר האסור על פי ההלכה. 
כיום נעשה שימוש רווח במונח זה כשם כולל לסוגים שונים של מתגי זמן לשימוש ביתי, הנמכרים בחנויות. הגרסה הנפוצה של שעון שבת הוא התקן מכני עם מחזור פעולה של 24 שעות. שעון שבת קיים בגרסה ללוח חשמל המאפשר לשלוט על כל מערכת החשמל הביתית, ובגרסה המתחברת לשקע חשמל ומאפשרת שליטה על מספר מצומצם של מכשירי חשמל.

השעון

שעון שבת הנפוץ ביותר פועל מכנית. הוא מחובר ללוח החשמל ובו שעון מחוגים. סביב השעון הנתון במעגל, יש מערכת זיזים אשר באמצעותה ניתן לקבוע את שעת ההפעלה או הכיבוי. זיז המוכנס לתוך המעגל קובע הפעלה. זיז המוצא מתוך המעגל קובע ניתוק. ניתן להתקין מספר שעוני שבת במקביל, באופן שתהיה הפרדה בין השליטה על התאורה לבין השליטה על השקעים, כך שמכשירי החשמל יופעלו בשעון נפרד. 
קיימים גם שעוני שבת דיגיטליים, המאפשרים לשלוט באופן מבוקר יותר על מערכת החשמל. 
עם התקדמות הטכנולוגיה, האינטרנט והטלפונים הניידים במיוחד, נוצרו פתרונות שמקדמים משמעותית את שעון השבת ונקראים שעון שבת חכם.
פתרונות אלו מאפשרים בעזרת בקרים מקומיים ולעיתים אף אלחוטיים לשלוט בתאורה ובמכשירי חשמל על פי זמנים שתוכנתו מראש ואף לשנות את עוצמת התאורה ובכך לחסוך בעלויות חשמל.
כיום יש מכשירי חשמל ביתיים, כמו מזגנים, תנורי אפייה ובישול הכוללים תוספת מובנית של שעון שבת.
שפה זרה

שפה זרה, במקום מסוים, היא שפה שאינה מדוברת בפי מרבית תושבי מקום זה. עברית, למשל, אינה שפה זרה בישראל, אך היא שפה זרה בכל מדינה אחרת בעולם. מבחינתו של אדם מסוים, שפה זרה היא שפה שאינה שגורה היטב בפיו, ובהתאם לכך, מבחינתו של תייר, העברית תהיה שפה זרה גם בזמן שהוא מבקר בישראל. ערבית היא שפה זרה מבחינתם של מרבית תושבי ישראל, אך היא איננה שפה זרה מבחינתם של ערביי ישראל (שלהם היא שפת אם). 
מרבית בתי הספר בעולם מלמדים את תלמידיהם שפה זרה אחת לפחות. באירלנד נלמדות אנגלית ואירית בבתי הספר, ואף אחת מהן אינה נחשבת לשפה זרה.
מבקש אמונה

מבקש אמונה הוא חיבורו של הרב אהרן ראטה, מייסד חבורת שומר אמונים. הספר עוסק בענייני אמונה, ביטחון, פרישות ותפילה. מהדורת הספר הראשונה נדפסה בדפוס בית היתומים דיסקין, ירושלים בשנת ה'תש"ד ומאז נדפס בלמעלה מעשר מהדורות נוספות.
שמו של הספר לקוח מספר ירמיה, פרק ה', פסוק א': ""שׁוֹטְטוּ בְּחוּצוֹת יְרוּשָׁלִַם, וּרְאוּ-נָא וּדְעוּ וּבַקְשׁוּ בִרְחוֹבוֹתֶיהָ, אִם-תִּמְצְאוּ אִישׁ, אִם-יֵשׁ עֹשֶׂה מִשְׁפָּט מְבַקֵּשׁ אֱמוּנָה וְאֶסְלַח לָהּ."

תוכן הספר

הספר כולל קיצור של ספר שומר אמונים העוסק בענייני ביטחון ואמונה, בהשגחה פרטית ובעניית אמן. בנוסף לכך נכללים בו נושאים כמו אהבה לקדוש ברוך הוא וקבלת עול מלכות שמים. זהו ספרו היחידי של הרב ראטה הפונה ליהודים שאמונתם באלוהים חיים נחלשה, כלומר מי שביטחונם אינו תלוי רק באלוהים.
יחסי איראן–טורקיה

היסטוריה

ב-22 באפריל 1926, נחתם בטהרן הסכם הידידות הראשון בין איראן לטורקיה.
ב-23 בינואר 1932, נחתם הסכם הגבול הראשון בין איראן לטורקיה בטהרן.
בין ה-16 ביוני ל-2 ביולי 1934, ביקר רזא ח'אן, השאה של איראן בטורקיה יחד עם בכירים נוספים ובהם הגנרל חסן ארפה, בהזמנתו של מוסטפא כמאל אטאטורק. ח׳אן התרשם מאוד מתוצאות הרפורמה במודרניזציה של הרפובליקה וראה בכך דוגמה לארצו.
ב-8 ביולי 1937, נחתם הסכם ידידות בין טורקיה, איראן, עיראק ואפגניסטן. הסכם זה נקרא ״הסכם סעדאבאד״. מטרת ההסכם הייתה להבטיח ביטחון ושלום במזרח התיכון.
באוגוסט 1955, נוסדה ארגון האמנה CENTO, הכללה הסכם ביטחון הדדי בין איראן, טורקיה, עיראק, פקיסטן ובריטניה.
ביולי 1964, הוקמה ״המועצה האזורית לפיתוח״ שמטרתה הייתה לקדם פרויקטים כלכליים משותפים בין איראן, טורקיה ופקיסטן.
תקופה של מתח בין המדינות עברה עם ההפיכה באיראן ב-1979, שגרמה לשינויים משמעותיים באיראן ובמצב הקיים במזרח התיכון.

מאז האביב הערבי

איראן תומכת בתקיפות בממשלת סוריה בהנהגתו של הנשיא בשאר אל-אסד, בעוד טורקיה תומכת באופוזיציה הסורית. היעדים הגאו-פוליטיים של איראן בסוריה ובעיראק הביאו להגברת החשדנות בין שתי המדינות.
יחסי איראן-טורקיה השתפרו עם המשבר הדיפלומטי של קטר, כאשר איראן וטורקיה תמכו בקטר במשבר הדיפלומטי עם ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות.
דבר נוסף שחיזק את יחסי שתי המדינות הוא התנגדותן להקמת מדינה כורדית, בעקבות משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית.

הגרעין האיראני

במאי 2010, ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ערך ביקור לא מתוכנן בטהרן, בתיאום עם נשיא ברזיל לולה דה סילביה, כדי להסכים למיקור חוץ של העשרת האורניום האיראני לארצו כדי למנוע סנקציות נוספות על איראן.
אחרי לחץ גובר של בריטניה וארצות הברית לתמוך בסנקציות נגד איראן, אמר ארדואן: ״למעשה, אין כיום נשק גרעיני באיראן, אבל לישראל, שגם היא ממוקמת באזורנו, יש נשק גרעיני. טורקיה היא אותו מרחק משתיהן. מה אמרה הקהילה הבינלאומית נגד ישראל עד כה? זה עליונות החוק או חוק הממונים?״.

משבר הטילים של נאט"ו

טורקיה, חברת נאט"ו, אירחה את הקמתה של מערכת הגנה של טילים של נאט"ו בספטמבר 2011. הקמת מערכת היוותה משבר ביחסים בין טורקיה לאיראן. איראן טענה כי מערכת טילים זו היא ״מזימה אמריקאית״ שנועדה להגן על ישראל מפני כל מתקפה נגד ישראל, אם ישראל תכוון למתקני הגרעין של איראן.
טורקיה הצהירה כי מערכת נאט"ו אינה גורמת לאיום על אומה, ולא מכוונת לאומה מסוימת

קשרי מסחר

איראן וטורקיה מקיימות קשרי מסחר וכלכלה טובים מאוד. שתי המדינות הן חלק מהארגון לשיתוף פעולה כלכלי.
הסחר בין שתי המדינות הולך וגדל. בשנת 2005, הסחר עמד על כ-4 מיליארד דולר לעומת 1 מיליארד דולר בשנת 2000.
תחנת הרכבת קיסריה – פרדס חנה

היסטוריה

בתקופת המנדט הבריטי הייתה פרדס חנה על קו הרכבת חיפה - לוד. במשך תקופה קצרה בשנות ה-30 הוגדרה תחנה בפרדס חנה בה עצרה קרונית שנסעה בקו זה.
לאחר קום המדינה, בשנת 1949, עם הקמת מחנות העולים במושבה, ובעקבות פניה של המועצה המקומית פרדס חנה להנהלת הרכבת, חודשה התחנה ביישוב. מיקומה היה מעט דרומית לתחנה של היום, מול בית-החרושת "איטונג". בתחנה עצרו שתי רכבות ביום. בשנת 1954 בוטלה עצירת הרכבת בתחנה, עד לפתיחת התחנה החדשה בשנת 2001.

התחנה החדשה

הקמת התחנה החדשה החלה באוגוסט 2000, והיא נפתחה ביוני 2001, תחילה עם שערים ממערב בלבד - מהחלק הצפוני של פארק העסקים, ללא גישה מכיוון מזרח, מהיישוב פרדס חנה. בהקמתה הושקעו 7 מיליון שקלים, עלויות מימון התחנה התחלקו באופן שווה בין רכבת ישראל והחברה לפיתוח קיסריה. בשנת 2006, נפתחה הכניסה המזרחית עם כביש גישה וחניון מכיוון פרדס חנה.
בתחנה עוצרות רכבות פרבריות בלבד, בקו שבין בנימינה ללוד, רחובות ואשקלון.
את התחנה תיכנן האדריכל שאול שפיץ ממשרד פלנקון תכנון אדריכלי והנדסי בחיפה, שתכנן גם את התחנות בעתלית, בנימינה, חדרה מערב, נתניה, ועוד.
בכניסה לתחנה מוצב מאז 2006 פסל בשם "הסביבון הגדול בעולם" בתכנונו של האמן ערן גרבלר, הידוע ביצירתו בתחום הסביבונים, בעיקר סביבוני קרמיקה, ובמימון החברה לפיתוח קיסריה. גובהו של הפסל, העשוי מברזל על בסיס בטון, הוא חמישה מטרים וחצי ורוחבו הוא חמישה מטרים, משקלו הוא חצי טון. על אף שמו של הפסל, הוא אינו מסוגל להסתובב וגם אינו מוכרז באופן רשמי כסביבון הגדול בעולם בספר השיאים של גינס.

קווי אוטובוס היוצאים מהתחנה

מרבית קווי האוטובוס היוצאים מהתחנה מופעלים על ידי חברת קווים, למעט קו 4/4א, ו28 המופעלים על ידי חברת אגד.
Tornado (שיר)

רקע והוצאה

לאחר שהוציאה את "Kylmii väreitä", שנכלל באלבומה השני, SOS, הוציאה אוולינה את "Tornado", שנכלל גם הוא באלבום. את השיר כתבה אוולינה, והוא הופק על ידי מפיק אלבום הבכורה שלה, אנרי לאנץ.
לשיר לא יצא ווידאו קליפ בערוץ ה-Vevo שלה, אך יצאו לו מספר רמיקסים וגרסאות כיסוי ביוטיוב.
בורגס (מחוז)

כלכלה

למחוז חשיבות כלכלית נכבדה עבור בולגריה, שכן 74 אחוזים מהיקף היבוא והיצוא של בולגריה עוברים דרך נמלי הים שבו. המחוז מניב 5.22 אחוזים מהתוצר המקומי הגולמי של בולגריה. לחופי הים השחור, בערים בורגס, סוזופול, נסבאר וצארבו , קיים מערך נמלים, המשמשים לייבוא דלק, ייצוא סחורות ודייג. בעיר בורגס, ממוקם נמל תעופה בינלאומי הכולל מסוף מטענים וקיימת תשתית תחבורתית ענפה, הכוללת רשת מסילות רכבת. במחוז קיימת תעשייה פטרוכימית, מפעלים לעיבוד מתכות, תעשיית מזון, יין, טבק וטקסטיל, מכרות ומפעלים לעיבוד עץ וייצור רהיטים.
בשל מיקומו לחופי הים השחור, המחוז שופע תיירות ימית, בתי הארחה, בתי מלון ומעיינות מרפא, בעיקר בחודשים יוני עד ספטמבר.

היסטוריה

התיישבות מאורגנת בשטח המחוז מתוארכת לתקופת הממלכה התראקית, במאה ה-6 לפני הספירה. לאחר מכן מתועדת התיישבות במקום, בתקופת יוון העתיקה, במאה ה-4, לפני הספירה ובהמשך היה האזור חלק מפרובינציה רומית. במהלך המאה ה-14 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית.
ביוני 1829, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829), נכבש האזור על ידי הרוסים וחלק מהתושבים הוגלו או נמלטו למחוזות אחרים, כגון בסרביה או מולדובה.
בפברואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה נכלל בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. ב-1885 אוחד מחוז רומליה המזרחית עם נסיכות בולגריה ושטחי מחוז בורגס נותרו מאז בחזקת הבולגרים.
רונאלד דה בור

קריירה

דה בור תחילה שיחק ברמה חובבנית בקבוצות קטנות בהולנד, לפני שהתחיל בקריירה מקצוענית במדי קבוצת אייאקס אמסטרדם ב-1988. בשורות הקבוצה שיחק שלוש שנים, לפני שעבר לטוונטה אנסחדה למשך שנתיים. הוא חזר לאייאקס ב-1993 והיה לאחד מהשחקנים הבולטים בקבוצה ואף זכה עמה בליגת האלופות ב-1995. ב-1998 עבר עם אחיו לקבוצה הספרדית ברצלונה, אך ב-2000, לאחר שלא זכה למעמד של שחקן קבע והצליח להבקיע שער בודד ב-33 משחקים, עבר לגלאזגו ריינג'רס שאימן ההולנדי דיק אדבוקאט. בקבוצה הסקוטית שיחק במשך ארבע שנים מוצלחות ואחיו חבר אליו ב-2004. שניהם העבירו את עונותיהם האחרונות ככדורגלנים בקטר.
במדי נבחרת הולנד דה בור הופיע 67 פעמים, בהם הבקיע 13 שערים. הוא הופיע עם הנבחרת במונדיאל 1994 ובמונדיאל 1998, בו השתתף בשישה משחקים והבקיע שני שערים, אף על פי שהוא החמיץ את בעיטתו בדו-קרב בעיטות עונשין בחצי הגמר מול נבחרת ברזיל ב-1998. כמו כן, דה בור שותף גם ביורו 1996 וביורו 2000. מאמני הנבחרת שיבצו את דה בור במספר עמדות בקישור ובהתקפה.
דה בור לא היה הקפטן הקבוע של אייאקס או של נבחרת הולנד, אך זכה לענוד את סרט הקפטן במספר משחקים במדיהן, שכן היה אחד מסגני הקפטן.
פיידון (דיאלוג אפלטוני)

דמותו האירונית של סוקרטס כמיתוס

הוצאתו להורג של סוקרטס נדחתה בעקבות אי הימצאותה של ספינת תזאוס בנמלה של אתונה. לפי החוק היווני הקדום חל איסור מוחלט על ביצוע כל מעשה הנוגד את הטוהרה, ובזאת גם הוצאה להורג, כל עוד הספינה נמצאת במסע השנתי לאי בו חי השור-אדם, המינוטאור, ועליה שבעה נערים ושבע נערות כקורבן ליצור הנולד מהזדווגות של אשת מלך כרתים עם פר. האירוניה בסיפורו של סוקרטס שבעת הגעת הספינה לעיר מתקבצים סביבו 14 מחבריו, סמל ל-14 הקורבנות, שבאים לחלוק לו כבוד אחרון. סוקרטס מדומה לתזאוס, אשר רצח את המינוטאור, ובכך מקבל דרגה מיתית מאפלטון, תלמידו.

המוות כהיפרדות של הנפש מהגוף

בהמשך הדיאלוג מבהיר סוקרטס מה כוונתו במושג "מוות", אליו על הפילוסוף להתכונן. לדברי סוקרטס המוות הוא השאיפה להיפרדות הגוף והנפש. בתהליך ההפרדות יוצאת הנפש מהיסוד שמפריע לה להגיע לעולם הרוחני, הנפשי והתבונתי באמת. הגוף מהווה מחסום חושי מפני הנפש להגיע לטוהרה האמיתית שלה. סוקרטס מבהיר כי הגוף הוא תבנית אשר גורמת לאדם, ובזאת גם לפילוסוף, לעסוק בתענוגות גופניים כעיקר. הפורש מהנאות גופניות במובן התודעתי הוא מרוחק מגופו ונפרד ממנו. כשהנשמה מצויה יחד עם הגוף היא שמה לב למה שהגוף מכוון אותה אליו.
מי שמרוכז בהנאות הגופניות ולא בתכנים הנפשיים - בעל תלות לפעילות גופנית או למצב גופני, ובצורה זו הופכת הנשמה למשועבדת למצבי גוף ופעילויות גוף אשר מספקות לה הנאה.

טיעון ההפכים (הטיעון המעגלי)

זהו הטיעון של סוקרטס בדבר נביעת המוות מהחיים, ובהופכי לכך: נביעת החיים מהמוות. הטיעון נקרא לפעמים גם "טיעון כך וכך..." (Argument so and so). בדרך כלל אנחנו חושבים על התהוות של הפכים, כאשר ההפך מתהווה האחד מן השני, והשני לאחד. - נראה שגם המוות, כשני הפכים, כוללים את התכונה של ההפיכה ההדדית של האחד לשני ולהפך. תהליך ההפרדה של הנפש מהגוף הוא תהליך שניתן להפיכה, כלומר יש גם תהליך של חיבור. סוקרטס טוען שאם הטיעון היה לא נכון, אזי היינו רואים כל הזמן רק עולם של מוות, אך אין זה נכון.
חשוב להבין בנקודה זו כי דבריו של סוקרטס מהווים את השקפותיו לגבי גלגול נשמות המתרחש עם עוזבו של האדם את העולם.

טיעון ההזכרות

הבסיס של הטיעון הוא הרפלקסיה שאנו עושים על מקור הזיכרון בחיינו. לפי סוקרטס, כשאנחנו זוכרים דבר מסוים, אז הדבר בו אנו נזכרים הוא דבר שכבר ידענו אותו. כאשר אנו לומדים או חווים דברים חדשים, וכתוצאה מכך אנו חושבים בתבונתנו על דבר אחר - זהו הדבר שאני נזכר בו. זוהי כפיות הכרתית: מקבלים מופע אחד הגורם למופע אחר - ההזכרות.
כשאנחנו רואים שני דברים הנראים כי אינם שווים, אזי מושג השוויון מופיע אצלנו כהזכרות.
באמירה "זה לא בדיוק" - אנחנו נזכרים בסטנדרט. הדבר ההשוואתי, הסטנדרט, זה דבר שאף פעם לא נפגשנו עמו ישירות. אנו נזכרים במשהו כשאנחנו מיישמים מושגים, והלמידה של המושגים האלה היא בעצם פעולת ההזכרות של הרעיונות אשר הכרנו אותם עוד טרם החיים שלנו, או איך שסוקרטס היה מגדיר זאת: טרם החיבור בין הנפש לגוף.
טיעון ההזכרות בא לידי ביטוי גם בדיאלוג מנון.
קונור אוברסט

"סאדל קריק" ו"טים לאב"

אוברסט הוא אחד מחבריה המייסדים של חברת התקליטים העצמאית סאדל קריק, המפיצה להקות שונות, בהן קרסיב (Cursive), דספרסידוס (Desaparecidos), הפיינט (The Faint), ריילו קיילי (Rilo Kiley), ברייט אייז.

אוברסט ייסד את חברת התקליטים טים לאב (Team Love). מטרת הקמת החברה הייתה, במילותיו, 
כדי לעשות דברים שונים, או קטנים יותר, שלא יכולנו לעשות בסאדל קריק
 כגון אלבומי הסולו של טילי והוול (Tilly and the Wall) והזמרת ג'ני לואיס יחד עם התאומות ווטסון (The Watson Twins).

השפעות

אוברסט נמשך למוזיקה מגיל צעיר מאד, והושפע רבות מאהבתו של אחיו ללהקה הקיור. אוברסט צוטט כשאמר שאוסף הסינגלים הראשון של הקיור, Staring at the Sea, היה האלבום הראשון אותו קנה, וכמו כן הוא אחד האלבומים המועדפים עליו. 
אני חושב שזה היה בכיתה ג'... קניתי את הקלטת בחנות תקליטים מקומית בשם Homer's in Omaha. פשוט אהבתי את קולו של רוברט סמית. זה פשוט נשמע טוב.
אוברסט הושפע רבות מהמוזיקאים המקומיים דייב דונדרו וסיימון ג'וינר. ג'וינר כתב את השיר "Burn Rubber", אשר להקתו של אוברסט, ברייט אייז, ביצעה לו גירסת כיסוי שיצאה כסינגל בשם "Take It Easy (Love Nothing)". ג'וינר ואוברסט נהגו לעשות סיבובי הופעות קטנים, בעיקר בסופי שבוע, מכיוון שלג'וינר יש משפחה.
בנוסף, אוברסט הושפע רבות מתחיית הפולק של שנות ה-60 ומאמנים כגון ניל יאנג, לאונרד כהן, וזמרת הקאנטרי אמילו האריס. באחת מהופעותיו חידש אוברסט יחד עם ג'ים ג'יימס ומ. וורד את שירו של ניל יאנג "Out on the Weekend". כמו כן, הריס שרה בכמה מן השירים באלבומה של ברייט אייז, I'm Wide Awake, It's Morning. אוברסט מושפע גם מן המוזיקאי אליוט סמית', ואף מבצע גירסת כיסוי של שירו "The Biggest Lie" בהופעותיו.
סאמוס

גאוגרפיה

שטח האי הוא 468 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו מונה, נכון ל-2011, 32,977 נפשות. היישוב הגדול ביותר באי, המשמש כבירת היחידה האזורית, הוא עיר הנמל סאמוס. העיר השנייה בגודלה היא ואת'י, הצמודה לעיר סאמוס.
האי היה במוקדן של מספר רעידות אדמה חזקות. ביולי 1875 נהרסו ברעידת אדמה 150 בתים ועשרה אנשים נהרגו. רעש אדמה נוסף פקד את האי בשנת 1904.

אתרי מורשת

האי סאמוס הוא מולדתם של אפיקורוס, אריסטרכוס ופיתגורס, וכחלק ממורשתו של האחרון נהוגה באי עד היום מכירה לתיירים של מה שידוע כגביע פיתגורס (או כוס ה'צדק'), הנחשב כהמצאה של פיתגורס. בתקופת יוון העתיקה, סאמוס הייתה מרכז תרבות יווני שהגיע לשיא פריחתו בתקופתו של פוליקרטס, במאה ה-6 לפנה"ס, עת הוקמו בה מקדש ההריון הענק ופיתגוריון, שניהם אתרי מורשת עולמית מאז שנת 1993.

היסטוריה

במהלך ההיסטוריה נשלט האי בידי אימפריות רבות (פרסים, סלוקים, רומאים, ביזנטים, עות'מאנים), וצורף ליוון רק במרץ 1913. בתחילת יוני 1925 התחוללה באי מרידה אשר הובילה לתפיסת השלטון ביוון על ידי הגנרל פנגלוס. האי נתפס על ידי המורדים במרד הכושל של מרץ 1935.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבש האי על ידי גרמניה הנאצית.
איקה קומפורטי-עובדיה

קורות חיים

נולדה בסופיה שבממלכת בולגריה כחוֹרְסִי עובדיה לאב יליד אדירנה, אשר היה רב לשוני ועסק בבנקאות, ולאם עקרת בית. במהלך מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1940–1942 למדה חינוך והתמחתה בתחום הגיל הרך. במאי 1943 גורשו יהודי סופיה לערי השדה ואיקה ומשפחתה גורשו לפלבן. בעת שהותה בפלבן שימשה איקה גננת וארגנה מסגרת חינוך לגיל הרך עבור ילדי העקורים. לאחר סיום המלחמה החלה בלימודי ארכיטקטורה בפוליטכניקום בסופיה, אותם סיימה ב-1950. היא נישאה לאדריכל ביטוש קומפורטי וב-1950 עלתה לישראל עם בעלה ובתם התינוקת.
בתחילת דרכה בארץ עבדה איקה כאדריכלית העיר חולון. בהמשך, בשנות ה-60 של המאה ה-20 עבדה בעיריית תל אביב כחברה בצוות התכנון של תוכנית האב של העיר. במסגרת זו ערכה מחקר מקיף על שכונות העוני בעיר. בנוסף לעבודתה זו שימשה איקה אדריכלית עצמאית של בנייני מגורים וציבור וכמתכננת ערים.
יחד עם בעלה ביטוש קומפורטי תכננה מבני ציבור שונים. בני הזוג השתתפו בתחרויות ארציות ובינלאומיות ואף זכו בפרסים וכמו כן תכננו ועיצבו יחד דירות במגזר הפרטי.
איקה עיצבה תכשיטים, ויצרה בקרמיקה ובחומרים מתכלים. ב-1988 לאחר פטירתו של בעלה ביטוש, החלה מפעל התנדבותי עצמאי במסגרתו סייעה לעשרות רבות של עולים חדשים מבולגריה בגל העלייה של שנות ה-90, להיקלט בארץ ולמצוא דיור ועבודה במקצועות הטכניים.
נפטרה בתל אביב בספטמבר 2011.

פרסומים

עיריית תל אביב-המשרד לתוכנית אב, דו"ח מס. 20: אזורי שיקום בתל אביב יפו, 1966.