google/wiki40b huggingface dataset:
גרדה לופט

גרדה לופט (בגרמנית: Gerda Luft;‏ 1898 – 5 במאי 1986) הייתה עיתונאית ישראלית.

חיים אישיים

לופט נולדה בקניגסברג שבגרמניה למשפחת גולדברג, משפחה יהודית מתבוללת שהקפידה על חינוך מחמיר. לופט הייתה הצעירה בין ארבעת ילדי המשפחה ולאחר לימודי התיכון החלה ללמוד רפואה בקניגסברג. בהמשך עברה ללמוד רפואה באוניברסיטת ברלין. במהלך לימודיה פגשה את חיים ארלוזורוב, שהיה ידוע בין הסטודנטים כמשורר, וילדה את בתם המשותפת, שולמית, בשנת 1919. בהשפעת ארלוזורוב הצטרפה לופט לתנועת הפועל הצעיר והייתה לציונית. מתוך אמונה שארץ ישראל זקוקה לפועלים ולא לאקדמאים עזבה את לימודי הרפואה, עברה ללימודי כלכלה מדינית ולבסוף נטשה את הלימודים לגמרי. בעקבות הלידה עברה לגור אצל אמו של ארלוזורוב שדאגה לקיומה. בשנת 1924 עלתה עם ארלוזורוב לארץ ישראל, והתגוררה אצל דורה רוזוליו, אחותו של ארלוזורוב. בשנת 1927 התגרשה מארלוזורוב והתחתנה עם צבי לופט, גם הוא מפעילי הפועל הצעיר ולימים מנכ"ל הסנה. לצבי ולגרדה לופט נולדו שני ילדים. בתם איה נישאה לאביעזר יערי. בשנת 1949 התאלמנה גרדה מלופט ולא נישאה שוב.
בשנת 1942 הייתה ממייסדות מפלגת עלייה חדשה.

עיתונאית

בשנת 1924, פגשה בגרמניה את פנחס רוזן שהציע לה לכתוב ל"יידישה רונדשאו", שבועון ציוני-גרמני בעריכתו של רוברט וולטש. לופט כתבה בשבועון עד סגירתו על ידי הנאצים ב-1939. גם בארץ ישראל כתבה לופט לדבר והעבירה ידיעות לעיתונים שונים מחוץ לישראל. בין השאר דיווחה על רצח ארלוזורוב. 
לאחר שהתאלמנה הגבירה את עבודתה העיתונאית, בין השאר ב"ג'רוזלם פוסט", ככתבת בכנסת. בשנת 1957 החלה לכתוב בירחון בשפה האנגלית שהוקם אז "ניו אאוטלוק". בשנות ה-70 כתבה עבור העיתון הגרמני רב התפוצה "ריינשר מרקור" (Rheinischer Merkur). 
בשנת 1965 פרסמה ב"אמות" מאמר מרכזי בשם "ישראל בעידן הטכנולוגי החדש" שיצא נגד ערכי הקיבוץ והסוציאליזם.
כיבוד אב ואם

טעם המצווה

שורשי המצווה הם, לפי הרמב"ם, בהכרת התודה שכל ילד צריך להרגיש כלפי הוריו על הבאתו לעולם (על פי היהדות בתהליך הלידה שותפים האב, האם והקב"ה) ועל גידולו.
אך למעשה אף אם אין גידול והשתדלות מצד ההורים החובה על הילד נשארת ולכן אף ילד מאומץ מחויב לכבד את הוריו הביולוגיים אף שלא גידלו אותו שכן לא מדובר רק בהכרת תודה שזה דבר שכלי אלא מצד המצווה האלוקית.
חובת כיבוד ההורים הוסמכה לחובת כיבוד הקדוש ברוך הוא - "הוקש כבוד אב לכבוד המקום" ולכן אדם שלא מכבד הורים בהכרח לא מכבד מספיק את הקב"ה.

עונש מוות

החוק המקראי מטיל עונש מוות, בתנאים מסוימים, על בן שמקלל את הוריו (ויקרא, כ', ט') או מכה אותם (שמות, כ"א, ט"ו) . כמו כן, במקרא ישנו המושג בן סורר ומורה שמתואר כצעיר פורק עול "שזולל וסובא" (דברים, כ"א, י"ח-כ"א) והוא אבטיפוס לאדם שעובר על מצווה בסיסית זו, של כיבוד אב ואם, ולפי החוק המקראי עונשו היה מוות.

האב לעומת האם

המשנה (מסכת כריתות ו' ט') קובעת סדר עדיפויות בין ההורים, מבחינת מעמדם במשפחה, במקרה של התנגשות בין כבודם ורצונותיהם. לפי המשנה מעמדו של האב קודם למעמדה של האם וכבודו קודם לכבודה:
האב קודם לאם בכל מקום; יכול שכבוד האב עודף על כבוד האם--תלמוד לומר "איש אימו ואביו תיראו" (ויקרא, י"ט, ג'), מלמד ששניהם שקולין. אבל אמרו חכמים, האב קודם לאם בכל מקום, מפני שהוא ואימו חייבין בכבוד אביו.
פשוטו של מקרא משווה בין כבוד האם לכבוד האב. הרמב"ם, במשנה תורה, הלכות ממרים הבין את פשט הפסוק: "הקדים אב לאם בכבוד, והקדים אם לאב במורא -- ללמד ששניהם שווין, בין לכבוד בין למורא".
אמנם, אם האב והאם נשואים, קודם כבודו של האב לכבודה של האם. הסיבה לכך היא "שאתה ואמך חייבים בכבוד אביך" (בתלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ל"א, עמוד א'). אך כאמור, התלמוד קובע מפורשות כי אם ההורים גרושים אין כל הבדל בין חובת כיבוד האב לחובת כיבוד האם, ורק אם הם נשואים קודמת חובת כיבוד האב, מכיוון שגם האם חייבת בכבודו של בעלה - האב.

כיבוד מורים (של תורה)

היחס למורים קשור למצווה זו, שכן לפי התפיסה החז"לית, בעוד שההורה מביא את האדם לעולם הזה ומקנה לו קיום פיסי, המורה מקנה לאדם ידיעות ומוסר, מביאו לעולם הבא ומקנה לו קיום רוחני. בשל כך בכמה מצוות אף יש להקדים את מוריו הרוחניים של האדם להוריו. המצווה לכבד חכמים ומורים נלמדת מהפסוק והדרת פני זקן.

כיבוד הורים בתרבויות אחרות

גם בחוקי חמורבי ניתן למצוא התייחסות למצוות כיבוד אב ואם, אך שם העונש חמור פחות מאשר במקרא: "בן כי יכה את אביו, הם את ידיו יקצצו" (סעיף 195) ואילו במקרא דינו מוות.
ארגומנט (אנליזה מרוכבת)

במתמטיקה, הארגומנט (Argument) הוא פונקציה רב-ערכית הפועלת על מספרים מרוכבים שאינם אפסיים. כשהמספר המרוכב z מייצג נקודה על המישור המרוכב, הארגומנט של z הוא זווית בין הציר הממשי החיובי והקו המחבר את נקודת המוצא, כפי שמוצג כ-φ באיור 1 ומסומן כ- arg z. כדי להגדיר פונקציה בעלת ערך אחד, נשתמש בערך העיקרי של הארגומנט (לפעמים מכונה Arg z). הוא נבחר להיות ערך ייחודי של הארגומנט הזה בקטע .

ערך עיקרי

משום שהשלמת סיבוב סביב המקור משאיר מספר מרוכב ללא שינוי, ישנן אפשרויות רבות אשר לערך ש-φ יכול לקבל על ידי המקור בכל מספר שלם של פעמים. זה מוצג באיור 4, ייצוג של הפונקציה הרב ערכית (לערך נבחר)קו אנכי (לא מוצג באיור) חותך את השטח בגובה מייצג את כל האפשרויות של זווית על הנקודה הזו.
כאשר פונקציה מוגדרת היטב נדרשת אז הבחירה הרגילה, המכונה "הארגומנט הראשי" שהוא מקרה פרטי של ערך עיקרי או ענף  ראשי. לשם כך יש להגדיר קטע פתוח-סגור באורך 2π שבו הארגומנט יכול לקבל ערכים. באנליזה מרוכבת מקובל לבחור בקטע החצי-סגור חצי-פתוח 

כקטע בו מוגדר הארגומנט הראשי. זה שקול לזווית שערכה נע בין פאי רדיאנים (כולל) למינוס פאי רדיאנים (לא כולל), במעלות זה שקול לזווית שנעה בין 180 מעלות (כולל) למינוס 180 מעלות (לא כולל). בטקסטים שונים בוחרים לעיתים בקטעים אחרים להגדרת הארגומנט הראשי, כגון .

סימון

הערך העיקרי לפעמים נכתב באותיות גדולות כמו Arg, במיוחד כאשר מתחשבים גם בגרסה גנרית של הארגומנט, בעוד שהפונקציה הרב-ערכית נכתבת arg. זהו הסימון המקובל אך במספר ספרים הסימון הפוך.
קבוצת כל הערכים האפשריים של הארגומנט יכולה להיכתב במונחים של Arg :

ובאופן דומה, הארגומנט הראשי נתון על ידי

(כאן זה נתון עבור הקטע , ניתן לבחור כל קטע אחר באורך 2 פאי).
אינפיניטסימל

במתמטיקה, אינפיניטסימל הוא כינוי לגודל חיובי קטן לאין שיעור ("כרצוננו"). הרעיון היה מובלע בעבודתם הגאומטרית של היוונים, שיחק תפקיד מרכזי בחשבון האינפיניטסימלי של המאה ה-18, ואיבד את מקומו לטובת הפיתוח המסודר של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי במאה ה-19. כיום יש תורות של אנליזה לא סטנדרטית העושות בו שימוש. במערכת מספרים היפר-ממשיים קיימים מספרים אינפיניטסימלים.
מקור השם הוא בביטוי בלטינית חדשה מהמאה ה-17, infinitesimus, שהתייחס לאיבר ה"אחרון" בסדרה אינסופית.
בשפת היומיום, גודל אינפיניטסימלי הוא דבר קטן מעבר ליכולת המדידה, ותהי זו מדידה של זמן, מרחק, ריכוז כימי, או כל דבר אחר.

אינפיניטסימלים באנליזה הלא סטנדרטית

במאה ה-20, נמצא שניתן לטפל באינפיניטסימלים ישירות, באופן ריגורוזי, במסגרת האנליזה הלא-סטנדרטית.
בין המספרים הממשיים, לכל מספר שלם n יש מספר חיובי h קטן מ- . משפט הקומפקטיות מאפשר להפוך את סדר הכמתים, ולהסיק שקיימת מערכת מתמטית עם מספר חיובי h, הקטן מכל המספרים מהצורה  גם יחד. מערכת זאת הנקראת שדה המספרים ההיפר-ממשיים, מרחיבה את שדה המספרים הממשיים, והיא מהווה "מודל לא סטנדרטי" שלהם, שבו מתקיימות כל הטענות מסדר ראשון הנכונות עבור מספרים ממשיים. המספרים הממשיים הרגילים מהווים "איברים סטנדרטיים" של המודל, ויש בו בנוסף גם איברים לא סטנדרטיים.
באיבר הלא-סטנדרטי h של המערכת החדשה אפשר לראות אינפיניטיסימל, משום שהוא קטן מכל הממשיים החיוביים. (באותה מידה המספר  "גדול לאינסוף" - הוא גדול מכל המספרים הממשיים). גישה זו היא פיתוח של אברהם רובינזון, שיצר ב-1960 את האנליזה הלא-סטנדרטית.
בגישה אחרת מרחיבים את השפה, כלומר את מערכת האקסיומות, המתארת את המספרים הממשיים. מערכת אקסיומות כזו פותחה ב-1977 על ידי אדוארד נלסון, והיא נקראת IST, על-שם שלוש האקסיומות שהיא מוסיפה: Idealization, Standardization ו- Transfer. באופן הזה אפשר להגדיר אינפיניטסימלים, שהם קטנים בערכם המוחלט מכל מספר חיובי ממשי סטנדרטי.
יש גם גישות אחרות, שבהן רמות שונות של אינפיניטסימלים. כל הגישות הללו עקביות מבחינה מתמטית (במסגרת אקסיומות צרמלו-פרנקל).

הגישה האלגברית

כדי לחקות את התכונות האלגבריות המופשטות של האינפיניטסימלים של החשבון הדיפרנציאלי, אפשר ליצור מערכת חדשה שבה יש איבר "קטן לאין שיעור" במובן שונה מזה שהוצע עד כה - האיבר הזה הוא נילפוטנט, וריבועו אפס, למרות שהוא שונה מאפס. באינפיניטיסמל כזה אמנם אי-אפשר לחלק, אבל נגזרות אפשר עדיין לחשב, באמצעות גזירה אלגברית.
ניקולאי רוזסקי

תחילת דרכו

רוזסקי נולד ב-6 במרץ 1854, בכפר בגוברניית קלוגה, האימפריה הרוסית, לולדימיר דמיטרייביץ' רוזסקי, שהיה צאצא של ראש עיריית רוזה ליד מוסקבה בסוף המאה ה-17, אלכסיי מיכאילוביץ' לרמונטוב. בהיותו בן שנה נפטר אביו, והוא הועבר לבית יתומים. בשנת 1872 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ולחם בהצטיינות במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). בשנת 1884 הוא התחתן עם בתו של קצין בדימוס, זינוביה אלכסנדרובנה בורזובסקי, והיו להם יחד שלושה ילדים. בין השנים 1882–1896 הוא שימש כראש מטה בדיוויזיית הפרשים ה-11, ובדיוויזיה ה-32, וכמפקד רגימנט הרגלים ה-151. בשנת 1896 הוא מונה לשליש של מפקד המחוז הצבאי קייב, ובשנת 1904 הוא מונה לראש מטה המחוז הצבאי וילנה.
במהלך מלחמת רוסיה-יפן הוא פיקד בהצלחה על הארמייה המנצורית השנייה, ופיקד עליה בהצלחה בקרב סנדפו ובקרב מוקדן, אולם לקראת סוף המלחמה הוא נפצע קשה בתאונת רכיבה. לאחר המלחמה, בשנת 1906 הוא השתתף בפיתוח של "תקנות הפיקוד בשטח ובשליטה על הכוחות בזמן מלחמה". ממאי 1907 הוא היה חבר בבית המשפט הפלילי הצבאי העליון, וחקר את המקרה של הכניעה בפורט ארתור. בשנת 1909 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-21, אולם עד מהרה עזב את תפקידו בשל מצב בריאותי ירוד. בדצמבר 1909 היה הגנרל רוזקי חבר במשרד המלחמה, והיה מעורב בפיתוחם של כתבי זכויות ומדריכים, והיה אחד ממחברי תקנות השדה של 1912. בפברואר 1912 מונה גנרל רוזקי לעוזר מפקד כוחות המחוז הצבאי קייב, הפעם בתור עוזר מפקד הכוחות באזור. על פי תוכניות המלחמה עם גרמניה ואוסטרו-הונגריה, מפקד הכוחות של המחוז הצבאי קייב, הגנרל ניקולאי איוואנוב היה אמור להמנות למפקד הראשי של החזית הדרום-מערבית, ואילו רוזקי היה אמור להתמנות למפקד הכוחות שיוקמו על הבסיס של המחוז הצבאי קייב.

המהפכה הרוסית

במהלך מהפכת פברואר בשנת 1917, רוזסקי הפעיל לחץ משמעותי על ניקולאי השני, קיסר רוסיה להתפטר, והודיע לצאר שאם הוא לא יתפטר הוא לא יוכל להיות אחראי על חייו וחיי משפחתו. רוזסקי דחה את ההצעה של הצבא האדום לשרת בשורותיו, ובספטמבר 1918 הוא נפל בשבי הצבא האדום בצפון הקווקז כבן ערובה ונרצח על ידי הבולשביקים ב-18 באוקטובר 1918 בפיאטיגורסק.
רז מאירמן

ביוגרפיה

מאירמן התפרסם לראשונה כדוגמן כאשר השתתף בקמפיינים בינלאומיים של ג'ורג'ו ארמני, אמפוריו ארמני, חברת מיצובישי ועוד. הוא השתתף גם בקמפיינים ישראליים של גולף, H&O, ופולגת.
מאירמן שימש כתב בתוכנית "ערב טוב עם גיא פינס" וכן, כתב שטח בחדשות המקומיות של חברת הכבלים "הוט", במסגרת זו הוא הופיע בתפקיד עצמו ככתב בטלנובלה בע"מ. במשך מספר שנים, שימש "כתב מאחורי הקלעים" בטקסי בחירת מלכת היופי של ישראל.
ב-2004 שימש זמר-ליווי של דוד ד'אור בהופעתו באירוויזיון.
ב-2006 השתתף בעונה השנייה של "רוקדים עם כוכבים", אך הודח לפני הגמר.
ב-2009 נבחר להנחות את תוכנית המציאות "המירוץ למיליון", אך כעבור עונה אחת הוחלף ברון שחר. במקביל, נבחר מאירמן להוביל את קמפיין קיץ 2009 של חברת האופנה "סליו", במקום גיא זו-ארץ.
מאירמן בוגר תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב. ב-2004 התחתן, אולם כשלוש שנים לאחר מכן, התגרש.
בשנת 2010 התחתן בשנית עם הילית ברוך ובשנת 2013 נולדה ביתם אמה.
למאירמן סוכרת נעורים והוא מתנדב באגודה לסוכרת נעורים.
SBIRS

היסטוריה

יכולת האתרעה משיגורי טילים בליסטיים בין יבשתיים היא מרכיב חשוב בתפישת ההרתעה של ארצות הברית. שדרוג מערכת ה DSP תועדף, בין השאר, על רקע "מלחמת המפרץ", בשנת 1991, מלחמה שבה העיראקים ירו טילי סקאד משודרגים ובכך, נושא ה"טאבו" על שיגורי טילי קרקע קרקע - נשבר במידה רבה.
השיגורים הראשונים, של לוויינים אליפטיים, היו בשנים 2006, 2008.
שיגורי הלוויינים הגיאוסטציונריים היו בשנים 2011, 2013.
תוכנית הלוויינים הנמוכים סבלה מפיגורים רבים ולוויני הדגמה שוגרו בשנים 2008, 2009.
חוזה להצבת שני לוויינים גיאוסטציונריים נוספים, נחתם ביוני 2014 כאשר החברה המבצעת נבחרה להיות חברת "לוקהיד-מרטין". עלות החוזה 1.86 מיליארד דולר.
ב 13 במאי 2015, חיל האוויר האמריקאי הודיע על הצבה מוצלחת של לווין אליפטי שלישי
ביוני 2015, חיל האוויר האמריקאי הודיע שהלווינים הגיאו-סטציונריים, החמישי והשישי, יתבססו על "מנשא" תיקני של לוויני תקשורת ובהתאם, אמינותם צפויה לגדול ללא תוספת מחיר
ב 20 בינואר 2018 דווח על שיגור והצבת לווין גיאוסטציונרי נוסף
טדהירו נומורה

ביוגרפיה

נומורה נולד בעיירה קיורו שביפן לתוך משפחה של ג'ודו. סבא שלו היה מורה ג'ודו מקומי ואביו היה המאמן של שינג'י הוסוקאווה האלוף האולימפי מאולימפיאדת לוס אנג'לס 1984. דודו של נומורה, טויוקאזו נומורה, זכה במדליית הזהב באולימפיאדת מינכן בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג. נומורה החל להתאמן בג'ודו בגיל 6 בדוג'ו של סבא שלו. הוא הצליח בתחרויות המקומיות והארציות במהלך שנות חטיבת הביניים והתיכון ובשנת 1993 החל ללמוד באוניברסיטת טנרי.

קריירה תחרותית

באפריל 1996, הוא זכה באליפות יפן והרוויח מקום בנבחרת הג'ודו האולימפית של יפן לאולימפיאדת אטלנטה 1996. למרות שלא היה דמות מוכרת יחסית בצמרת העולמית בזמנו, ב-26 ביולי 1996, הוא זכה במדליית הזהב באולימפיאדה לאחר שניצח בגמר את ג'ירולמו ג'יווינאצו האיטלקי.
בשנת 1997, נומורה זכה שוב באליפות יפן בקלילות וחיזק את מעמדו כמתחרה מוביל בקטגוריית המשקל שלו כאשר לקח גם את מדליית הזהב באליפות העולם שנערכה באותה שנה בפריז לאחר שניצח בגמר את ג'יורג'י רווזישווילי מגאורגיה. בשנת 1998 נומורה זכה במדליית כסף באליפות יפן. ב-9 בינואר 1999 הוא התחרה בגביע ג'יגורו קאנו (כיום גראנד סלאם טוקיו), פצע את ברכו השמאלית בשלב חצי הגמר ונאלץ לפרוש מהתחרות. הוא לא חזר להתחרות בשום תחרות באותה שנה על מנת להחלים מהפציעה ובמקביל השלים תואר בלימודי רפואה.
נומורה עשה את החזרה למזרן באליפות יפן בשנת 2000, זכה בזהב ובמקום במשלחת היפנית לאולימפיאדת סידני 2000. ב-16 בספטמבר 2000, זכה נומורה במדליית הזהב באולימפיאדת סידני כאשר ניצח בגמר את ג'ונג בו-קיונג הקוריאני לאחר תרגיל סומי-אוטושי 14 שניות מפתיחת המשחק. זכייתו במדליית זהב אולימפית שנייה ברצף הפכה אותו לג'ודוקא הראשון שעושה זאת בקטגוריית המשקל שלו.
במאי 2001, נומורה נישא לדוגמנית יוקו סקאי. במהלך תקופה זו נומורה לקח פסק זמן מג'ודו על מנת ללמוד בסן פרנסיסקו. באפריל 2003, לאחר שלוש שנים, זכה נומורה באליפות יפן בפעם הרביעית בסך הכל והמשיך להתחרות באליפות העולם 2003, שם נומורה נחל אכזבה לאחר שזכה רק במדליית הארד. באפריל 2004 הוא זכה באליפות יפן בפעם השנייה ברציפות ובפעם החמישית בסך הכל, זכייה זו אפשרה לו להבטיח את מקומו באולימפיאדה ולחתור אל עבר הישג חסר תקדים בענף הג'ודו, שלוש מדליות זהב אולימפיות רצופות. ב-14 באוגוסט 2004, באולימפיאדת אתונה, הוא השיג את המטרה וזכה במדליית הזהב בפעם השלישית ברציפות לאחר שניצח בגמר את נסטור חרג'יאני הגאורגי. הישג זה הפך את נומורה לספורטאי היחיד מענף הג'ודו שזוכה בשלוש מדליות זהב רצופות, ולספורטאי האולימפי הראשון מאסיה שזוכה בשלוש מדליות זהב רצופות בענף כלשהו. זכייה זו הייתה גם מדליית הזהב ה-100 של יפן במשחקים האולימפיים.
לאחר אולימפיאדת אתונה, נומורה לא לקח חלק בתחרויות ג'ודו, אך ב-10 בינואר 2006, הוא הודיע על כוונתו להשיג מדליית זהב אולימפית רביעית באולימפיאדת בייג'ינג 2008. הוא החל את חזרתו עם זכייה בטורניר גביע העולם בפראג. בשנת 2007, זכה באליפות יפן בפעם השישית. בשנת 2008, הוא לא הצליח להעפיל למשחקים האולימפיים בבייג'ינג לאחר שב-5 באפריל הפסיד לדאיסוקה אסנו בשלב חצי הגמר של טורניר לאומי ביפן, שהיווה את ההזדמנות האחרונה של נומורה להיות הנציג היפני לאולימפיאדה בקטגוריית המשקל שלו. יום למחרת, נומורה הודיע על כוונתו לפרוש מג'ודו תחרותי. ב-25 באפריל הוא עבר ניתוח בברכו לאחר פציעה שסחב, דבר שעשוי היה להיות אחד מהגורמים להדחתו מההעפלה למשחקים האולימפיים.
הוא הודיע על כוונתו להמשיך את הקריירה שלו ולהתחרות במשחקים האולימפיים 2012 בלונדון. בסופו של דבר הוא לא עשה זאת ובאוגוסט 2015 הוא הודיע על פרישתו מג'ודו וציין כי בריאותו לא מאפשרת לו להתחרות יותר.
סבסטיאן טלפייר

ראשית חייו

אף על פי שבשנתו האחרונה בתיכון הגיע טלפייר לסיכום עם מאמנה של אוניברסיטת לואיסוויל, ריק פיטינו, שישחק בשורות המכללה לאחר שיסיים את התיכון, בחר טלפייר להעמיד עצמו לבחירה בדראפט, ונבחר בידי קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס במקום ה-13.

קריירת ה-NBA

בעונת הרוקי רשם טלפייר את משחק השיא שלו כאשר קלע 14 נקודות, קלט 5 ריבאונדים, ומסר חמישה אסיסטים ב-1 בינואר 2005. בעונת 2005/2006 שיפר טלפייר את הממוצעים שלו במעט, אך איבד את מקומו בחמישייה הפותחת לסטיב בלייק לאחר פציעה בבוהן בדצמבר, בעקבותיה החמיץ 12 משחקים. לאחר שחזר טלפייר מהפציעה המשיך בלייק לפתוח בחמישייה עד לסיום העונה.
ב-28 ביוני 2006 עבר טלפייר בעסקת חליפין אשר כללה שלוש קבוצות ביחד עם תיאו רטליף ועוד בחירת סיבוב שני בדראפט 2008 לקבוצת בוסטון סלטיקס תמורת דן דיקאו וריף לפרנץ שעברו לפורטלנד, רנדי פוי עבר מבוסטון למינסוטה טימברוולבס וברנדון רוי עבר ממיניסוטה לפורטלנד. בבוסטון הוא קיבל את המספר 30, למרות שגם בתיכון וגם בפורטלנד שיחק עם המספר 31, מכיוון שבוסטון החליטה שאיש לא ילבש יותר את הספרה 31 בקבוצה, מתוך כבוד לשחקן העבר סדריק פאוול ששיחק עם המספר. באפריל 2008, כשבוע לאחר מעצרו של טלפייר בעוון של החזקת נשק בלתי חוקית, הודיעו בבוסטון כי טלפייר לא ימשיך בקבוצה בעונה שלאחר מכן.
ב-31 ביולי 2008, עבר טלפייר בעסקת חליפין למיניסוטה ביחד עם אל ג'פרסון, ג'רלד גרין, ריאן גומז, תיאו רטליף ושתי בחירות סיבוב ראשון בדראפט בתמורה לקווין גארנט. במיניסוטה קיבל טלפייר את המספר 3, מכיוון שהמספר 31 היה תפוס בידי ריקי דייוויס. עונתו הראשונה במיניסוטה הייתה הטובה ביותר בקריירה שלו כשהעמיד ממוצעים של 9.3 נקודות ו-5.9 אסיסטים למשחק. בסיום העונה חתם טלפייר על חוזה לשלוש שנים נוספות בקבוצה.
ב-20 ביולי 2009 הועבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס ביחד עם קרייג סמית' ומרק מדסן בתמורה לקוונטין ריצ'רדסון. ב-17 בפברואר 2010, עבר טלפייר בעסקת חליפין משולשת מלוס אנג'לס לקליבלנד קאבלירס, ובסיום העונה חזר בטרייד שכלל העברה שלו ושל דלונטה וסט למיניסוטה בתמורה לרמון סשנס וריאן הולינס שעברו לקליבלנד.

תקרית השוד

ב-16 באוקטובר 2006 התלונן טלפייר במשטרה כי נשדדה ממנו שרשרת בשווי של 50,000 דולר מחוץ למסעדה של שון קומבס בניו יורק. משטרת ניו יורק העמידה אותו מול מסדר זיהוי, אך הוא כשל בזיהוי השודד.

תקרית החזקת הנשק

ב-20 באפריל 2007 נעצר טלפייר עם עוד חבר בגין החזקת נשק לא חוקית בניו יורק
טלפייר נהג ברכבו במהירות מופרזת בעת שהיה בשלילת רישיון. כשעצרו אותו השוטרים הם מצאו ברכבו אקדח טעון. טלפייר וחברו הכחישו כל קשר לאקדח. בעקבות המעצר, הודיעה קבוצת בוסטון סלטיקס כי טלפייר לא ימשיך בקבוצה בעונה שלאחר מכן
בספטמבר 2008, הרשיע בית המשפט את טלפייר בעבירה של החזקת נשק, וגזר עליו שלוש שנות מאסר על תנאי. בעקבות ההרשעה החליטה הנהלת הליגה להשעותו משלושה משחקים.

סטטיסטיקת קריירה

נכון ל-18 באפריל 2013‏
רובן דיאס

קריירת מועדונים

דיאס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של אסטרלה אמדורה, וכעבור שנתיים עבר לבנפיקה ליסבון. ב-30 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בבנפיקה ליסבון ב'. ב-7 במרץ 2016. בעונת 2016/2017 השתתף עם קבוצת הנוער בליגת האלופות לנוער עמה הגיע לגמר המפעל.
ב-16 בספטמבר 2017 ערך דיאס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת שלו נגד בואבישטה. ב-29 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד ויטוריה סטובאל. בסיום העונה, נבחר לכדורגלן הצעיר של העונה בליגת העל הפורטוגזית, והאריך את חוזהו בבנפיקה עד 2023.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, דיאס שיחק נבחרת הצעירות של פורטוגל. ב-15 במרץ 2018 דיאס זומן לראשונה לסגל נבחרת פורטוגל לקראת המשחקים נגד פורטוגל והולנד, אך נקע את הקרסול ולא לחת חלק במשחקים.
ב-28 במאי 2018 דיאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד תוניסיה. דיאס נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
אנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה (תל אביב)

רקע היסטורי

עם עליית הנאצים לשלטון, הוחמרה האכיפה של סעיף 175 לחוק העונשין הגרמני הפלילי, שאסר על יחסים אינטימיים בין גברים, משום שעל פי התפיסה הנאצית נחשבה ההומוסקסואליות לפגיעה ב"בריאות העם". הוקמה יחידה מיוחדת בגסטפו לצורך מאבק בהומוסקסואלים, וה"מרכז למאבק בהומוסקסואליות והפלות" ניהל רשימות חשאית של מאה אלף הומואים. עשרות אלפים שהוזהרו ונחשד ש"חזרו לסורם" נשלחו למחנות ריכוז, שם סומנו בטלאי משולש ורוד. רובם עוקרו בכפייה, ובין 10,000 ל-15,000 איש, נרצחו במחנות. בין השאר שימשו הקרבנות גם לניסויים רפואיים שנועדו ל"ריפוי מהומוסקסואליות". גם לסביות שנחשבה "מוחצנת" הוגדרה כסיבה למעצר במחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק.

הקמת האנדרטה

האנדרטה בתל אביב היא השביעית בעולם שהוקמה לזכר להט"ב שנרדפו ונרצחו בשואה. אנדרטאות נוספות קיימות: פרנקפורטר אנגל בפרנקפורט (האנדרטה הראשונה שהוקמה, 1994), אנדרטה לזכר ההומואים והלסביות קורבנות הנאציזם בקלן (1995) אנדרטה לזכר ההומוסקסואלים שנרדפו תחת השלטון הנאצי בברלין, פארק המשולש הוורוד בסן פרנסיסקו, אנדרטת ההומואים והלסביות בסידני, והומומונומנט באמסטרדם.

טקס חנוכת האנדרטה

חנוכת האנדרטה נערכה ב-10 בינואר 2014, בנוכחות ראש העיר רון חולדאי, שגריר גרמניה בישראל אנדריאס מיכאליס, ואישי ציבור נוספים.
אנדרטה זו היא ראשונה מסוגה בישראל המנציחה קרבנות שואה שאינם יהודים. יש בכך סגירת מעגל היסטורי, לנושא שלא התקבל בעבר בישראל. בנאומו של פרופ' צימרמן, במהלך טקס חנוכת האנדרטה, הוא אמר: 
"האנדרטה היא צעד גדול לישראל, כיוון שהיא עוזרת לפטור את עצמה מה"מונופול" של היותה קורבן. אנחנו סוף סוף משילים את העומס של להיות הקורבן הבודד ואולטימטיבי... ויכולים ללמוד מכך שעל ידי הכרה בקורבנותיהם של אחרים, אין הדבר מפחית את ייחודו של קורבן משלך."

השחתת האנדרטה

ב-25 באוקטובר 2018 הושחתה האנדרטה. במקום רוססה כתובת נאצה עם כיתוב בשפה האנגלית, בו נרשם "death to LGBT", בתרגום לעברית: "מוות ללהט"ב". זהות המשחיתים אינה ידועה.
הפארק הלאומי גרוס מורן

טבע וחי

הצומח בפארק מגוון למדי: נמנו 700 מינים של צמחים בעלי פרחים, 400 מיני טחבים וכ-400 מיני חזזיות. הגיוון הרב נובע ממגוון בתי הגידול הנמצאים בפארק: תשתיות הסלע השונות, סוגי האדמה, המרחק המשתנה מהים והגובה מעל פניו. בחלקים ההרריים יותר של הפארק ישנן רוחות חזקות יותר, הטמפרטורות נמוכות יותר, והלחות גבוהה יותר.
לאורך החוף ישנם יערות של עצי אשוחית ואשוח מבושם (Balsam Fir). עצים אלו מוכים על ידי הרוח והסערות הנושבות מן הים: העצים מעוותים וגדילתם פגומה. באזורים מזרחיים יותר, על סלע גרניט, גדלים היערות טוב יותר, אך לא בהרבה. הצמיחה הטובה ביותר של היערות באזור היא בנוכחותם של עצי לבנה היוצרים מגן מהרוח, ובאזורים מוגנים על קרקע של סלע משקע.
חלק מבעלי החיים הנמצאים כיום בניופאונדלנד הגיעו לאי לפני כ-15,000 שנים, בסוף עידן הקרח האחרון, כאשר הים שבין האי והיבשת היה קפוא. סיום עידן הקרח הביא לניתוק האי מן היבשת, והמינים שהיו בו התפתחו באופן עצמאי: תשעה מתוך 14 מיני היונקים שבאי הם תת-מינים השונים מקרוביהם שביבשת. בעלי חיים אחרים הובאו לאי על ידי בני אדם, במתכוון או במקרה; גם כיום ישנם מיני בעלי חיים המגיעים לאי, עצמאית או על ידי בני אדם.
מבין בעלי החיים המקוריים באי ניתן למנות שני מיני עטלפים, ארנבת הקוטב (שהיא נדירה בפארק), בונה קנדי, שני מיני נברנים, זאב, זאב ערבות, שועל מצוי, דוב שחור אמריקני, הרמין, צובל, לוטרה, שונר קנדי, ואת אייל הצפון. בין בעלי החיים שהובאו לפארק ניתן למצוא את החדף, ארנבת השלג, שני מיני סנאים, שני מיני עכברים ושני נברנים (מעבר למינים המקוריים), חולדה, דוב קוטב (שהובא לאי במקרה), חורפן, ומספר גדל והולך של איילי קורא, שהובאו לאזור.
בפארק זוהו 239 מיני עופות, מהם 105 מינים המקננים בפארק, ועוד 11 מינים שייתכן ומקננים בפארק. לסקירת כמה ממיני העופות הנמצאים בפארק ואתרי תצפית בציפורים, ראו כאן.
בפארק נחלים רבים, אך אף אחד ממיני הדגים שבהם אינו דג מים מתוקים; כל מיני הדגים חיים חלק מזמנם במים מלוחים. בין מיני הדגים בנהרות הפארק סוגי אלתית וסוגי שמך שונים. בחופי הפארק ובים ישנם לוויתנים.
קים סילברד

קימברלי קים קאי סילברד (באנגלית: Kimberly "Kim" Kaye Seelbrede; נולדה ב-1961) היא פסיכולוגית אמריקאית, שבצעירותה נבחרה למיס ארצות הברית לשנת 1981.

ביוגרפיה

סילברד נולדה באוהיו. בצעירותה הופיעה מספר פעמים בפרסומות לטלוויזיה ובאופרות סבון ושימשה כדוגמנית הבית של חברת אופנה. 
היא נבחרה למיס אוהיו בתחרות היופי שהתקיימה בסוף 1980, ובהמשך נבחרה למיס ארצות הברית; בכך הייתה מיס אוהיו השנייה הזוכה בתואר זה. בתחרות מיס תבל עלתה סילברד לשלב חצי הגמר, אך לא עלתה לגמר, זאת בניגוד לדירוגים הגבוהים שקיבלה בדירוגים המקדימים של התחרות; מנחה התחרות בוב ברקר ספג ביקורת על כך שהתנהג אליה שלא בנימוס בשלב הראיון בתחרות.
ב-1982 הוצע לה לדגמן למגזין פלייבוי והיא סירבה. 
סילברד למדה פסיכולוגיה באוניברסיטת ניו יורק, והיא מוסמכת לטיפול קוגניטיבי-התנהגותי ועוסקת גם ב-EMDR, יוגה, טיפול זוגי ואימון אישי. 
היא מתגוררת בניו יורק, עובדת כפסיכולוגית לבני נוער ומבוגרים, ונוהגת להשתתף בכנסים בנושא מדעי המוח וברפואה משלימה.
הגביע הקפריסאי

היסטוריה

טורניר הגביע הקפריסאי נוסד בשנת 1934, במקביל להיווסדה של ליגת העל הקפריסאית. טראסט AC, האלופה הראשונה של קפריסין, הייתה גם למחזיקה הגביע הראשונה לאחר שניצחה 1-0 את אפואל ניקוסיה במפגש חוזר, בעקבות שוויון 0-0 במשחק הגמר הראשון. טראסט הופיעה בכל ארבעת משחקי גמר הגביע הראשונים, וזכתה בתואר שלוש פעמים בטרם התפרקה ב-1938.
טורניר הגביע נערך בכל שנה, למעט מספר הפסקות בנות שלוש עד ארבע שנים, הראשונה שבהן בתקופת מלחמת העולם השנייה והאחרונה שבהן נמשכה עד ל-1961. מאז, מתקיים הטורניר ברציפות בכל שנה.

שיטת המפעל

באופן מסורתי, נוהל הגביע בשיטת בית-חוץ לאורך כל שלביו, עד לשלב הגמר שהוכרע במשחק בודד. אמנם, שיטת הטורניר עברה מהפכה החל מעונת 2002/2003 ועד לעונת 2005/2006, כשנכללו בו כל קבוצות ארבע הליגות הראשונות, ושלב שמינית הגמר שוחק שלב בתים בן שני סיבובים. שלב רבע הגמר שוחק בשיטת בית-חוץ, כשכל קבוצה שסיימה בראש בית הוגרלה לשחק מול סגנית ראש בית אחר. גם שלב חצי הגמר שוחק בשיטת בית-חוץ, והגמר שוחק במשחק אחד.
בעונות 2006/2007 ו-2007/2008 חל שינוי נוסף בשיטה, כששלב הבתים נדחה לשלב רבע הגמר, ולא הייתה הגבלה בהגרלת חצי הגמר כך שראשי בתים יכלו להיפגש.
בעונת 2008/2009 נקבעה שיטת המפעל הנוכחית. המפעל, בדומה למפעלי גביע אחרים, משוחק בשיטת ה"נוקאאוט" (המפסיד יוצא), כאשר כל סיבוב משוחק בשני משחקים, למעט משחק הגמר שמוכרע במשחק אחד. במידה והמשחק מסתיים בשוויון, הוא עובר להכרעה בהארכה. במידה וגם ההארכה מסתיימת בשוויון, ההכרעה תושג בדו-קרב בעיטות עונשין.