google/wiki40b huggingface dataset:
תמי בולדווין

ביוגרפיה

בולדווין נולדה וגדלה במדיסון, ויסקונסין לפמלה (גרין) וג'וזף אדוארד בולדווין. סבהּ מצד אמה, הביוכימאי דייוויד א. גרין , היה מדען יהודי נודע ובנם של מהגרים מרוסיה וגרמניה, וסבתה מצד אמה הייתה נוצרייה-אנגליקנית ילידת אנגליה.
בשנת 1984 קיבלה תואר ראשון מסמית' קולג' ובשנת 1989 קיבלה תואר במשפטים מאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון. היא התמחתה במשפטים בשנים 1989–1992.
במשך 15 שנים חייה עם בת זוגה, לורן אזר. בשנת 2009 נרשמו כבנות זוג בוויסקונסין. הזוג נפרד בשנת 2010.

בית הנבחרים של ויסקונסין

בשנת 1992 התמודדה בולדווין לבית הנבחרים של ויסקונסין במחוז 78, וזכתה ברוב של 43% מקולות הבוחרים והייתה אחת מ-6 להט"בים גלויים שזכו בבחירות הכלליות של ארצות הברית. בשנת 1993 היא התבטאה שהיא מאוכזבת מתמיכתו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון במדיניות אל תשאל, אל תספר שהייתה נהוגה בכוחות המזוינים של ארצות הברית כלפי להט"בים. בתחילת 1994 היא הציעה לאשר נישואים חד-מיניים בוויסקונסין. בהמשך אותה שנה היא נבחרת בשנית ברוב של 76% מקולות הבוחרים. בשנת 1995 היא הציעה לאשר שותפות ביתית בוויסקונסין. בשנת 1996 נבחרה בשלישית ברוב של 71% מקולות הבוחרים.
בולדווין התנגדה לעונש מוות בוויסקונסין.
בבית הנבחרים של ויסקונסין הייתה בולדווין חברה בוועדה למשפט פלילי ויושבת ראש ועדת החינוך.

בית הנבחרים של ארצות הברית

לאחר פרישתו של סקוט קלוג הרפובליקני בשנת 1998, התמודדה בולדווין במחוז מספר 2 של מדינת ויסקונסין בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מול מועמדת המפלגה הרפובליקנית, ג'וזפין מזר וניצחה אותה ברוב של 53% מקולות הבוחרים (116,377 קולות) ובכך הייתה לאישה הראשונה מטעם מדינת ויסקונסין שנבחרה לקונגרס וללהט"בית הראשונה הגלויה הלא מכהנת שנבחרה לקונגרס. היא החלה לכהן בבית הנבחרים ב-3 בינואר 1999. בשנת 2000 היא זכתה שוב לאחר ניצחון על ג'ון שארפלס ברוב של 51% מקולות הבוחרים (163,534 קולות), בפער של 8,902 קולות.
ב-10 באוקטובר 2002 הייתה בולדווין מבין 133 חברי הקונגרס שהתנגדו לפלישת ארצות הברית לעיראק. חודש לאחר מכן, ב-7 בנובמבר היא זכתה בפעם השלישית ברוב של 66% קולות (163,313 קולות) לאחר ניצחון על רון גריר, בשנת 2004 היא זכתה בפעם הרביעית ברוב של 63% מקולות הבוחרים (251,637 קולות), לאחר ניצחון על דייב מגנום.
בשנת 2005 הייתה חברה בשדולה ליציאה מעיראק. בשנת 2006 היא זכתה בפעם הרביעית ברוב של 63% מקולות הבוחרים (191,414 קולות), שוב לאחר ניצחון על מגנום, בשנת 2008 היא זכתה בפעם החמישית ברוב של 69% מקולות הבוחרים (277,914 קולות), לאחר ניצחון על פיטר ת'רון ובשנת 2010 היא זכתה בפעם השישית ברוב של 62% מקולות הבוחרים (191,164 קולות) לאחר ניצחון על צ'ד לי.
בבית הנבחרים של ארצות הברית הייתה בולדווין חברה בוועדה לאנרגיה ומסחר ובשתי ועדות המשנה, לאיכות סביבה וכלכלה ולבריאות.
בסקר שנערך על ידי השבועון National Journal בשנת 2011 נבחרה בולדווין לחברת הקונגרס הליברלית ביותר.

הבחירות לסנאט ב-2012

לאחר פרישתו של הרברט קוהל הדמוקרט מהסנאט של ארצות הברית בשנת 2012 התמודדה בולדווין בבחירות מול טומי תומפסון הרפובליקני שכיהן כמושל מדינת ויסקונסין בשנים 1987–2001 ומזכיר שירותי הבריאות והרווחה בארצות הברית בשנים 2001–2005 תחת נשיאותו של ג'ורג' בוש וזכתה ברוב של 51% נגד 46% מקולות הבוחרים.

הבחירות לסנאט ב-2018

בבחירות לסנאט בשנת 2018 זכתה בכהונה שנייה, והביסה את לאה ווקמיר.
יחסי ארצות הברית–ליכטנשטיין

היסטוריה

בשנת 1997 כוננו היחסים בין המדינות, ובשנת 2002 חתמו שתי המדינות על הסכם סיוע משפטי הדדי, שהתמקד בעיקר במאבק משותף של הלבנת הון ופעילויות בנקאיות בלתי חוקיות אחרות.

יחסים דיפלומטיים

לליכטנשטיין יש שגרירות בוושינגטון ו-4 קונסוליות בלוס אנג'לס, שיקגו, מייקון ופורטלנד, ואילו לארצות הברית אין נציגות דיפלומטית בליכטנשטיין, ושגריר ארצות הברית בשווייץ מייצג את האינטרסים של ארצות הברית גם בליכטנשטיין.
קולצ'יני

יהודי קולצ'יני

בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,031 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים, קרוב לשליש מתושביה, ופעלו בה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.
באמצע יולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובאביב 1942 רוכזו היהודים שנותרו בה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. על יושבי הגטו הוטלו גזירות שונות, והם נלקחו לעבודות כפייה.
באוגוסט 1942 רוכזו יושבי הגטו שבעיירה בכיכר השוק המקומית, ונלקחו לעיירה מנייווצי (אוק'), בה הוחזקו לילה באורוות ובדירים, ולמחרת נרצחו כולם.
קרב תרנגולים

קרב תרנגולים הוא סוג של ספורט עממי המיועד לתרנגולים. במשחק אלים זה, משסים את התרנגולים זה בזה עד שאחד המתמודדים מפסיד ולמעשה מת. מקורו של קרב התרנגולים בסקוטלנד במאה ה-12.
בעליו של התרנגול הזוכה היה מקבל את גופת התרנגול שהפסיד ומת למאכל. צורת בידור זו הייתה נפוצה בקרב שכבות העם העניות באחוזות רבות בדרום המדינה, וכן היה משחק זה מקור הכנסת מזון לפיהן של משפחות רבות באותה תקופה. קרבות התרנגולים עדיין נפוצים במקומות רבים בעולם, במיוחד בדרום מזרח אסיה.
האנתרופולוג קליפורד גירץ חקר את קרב התרנגולים הבאלינזי, והסיק ממנו מסקנות לגבי השלכת רגשות אנושיים על בעלי חיים, ואופיו של הפולחן במקום.
בכמה ממדינות ארצות הברית, משיקולי זכויות בעלי החיים, הוצאו קרבות התרנגולים אל מחוץ לחוק. הקריאות לאשר מחדש את הקרבות כוללות הצעות מקוריות להמתקת הכאב הנגרם לתרנגולים, כמו ציוד בכפפות אגרוף מותאמות וחליפות המצוידות בחיישנים אלקטרוניים המזהים פגיעה, כמו בסיף.
בשפה העברית, הביטוי "קרב תרנגולים" מתאר מריבה שמטרתה להרשים את הקהל.
פרדריק אוסקר וורן לומיס

קורות חיים

לומיס התגייס כטוראי למיליציה הקנדית בשנת 1886, ושירת בה עד פרישתו בשנת 1919. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא פיקד על הגדוד ה-13 (הרויאל היילנדרס של קנדה) בחיל המשלוח הקנדי ופיקד כמייג'ור גנרל על החטיבה הקנדית השלישית בחודשים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה.
בשל גבורתו הוענק לו אות השירות המצוין, וכן היה לעמית במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ולאביר מפקד במסדר האמבט.

מורשתו

הר לומיס בהרי הרוקי הקנדיים נקרא על שמו.
דניאל זמיר

ביוגרפיה

זמיר נולד לרותי ושמוליק זמיר, משפחה חילונית מפתח תקווה, מגיל 5 למד נגינה על פסנתר, כינור ותופים, בגיל 12 החל ללמוד לנגן בסקסופון אלט. בוגר תיכון תלמה ילין. לאחר לימודיו שוחרר מצה"ל עקב תת-משקל ונסע לניו יורק, שם החל להתעניין במוזיקה יהודית, חסידית ומזרח אירופאית ולפתח את סגנונו הג'אזי-יהודי. בניו יורק התגלה על ידי הסקסופוניסט והמלחין היהודי ג'ון זורן, שהחתים אותו בחברת ההקלטות שלו "TZADIK".
תחת הלייבל TZADIK הקליט זמיר שלושה אלבומים יחד עם הרכבו Satlah בהשתתפותו של זורן עצמו, שניים מהם אלבומי אולפן: "Children of Israel" ו-"Satlah", ואלבום אחד בהופעה חיה "Exodus". ב-"Satlah" ובאלבום ההופעה "Exodus" מופיעים חומרים מקוריים שנכתבו על ידי זמיר בעצמו. האלבום "Children of Israel" מכיל עיבודי ג'אז מקוריים של זמיר והרכבו ללחנים ישראלים ויהודים מסורתיים. בכל שלושת האלבומים מופיע זמיר כסולן לצד חטיבת קצב, הכוללת גיטרה בס ותופים ובליווי אנסמבל כלי נשיפה. בחלק מן הקטעים משתתף גם ג'ון זורן.
בתקופת שהותו בניו יורק התקרב לדת, חזר בתשובה והפך לחסיד חב"ד. בשנת 2006 חזר לישראל להופיע והוציא תחת הלייבל התו השמיני את אלבומו הרביעי "אמן". בשנת 2008 הוציא את אלבומו הרביעי תחת TZADIK שנקרא "I Believe".
בשנת 2009 הוציא זמיר תחת התו השמיני אלבום נוסף, "אחד", בהשתתפותם של זוהר פרסקו וברי סחרוף. באלבום זה כתב זמיר סוויטה בארבעה חלקים המוקדשת לגלעד שליט ובנוסף הקדיש את האלבום כולו לשחרורו של החייל החטוף. לקראת צאת אלבומו "געגוע לכאן", הוציא זמיר באוגוסט 2010 שיר מתוכו, "שיר געגוע לכאן", בו מתארח אביתר בנאי כזמר ליווי.
בשנת 2010 התמנה למנהל אקדמי בבית הספר הגבוה למוזיקה "מזמור" בגבעת וושינגטון.את בית הספר הקים איציק וייס, אליו חברו זמיר והרב מרדכי ורדי. באותה שנה נבחר גם כזוכה פרס ראש הממשלה למלחינים לשנת 2010. בשנת 2012 הוציא זמיר את האלבום "נחמה ועידוד" בהפקה עצמית בו התארחו מתיסיהו, ויוני רכטר. בשנת 2014 הוציא את האלבום "חי" בו התארחו יונתן רזאל וברי סחרוף.
בשנת 2015 הוציא את האלבום "Forth And Back" בחברה הגרמנית "JazzHaus" וכן את האלבום "Redemption Songs" בלייבל האמריקאי "Tzadik" בהפקת ג'ון זורן. בשנת 2016 השתתף זמיר בפרויקט 2023 של איה כורם וביצע את השיר "אני לא אמכור אותי". השיר יצא כאחד משלושת הסינגלים הראשונים מהאלבום.
בשנת 2019 שיחק בסדרת המתח המדובב.
זמיר הוא אב לשניים ומתגורר בירושלים.
כיזאן

כִּיזָאן הוא אלמנט אדריכלי במעקה, המאפשר פרטיות וחציצה מחד, ואוורור מאידך.
כיזאן הוא שמה הערבי של טכניקת עיצוב מעקה גג או מרפסת, בה משולבים גלילי חרס חלולים בתוך יציקת מלט או בטון. הגלילים מאפשרים מעבר אוויר ורוח, כך שלמרות שהגג או המרפסת מוסתרים מהרחוב, המעקה שלהם אינו חוסם את הבריזה הטבעית, ומאפשר לשוהים על הגג או המרפסת ליהנות ממנה.
גלילי החרס מזכירים בצורתם כלי חרס פשוטים נטולי תחתית, והם משולבים באופן מסודר בתוך יציקת המלט או הבטון. העיצוב המקובל ביותר לסידור גלילי החרס של הכיזאן הוא במשולשים, כך שהמעקה משמש הן מבחינה פונקציונלית, והן מבחינה עיצובית-עיטורית.
שימוש אחר בכיזאן, שהתפתח מן השימוש המקורי, הוא ה"כיזאן אטום", המשולב בכיפות ובגגות ולא במעקות. במקרה זה ישולבו גלילי החרס ביציקת הגג, אך במקום שיהיו פתוחים משני צדיהם, ייסתם צד אחד שלהם בזכוכית אטומה, ולעיתים אף צבעונית. מטרת "כיזאן אטום" היא לשמש לתאורה טבעית מן החוץ להיכנס אל המבנה, תוך שמירה מרבית על פרטיות באי הבית, או חסימה מפני גשמים ולכלוך.
השימוש בכיזאן היה נפוץ מאוד בירושלים במשך מאות שנים, עד ראשית המאה ה-20, ורבים מבתי הרובע המוסלמי מעוטרים עד ימינו במעקות כיזאן. דוגמאות יפות ל"כיזאן אטום" ניתן למצוא בתוף הכיפות של בתי הכנסת הספרדיים, שם ישנו כיזאן צבעוני; וכן בחמאם הטורקי בעכו, שם הבטיחו את פרטיותם של הרוחצים על ידי הכיזאן האטום. במסגרת שיפוצי החמאם והפיכתו לאתר תיירות בראשית שנות ה-2000, הוחלף חלק מהכיזאן האטום בזכוכית רגילה, שאין לה ולא כלום עם ייעודו המקורי של הכיזאן.
גלוריה ניילור

נעורים וחינוך

ניילור נולדה בניו יורק ב-25 בינואר 1950, בתם הבכורה של רוזוולט ניילור ואלברטה מקאלפין. הוריה היו אריסים ברובינסונוויל, מיסיסיפי. הם נדדו להארלם במסגרת ההגירה הגדולה  כדי לברוח מחיי ההפרדה הגזעית בדרום. אביה עבד בתחבורה; אמה הייתה מרכזנית. למרות חינוכה הדל, אהבה אמה של ניילור לקרוא, ועודדה את בתה לקרוא ולכתוב יומן.
בשנת 1963 עברה משפחתה של ניילור לרובע קווינס ואמה הצטרפה לכת עדי יהוה. ניילור הייתה תלמידה מצטיינת וקראה רבות. היא למדה בכיתות מתקדמות בבית הספר התיכון שלה, ושקעה בחקר סופרים בריטים מהמאה ה-19. ההתנקשות בד"ר מרטין לותר קינג בשנת לימודיה האחרונה בתיכון השפיעה עליה עמוקות. היא החליטה לדחות את לימודיה הגבוהים ולהפוך למיסיונרית עבור עדי יהוה בניו-יורק, צפון קרוליינה ופלורידה. לאחר שבע שנים פרשה, שכן, לדבריה, "הדברים לא נעשו טובים יותר, אלא גרועים יותר."
ניילור השיגה תואר ראשון באנגלית בברוקלין קולג' באוניברסיטת העיר ניו-יורק בשנת 1981. היא השיגה תואר שני בלימודים אפרו-אמריקאיים באוניברסיטת ייל בשנת 1983. היא הייתה חברת כבוד באגודת הסטודנטים דלתא סיגמא תטא.

קריירה

רומן הביכורים של ניילור, נשים שחורות (באנגלית: הנשים של אזור ברוסטר) פורסם ב-1982 וזכה ב-1983 בפרס הלאומי לספרות  בקטגוריית הרומן הראשון. על בסיס הרומן הופק בשנת 1989 סרט באותו השם על ידי אופרה וינפרי. הספר יצא לאור בתרגום לעברית בשם נשים שחורות (הוצאת כנרת, 1989).
במהלך הקריירה שלה בתור פרופסורית, לימדה ניילור כתיבה וספרות במספר אוניברסיטאות, כולל אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת בוסטון ואוניברסיטת קורנל.
ניילור מתה מהתקף לב ב-28 בספטמבר 2016, בעת ביקור בסנט קרואה, שבאיי הבתולה.

מקורות השפעה

במהלך לימודיה בקולג' של ברוקלין, השתקעה ניילור בעבודתן של סופרות אפרו-אמריקאיות כגון זורה ניל הרסטון, אליס ווקר, ובמיוחד טוני מוריסון. היא שאבה השראה ממחברות אלה והחלה לכתוב סיפורים שהתרכזו בחייהן של נשים אפריקאיות-אמריקאיות.
הדום הקרח רייט

גילוי הדום הקרח

הדום הקרח צולם מן האוויר על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ (Hunting Aerosurveys Ltd) בין השנים 1957–1955.  
הדום הקרח מופה בהתבסס על תצלומי אוויר אלה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.

מקור השם

שמו של הדום הקרח ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה בשנת 1960. 
הדום הקרח נקרא על שמם של וילבור רייט ושל אחיו אורוויל רייט, מהנדסי אווירונאוטיקה אמריקאים שהיו הראשונים שהצליחו לבנות ולהטיס מטוס שמיש, בעל מנוע, יכולת בקרה ויכולת להטיס בן־אדם בתוכו.
דימיטרובגראד (רוסיה)

היסטוריה

ההתיישבות זה החלה באמצע השני של המאה ה-17 בעקבות הקמת קו הגנתי אשר נועד להגן על תושבי מערב רוסיה כנד פשיטותיהם של שבטים נוודים. המתיישבים מביאים איתם את שמותיהם של המקומות הגאוגרפיים מהם הם מגיעים וכך היישוב החדש מקבל את שמו של הכפר הטטרי מלקס.
במאה ה-18 כאן מתפתחת תעשיית אלכוהול. ביישוב הוקמו מספר מפעלים כאלו על ידי יזמים מקומיים, אך יותר מאוחר הועברו לבעלות המדינה וזו בתורה איחדה אותם למעל אחד. כמו כן החלו להתפתח תעשיות נוספות, הוקמה טחנת רוח, מפעל עורות ואחרים.
ב-1910 כאן הוקמה תחנת רכבת אשר תרמה להתפתחות תעשיית העץ במקום.
בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה הייתה העיר במרכז העניינים. במרץ 1917 נבחר ועד העובדים והחיילים הראשון אשר החליף את מועצת העיר וראש העיר סולק מתפקידו. בין מרץ לאוקטובר 1917 בעיר שלטו מועצת השלטון העממי ומועצת הפועלים. בסוף שנת 1917 הבולשביקים עלו לשלטון בעיר. בזמן המלחמה הייתה דימיטרובגראד לתקופה מסוימת המרכז של גוברניית סמרה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה השתתפו כעשרים אלף מבני ובנות העיר במאמץ המלחמתי, כל שישי מתוכם נהרג.
אלנסון

היסטוריה

אלנסון נוסדה על ידי אלאנים במאה ה-4. האזכור הראשון לשם אלנסון הוא במסמך מהמאה ה-7. במהלך המאה ה-10, העיר הייתה גוף עצמאי בין נורמנדי למיין. בין השנים 1049–1051 הטיל ויליאם, דוכס נורמנדי מצור על העיר ולבסוף כבש אותה. העיר נכבשה על ידי האנגלים במהלך המלחמות האנגלו-נורמניות בין 1113 ל-1203.
העיר הוכרזה כדוכסות ב-1415, ובניו של מלך צרפת (עד המהפכה הצרפתית) החזיקו בתואר דוכס אלנסון.
ב-17 ביוני 1940 נכבשה אלנסון על ידי הצבא הגרמני. ב-12 באוגוסט 1944 הייתה לעיר הראשונה שנכבשה על ידי צבא צרפת החופשית בפיקוד פיליפ לקלרק.
אינס סלסרא

ביוגרפיה

סלסרא נולדה בריגה, ב-1991 היא נבחרה למיס לטביה ושימשה כנציגת מדינתה בתחרות מיס עולם, ב-1999 השתתפה גם בתחרות Mrs. World וסיימה במקום השני.
היא סיימה תואר בפילולוגיה אנגלית באוניברסיטת לטביה, בין השנים 2001 ל-2002 שימשה כיועצת לשרת המשפטים הלטבית וניהלה את המחלקה למתודולוגיה של בתי יתומים ואימוץ במשרד המשפטים.
ב-2002 החלה לשמש כחברה בסאימה (הפרלמנט הלטבי), ב-2004 החלה לשמש כאחת מניציגיי לטביה בפרלמנט האיחוד האירופאי, היא שימשה כאחת המארגנות של אירועי תפילת הבוקר הנערכים מדי שנה בלטביה.
מרדי גרא

מרדי גרא (בצרפתית: Mardi Gras, יום שלישי השמן) הוא חג שמקורו במסורת הנוצרית, הנחוג ביישובים נוצריים רבים בעולם, כחלק מחגיגות הקרנבל. 
ישנם מקומות בהם הפך חג המרדי גרא מחג דתי לפסטיבל תרבותי חילוני, הכולל מצעדי רחוב מלאי שמחת חיים. כך למשל בעיר ניו אורלינס שבארצות הברית, שם נחוג החג זה כ-250 שנה, והפך לאחד מאירועי התרבות הייצוגיים של העיר. גם בעיר סידני שבאוסטרליה נחוג המרדי גרא כפסטיבל רחוב ואירוע תרבותי, ללא קשר לדת.

החג כאירוע תרבותי בניו אורלינס

החג הובא לניו אורלינס על ידי המייסדים הצרפתים הקתולים כחג דתי. עד מהרה הפך החג למאפיין תרבותי שאינו דתי, והוא נחוג בעיקר באזור התיירותי של הרובע הצרפתי בעיר. במהלך החג מתמלאים רחובותיה של ניו אורלינס במשך כשבועיים בחגיגות חסרות מעצורים של ריקודים, צעדות ושכרון חושים, בתחפושות ובבגדים צבעוניים במיוחד, ולעיתים בלבוש חלקי של המשתתפים או המשתתפות בפסטיבל.
בחודש אוגוסט 2005 נפגע קשות 70% משטח העיר ניו אורלינס על ידי הוריקן קתרינה, ורוב תושביה עזבו את בתיהם. למרות זאת, בחודש פברואר 2006 צוינו אירועי המרדי גרא בתהלוכות רחוב ואירועים כמיטב המסורת, חרף האסון, חורבנה של העיר ומותם של לפחות 1,836 קורבנות. לדעת רבים, ובראשם ראש העירייה, דווקא קיומם של אירועי המרדי גרא, הוא אחד הדברים המציינים את תחילת שיקומה הממושך של העיר ניו אורלינס, ומכאן חשיבותו.
שלמה פלץ

שלמה פלץ (נולד ב-6 במרץ 1949) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי לשעבר. נודע בעיקר כחלוץ קבוצת מכבי רמת עמידר.

ביוגרפיה

פלץ נולד בהיידנהיים שבגרמניה, ועלה לארץ עם משפחתו באונייה "נגבה" במאי 1949. כבר בצעירותו שיחק בכדורגל. בין השנים 1978-1965 שיחק כחלוץ במכבי רמת עמידר. בשנים 1975-76 שיחק במדי הקבוצה כשעלתה לליגה הלאומית בכדורגל, בעת שזו הייתה הליגה הבכירה. 
בשנים אלו שיחק גם כחלוץ בנבחרת הנערים ואחר-כך בנבחרת הנוער של ישראל. במהלך הופעותיו בנבחרת השתתף בטורנירים רבים בעולם, בהם טורנירים בטהראן, שאנגחאי, בנגקוק, הונג קונג וסיאול.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, סיים קורס מאמנים במכון וינגייט. בשנת 1982 אימן את הפועל גבעת שמואל במשך שלוש שנים, ובשנתו הראשונה שם כמאמן עלה עם הקבוצה לליגה גבוהה יותר. בשנת 1985 אימן את מכבי השקמה.
ב-1986 פרש מאימון, ופתח עסק בתחום אביזרי רכב.
שלמה פלץ נשוי ולו שלושה ילדים.
וונדה וורד

וונדה וורד (באנגלית: Vonda Ward; נולדה ב-16 במרץ 1973) היא מתאגרפת ולשעבר שחקנית כדורסל בליגת ה-NCAA.

קריירת הכדורסל

וונדה וורד נולדה באוהיו, למשפחת ספורטאים, אביה, לארי וורד, הוא אלוף מרוץ כרכרות (harness racer) ידוע.
וורד שיחקה כדורסל בבית ספר תיכון טריניטי בגארפילד הייטס ונקראה פעמיים ל"מיס כדורסל."

היא השתתפה בנבחרת  "Parade All American" פעמיים. היא גויסה בדראפט של Division I universities.
ב-1991 וורד זכתה במלגת כדורסל באוניברסיטת טנסי. בעודה חברה בקבוצת הכדורסל Lady Vols אותה אימנה פט סאמיט, הייתה וורד שותפה פעמיים בזכייה באליפות כדורסל לאומית בליגת ה-NCAA. היא התחרתה במסגרת ארגון USA Basketball  כחברת נבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים ב-1993 שזכתה במדליית ברונזה בטאיפיי
אחרי שקריירת הקולג' שלה הסתיימה ב-1995, שיחקה וורד במועדון כדורסל מקצועני בגרמניה. אחרי כן היא שיחקה בקבוצת Colorado Xplosion  בליגת American Basketball League.

קריירת האיגרוף

וורד שברה את רגלה והדבר שם קץ לקריירת הכדורסל המקצוענית שלה והיא הפנתה את מאמציה לאיגרוף. 
קרב הבכורה של וורד באגרוף היה ב-15 בינואר 2000 כשהיא ניצחה בנוקאאוט את פיי סטיפן  בסיבוב הראשון בלה פורט, אינדיאנה. את כל ארבעת הקרבות הראשונים שלה סיימה בניצחון בנוקאאוט בסיבוב הראשון.
ב-27 באפריל 2000 היא פגשה את ג'נביה באקוולטר  בניו יורק. באקוולטר הייתה המתאגרפת הראשונה ששרדה מול וורד את הסיבוב הראשון, אבל וורד ניצחה אותה בסיבוב השני בנוקאאוט.
חמשת היריבות הבאות של וורד לא עברו את הסיבוב השני, כשהיא ניצחה בנוקאאוט שתיים מהן בסיבוב הראשון וניצחה שלוש בנוקאאוט סיבוב השני. בשלב זה בקריירה שלה, היא זכתה בתריסר ניצחונות בנוקאאוט ברציפות.
ב-2 בפברואר 2001 היא פגשה את המועמדת קישה סנואו בקולומבוס (אוהיו). סנואו הגיעה  לקרב כשהיא בלתי מובסת אחרי שישה ניצחונות, והיא ווורד נלחמו למשך ארבעה סיבובים, אבל וורד הביסה את סנואו  והפכה זאת לניצחונה השלושה-עשר ברציפות בנוקאאוט.  אחריה היא נאבקה מול קארלי פיזנט (Carley Pesente) ב-16 ביוני בקנזס סיטי, מיזורי. פיזנט החזיקה מעמד שני סיבובים.
אחרי ניצחון אחד נוסף, התחרתה וורד על כתר אליפות העולם במשקל כבד של ארגון ה-IBA  ב-16 באוגוסט 2002 בקנטון, אוהיו. וורד נעשתה האלופה, אבל הניצחונות שלה בנוקאאוט הגיעו אל קיצם, היות שהיא גברה על המתמודדת מולה, מוניקה מקגוואן  בעשרה סיבובים בנקודות בלבד בקנטון, אוהיו. 
וורד הגנה על תוארה בהצלחה כשהשיגה נוקאאוט בשמונה סיבובים בניצחון על קאתי ריוורס ב-6 בדצמבר ב-Gund Arena בקליוולנד. ב-1 במרץ 2003 היא התאגרפה לראשונה נגד מארתה סאלאזאר בלאס וגאס, כשוורד מנצחת בסיבוב הרביעי בהחלטה חלוקה של השופטים, בקרב שלא על האליפות.
היא השיגה ניצחון אחד נוסף וקטפה בנוסף על אליפות העולם במשקל כבד של ארגון ה-IBA גם את כתר האליפות של ארגון WIBA, אחרי שהיא הביסה את סאלאזאר בקרב החוזר שנערך ביניהן ב-11 ביולי בקנטון. וורד ניצחה לפי החלטת  השופטים.
ב-8 במאי 2004, וורד התאגרפה בקרב אליפות ששודר ברחבי האומה בטלוויזיה נגד אן וולף בבילוקסי, מיסיסיפי. כעבור דקה אחת  ושמונה שניות בסיבוב הראשון, וולף הנחיתה על וורד ימנית לסנטר, וורד נפלה כשהיא חסרת הכרה על הרצפה למשך מספר דקות. ההפסד שלה בסיבוב הראשון בנוקאאוט גרם לה להפסיד את התואר וגם את מעמדה כבלתי מנוצחת. היא סבלה זעזוע מוח ונפגעה בצווארה בגלל שהיא פגעה בקנבס בצווארה כשהיא נפלה, והיא הובהלה לבית החולים לאחר הקרב. 
ב-12 בדצמבר 2004 שבה וורד לזירת האיגרוף וניצחה בנוקאאוט את מארשה וולי (Marsha Valley) בסיבוב הרביעי בקליבלנד.
מאזן האיגרוף של וורד עומד על 22 ניצחונות והפסד אחד, כש-17 מהניצחונות הושגו בנוקאאוט.
אריה ליאונה קארפי

אריה ליאונה קארפי (באיטלקית: Leone Carpi;‏ 1887–1964) היה מנהיג ציוני רוויזיוניסטי של יהודי איטליה, וחוקר משפט.

משפחתו

לאזארו (אליעזר) קארפי, אבי סבו של אריה ליאונה קארפי, נולד בעיירה צ'יינטו, היה פעיל בתנועת ההתקוממות של 1821 וחבר באגודת הקארבונרים. משנחשפו קשריו עם המהפכנים נאלץ לעזוב את עירו ולעבור לבולוניה, שם היה ממיסדי הקהילה היהודית וכיהן כיו"ר שלה. כשנחטף הילד מורטארה ניהל לאזארו קארפי ביחד עם בנו אליסאנדרו מאבק משפטי מר ועיקש כנגד הכנסייה להשבת הילד, אך מאמציו עלו בתוהו. ליאונה, סבו של אריה ליאונה קארפי, ליאונה קארפי, היה כלכלן, עיתונאי ופוליטיקאי איטלקי, חבר הפרלמנט, מפעילי הרפובליקה של רומא ב-1849, בעל בריתם של ג'וזפה מציני וג'וזפה גריבלדי, היה ממונה על כספי הרפובליקה ונשלח מטעמה לקנות נשק ברחבי אירופה. משנפלה הרפובליקה לאחר תבוסתה הצבאית גלה קארפי לפיימונטה. לאחר איחוד איטליה הוא שימש כציר מטעם העיר פרארה לפרלמנט האיטלקי הראשון.

תולדותיו

קארפי נולד ברומא לפאני וטימוליאונה. במלחמת העולם הראשונה לחם בצבא איטליה כקצין תותחנים, נפצע וזכה בשני אותו הצטיינות. הוא הושפע עמוקות מהצהרת בלפור, שבעקבותיה הצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית והיה מחבריו ונאמניו של זאב ז'בוטינסקי.
קארפי היה בעל שני דוקטורטים: דוקטורט בפילוסופיה מאוניברסיטת פדובה ודוקטורט במשפטים מאוניברסיטת רומא. בשנות העשרים היה בעליו של משרד עורכי דין בעיר מילאנו. כבר מ-1923 התקיימו במשרדו שיעורים ללימוד השפה העברית.
קארפי היה היושב ראש והמממן של המועדון היהודי Convego Ebraico. ב-1922 נהיה חבר בהנהלת קרן היסוד באיטליה. ב-1925 היה ממייסדי מפלגת הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) באיטליה, ב-1928 נתמנה לכהן כיושב ראש התנועה באיטליה. הוא כתב מאמרים בזכות הציונות בעתונות האיטלקית. בשנת 1930 יזם את הוצאתו לאור של כתב העת "רעיון הציונות", שהיה בטאון התנועה הרוויזיוניסטית באיטליה, הירחון נסגר על ידי הפשיסטים ב-1938. ב-1931, כשנוסד סניף בית"ר באיטליה נתמנה קארפי לנציב ביתר באיטליה, תפקיד בו שימש עד 1936. ב-1934 היה ממייסדי ומנהל בית הספר הימי של צ'יוויטטאווקיה, שהוציא מתוכו מאות בוגרים ששירתו בצי הסוחר, מיעוטם היו מפקדי אוניות לא לגליות בשירות היישוב וחלק מזעיר הגיע לימים למעלת הקצונה הבכירה של חיל הים הישראלי, בערוב ימיו כתב קארפי ספר על תולדות בית הספר בצוותא עם רב החובל פיסקו. ב-1935 היה אחד משלושת הצירים מאיטליה שנשלחו לוועידת היסוד של ההסתדרות הציונית החדשה, ואחר כך היה נציגה באיטליה. היה ממקימי קרן תל חי ועמד בראשה. קארפי היה ממארגני העלייה הלא-לגלית לארץ ישראל מאיטליה שהפעילו הרוויזיוניסטים, הוא השיג ויזות למועמדים, דאג למימון וקישר בין המוסדות השונים. ב-1939 דאג לעלייתם של שש מאות עולים שהגיעו לישראל באוניה "אגיא צוני". ב-1943 נדד ברחבי איטליה יחד עם בנו דניאל קארפי, הוא קיבץ קבוצת שבויים מקרב בעלות הברית שנמלטו משביים ונלחמו תחת הנהגתו בגרמנים. אחר כך הצטרף לממשלת איטליה החופשית כיועצו המשפטי של שר התעשייה, המסחר והעבודה. ב-1944 מששוחררה איטליה שב קארפי להיות נציג ההסתדרות הציונית החדשה באיטליה. ב-1948 נהיה חבר במועצה של הפדרציה הציונית האיטלקית ונתמנה סגן היושב ראש שלה. שימש כציר בקונגרסים הציונים בירושלים בשנים 1951, 1956, 1960.
ב-1956 עלה לישראל והפסיק את כל תפקידיו הרשמיים בציונות איטליה. קארפי כתב מאמרים פובליציסטיים בעתונים רבים וכתב מאמרים מקצועיים בחקר המשפט. הוא הוציא לאור שני כרכים מתורגמים לאיטלקית של כתבי זאב ז'בוטינסקי. בנו, דניאל קארפי, היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
כוכב מיכאל

היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1950 כמעברה על ידי עולים מעיראק, אך ננטש לאחר מספר שנים. באותה תקופה נקרא המקום "כוכב", על פי שמו של הכפר הערבי (הנטוש) הסמוך כאוכבה.
בשנת 1957 התגלה נפט בשדות כוכב, מדרום ליישוב כיום, כחלק מהרחבת שדה הנפט חלץ הסמוך.
בשנת 1963 יושב המקום מחדש על ידי עולים מארגנטינה, ולשמו של היישוב נוסף "מיכאל" על שמו של סר מייקל סובל (Sir Michael Sobell) - נדבן מבריטניה.
כיום ישנה פעילות חברתית במושב, גנים, בריכה, מגרש. בשנת 2005 הורחב המושב (הרחבה קהילתית) והוכשרו 118 מגרשים לבני המושב.
מתתיהו סלע

ביוגרפיה

סלע נולד בשם אדמונד זילברשטיין באינסברוק שבאוסטריה. בסיום לימודיו התיכוניים למד באוניברסיטת אינסברוק וקיבל תואר דוקטור למשפטים. בצעירותו ובמהלך לימודיו היה פעיל האגודה הציונית "בלאו וייס" וייסד בעירו את סניף בית"ר. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל ועבד בחקלאות בבנימינה. בשנת 1937 התגייס למשטרת היישובים העבריים ושירת כשוטר ברחובות עד 1945, אז הוסמך לעריכת דין והצטרף למשרד בתל אביב.
לאחר הקמת מדינת ישראל נקרא לשוב לשירות במסגרת משטרת ישראל כסגן מפקד נפת טבריה וזמן קצר לאחר מכן מונה למפקד הנפה. עם הקמת מחוז צפון, בשנת 1949, עבר לשמש סגן מפקד המחוז, ובהמשך אותה שנה נתמנה לסגן מפקד מחוז תל אביב (1949 - 1951). לאחר מכן עבר לשמש בתפקידים בכירים והיה ראש המחלקה הכלכלית (1951–1954), מפקד מחוז חיפה (1954–1958) וראש אגף חקירות (1958–1963). בתפקידו האחרון היה הראשון למלא את התפקיד לאחר הקמת האגף, ובתקופת כהונתו היה נציג המשטרה בכינוסי האינטרפול וממונה על חקירת מפכ"ל המשטרה לשעבר יחזקאל סהר.
לאחר פרישתו לגמלאות עסק בייעוץ משפטי. בשנת 1977 מונה לחבר הוועדה לבירור נושא הפשיעה בישראל.
סלע היה נשוי ליהודית עד למותה ב-1986 ואב לשני בנים.