google/wiki40b huggingface dataset:
רטיאריוס

הרטיאריוס (בלטינית: Retiarius, ברבים: Retiarii, - "איש רשת" או "לוחם רשת") היה גלדיאטור רומי שלחם עם ציוד המבוסס על זה של הדייג: רשת (Rete, ומכאן שמו), טריידנט (Fuscina או Tridens), ופגיון (Pugio). הרטיאריוס היה ממוגן קלות, ולבש כיסוי חלציים (Subligaculum) שהוחזק במקומו באמצעות חגורה רחבה, או טוניקה קצרה עם ריפוד קל. הוא לבש מגן זרוע גדול מהרגיל (Manica) שהתארך עד הכתף ואל הצד השמאלי של החזה. הוא נלחם ללא הגנה של קסדה וללא נעליים, אך לעיתים לבש מגן מתכת לכתף (Galerus) כדי להגן על הצוואר.
הרטיאריוס נלחם באופן שגרתי נגד הסקיוטור החמוש בכבדות. לוחם-הרשת פיצה על היעדר ציוד המגן במהירות ובזריזות, בעודו מתחמק מהתקפות יריבו, ומחכה להזדמנות לתקוף. תחילה הוא ניסה להשליך את הרשת שלו מעל יריבו, במידה והצליח, היה דוקר אותו עם הטריידנט שלו בעודו סבוך. טקטיקה נוספת בה השתמש הייתה ללכוד את הנשק של יריבו ברשת, ולמשוך אותו מאחיזתו, כך נותר ללא יכולת התקפה.
במידה והרשת כשלה, הרטיאריוס חדל משימוש בה, אם כי לעיתים אסף אותה עבור ניסיון השלכה שני. לרוב, הרטיאריוס נאלץ להסתמך על הטריידנט או הפגיון שלו כדי לסיים את הקרב. הטריידנט שגובהו כשל אדם, איפשר לרטיאריוס לתקוף את יריבו במהירות ולשמור מרחק. זה היה נשק חזק, המסוגל לגרום לפצעים נוקבים על האיברים הלא ממוגנים. הפגיון היה הגיבוי האחרון של הרטיאריוס במידה ואיבד את הטריידנט. הפגיון נשמר למצבים בהם קרב בטווח קצר היה דרוש כדי לסיים את הקרב. בקרבות מסוימים, נאלץ להילחם כנגד שני סקיוטורים בו זמנית. בקרבות אלו הגלדיאטור הושם על במה מוגבהת וקיבל אספקה של אבנים שבהם יכל להשתמש להדוף את רודפיו.
הרטיאריי הופיעו לראשונה בזירה במהלך המאה הראשונה לספירה, והפכו לאטרקציה סטנדרטית עד המאה השנייה או השלישית. היעדר השריון של הגלדיאטור מתוך הסתמכותו על טקטיקות התחמקות, גרם לכך שרבים ראו ברטיאריוס כנחות ביותר (וגם הנשי ביותר) מכל מעמד הגלדיאטורים. קטעים מתוך יצירותיו של יובנליס, סנקה, וסווטוניוס, מראים כי ייתכן והרטיאריי שנלחמו בטוניקות היוו תת-קבוצה אף נחותה יותר (Retiarii Tunicati) והם לא נחשבו ללוחמי רשת לגיטימיים, אלא לליצני זירה. עם זאת, יצירות עתיקות כוללות דוגמאות ספציפיות של לוחמי רשת שהיו בעלי מוניטין רב כלוחמים מיומנים וכמאהבים.
יוסף רוזין (בלארוס)

קורות חייו

נולד לרב אברהם דוב בר רוזין בסוורז'נא שבמחוז מינסק. בגיל 12 התקבל ללמוד בישיבת מיר בראשות הרב חיים לייב טיקטינסקי. בהמשך למד בסלבודקה, בראדין ובוולוז'ין. נסמך להוראה על ידי הנצי"ב והגדול ממינסק.
בשנת תרמ"ט נישא לבתו של הרב דוב בר גאלוב, אב"ד מהלין במחוז צ'רניגוב בצפון אוקראינה. בשנת תרנ"ז נבחר לכהן כראב"ד קוסטיוקוביה (קסטיוקוביצ'י)  במחוז מוהילב שברוסיה הלבנה. בשנת תרס"ד, לאחר פטירת הרב שלמה זלמן פינס, התמנה תחתיו כראב"ד סוויסלוץ' (סיסלביץ) במחוז מינסק.
רכש בקיאות גם בהוויות העולם, ולכן באו אליו גם כאלו שהיו נוהגים ללכת לערכאות הגויים.
בשנת תרפ"ג היגר לארצות הברית. בתחילה שהה בבורו פארק, ומשם התקבל כאב"ד פאסייק בניו ג'רזי. בין השנים תרצ"ז-תרצ"ח היה ראש אגודת הרבנים של צפון אמריקה. נפטר בפאסייק.
תמך ביישוב החדש ופעל לגאולת הארץ ואף השקיע מכספו בכך. ביקר בארץ שלוש פעמים, הפעם האחרונה הייתה בתש"ט.
התפרסם כחריף ומעמיק, וחידושי תורתו מפוזרים בקבצים תורניים.
מרדכי ממרן

ביוגרפיה

ממרן נולד וגדל במצריים. בשנת 1949, בגיל 19 עלה לישראל יחד עם אחיו הכדורסלן שמואל (סמי) ממרן. עם סיום מלחמת העצמאות, הצטרף יחד עם אחיו להפועל ירושלים. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, טרם נוסדה הליגה הראשונה בכדורסל, הכדורסל בישראל התפזר על פני שתי ליגות: אחת של מכבי והשנייה של הפועל. ממרן שיחק בליגה של "הפועל" במדי הפועל ירושלים יחד עם דני מילין ואריה (ארינקה) כהן.
בשנת 1953 הוקמה "ועדת הכדורסל", (לימים הוחלפה על ידי איגוד הכדורסל בישראל), שהודיעה על פתיחת שתי ליגות מבחן. שני המרכזים (הפועל ומכבי) התבקשו לשלוח ארבע קבוצות לליגה הראשונה ושש לשנייה. שבועות ספורים לפני פתיחת הליגה קיימה "הפועל" מבחנים באולם בחדרה. הפועל תל אביב, הפועל חולון, הפועל גבע והפועל מעין ברוך זכו בכרטיסים הנכספים. ואילו הפועל ירושלים, יחד עם ממרן, השתתפה בליגה השנייה.
בשנת 1953 השתתף ממרן במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל שנערכה במוסקבה. המאמן יעקב שאלתיאל בנה את הנבחרת על יסודות הנבחרת הקודמת שהשתתפה באולימפיאדת הלסינקי שנה קודם לכן, כאשר הוא ניפה מהסגל את עמוס לין ואליהו עמיאל וצירף במקומם את ממרן ודוד הייבלום. בתחרות עצמה סיימה הנבחרת במקום החמישי המכובד, לאחר שרשמה שבעה ניצחונות (שניים מהם בשל אי-הופעת נבחרות לבנון ומצרים). כן גברה הנבחרת נבחרות מהדרג הבכיר ביבשת - בולגריה, יוגוסלביה, איטליה וצ'כוסלובקיה, וגם על נבחרתה של פינלנד. ממרן שיחק משחק אחד וקלע 2 נקודות. כן באותה שנה קיבל ממרן אות הצטיינות ממרכז הפועל.
בעונה הבאה, עונת 1954/1955, עבר ממרן למכבי חיפה מהליגה הראשונה, ושימש בה כמאמן/שחקן ושיתף פעולה עם כוכב הקבוצה יצחק רובינשטיין. הקבוצה סיימה במקום ה-9 עם 7 ניצחונות ו-14 הפסדים. ממרן השתתף ב-22 משחקים וקלע בממוצע של 9.3 נקודות. בסיום העונה עזב את תפקידו כמאמן מכבי חיפה והמשיך בקבוצה כשחקן. בעונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב מלחמת סיני, אך התקיים לראשונה מפעל גביע המדינה - בו הודחה מכבי חיפה כבר בסיבוב הראשון. באוגוסט 1956 נופה ממרן מנבחרת ישראל.
העונה הבאה, עונת 1956/1957, הייתה עונתו האחרונה של ממרן כשחקן. במהלכה, השתתף ממרן ב-6 משחקים בלבד, קלע בממוצע של 11.8 נקודות והקבוצה סיימה במקום ה-9. בסיום העונה פרש מכדורסל.
סך הכל שיחק ממרן שתי עונות בליגה הראשונה, בהן רשם 28 משחקים וקלע 275 נקודות. בנבחרת ישראל שיחק 8 משחקים והשתתף באליפות אירופה 1953.
לאחר פרישתו עבד כמאמן כדורסל וכן במקביל עבד במשטרת ישראל. בשנת 1960 אימן את מכבי קריית מוצקין, אך לאחר שמתוך 11 משחקים ניצח 3 בלבד - הוחלף בידי אברהם פסח. בעונת 1965/1966 החליף ממרן את חיים חזן כמאמן הפועל חיפה למשך 7 משחקים ותחת הדרכתו סיימה הקבוצה במקום השלישי. בשנת 1972 אימן את נבחרת הכדורסל של חבש. בשנת 1974 מונה למאמן הפועל ירושלים, אך לאחר משחק אחד בלבד בו הובסה הקבוצה 65–122 על ידי מכבי רמת גן - פוטר ממרן והוחלף באריה כהן.
ב-22 באוקטובר 1989 הלך ממרן לעולמו בגיל 59 ונטמן בבית העלמין בבאר שבע.
טוץ'

טוץ' (ברומנית: Tocini) הוא סוג של לביבות העשויות מתפוחי אדמה מגורדים וביצים. לביבות אלה הן מאכל מסורתי בצפון רומניה המקובל גם בקרב יהודי בוקובינה וגליציה. 
הטוץ' נעשה במספר גרסאות. הגרסה הפשוטה דומה ללטקעס, ומטוגנת ביחידות או בלביבה אחת גדולה, והגרסה החגיגית המכילה את אותם המרכיבים אך גם מכילה שמרים וקמח, ומטוגנת למעין פשטידה (קיגל).  
את הטוץ' ניתן להכין בטיגון על מחבת, סיר או סיר פלא, וגם באפייה בתנור. 
המאכל לעיתים משמש כמאכל חג בחנוכה בשל המנהג לאכול מאכלים מטוגנים וכן כמאכל בפסח, בשל היעדרו של חמץ בין מרכיביו.
בית הכנסת בניי-סיר-סן

בית הכנסת של ניי-סיר-סן השוכן בעיר ניי-סיר-סן באזור איל-דה-פראנס, הוא בית הכנסת העתיק ביותר בפרברי פריז.

היסטוריה

עד לשנת 1869 התאספו יהודי ניי בבית פרטי (15 rue Louis-Philippe) שנקבע כבית תפילה. בשנת 1875 הקימו יוצאי אלזס-לוריין קהילה יהודית עצמאית, והחליטו לבנות בית כנסת. האדריכל היהודי הצעיר שזכה בפרס רומא, אמיל אולמן (1844-1902), הוזמן לתכנן את המבנה. בית הכנסת, שנבנה בסגנון נאו-ביזנטי, נפתח לקהל בשנת 1878 ב-rue Jacques Dulud. רבה הראשון של הקהילה היה סימון דֶבְּרֶה (1854-1939), שהיה אביהם של רופא הילדים המפורסם רוברט דברה (1882-1978) ושל האדריכל ז'רמן דברה (1890-1948), וסבו של ראש ממשלת צרפת תחת נשיאותו של שארל דה גול, מישל דברה (1912-1996).
בשנת 1930 כבר מנתה הקהילה כ-6,000 בני אדם. הצורך בהרחבת בית הכנסת הפך להכרחי, ועבודות התכנון הוטלו על האדריכלים ז'רמן דברה וז'וליין הירש. בית הכנסת המחודש נחנך ב-24 אוקטובר 1937. בשנת 1943 גורשו רבה של ניי, רוברט מאיירס ואשתו סוזן (נולדה באואר) לאושוויץ. מצבת זיכרון שהונחה במקום מנציחה את הגירוש של יהודי ניי, ואת מעשי האומץ של חסידי אומות העולם בניי. לוח זיכרון נוסף ברחוב אדואר נורטייה הסמוך, מנציח את שמותיהם של 17 ילדים בני 3-11 שנים אשר שוכנו במרפאה שנוהלה על ידי נזירות, וב-25 יולי 1944 נאספו וגורשו על ידי הנאצים למחנות הריכוז.
התקומה של הקהילה לאחר מלחמת העולם השנייה לוותה בקשיים רבים. הרב של ניי לאחר המלחמה, דוד פיירוורקר, פעל רבות במטרה ליצור חוגי לימוד לצעירי הקהילה. בתקופת כהונתו של יורשו, הרב אדוארד גורביץ, זרמו למקום מספר עצום של יהודי אלג'יריה שהזרימו חיוניות חדשה לקהילה. יום השנה המאה לבניית בית הכנסת נחגג בנוכחות של הרשויות וראש הממשלה לשעבר מישל דברה.
הרב אלקסיס בלום (צר') ירש את מקומו של הרב ג'רום כאהן, שנפטר בשנת 1988. עם יציאתו לפנסיה של בלום, מונה בשנת 2009 הרב מיכאל אזולאי, המכהן גם כחבר וועדת האתיקה הלאומית.

אדריכלות

בית הכנסת היה במקור בצורת ריבוע, והכניסה למבנה פנתה לרחוב rue Jacques Dulud. עדיין קיימים שם שני הפביליונים מבית הכנסת המקורי שמכותרים בספר תורה, ובאמצעם קבוע שער שעליו הכיתוב מתהילים קי"ח, פסוק י"ט: פִּתְחוּ-לִי שַׁעֲרֵי-צֶדֶק; אָבֹא-בָם, אוֹדֶה יָהּ. 
הבניין מכוסה בכיפה גדולה, המחוררת ב-24 חלונות. במהלך שיפוץ בית הכנסת בשנת 1930 הועברה הכניסה ל-rue Ancelle והוארכה הספינה המרכזית. לכניסה החדשה נוספה סדרה של שבע קשתות בצורת "עין שור" שמקיפים אותם מגן דוד. מגן דוד מעטר גם את תבנית לוחות הברית בשער הכניסה, וכן את ראשי העמודים. פנים המבנה מעוצב בסגנון שנות ה-30.
שאול רוזוליו

ביוגרפיה

רוזוליו נולד בשנת 1923 בתל אביב לדוד רוזוליו (שהיה נציב שירות המדינה הראשון), ולדורה לבית ארלוזורוב (אחותו של חיים ארלוזורוב). אחיו הוא דניאל רוזוליו, לימים חבר כנסת ומזכיר חברת העובדים.
בגיל 19 התגייס לנוטרות ושימש כנוטר עד שנת 1946. עם הקמת צה"ל התגייס לחיל הים. בעיצומה של מלחמת העצמאות נקרא לסייע בבניית מערך הדרכה של משטרת ישראל. שאול רוזוליו גויס בדרגת מפקח, שירת במטה הארצי ובשנת 1951 מונה למפקד בסיס ההדרכה של המשטרה. בשנת 1956 מונה לסגן מפקד מחוז המרכז. מאוחר יותר מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים וב־1960 היה אחראי על מקום כליאתו של אדולף אייכמן. בשנים 1962–1970 היה מפקד מחוז הדרום, ב־1970–1972 היה ראש אגף ארגון של המשטרה. ב-1 באוגוסט 1972 מונה לסגן המפכ"ל, ולאחר פטירת המפכ"ל אהרון סלע, מונה ב-1 בנובמבר למפכ"ל. ב־30 בדצמבר 1977 פרש מתפקידו ומונה לשגריר ישראל במקסיקו. לאחר חזרתו מונה למנכ"ל התאחדות התעשיינים ושימש חוקר אורח במכון ון ליר בירושלים.
נקבר בחלקת המשטרה בהר הרצל בירושלים.
ג'וש קלינגהופר

היסטוריה

לאורך השנים ניגן קלינגהופר במספר להקות ושיתף פעולה עם אמנים ידועים. ב-1998 ניגן בלהקת הרוק האלטרנטיבי "The Bicycle Thief", לצד בוב פורסט. הלהקה הוציאה אלבום יחיד, "You Come and Go Like a Pop Song", ב-1999, והוא יצא בגרסה מחודשת גם ב-2001. קלינגהופר ניגן במסגרת הלהקה בגיטרות, קלידים ותופים. ב-2004 הקים עם פרושיאנטה וג'ו ללי את להקת הרוק האקספרימנטלי "Ataxia", בה ניגן כמתופף; הלהקה הקליטה שירים במשך שבועיים בלבד, והם יצאו במסגרת שני אלבומים, "Automatic Writing"‏ (2004) ו-"AW II" ‏(2007). קלינגהופר היה שותף גם לשני אלבומי סולו של פרושיאנטה בתקופה זו. שניהם שיתפו פעולה גם באלבום הסולו היחיד של קלינגהופר, "A Sphere In The Heart Of Silence", שיצא ב-2004.
ב-2007-2008 השתתף קלינגהופר באלבום "Exquisite Corpse" של להקת הארט רוק "Warpaint", לצד זמרות ומוזיקאיות הלהקה, בהן השחקנית שאנין סוסאמון, שתפקדה כמתופפת. ב-2008 הקים את להקת הרוק האקספרימנטלי "Dot Hacker", בה תפקד כגיטריסט, סולן, כותב השירים ופסנתרן; הלהקה הוציאה עד כה ארבעה שירים. לאורך השנים השתתף קלינגהופר באלבומים ומסעי הופעות של מספר אמנים ידועים, בהם נארלס בארקלי, פי ג'יי הארווי, וינסנט גאלו ובק.

רד הוט צ'ילי פפרז

כבר ב-2007 הצטרף למספר הופעות של רד הוט צ'ילי פפרז, ותפקד כגיטריסט נוסף, ווקליסט ונגן קלידים. במהלך 2009 פרושיאנטה כבר לא תפקד כחבר בלהקה והחל להתמקד בקריירת הסולו שלו, וכך הצטרף קלינגהופר ללהקה בהקלטת אלבומם העשירי, באוקטובר 2009. בינואר 2010 הופיע לראשונה עם הלהקה כגיטריסט המוביל, ובהמשך היה שותף מלא לאלבומם של הלהקה "I'm With You" שיצא ב-2011 ו "The Getaway" שיצא ב ביוני 2016.
קייט אפטון

ביוגרפיה

אפטון נולדה בסנט ג'וזף, מישיגן, וגדלה במלבורן שבפלורידה. היא בתם של שלי, אלופת טקסס בטניס לשעבר ולג'ף אפטון. דודה הוא חבר הקונגרס האמריקאי, פרד אפטון.
בילדותה היא החלה לרכוב על סוסים, ועד גיל 16 זכתה בחמש אליפויות בארצות הברית והייתה מדורגת במקום השלישי של APHA, אגודת סוסי הפיינט של אמריקה.

קריירה

אפטון השתתפה ביום גיוסים של סוכנות הדוגמנות עלית ב-2008, והיא הוחתמה על חוזה באותו יום. לאחר שנתיים היא עברה לניו יורק, שם היא הוחתמה בסוכנות הדוגמנות IMG.
ב-2010 היא נבחרה להיות הפנים של המותג Guess. ב-2011 אפטון נבחרה להופיע בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, ושם זכתה לכינוי "טירונית השנה". היא הופיעה במגזינים קומפלקס ואסקווייר שהכתירו אותה כ"האישה של קיץ 2011". באותה שנה היא הופיעה לראשונה בסרט הקולנוע מיליארד סיבות לשוד לצידם של בן סטילר ואדי מרפי. בשנת 2013 השתתפה לצד נינה אגדל בפרסומת במשחק הסופרבול.
ב-2014, הופיעה בקליפ של ליידי אנטבלום לשיר "Bartender". בדצמבר אותה שנה, זכתה בתואר "האישה הסקסית בעולם" של מגזין פיפל.
ב-2017 הופיעה בשלישית בשער גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד.
מ-2011 בזוגיות עם מגיש הבייסבול של דטרויט טייגרס, ג'סטין ורלנדר ובמאי 2016 הם התארסו. שימשה כדוגמנית באחד המשחקים הנמכרים בעולם GTA V.
מפרץ בוקה

גילוי המפרץ

המפרץ התגלה על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה (בין השנים 1903–1905) בראשות ז'אן-באטיסט שארקו.

מקור השם

שארקו קרא לאי עם שמו של ז'אן בוקה דל לה גרי (Jean Bouquet de la Grye), מהנדס הידרוגרפי צרפתי וחבר בוועדה שפרסמה את התוצאות המדעיות של המשלחת.
דונלד שופ

שנותיו הראשונות ותחילת הקריירה

שופ נולד בלונג ביץ', קליפורניה, בשנת 1938. כשהיה בן שנתיים, משפחתו עברה להוואי בעקבות עבודתו של אביו בצי האמריקני. הוא הגיע לניו הייבן, קונטיקט, בסוף שנות החמישים בזמן שהעיר הייתה בשיא הקמתם של חניונים גדולים ובעיצומה של בניית כביש מהיר בלב מרכז העיר וכן פרויקטים נוספים של התחדשות עירונית. הוא קיבל את התואר הראשון מאוניברסיטת ייל בהנדסת חשמל וכלכלה ואת הדוקטורט בכלכלה בשנת 1968. לאחר סיום הדוקטורט שלו הוא עבר מערבה להמשך המחקר כבתר דוקטורנט בכלכלה במכון למדיניות ציבורית ב-UCLA. ב-1970 הגיע לאוניברסיטת מישיגן ולאחר ארבע שנים כפרופסור שם חזר שופ ב-1974 ל-UCLA כפרופסור חבר לתכנון ערים. ב-1980 הפך לפרופסור מן המניין.

חנייה

בתחילת הקריירה האקדמית שלו התמקד שופ במימון ציבורי ומיסוי קרקעות. בשנת 1975 החל שופ ללמוד את נושא החנייה לאחר שנחשף לעבודת תזה שמצאה ששיעור העובדים במחוז לוס אנג'לס הנוהגים לבד ברכב לעבודה כפול משיעור העובדים במרכז לוס אנג'לס הנוהגים לבד ברכב לעבודה בעיקר בשל הזמינות של חנייה בחינם. שופ החל לבחון את מרכזיותה של החנייה בקשר בין תחבורה לשימושי הקרקע והשלכותיה על הערים, הכלכלה והסביבה. בשנת 2004, במאמר שכותרתו המקור האידיאלי להכנסות הציבוריות ברמה המקומיות, טען שופ שיש ליישם מדיניות מס לחנייה עירונית ולתחבורה.
לפי התאוריה של שופ, תפוסת מקומות חנייה ברחוב בשיעור של 85 אחוז תאפשר את השימוש היעיל ביותר בחנייה הציבורית. כאשר התפוסה באזור מסוים עולה על 85%, כלי רכב המגיעים ליעד נאלצים לתור כמה דקות עד למציאת מקום חנייה פנוי. זמן החיפוש הקצר יחסית לכל מכונית יוצר באופן מפתיע עומס תנועה גדול, כי בדרך כלל בזמני שיא כלי רכב רבים מחפשים חנייה בו זמנית. עומס תנועה זה יוצר בזבוז זמן ודלק ומגביר את זיהום האוויר. שופ מכנה את התופעה של נהיגה מיותרת בחיפוש אחר חנייה במחיר נמוך כ"תיור אחר חנייה" (cruising for parking).
מחקרו על חניית עובדים הוביל לחקיקת חוק פדיון החנייה בקליפורניה על מנת להפחית את שיעור הנוהגים לבדם למקום העבודה. מחקריו על מדיניות החנייה העירונית הובילו ערים רבות לגבות מחירי חנייה המשקפים יותר את היחס בין הביקוש וההיצע ולהקדיש את ההכנסות מאגרת החנייה למימון ושיפור שירותים ציבוריים אחרים. לעיתים, ניסיונות להפוך את התאוריה של שופ הלכה למעשה, מעוררים מחלוקת.
שופ הוא עמית המכון האמריקאי למתכננים מוסמכים. הוא כיהן כמנהל המכון ללימודי תחבורה וכיו"ר המחלקה לתכנון ערים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. הוא שימש כחוקר אורח באוניברסיטת הוואי, באוניברסיטת קיימברידג', ובבנק העולמי.
פסקוב (מחוז)

היסטוריה

על התיישבות רוסית באזור ידוע עוד מהמאה ה-6. פסקוב היא אחת הערים הוותיקות ברוסיה ושמשה מבצר חשוב בגבולה הצפוני-מערבי של המדינה עוד מימי הביניים. במהלך המאות ה-14 וה-15 העיר  וסביבתה היוו חלק מרפובליקת פסקוב. בתחילת המאה ה-16 השטח סופח לנסיכות מוסקבה. במשך כל התקופה הזו, עד למאה ה-18 היה השטח  במרכז הקרבות עם שוודיה, פולין, ליטא וליבוניה על השליטה באזור.

דמוגרפיה

הרוסים מהווים כ-94% מאוכלוסיית המחוז. 
בערים מתגוררים כ-67% מאוכלוסיית המחוז. בעיר הגדולה - פסקוב מתגוררים כ-203 אלף תושבים (2010).
TFT LCD

מסך גביש נוזלי מטרנזיסטור דק סרט (TFT-LCD) הוא גרסה של מסכים מגביש נוזלי (LCD) אשר משתמשים בטכנולוגיה של טרנזיטורים דקי סרט (TFT) על מנת לשפר את איכות התמונה (מיעון, ניגודיות ועוד). TFT LCD הוא סוג אחד של LCD בעל מטריצה פעילה. מסכים אלו משמשים בטלוויזיות, מסכי מחשב, טלפונים סלולרים, משחקי וידאו ניידים, מערכות ניווט ועוד.

מבנה

מסכים מגבישים נוזליים קטנים, כמו כאלו הנמצאים במחשבונים ובמכשירים אחרים, הם בעלי אלמנטים ישירים להצגת התמונה, מתח יכול להיות מושרה על אלמנט אחד ללא הפרעה על שאר האלמנטים במסך. טכנולוגיה זו אינה מעשית למסכים גדולים עם מספר רב של פיקסלים, מכיוון שזה דורש מיליוני חיבורים - חיבורים מלמעלה ומלמטה לכל אחד משלושת הצבעים (אדום, ירוק וכחול), של כל פיקסל. לכן הפיקסלים ממוענים בשורות ובטורים אשר מפחיתים את מספר החיבורים ממיליונים לאלפים. אם כל הפיקסלים בשורה אחת מושרים ממתח חיובי, וכל הפיקסלים בטור אחד מושרים ממתח שלילי, אזי הפיקסל בצומת הוא בעל המתח המושרה הגדול ביותר ואז הוא ממותג. הבעיה עם פתרון זה היא שכל הפיקסלים באותו טור רואים רק חלק מהמתח שנופל כמו גם כל הפיקסלים באותה שורה, ולכן למרות שהם אינם ממותגים באופן מלא, הם נוטים להצבע גם כן. הפתרון לבעיה זו היא לחבר לכל פיקסל טרנזיסטור משלו, אשר מאפשר למתג כל פיקסל באופן יחידני. זרם הזליגה הנמוך של הטרנזיסטור מונע מהמטען המושרה על הפיקסל לזלוג בין הרענונים של התמונה במסך. כל פיקסל הוא קבל קטן עם שכבה של גביש נוזלי מבודד אשר נמצא בסנדוויץ' בין שתי שכבות של ITO מוליך.
סידור המעגל של TFT LCD הוא דומה מאד לזה של זיכרון DRAM. למרות זאת, במקום לייצר את הטרנזיסטורים מסיליקון אשר יוצקים לתוך תבנית קריסטל, הם מיוצרים מסרט דק של סיליקון אשר משוקע מפאנל זכוכית. בצורה זו הטרנזיסטור בולט למעלה רק בחלק קטן מהאזור של כל פיקסל. חלקו האחר של סרט הסיליקון מסולק על מנת לאפשר לאור לעבור.
אסור (שיר)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי יהונתן מרגי, יונתן גולדשטיין וטליסמאן, הולחן על ידי מרגי וגולדשטיין והופק על ידי גולדשטיין.
יוסי חרסונסקי הפנה כלפי השיר ביקורת מעורבת, תוך שהעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה.
השיר עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי יחד עם צאת האלבום מה יהיה.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מרגי ב-8 בספטמבר 2019.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-1.2 מיליון.
מתן נאור

קריירה

נאור גדל במחלקת הנוער של מכבי רחובות. הוא התחיל לשחק בליגת העל בוגרים בעירוני רמת גן בשנת 2000.
שנת 2001 הייתה עונת הפריצה של נאור, בה הוא שותף ב-28 משחקים תחת אימונו של אריק שיבק, והציג יכולת טובה ומגוונת.
בעונת 2002, תחת שרביטו של ארז אדלשטיין, היה נאור שותף לעונת שיא של רמת גן. הקבוצה עלתה לגמר הפלייאוף, אך הפסידה למכבי תל אביב 3-0 בסדרה. בגביע המדינה בכדורסל הגיעה מכבי רמת-גן עד שלב חצי הגמר, שם הודחה על ידי הפועל ירושלים.
בסוף העונה חתם נאור בקבוצת הפועל תל אביב. בעונה הזו שיחק נאור לראשונה בנבחרת ישראל, ואף פתח בחמישייה במשחק אחד, במסגרת קדם אליפות אירופה בכדורסל שהתקיימה בשוודיה.
נאור המשיך בעונה שלאחר מכן בהפועל תל אביב, ושיחק במספר משחקים בליגת העל ובאירופה. עם זאת, נאור הפגין חוסר יציבות, דבר שגרם לירידתו לספסל ובהמשך גם לניפויו מסגל הנבחרת לקראת קדם אליפות אירופה.
בעונת 2004/5 חתם נאור בהפועל ירושלים.
בעונת 2005/2006 המשיך נאור בירושלים והיה חלק מסגל הקבוצה שהגיע לגמר גביע המדינה בכדורסל וגמר הפיינל פור בליגת העל בכדורסל.
בעונת 2006/2007 הושבת נאור ממשחק לתקופה ארוכה, ובמהלכה החמיץ גם את שלבי ההכרעה בגביע המדינה, תואר בו זכתה הקבוצה באותה שנה. לקראת סיום העונה החלים נאור מן הפציעה הקשה, אך לא הצליח לחזור לכושר משחק ולא יכול היה לסייע לקבוצה בפיינל פור בו הפסידה למכבי תל אביב.

ביוני 2007 עזב את ירושלים וחתם בעירוני נהריה לעונה אחת.
לאחר קמפיין המוקדמות של נבחרת ישראל (קיץ 2008) לקראת אליפות אירופה בכדורסל, החליט נאור לקחת פסק זמן מכדורסל, ונסע לטייל בעולם. לאחר שובו, בראשית 2009, חזר לקבוצת עירוני נהריה.
לאחר עונה אחת בעירוני נהריה החליט נאור להצטרף לקבוצת הפועל אוסישקין מליגה הארצית, העפיל עמה לליגה הלאומית, ושתי עונות לאחר מכן גם לליגת העל. נאור נחשב לסמל קבוצת האוהדים, ושימש כקפטן הקבוצה מאז הצטרפותו.
בקיץ 2017 שוחרר נאור מהפועל תל אביב וחתם באליצור עירוני נתניה. סה"כ קלע 2065 נק' ליגה סדירה ב-15 עונות.
בקיץ 2018 חתם בהפועל חבל מודיעין מהליגה הארצית ועמה זכה באליפות הליגה והעפיל עמה לליגה הלאומית.
בקיץ 2019 חתם במכבי חדרה מהליגה הארצית.

סטטיסטיקות בליגת העל

נכון ל-23 ביולי 2016‏

חייו האישיים

במהלך הקריירה השלים נאור תואר ראשון בתזונה קלינית ולאחר שפרש מהליגות הבכירות החל לעבוד במקצוע. כמו כן היה פעיל נאור בארגון השחקנים והיה בין הקולות הבולטים אשר קראו להשבית את הליגה לאורך השנים על מנת להגדיל את מספר הדקות של שחקנים ילידי ישראל.
הצופה

היסטוריה

העיתון נוסד בכ"ו באב תרצ"ז (3 באוגוסט 1937) על ידי הרב מאיר בר-אילן כביטאונה של תנועת המזרחי. בראשית דרכו הוא הופיע שלוש פעמים בשבוע בירושלים, ובתאריך י"ג בטבת תרצ"ח (17 בדצמבר 1937) החל להופיע מדי יום ביומו ובמקביל מערכת העיתון עברה לתל אביב. במשך ימי השבוע העתון נמכר למנויים בלבד, ומהדורת סוף השבוע נמכרה גם בדוכנים. מערכת העיתון ישבה בתל אביב, ברחוב הרצל ולאחר מכן ברחוב המסגר.
בשנים תש"ז (1947)- תשכ"ד (1964), יצא מדי שבוע עיתון הילדים של "הצפה", "הצופה לילדים".
במשך שנים רבות היה ביטאונה של המפד"ל, ובמאי 2003 נמכר לאנשי העסקים שלמה בן צבי ורון לאודר. מאז שרר ערפל סביב עתידו, עקב תוכניות של בן צבי למזגו עם השבועון מקור ראשון, ולהפכו למוסף שבועי בתוך מקור ראשון. ב-25 באפריל 2007 מוזג העיתון היומי עם "מקור ראשון". עיתון סוף השבוע המשיך להופיע עד ה-26 בדצמבר 2008 ואז נסגר סופית. 11 מעובדיו פוטרו ו-18 עברו למקור ראשון.
העיתון זקף לזכותו מספר הישגים עיתונאיים כמו חשיפת פרשת העמותות של אהוד ברק, וההבטחות לכאורה שנתן בזמנו הנשיא עזר ויצמן לשחרר עצירים ביטחוניים. העיתון פרסם מאמרים על תאוריות הקשר על רצח רבין, והוביל את המאבק הציבורי להעמדתו לדין של אבישי רביב.
גיליונות העיתון בין השנים 1937–1969 זמינים באתר עיתונות יהודית היסטורית.
בת שישים

בת שישים (נכתב גם: בת 60; במילותיו הראשונות: "את ראשו של הגלבוע
מישהו צבע אדום") הוא שיר עברי שנכתב על ידי דידי מנוסי ב-1981, הולחן על ידי קובי אשרת והושר על ידי להקת הגבעטרון. מנוסי, יוצא קבוצת גבע, כתב את השיר לרגל מלאת שישים שנים להקמת הקבוצה. השיר, הפותח בתיאור פיוטי של תחילתו של יום חדש בגבע, הוא שיר הלל לקבוצה – שהיא ותיקה וצעירה, רבת ניסיון ומתחדשת גם יחד: "היא גם סבתא וגם אמא, / גם נכדה וגם נינה. / בקיצור, היא מתחדשת / כמו עונות שנה". הפזמון החוזר קובע: "כי אמיתית היא ולא סמל, / ולא דגל ולא אות. / העבר מאחוריה – / היא צופה אל הבאות".
השיר הושר על ידי להקת הגבעטרון, יוצאת הקבוצה. השיר, שהיה הראשון בתקליטה "מקול הלב" (התקליט חיפה, 1982), זכה להצלחה רבה והפך לאחד משיריה המוכרים ביותר של הלהקה.
השיר הושר בפי זמרים נוספים, בהם זהבה בן וגבי ברלין.
לימים הקליטו הגבעטרון והראפר סאבלימינל ביצוע משותף של השיר בעיבוד חדש, בו שולבו מילים חדשות שחיבר סאבלימינל. שיר זה נבחר לשיר הרשמי של חגיגות יום העצמאות השישים למדינת ישראל (2008) והגיע למקום ה-13 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת תשס"ח.
אין דנין אפשר משאי אפשר

אין דנין אפשר משֶאִי אפשר הוא מושג הלכתי שמשמעותו היא שלא ניתן ללמוד שלילה של פרט מסוים בהלכה אחת מתוך היקש להלכה אחרת בה הפרט הזה אינו אפשרי טכנית.

שימוש בכלל באופנים

מתוך י"ג המידות שהתורה נדרשת בהן ישנן ארבע מידות שמהותן היא לימוד הלכה מתוך הלכה אחרת: בנין אב, היקש, גזירה שוה וקל וחומר.
לגבי לדון אפשר משאי אפשר בבנין אב נחלקו תנאים. לשיטת רבי אליעזר דנים ולשיטת רבי עקיבא אין דנים. במקור נוסף נראה שאף בית שמאי ובית הלל נחלקו אודות השימוש בכלל זה בבנין אב.
לגבי היקש נחלקו אמוראים, האם הכלל תקף לרבי עקיבא, וכשם שאין למדין אפשר משאי אפשר בבניין אב כך גם בהיקש, או שבהיקש אף רבי עקיבא מודה שלומדים. ישנה דעה בראשונים ששיטת התלמוד ירושלמי היא שבהיקש דנים אפשר משאי אפשר.
לגבי גזירה שוה מצוין במפורש שאין דנין אפשר משאי אפשר. ובכל זאת ישנם ראשונים הסבורים שנחלקו בזה אביי ורבא.
גם לגבי קל וחומר מצוין במפורש שמשתמשים בכלל הזה.
מחנאות

מחנאות (בלעז: קֶמפִּינג) היא פעילות פנאי הכוללת יציאה אל הטבע ושהייה שם. הלינה נעשית בדרך כלל באוהלים, קרונות ניידים, או תחת כיפת השמיים. בדרך כלל מוגבלים האזורים בהם מותרת המחנאות, וזאת בשל הפגיעה בטבע אותה עלולה לגרום פעילות זו. המחנאות, כפעילות פנאי, החלה להתפתח בתחילת המאה ה-20. עם זאת, שהייה במחנות בטבע לצורכי תועלת, כדוגמת מחנות כרייה ומחנות ציד, הייתה קיימת כבר מתחילת ימי האנושות.

סוגי מחנות

סגנונות המחנאות הם מרובים, והמשותף לכולם הוא שהייה בטבע. קיים מגוון רחב של סוגים, שנע בין מחנות "הישרדותיים", אליהם באים המשתתפים עם ציוד מועט ומסתייעים במשאבים אותם הם מוצאים בסביבתם, למחנות מאורגנים בהם לנים המשתתפים בבקתות מצוידות. סוג פופולרי של מחנות הם אלה המאורגנים בידי תנועות הנוער השונות. בדרך כלל, השהייה עצמה אינה עיקר הפעילות, אלא מלווה בעיסוקים נוספים, כגון טיולים רגליים בסביבת המחנה ובניה מחנאית.
בשנים האחרונות החלה להתפתח בעולם אופנת מחנאות חדשה של קמפינג יוקרתי המכונה גלמפינג (מאנגלית: glamorous camping). בישראל, תחום זה עדיין נמצא בחיתוליו.