google/wiki40b huggingface dataset:
נתן גרוסמן

נתן זאב (נתי) גרוסמן (נולד בשנת תשי"ט, 1959) הוא עיתונאי ופובליציסט חרדי-ליטאי, עורך "הפלס" ולשעבר עורך "יתד נאמן".

ביוגרפיה

נולד וגדל בפתח תקווה, בנם של פסיה ויצחק-דוד גרוסמן, בעליה של חברת הבנייה גן. למד בישיבת אור ישראל ובישיבת גרודנא באשדוד.
לאחר נישואיו עבד בתחקירנות עבור ארגון ההחזרה בתשובה "ערכים", ובהמשך עבור העיתון "יתד נאמן", לשם הובא על ידי אחד מעורכי העיתון, ישראל גליס. סדרת התחקירים הראשונה שלו עסקה בהתבוללות של חלק מראשי התנועה הציונית. לאחר מכן קודם גרוסמן לכתיבה במשרה מלאה בעיתון. בשנת 1986 פרסם סדרת כתבות נגד המשיחיות בחב"ד, שזיכתה אותו בהערכתו של הרב אלעזר מנחם מן שך.
בשנת תשמ"ח (1988) מונה לעורך העיתון "יתד נאמן", לצדם של שני עורכים נוספים ובהם גיסו ישראל וורצל. גרוסמן נחשב שופרו של הרב שך, ואף היה נפגש עמו בקביעות לשיחות תדרוך. לאחר פטירת הרב שך המשיך גרוסמן בכתיבתו הפובליציסטית בחסותו של הרב יוסף שלום אלישיב.
לאורך השנים פרסם ב"יתד נאמן" מאמרי השקפה פובליציסטיים המייצגים קו ליטאי-קיצוני ויצא נגד תופעות החורגות מן הקו הזה. בין הנושאים שהירבה לעסוק בהם: חב"ד, ש"ס, חוק טל, אמנת כנרת, הנח"ל החרדי, האקדמיות החרדיות, השבועונים החרדיים ובראשם משפחה, החרדים המודרניים (אותם הוא מכנה "החרדים החדשים").
כתיבתו עוררה התנגדות בקרב גורמים בציבור הליטאי, שחלקם ראו עצמם פגועים מכתיבתו. בין מתנגדיו אנשי הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן שטענו כי גרוסמן מונע מתן ביטוי לדעותיו בעיתון. כמו כן יצאו נגדו עיתונאים ופובליציסטים חרדים, ובהם משה גרילק. עם זאת, הוא גובה בידי רבנים ליטאים מן הזרם הקיצוני יותר, ובראשם הרב שמואל אוירבך.
בשנת תשס"א (2001) שלח מכתב התפטרות מתפקידו כעורך העיתון, לאחר שקטעים ממאמריו נגד הנח"ל החרדי צונזרו, בשל החשש שתשתמע מהם ביקורת על הרב שטיינמן שתמך חלקית בפרויקט הנח"ל החרדי. אולם הרב אלישיב לא קיבל את התפטרותו והוא המשיך בתפקידו.
בשנת תשע"ב (2012), בעקבות המהפך בשליטה ב"יתד נאמן" בידי מקורבי הרב שטיינמן, הודח גרוסמן על ידי ההנהלה החדשה של העיתון. כעבור מספר חודשים הוקם העיתון "הפלס", בחסות הרב שמואל אוירבך, וגרוסמן התמנה לעורכו.
בדצמבר 2012, על רקע המאבק של אנשי "יתד נאמן" בעיתון "הפלס", הותקף גרוסמן בשעת לילה מאוחרת בידי שני צעירים ליד ביתו בשכונת בית וגן בירושלים. נגד אחד התוקפים הוגש כתב אישום, וביוני 2013 התקבל בבית המשפט הסדר טיעון עם הנאשם, שבמסגרתו הודה בעבירה של תקיפה בנסיבות מחמירות ונידון למאה ימי מאסר.
במוצאי חג הפסח תשע"ז, 18 באפריל 2017, נעצר גרוסמן עם בכירים נוספים במערכת "הפלס" במסגרת גל מעצרים של אנשי הפלג, בחשד להטרדה וסחיטה באיומים של ראשי חברות ומנהלים בכירים במשק במטרה שיפרסמו בעיתון.
במקביל לפעילותו העיתונאית פרסם גרוסמן סדרת ספרים תורניים על מסכתות ברכות, ראש השנה וסנהדרין, בשם "פותח שער". הספרים קיבלו את הסכמתם של הרב אלישיב, הרב אוירבך ועוד.

משפחתו

נשוי לרות. אביה, אברהם שלמה פרידמן, היה מבעלי הוצאת לוין אפשטיין. שלושת גיסיו הם הרב יונה מצגר, ישראל וורצל, לשעבר עורך "יתד נאמן", והרב דוד דב לבנון, אב בית הדין הרבני באשקלון. גרוסמן גר בשכונת בית וגן בירושלים.
אורנה קופרמן

ביוגרפיה

קופרמן נולדה בחולון לאב מנהל בית ספר ולאם מנהלת חשבונות. שירתה בצה"ל בין השנים 1986-1988. בשנת 1995 קיבלה דוקטורט מהטכניון.
בשנת 1996 הייתה חברת הסגל הטכני במעבדות בל ובין השנים 1997-1998 עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ברקלי. לאחר מכן מונתה למרצה בבית הספר למדעי המחשב ולהנדסה באוניברסיטה העברית בירושלים. כהנה כראש בית הספר. תחומי מחקרה הם שיטות פורמליות לתכנון וייצור מערכות ממוחשבות ובפרט אוטומטים אינסופיים, אימות פורמלי ולוגיקה טמפורלית.
הייתה יועצת נשיא האוניברסיטה לענייני מגדר ובמסגרת זו יזמה את "נוהל 15:30" לפיו מועדי ההרצאות והסמינרים המחלקתיים במרבית היחידות באוניברסיטה העברית יסתיימו עד השעה 15:30, וזאת במטרה לאפשר לחוקרות וחוקרים צעירים המגדלים ילדים להשתתף בהרצאות ובסמינרים מחלקתיים מבלי שהדבר יבוא על חשבון בילוי הזמן שלהם עם ילדיהם.
הייתה סגנית רקטור האוניברסיטה העברית. 
אחותה התאומה, תמי תמיר, היא פרופ' למדעי המחשב ודיקנית בית הספר למדעי המחשב במרכז הבינתחומי הרצליה. בעלה, רז קופרמן, הוא פרופ' למתמטיקה באוניברסיטה העברית. לזוג ארבעה ילדים.
דבורה בקון

ביוגרפיה

נולדה לאריה ופולה בקון.
ב-1974 הופיעה בקון בסדרת הטלוויזיה "דלת הקסמים" בה גילמה אישה ברחוב.
בסוף שנות ה-70 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "זה הסוד שלי" בתור בעלת הסוד שהיה עבודתה בפנצ'ריה.
ב-1979 עבדה בקון תחילה לפני פרסומה כשחקנית כסלקטורית ב"מועדון ה-21" בתל אביב שנפתח באותה השנה והיה מועדון הגייז הראשון בארץ.
הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בסרט "נישואין נוסח תל אביב" שביים יואל זילברג שיצא לאקרנים בשנת 1979, בו גילמה את מנהלת מועדון הקלפים.
בשנת 1980 השתתפה בצוות המתחנים של סרט המתיחות "חייך אכלת אותה" לצד אריה מוסקונה וקרוליין לנגפורד. הופעתה בסרט הקנתה לה חשיפה רבה בציבור, וביססה את הדמות של האישה גדולת הממדים המפחידה, גסת הרוח והמאיימת שהייתה מזוהה איתה בהמשך הדרך בסרטים נוספים, שהמוכר בהם הוא "ספיחס" בבימוי בעז דוידזון.
בשנת 1981 השתתפה בסרט "עם ישראל חי" בבימוי אסי דיין.
בשנת 1982 גילמה את דמות המ"כית של הבנות בסרט "ספיחס" לצד יוסף שילוח שמאוחר יותר הפך לסרט פולחן, הופעתה בסרט זה היא המוכרת והזכורה מכולן בציבור.
בשנת 1983 שיחקה בסרט "סבבה" שהווה ספין- אוף ל"ספיחס", וגם שם גילמה את דמות המ"כית. זה היה הסרט האחרון לפני מותה.
ב-18 במרץ 1983 נהרגה בתאונת דרכים בדרך לאילת ליד צומת קטורה בכביש 40, שבו כיום ניצבת אנדרטה לזכרה.
השירים "חיה בתוך קופסה" ו"בננ" של הזמרת קורין אלאל שהייתה חברתה נכתבו עליה לאחר מותה.
תצורת נוף

תצורת נוף הוא מונח המציין צורות של קרום כדור הארץ או של פלנטות אחרות. מונח זה כולל צורות אדמה וקרקע למיניהם כמו רכסי הרים, גבעות, צוקים, רמות, קניונים, עמקים וגדות של מקווי מים כמו חופי ימים, גדות נהר, איים, חצאי איים ומפרצים. המונח כולל גם אזורי קרקע השקועים מתחת למים למשל הרי געש תת-ימיים, שקעים או רכס מרכז-אוקייני. הוא כולל את כל מרכיבי השטח באזור מסוים לרבות הבורות, עמקים, גבהים, גאיות, שיפועים ורכסים של שטח אדמה וכן את סופו והתחלתו של מקווה מים כמו ים או אגם.
תצורות הקרקע משתנות בהתאם לגובהם, שיקועם, שיפועם, כיוונם, כמות השכבות בהם והחומרים מהם הם מורכבים.
המונח אינו כולל תצורות מעשה ידי אדם כמו תעלות או נמלים וגם לא לתכונות גאוגרפיות, כמו יערות או מדבריות. המונח מתאר רק את פני השטח והוא יכול לתאר באופן דומה כוכבי לכת אחרים.
המדע העוסק בחקר תצורות הנוף נקרא טופוגרפיה.
מאיר ורטה

מאיר וָרֶטֶה (18 באוגוסט 1915 - 12 ביוני 1990) היה פרופסור להיסטוריה של ארץ ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים.

חייו

מאיר ורטה נולד ב-1915 בלודז' שבפולין, ובילדותו, בשנת 1925, עלה לארץ ישראל עם הוריו לישראל. בין השנים 1934 ל-1940 למד פילוסופיה, משפט בינלאומי, היסטוריה של עם ישראל והיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית.
במלחמת העולם השנייה עבד כעוזר עורך  בעיתונים "מלחמתנו", "אשנב" ו"ההגנה". בשנת 1945 הוענק לו תואר שני במדעי הרוח מהאוניברסיטה העברית. ב-1947 יצא ללונדון לערוך מחקר בהדרכתו של סר צ'ארלס ובסטר  בנושא: 'אנגליה, שאלת היהודים וארץ ישראל במאה הי"ט'. ב-1950 שב לארץ ישראל והחל לעבוד במחלקת המחקר של משרד החוץ ובמדור ההיסטוריה של האנציקלופדיה העברית.

הדוקטורט

בשנת 1954 קיבל ורטה תואר דוקטור מן האוניברסיטה העברית, בהנחייתם של בן-ציון דינור וריכרד מיכאל קבנר. נושא הדיסרטציה היה: 'אנגליה בלבאנט, בסוף שנות העשרים ובראשית שנות השלושים של המאה הי"ט'.  בעבודתו הגיע ורטה לשתי מסקנות: האחת, שהאינטרסים הכלכליים והמסחריים של בריטניה הונעו, במיוחד בימיו של מוחמד עלי, על ידי מניעים אסטרטגיים ופוליטיים. השנייה, כי שר החוץ של בריטניה פלמרסטון נמנע מלעזור לטורקיה עקב חששם של חברי הפרלמנט מפני פגיעה ביחסים עם צרפת.
נישא לחוקרת הספרות והמתרגמת עדה צמח. ילדיהם: הסופרת תמר ורטה-זהבי, הבמאי דני ורטה, המשורר והעורך יורם ורטה.

תגליותיו החשובות

מאיר ורטה בדק במחקרו את השורשים הדיפלומטיים של המדיניות הבריטית בארץ ישראל במאה ה-19. הוא גילה במסמכי משרד החוץ הבריטי מכתבים שאותם שלחו גופים ציבוריים ואנשים, המפצירים בשר החוץ כי יפעל למען שיבת הציונים לארץ ישראל. הגישה המקובלת היא כי הגורמים להצהרת בלפור היו רק האסטרטגיה שנקטה בריטניה לאחר מלחמת העולם הראשונה. ורטה גילה כי בנוסף לכך מניע חזק להצהרת בלפור היה חויות מיסטיות ואמונות שהתהוו בקרבם של חוגים מילניאריסטיים (זרם של נוצרים משיחיים) במימוש כוונות האל להשבת היהודים לארצם (זאת בניגוד להשקפה שהייתה מקובלת לפיה חוגים אלה התנו את החזרת העם לארצו בהתנצרותו קודם לכן). מאמצים אלה תחילתם בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. הוא הסיק שלא החוגים הציוניים הם אלו שמשכו את בריטניה להכרזה על הצהרת בלפור וליצירת המנדט הבריטי בארץ ישראל (למרות שרבים מהציונים סברו כי הדבר אירע בגינם), למרות שהם היטיבו לנצל את המצב שנוצר. ורטה אף סובר כי האיש המרכזי מאחורי הצהרת בלפור היה סר מארק סייקס ולא הלורד בלפור.

תפקידיו הנוספים

בשנים 1956-1954 חקר ורטה עבור יד ושם את הארכיונים הגרמניים והבריטיים, בשנים 1956 עד 1958 עסק בפרסום אגרותיו של חיים ויצמן. ורטה אף סייע בעבודת המחקר של ספר תולדות ההגנה, הכין לפרסום את כתביו של יעקב הרצוג וכתביו של ברל כצנלסון.
שינג'וקו

גאוגרפיה

רובע שינג'וקו מוקף על ידי שישה רבעים מיוחדים של טוקיו: צ'יודה במזרח, בונקיו וטושימה בצפון, נקאנו במערב ושיבויה ומינאטו בדרום.

היסטוריה

ב-1634, בזמן תקופת אדו, כשתעלת מגן חיצונית נבנתה בארמון אדו, מספר מקדשים נבנו מחדש באזור יוטסויה המצוי בקצה המערבי של שינג'וקו. ב-1698 נאיטו-שינג'וקו החלה להתפתח כתחנת דרכים על נתיב קושו-קאידו, אחד מחמשת נתיבי אדו שהיו באותה עת הדרכים המרכזיות. נאיטו הייתה משפחת דאימיו שאחוזתה עמדה באזור ומשמשת כיום כפארק הציבורי, שינג'וקו גוין. 
ב-1920 צורפה העיר נאיטו-שינג'וקו, שכללה חלקים גדולים משטח שינג'וקו, חלקים מנישי-שינג'וקו ומקבוקיצ'ו, אל העיר טוקיו. רובע שינג'וקו החל להתפתח כמרכז עיקרי בעיר לאחר רעידת האדמה הגדולה בקאנטו ב-1923, לאחר שהאזור נפגע באופן מועט יחסית בשל יציבותו הסייסמית היחסית. זו גם הסיבה שמערב שינג'וקו הוא אחד מהאזורים הבודדים בטוקיו שבו מרוכזים גורדי שחקים רבים.
בהפצצת טוקיו בשלושת החודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה (בחודשים מאי-אוגוסט 1945), נהרסו קרוב ל-90% מהבניינים באזור וסביב תחנת שינג'וקו. העיר נבנתה מחדש בהתבסס על רשת הכבישים והמסילות שהייתה קיימת לפני המלחמה, שאמנם נפגעה אך שימשה את השלד לבנייה החדשה, וכך שימרה הבניה החדשה את המצב טרום המלחמה ורובע שינג'וקו בכלל ותחנת שינג'וקו בפרט המשיכו להוות את לב העיר. רק באזור קבוקיצ'ו שנהרס לחלוטין נערכה תוכנית בנייה חדשה לחלוטין.
הרובע במבנהו הנוכחי הוכרז, יחד עם כל 23 הרבעים המיוחדים של טוקיו, ב-15 במרץ 1947 וכלל את הרבעים שקדמו לו: יוטסויה, אושיגומה ויודובאשי. באולימפיאדת טוקיו ב-1964 עברו ברובע מסלולי התחרות ל-50 ק"מ הליכה וריצת המרתון. 
ב-1991 פינה מרכז השלטון המטרופוליני של טוקיו את מושבו הקודם באזור מרונוצ'י שברובע צ'יודה (שעל המתחם שלו נבנה בניין טוקיו אינטרנשיונל פורום) ועבר למקום מושבו החדש בשינג'וקו, גורד שחקים בן 48 קומות שהיה הגבוה בטוקיו בשנים 1991-2006.
משה מקוצי

רבי משה בן יעקב מקוּצִי היה מבעלי התוספות במאה ה-13, מחבר "ספר מצוות גדול" (סמ"ג).

קורות חייו

בן למשפחת תלמידי חכמים (סבו מצד אמו היה רבנו חיים הכהן, מתלמידיו הגדולים של רבנו תם, וגם אביו היה מבעלי התוספות). בין רבותיו ניתן למנות את רבי יהודה מסר לאון. החיד"א בספרו "שם הגדולים" מונה גם את רבי יהודה החסיד, רבי שמשון משאנץ ורבנו ברוך בעל התרומה כרבותיו של רבי משה. בין תלמידיו ניתן למנות את שני אחייניו, רבי יצחק בן חיים מווינה, שאף היה חתנו, ובעל התוספות רבי פרץ בן אלישע. ייתכן שהיה בין רבותיו של המהר"ם מרוטנבורג.
רבי משה פעל בעיר קוסי שבחבל פיקרדי (בכתיב המסורתי: קוצי, בצרפתית: Coucy).
רבי משה היה רגיל לנדוד מעיר לעיר כדרשן ומטיף בקהילות היהודיות בערי צרפת השונות. החיד"א בספרו "שם הגדולים" מוסר בשם המהרש"ל מסורת שרבי משה היה מומחה בפתרון חלומות.
עקב התגלות שמיימית או חישוב קץ עבר רבי משה לספרד בשנת 1236, ארבע שנים לפני סיומו של האלף החמישי לבריאת העולם על פי המסורת היהודית, תקופה רוויה תקוות של ביאת המשיח והגעת הקץ. גם בספרד נדד בין הקהילות השונות והטיף להתחזקות בשמירת המצוות. דרשותיו בספרד היוו את הבסיס לספרו המפורסם ספר מצוות גדול. את המניע להעלאת דרשותיו על הכתב מייחס רבי משה לחלום שחלם ובו נצטווה לכתוב את ספר המצוות.
המצב הרוחני והדתי בקרב רבים מיהודי ספרד באותה העת היה בשפל המדרגה. מצוות כמו הנחת תפילין, ציצית ומזוזה לא קוימו בקרב חוגים רחבים. יהודים רבים לא נמנעו מצריכת זנות. המאבק כנגד תופעות אלה ואחרות בא לידי ביטוי בספרו סמ"ג. כמו כן דרש מיהודי ספרד לנהוג בהגינות ביחסיהם המסחריים עם לא יהודים. את הסמ"ג סיים רבי משה לכתוב בשנת 1250.
בשנת 1240 חזר לצרפת על מנת להשתתף במשפט פריז, שם גונן על התלמוד מפני האשמותיו של המומר ניקולס דונין.

חיבוריו

מלבד סמ"ג כתב רבי משה פירושי תוספות למסכת יומא, שיסודם ברבו רבי יהודה בן יצחק מסר לאון. תוספות אלו נדפס לראשונה בדפוס אמסטרדם של התלמוד הבבלי בשם "תוספות ישנים". פירוש לתורה המיוחס ל'ר"מ מקוצי' מובא רבות בפירוש לתורה בשם 'מנחת יהודה' אשר כתב רבי יהודה בן עטר. באשר לפירוש זה נחלקו הדעות האם מדובר בפירושו של רבי משה מקוצי עצמו או חכם בעל שם זהה לשמו. החיד"א בספרו "שם הגדולים" טען שאין מדובר ברבי משה בעל הסמ"ג. את טענתו זאת ביסס על הבחנה שעושה בעל ספר מנחת יהודה עצמו בין דברי הסמ"ג לפירוש התורה של ר"מ מקוצי. לעומת זאת, פרופ' ישראל מ' תא-שמע, זיהה דווקא בין הפירוש לתורה שבשם ר"מ מקוצי לבין רבי משה בעל הסמ"ג.
מיס אנטבה

רקע

הסרט מתאר את מציאות החיים בישראל בשנות השבעים. עלילת הסרט מתרחשת בירושלים בקיץ 1976 על רקע חטיפת מטוס אייר פרנס לאנטבה. מציאות תמימה של ילדה לפני המהפך הפוליטי של 1977 ולפני האינתיפדה והטרור ולפני עידן ההיי-טק. במציאות זו עדיין אפשר היה לנצח את הטרור.
וירג'יניה ג'ונסון

ראשית החיים

ג'ונסון נולדה בספרינגפילד, מיזורי, לעדנה לבית אוונס ולהרשל "הארי" אשלמן, שהיה חקלאי במקצועו. הורי האב היו חברים בכנסייה המורמונית, והיו לו שורשים מהסן. כשהייתה בת חמש עברה המשפחה לפאלו אלטו בקליפורניה, שם עבד אביה כשומר הקרקעות בבית חולים. המשפחה חזרה מאוחר יותר למיזורי ולחקלאות. וירג'יניה נרשמה בגיל 16 לקולג' בעיר הולדתה, אך נשרה, ובמשך ארבע שנים עבדה במשרד לענייני ביטוח של מדינת מיזורי. בסופו של דבר חזרה ללימודים, באוניברסיטת מיזורי וקונסרבטוריון של קנזס סיטי, ובמהלך מלחמת העולם השנייה החלה בקריירה מוזיקלית כזמרת בלהקה. היא שרה מוזיקת קאנטרי עבור תחנת רדיו מקומית בספרינגפילד, שם השתמשה בשם הבמה וירג'יניה גיבסון.
ג'ונסון עברה לסנט לואיס, מיזורי, שם הפכה לכתבת עסקים ב"סנט לואיס דיילי רקורד". כשהיא עוצרת את קריירת השירה, ג'ונסון נרשמה לאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס מתוך כוונה ללמוד תואר בסוציולוגיה, אבל אף פעם לא השיגה אותו.

חקר הסקס

ג'ונסון פגשה את ויליאם מאסטרס בשנת 1957, כשהוא שכר אותה כעוזרת מחקר במחלקה למיילדות וגינקולוגיה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. במהלך השנים בהם עבדה כעוזרת שלו, לימד אותה מאסטרס מונחים רפואיים, שיטות טיפול ומחקר. יחד הם פיתחו מכשירים דמויי פוליגרף אשר תוכננו למדידת עוררות מינית אצל בני אדם. באמצעות הכלים הללו מאסטרס וג'ונסון צפו ומדדו נתונים אצל כ-700 גברים ונשים שהסכימו לקיים פעילות מינית עם משתתפים אחרים או לאונן במעבדה. על ידי התבוננות באנשים הללו עזרה ג'ונסון למאסטרס לזהות את ארבעת השלבים של התגובה המינית, מה שנודע בהמשך כ"מעגל תגובה מינית אנושית". המחזור מורכב משלב ההתרגשות, שלב המישור, שלב האורגזמה ושלב השחרור. בשנת 1964 הקימו מאסטרס וג'ונסון מכון מחקר עצמאי ללא מטרות רווח בסנט לואיס, "קרן מחקר לרבייה ביולוגית". המרכז שינה את שמו ל"מכון מאסטרס וג'ונסון" ב-1978.
באפריל 2009 דיווח תומאס מאייר במגזין "סיינטיפיק אמריקן" כי לג'ונסון היו הסתייגויות רציניות לגבי תוכנית המכון להמרת הומוסקסואלים להטרוסקסואלים, תוכנית אשר פעלה מ-1968 ועד 1977.

החיים האישיים

בתחילת שנות ה-20 שלה נישאה ג'ונסון לפוליטיקאי במדינת מיזורי, אך הנישואין נמשכו יומיים. לאחר מכן היא התחתנה עם תובע המבוגר ממנה בהרבה, שגם ממנו התגרשה. ב-1950 התחתנה עם סולן להקה בשם ג'ורג' ג'ונסון. לשניים נולדו בן ובת לפני שהתגרשו ב-1956. ב-1971 נישאה ג'ונסון לוויליאם מאסטרס לאחר שעזב למענה את אשתו הראשונה ליבי. הם התגרשו ב-1993 אבל המשיכו לשתף פעולה מבחינה מקצועית. ג'ונסון נפטרה ביולי 2013 "בשל סיבוכים של מספר מחלות".
מאסטרס, שהתחתן שוב לאחר הגירושים מג'ונסון עם אהבת נעוריו, נפטר בשנת 2001.

בתרבות הפופולרית

רשת הכבלים האמריקאית שואוטיים יצרה סדרת טלוויזיה בת 46 פרקים בשם "הסקס של מאסטרס", דרמה המבוססת על ביוגרפיה באותו שם משנת 2009. הסדרה עלתה ב-29 בספטמבר 2013 ושודרה למשך ארבע עונות, כשאת ג'ונסון גילמה השחקנית ליזי קפלן.
את מוכנה

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי אלי אברמוב שהלחין את להיטה "Love Boy" והופק על ידי שי כרם. השיר שימש כשיר פרסומי שהופיע בפרסומת של תאגיד הביטוח האמריקני בינלאומי AIG, בה דנה אינטרנשיונל מופיעה.
סגנון השיר הוא פופ רוק, והוא מעין שיר מחאתי בו אינטרנשיונל מדברת על האנשים שרוצים ברעתה.

וידאו קליפ

ביולי 2007, הצטלמה דנה אינטרנשיונל לאחד מפרקי התוכנית "יום בחיי", והוחלט כי חלקים ממנו ישמשו לקליפ הרשמי שיצא לאחר מכן. בקליפ, ניתן לראותה כשהיא שרה במיקרופון, וסצנות בהן פפראצי מצלמים אותה.
הקליפ בוים על ידי אורי שיצר, ופורסם ביוטיוב בשנת 2007.
אי-שוויון קושי-שוורץ

היסטוריה

הגרסה הראשונה של האי-שוויון, אותה גילה אוגוסטין קושי ב- 1821, קובעת ש-  כאשר  הם מספרים ממשיים. לאי-שוויון יסודי זה ידועות היום עשרות רבות של הוכחות. קושי הוכיח גם ששויון מתקיים רק כאשר הווקטורים  ו-  פרופורציוניים זה לזה. 
ב- 1859 הציג ויקטור יקובלביץ' בוניקובסקי (1804-1889) את הגרסה האינטגרלית של האי-שוויון: . בוניקובסקי לא ראה צורך בהוכחה נפרדת של האי-שוויון החדש, והסתפק בציטוט האי-שוויון של קושי. 
ב-1885 הזדקק הרמן שוורץ, שישב אז באוניברסיטת גטינגן, לאי-שוויון , המשווה בין אינטגרלים כפולים. מאוחר יותר הובנו שלושה אי-שוויונות אלה כמקרים פרטיים של הגרסה הכללית יותר, התקפה בכל מרחב מכפלה פנימית (ראו להלן). 
שוורץ לא הכיר את ניסוחו של בוניקובסקי, וההוכחה שהציג לאי-שוויון שלו מתאימה לכל מרחב מכפלה פנימית (הוכחה זו, הנעזרת בתכונות פשוטות של פולינום ריבועי, מובאת בהמשך). משום כך נקרא האי-שוויון הכללי אי שוויון קושי-שוורץ.

הוכחת אי-השוויון

אם אחד הווקטורים שווה ל-0, אי-השוויון מתקיים באופן טריוויאלי כי שני האגפים שווים לאפס. לכן נניח כי .
כעת יהא  כלשהו. ההוכחה מתאימה גם למקרה שבו מרחב המכפלה הפנימית V הוא מרחב וקטורי ממשי, וגם למקרה שבו הוא מרוכב.
נפתח את הביטוי . פיתוח ביטוי זה יתן לנו משוואה ריבועית ב-, ומכיוון שאנו יודעים שערך הביטוי תמיד גדול או שווה לאפס, נוכל להסיק מכך שהדיסקרימיננטה של המשוואה הריבועית קטנה או שווה לאפס. מאי השוויון המתקבל נפיק את אי שוויון קושי-שוורץ.
פיתוח הביטוי:
קיבלנו פולינום ריבועי במקדמים ממשיים במשתנה , שערכו תמיד גדול או שווה לאפס.
פירוש הדבר הוא שהדיסקרימיננטה של הביטוי תמיד קטנה או שווה לאפס (הפרבולה שמיוצגת על ידי המשוואה לכל היותר נוגעת בציר  אך אינה עוברת מתחתיו, ולכן יש למשוואה פתרון אחד לכל היותר).
על כן, נקבל מחישוב הדיסקרימיננטה:
.
אם   אי שוויון קושי-שוורץ מתקיים באופן טריוויאלי (כי אגף ימין בו תמיד חיובי או אפס). לכן נניח כי , נעביר אגפים ונחלק ב-.
נקבל:
.
הוצאת שורש ריבועי משני האגפים נותנת לנו את אי שוויון קושי-שוורץ.

אי שוויון המשולש

אי שוויון המשולש במרחבים נורמיים בהם הנורמה מושרית ממרחב מכפלה פנימית, נובע מאי שוויון קושי-שוורץ:
לפי הגדרת הנורמה במרחבי מכפלה פנימית: 
נפתח את הביטוי על ידי שימוש בתכונות המכפלה הפנימית ונקבל:
 
בשני האגפים מופיע מספר אי-שלילי שהועלה בריבוע, ולכן ניתן להוציא שורש:
אליעזר מאיו

אליעזר מאיו (1 באוגוסט 1928 - 1 באוקטובר 1988) היה מתעמל, מאמן נבחרת ישראל בהתעמלות, מומחה להתעמלות ראווה, שופט בינלאומי בהתעמלות מכשירים, ממקימי בית ספר למאמנים במכון וינגייט ומחבר ספרים חשובים בהתעמלות.

ביוגרפיה

אליעזר מאיו נולד בעיר רוסה שבבולגריה בשנת 1928. כבר מנעוריו גילה כישרון ספורטיבי והתעמל ב"מכבי רוסה". בד בבד גילה עניין מוזיקלי והחל ללמוד נגינה על סקסופון ומפוחית פה אצל בן עירו יצחק (זיקו) גרציאני, אשר לימים נישא לאחותו דורה והפך לגיסו. לצד היותו מתעמל מוכשר, התגלו יכולותיו כמורה וכמאמן ועוד בהיותו נער אימן קבוצות ילדים ב"מכבי רוסה". שם פגש לראשונה את רעייתו לעתיד, ג'ני שיפרוט. לאחר ההכרזה על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, עלתה יהדות בולגריה, רובה ככולה, לארץ וביניהם משפחות מאיו ושיפרוט. עם עלייתו לישראל בדצמבר 1948, התגייס לתזמורת צה"ל הראשונה. כשהשתחרר הופיע כנגן סקסופון ואמן מפוחית בתזמורת הג'אז שהקים גרציאני.
מאיו התקבל למחזור השלישי של הקורס למורים להתעמלות במכון וינגייט שהתקיים במחנה יונה. עם סיום לימודיו החל לעבוד בבית הספר היסודי "גבעת עלייה" ביפו. בשנים אלו גיבש את התובנות הדידקטיות והעקרונות הפדגוגיים שליוו אותו כל שנות הוראתו. מאז ועד יומו האחרון הקדיש במסירות את חייו להוראה ולתלמידיו. ב"גבעת עליה" החל להכין מופעי התעמלות ראווה. תחילה לאירועי בית הספר ובהדרגה לאירועים של אגודות "הפועל" ו"מכבי".
אליעזר מאיו היה הזוכה במדלית כסף באליפות ישראל בשנת 1950 והזוכה במדלית כסף בהתעמלות על מכשירים במשחקי המכביה השלישית שהתקיימו באותה שנה. שימש המאמן הלאומי של נבחרת ישראל (1963–1972). לאחר מכן, היה שופט בינלאומי בהתעמלות (1963–1967), יו"ר הוועדה המקצועית להתעמלות ב"הפועל" ומנהל הקורסים השנתיים למאמני התעמלות. מאיו היה מיוזמי ומקימי בית הספר למאמנים ומדריכים במכון וינגייט (1965).
מאיו התמחה במפגני ראווה, מרובי משתתפים, של התעמלות צורנית. במפגנים אלה באו לביטוי כשרונו המוזיקלי ויכולותיו ככוריאוגרף וכצייר. רבים מהמפגנים לוו במוזיקה חיה של תזמורת צה"ל בניצוחו של גיסו, יצחק גרציאני. מבין המפגנים הרבים שהכין: מופעי הפתיחה של משחקי המכביה (מהמכביה החמישית ב-1957 ועד המכביה האחת עשרה ב-1981), מפגני התעמלות המוניים באפריקה בהזמנת משרד החוץ (סווזילנד ב-1974 ומלאווי ב-1975), מפגני התעמלות הקשורים לצה"ל (מפגן הנח"ל ב-1957, שני מפגני השריון ב-1972 ו-1974, ומפגן 40 שנות צה"ל שהיה עבודתו האחרונה ב-1988). כמו כן הכין מופעים וניהל את טקסי הסיום במכון וינגייט לאורך כל שנות עבודתו ועוד עשרות מופעים עם נבחרת ישראל בהתעמלות, בצה"ל ובחו"ל.
מאיו פרסם חוברות הדרכה רבות וספרים אשר את כולם אייר במו ידיו. ספרו, "התעמלות ספורטיבית", שיצא לאור בשנת 1967, נמכר עד היום במכון וינגייט.
ב-1 באוקטובר 1988, חודשיים לאחר יום הולדתו ה-60, נפטר בפתאומיות. מאיו הובא לקבורה בבית העלמין בחולון מלווה במאות תלמידים, עמיתים וראשי ענפי הספורט בישראל.
הותיר אחריו את רעייתו ג'ני ושלושת ילדיהם.

הנצחה

אחרי מותו יצא לאור ספרו "התעמלות ראווה" (1990). הספר, שהיה בשלבי סיום, נתרם על ידי משפחתו למכון וינגייט.
במכללה לחינוך גופני ולספורט ע"ש זינמן במכון וינגייט, מוקירים את זכרו בתחרות דו-שנתית בהתעמלות על מכשירים הנושאת את שמו. כמו כן מוקדשים לזכרו, על ידי תלמידיו לשעבר, אירועי תנועה והתעמלות רבים ברחבי הארץ.
יעקב נאומבורג

ביוגרפיה

נולד לרב ברוך נוימבורג מחבר הספר "עיטור בכורים" על פירושו של בעל הטורים למקרא (פיורדא תקי"ב). אבי אביו היה ר' אלקנה ש"ץ מפיורדא, צאצא של רבי יונה תאומים-פרנקל מחבר "קיקיון דיונה".
בצעירותו למד אצל רבי אברהם אביש מפרנקפורט ואצל רבי טבלי שייאר ממיינץ, ולאחר נישואיו חי ופעל כרב וראש ישיבה באופנבאך הסמוכה לפרנקפורט.
בשנת תקנ"ג (1793) הדפיס בפיורדא את ספרו על המסכתות הקטנות, בשם "נחלת יעקב". פירושו זה הפך לביאור הבסיסי למסכתות אלו כשנדפס על גליונות ש"ס זיטומיר ושוב בש"ס וילנא במסכתות אלו בדומה לפירוש רש"י. מאז הוא נדפס בכל מהדורות הש"ס המבוססות על דפוס וילנא.
בשנת תקס"ו, 1806, כתב את ספרו חלק יעקב, פירוש על הספרי. חיבורו זה לא נדפס וכתב היד נמצא בבית הספרים הלאומי בירושלים. בהקדמתו לכתביו, מְתנה המחבר את צערו על שלא זכה לילדים חיים וקיימים, וכותב שמצב זה הניע אותו לכתיבתם כדי להנציח את עצמו. מנחם מנדל זלוטקין מזכיר גם כתב יד בשם "חידושי ר"י נוימבורג" המכיל פירוש שלו על מדרש רבה.
מלבד ספריו אלו נדפס ביאורו לפיוט "אמיץ כח" המתאר את סדר עבודת יום כיפור, במחזור קרובות של הרוו"ה. הרוו"ה מצטט פירוש שלו על הפיוט "אל אמונה... אומץ אדירי כל חפץ" שבקדושה לתפילת מוסף ביום הראשון של ראש השנה, בתוך "פירוש הרוו"ה" הנדפס במחזורים.
אלפרד שלם

קריירה מוקדמת

שלם נולד ב-8 בדצמבר 1894 ברודולשטאדט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס שלם לצבא הגרמני הקיסרי, הצטרף לרגימנט הארטילריה ה-56 (פוזן ה-2), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. שלם נפצע מספר פעמים במהלך הקרבות, וב-16 בספטמבר 1917 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר שלם ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בספטמבר 1935 הועלה שלם לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1936 יצא ללימודים באקדמיה של הורמאכט בברלין. ב-1 באוקטובר 1937 מונה לקצין מטה במשרד התעופה, וב-1 בפברואר 1938 הועלה לדרגת אוברסט בלופטוואפה. בהתחלה מונה לקצין מטה בפיקוד הלופטוואפה, וב-1 ביוני 1938 מונה לראש מטה של ​​אזור ההגנה האווירית המערבית.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה שלם ראש מטה של ​​אזור ההגנה האווירית המערבית, ובאוקטובר 1939 מונה לראש מטה האזור האווירי ה-11. ב-1 ביולי 1940 הועלה שלם לדרגת גנרל מיור, וב-19 בדצמבר 1940 מונה לראש מטה הקורפוס האווירי ה-11, והשתתף עמו במהלך הקרב על כרתים. באמצע פברואר 1942 מונה שלם למפקד קבוצת הקרב שלם, שפעלה כחלק מהקורפוס הממונע ה-40, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס הממונע ה-56. ב-1 ביוני 1942 הועלה שלם לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה האווירית ה-1, וב-25 ביוני 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 באוקטובר 1942 מונה שלם למפקד קורפוס השדה של הלופטוואפה ה-2, שפעל כחלק מקבוצת ארמיות מרכז, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל האוויר. בסתיו 1943 הועבר הקורפוס לאיטליה, ובדצמבר 1943 אושפז שלם בבית חולים עקב מחלה. בינואר 1944 הפך הקורפוס שבפיקודו לקורפוס הצנחנים ה-1, שפעל כחלק מהארמייה ה-14. ב-11 ביוני 1944 קיבל שלם על פעולותיו בקרב אנציו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בנובמבר 1944 מונה שלם למפקד קורפוס הצנחנים ה-3, אך המינוי לא יצא לבסוף אל הפועל, עקב אי הקמת הקורפוס. ב-4 בנובמבר 1944 מונה שלם למפקד ארמיית הצנחנים הראשונה, שפעלה כחלק מקבוצת ארמיות H בקרבות נגד הקנדים בהולנד, וקיבל את דרגת גנרל חיל הצנחנים. ב-21 במרץ 1945 נפצע שלם בהתקפה אווירית על מטה הארמייה ופרש מתפקידו, ובסוף המלחמה נפל בשבי בעלות הברית.

לאחר המלחמה

ב-22 במרץ 1948 שוחרר שלם מהשבי. לאחר שחרורו התגורר שלם באהלטן ליד הנובר עד למותו ב-24 בינואר 1986.
חלמין ריבאס

קריירת מועדונים

ריבאס ערך את הופעת הבכורה שלו בדפורטיבו אנסואטגי בשנת 2009, בגיל 20.
בקלאוסורה 2013 עבר לדפורטיבו טאצ'ירה. לקראת עונת 2015/2016 עבר לאל-איתיחאד, ובתום העונה עבר לאל שארג'ה.

קריירה בינלאומית

ריבאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ונצואלה ב-29 במאי 2010 במשחק נגד נבחרת קנדה, כשהחליף את מיקו בדקה ה-90.