באפלו ספרינגפילד

היסטוריה

ניל יאנג וסטיבן סטילס נפגשו לראשונה בשנת 1965, בבית קפה בעיר ת'אנדר ביי שבאונטריו קנדה. יאנג היה מלווה בחברי להקת ה-"Squires", להקה קנדית מקומית מהעיר ויניפג, אותה הנהיג החל מפברואר 1963. סטילס היה באותו הזמן במסע הופעות עם להקתו "The Company". לאחר התפרקות הלהקה, עבר סטילס לחוף המערבי של ארצות הברית, שם שיתף פעולה עם מספר להקות. 
במהלך אותה תקופה, פגש סטילס את המפיק המוזיקלי בארי פרידמן, אשר עודד אותו להקים הרכב מוזיקלי. סטילס פנה לריצ'י פוראי, אותו הכיר במועדון "Cafe au Go Go" בניו יורק, ולקן קובלן, הבסיסט לשעבר של להקת ה-"Squires" והציע להם להגיע לקליפורניה. השניים הסכימו להצעה, אך לבסוף קובלן בחר להצטרף ללהקה אחרת. 
בתחילת שנת 1966, פגש ניל יאנג את הבסיסט ברוס פאלמר, אשר ניגן באותה תקופה בהרכב בשם "Mynah Birds". יאנג נענה להצעתו של פאלמר להצטרף ללהקה כגיטריסט. הלהקה הייתה מתוכננת להוציא אלבום בהפקת "מוטאון רקורדס", אך בשל מעצרו של סולן הלהקה ריק ג'יימס, בוטל חוזה ההקלטה, ופאלמר ויאנג החליטו לנסוע לקליפורניה ולהצטרף להרכב המתהווה של סטילס. כעבור שבוע, הצטרף ללהקה המתופף דיואי מרטין, שהיה חבר בלהקת "The Standells" ושיתף פעולה עם זמרי קאנטרי דוגמת פטסי קליין ולהקת "The Dillards". 
מקור שמה של הלהקה הוא בדגם מכבש כביש של חברת "באפלו ספרינגפילד", שמקורה באוהיו, אשר נהג לחנות דרך קבע בקרבת ביתו של המפיק בארי פרידמן, בו שהו באותה תקופה סטילס ופיורי. 
ב-11 באפריל 1966, קיימה הלהקה את הופעת הבכורה שלה, במועדון הלילה "Troubadour" שבמערב הוליווד שבלוס אנג'לס. כעבור מספר ימים, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ראשון ברחבי קליפורניה. 
פריצת הדרך של הלהקה הגיעה בעקבות סדרת הופעות שקיימה במועדון הלילה המפורסם "ויסקי אה גוגו" שבלוס אנג'לס, בין ה-2 במאי ל-18 ביוני 1966, אשר חשפה את הלהקה לקהל רחב ולמספר חברות תקליטים מובילות. לאחר משא ומתן, חתמו מנהלי הלהקה על חוזה הקלטות לארבעה אלבומים עם חברת "אטלנטיק רקורדס". הסינגל הראשון של הלהקה "Nowadays Clancy Can’t Even Sing", יצא באוגוסט 1966, אך לא עורר הדים מחוץ ללוס אנג'לס. בינואר 1967, יצא הסינגל "For What It's Worth", אשר נחשב לשיר המפורסם ביותר של הלהקה ואף נבחר במקום ה-63 ברשימת "500 השירים הטובים ביותר" של מגזין "הרולניג סטון". על אף הסברה המוטעית כי מדובר בשיר אנטי מלחמתי, בפועל כתב אותו סטילס בתגובה להפגנה של צעירים שנערכה בנובמבר 1966 בשדרות "סאנסט" בהוליווד, במחאה על סגירת מועדון לילה סמוך, במסגרתה נקטה המשטרה באלימות מופרזת כלפי המוחים.

האלבום הראשון

ב-5 בדצמבר 1966, יצא אלבומה הראשון של הלהקה "Buffalo Springfield", אשר הופק על ידי מנהלי הלהקה צ'ארלס גרין ובריאן סטון, אשר לשניהם היה ניסיון דל בהפקה עד לאותו זמן. חברי הלהקה שלא היו מרוצים מאיכות הצליל ומהעיבוד המוזיקלי, אשר לטענתם לא שיקף בצורה טובה את האינטנסיביות והעוצמה של ההופעות החיות, ביקשו להקליט מחדש את האלבום, אך נתקלו בסירוב בשל השיקול המסחרי של המנהלים, שרצו להוציא את האלבום לחנויות לפני חג המולד של אותה שנה. האלבום, אשר זכה להצלחה מסחרית, הביא לידי ביטוי לראשונה את כשרון הכתיבה של ניל יאנג, שתרם לאלבום חמישה שירים, בהם “Burned” ו-“Out Of My Mind”.
על אף הצלחת האלבום, החלו סכסוכים בין חברי הלהקה, במיוחד בין סטילס ליאנג, אשר גרמו לחוסר יציבות בהרכב והובילו לפרישתו של יאנג מהלהקה במאי 1967 לתקופה של ארבעה חודשים.

האלבום השני

ב-30 באוקטובר 1967, יצא אלבומה השני של באפלו ספרינגפילד "Buffalo Springfield Again", אשר נחשב לטוב ביותר של הלהקה ואשר התאפיין בסגנון פסיכדלי יותר בשילוב מאפיינים ממוזיקת "הארד רוק". האלבום דורג במקום ה-188 ברשימת "500 האלבומים הטובים ביותר" של מגזין "הרולינג סטון" בשנת 2003. הצלחת האלבום נזקפה במידה רבה לזכות שיריו של יאנג: “Mr. Soul” ,“Expecting To Fly”, ובעיקר ל- “Broken Arrow”, יצירה פסיכדלית בשלושה חלקים, שהייתה לטענת יאנג תשובתו לשיר “A Day In The Life” של ג'ון לנון והביטלס.

האלבום השלישי ופירוק הלהקה

אלבומה השלישי של הלהקה "Last Time Around" יצא ב-30 ביולי 1968, לאחר שהלהקה התפרקה למעשה כבר במאי 1968 וחברי ההרכב היו עסוקים בפרויקטים אחרים. 
סטילס הקים את הסופרגרופ "קרוסבי, סטילס ונאש" יחד עם דייוויד קרוסבי מלהקת "הבירדס" ועם גראהם נאש מלהקת "ההוליס". יאנג הוציא בינואר 1969 את אלבום הסולו הראשון שלו "Neil young", ובמשך הצטרף לשלישייה בהמשך השנה להקמת "קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג", אשר הוציאה בשנת 1970 את אלבומה "Déjà Vu". פוריי ומסינה הקימו יחד את הרכב הקאנטרי-רוק "פוקו" ("Poco"), ובשנת 1971, הקים מסינה עם הזמר קני לוגינס את הצמד "לוגינס ומסינה". בניגוד ל"בירדס, קרוסבי, סטילס ונאש" ולאינספור להקות אחרות מתקופתם, באפלו ספרינגפילד מעולם לא התאחדו בהרכבם המקורי.
בשנת 1997, נכנסה הלהקה להיכל התהילה של הרוקנרול. בנימוקי הבחירה, נכתב כי "על אף העובדה כי פעילות הלהקה נמשכה זמן קצר יחסית, היא הניחה את הבסיס לעלייתו של ז'אנגר הפולק רוק והקאנטרי רוק במהלך שנות ה-70".

האיחוד

בשנת 2000, יצא אלבום סולו של ניל יאנג בשם "Silver and Gold", בו נכלל השיר "Buffalo Springfield Again", אשר בעקבותיו החלו לצוף שמועות על איחוד עתידי אפשרי של הלהקה. עם זאת, מותם של בסיסט הלהקה ברוס פאלמר בשנת 2004 ושל המתופף דיואי מרטין בשנת 2009, סתמו את הגולל על איחוד של חברי ההרכב המקורי. על אף זאת, חברו סטילס, יאנג ופיורי על מנת להופיע במופע צדקה שנערך בקליפורניה בשנת 2010. שנה לאחר מכן התווספו לשלישייה המתופף ג'ו ויטאל והבסיסט ריק רוסאס לסדרה של שש הופעות שנערכו בעיר אוקלנד שבקליפורניה והופעות נוספות בלוס אנג'לס, סנטה ברברה וטנסי.