google/wiki40b huggingface dataset:
פרד בירדסלי

חייו

בירדסלי, יליד נוטינגהאם, החל לעבוד בצעירותו במפעל תחמושת בצ'ילוול, לונדון. בזמנו החופשי שיחק כדורגל בעמדת השוער, והשתתף כשחקן חובב במשחקי נוטינגהאם פורסט. ב-1884 שמר על שער נקי בחצי גמר גביע ה-FA נגד קווינס פארק ריינג'רס, והמשחק החוזר שנערך באדינבורו הסתיים בהפסד של פורסט בתוצאה  0 - 3. בירדסלי פוטר ממשרתו כיוון שלקח חופשה ללא רשות, וכתוצאה מכך עבר ללונדון והחל לעבוד במפעל התחמושת רויאל ארסנל שוולוויץ'. מאוחר יותר הצטרף אליו מוריס בייטס, שהיה גם כן שחקן בפורסט.
בירדסלי היה מעוניין להמשיך לשחק כדורגל, והצטרף לניסיון המקומי להקים מועדון כדורגל; ב-1884 הוא שיחק בקבוצה בשם וולוויץ' יוניון במשך תקופה קצרה, אך הקבוצה התפרקה זמן קצר לאחר הקמתה. לאחר הגעתם למפעל של חובבי כדורגל נוספים, כגון דייוויד דנסקין וג'ק האמבל, נעשה ניסיון נוסף להקים מועדון כדורגל; תחת הנהגתו של דנסקין הם הקימו קבוצת פועלים שנקראה דיאל סקוור; הקבוצה הפכה בסופו של דבר למועדון הכדורגל ארסנל.
בירדסלי היה השוער במשחק נגד איסטרן וונדררס ב-11 בדצמבר 1886, שהיה גם המשחק הראשון בתולדות המועדון; תוך זמן קצר שונה שם המועדון לרויאל ארסנל, אך בירדסלי המשיך לשחק כשחקן אורח במשחקי נוטינגהאם פורסט, ושותפו לקבוצה בייטס סייע כשופט. באחת הפעמים שבירדסלי ובייטס נסעו לנוטינגהאם הם הצליחו להשיג סט של מדי משחק אדומים. המדים הללו הוענקו לארסנל, ומאז הצבע האדום מאפיין את המועדון הלונדוני.
בירדסלי שיחק ברויאל ארסנל עד עונת 1890/1891, והוחלף על ידי אדמונד בי; הוא השתתף ב-67 משחקים רשמיים בליגות ובטורנירי הגביע האזוריים בתקופה שקדמה לצירוף ארסנל לפוטבול ליג. כמו כן, בירדסלי היה השוער בשני משחקי גביע ה-FA, כולל המשחק הראשון של ארסנל בטורניר נגד לינדהרסט ב-5 באוקטובר 1889. בירדסלי היה השוער בניצחונות במשחקי הגמר של גביע קנט בכדורגל ומגן הצדקה של לונדון ב-1890.
בירדסלי היה שחקן חובב לאורך כל הקריירה שלו, והמשיך לעבוד כמהנדס, בין היתר בחברת סימנס, ממנה פוטר לאחר שלקח יותר מדי חופשות על מנת לשחק כדורגל. בירדסלי כיהן כחבר הנהלה בארסנל בזמן ששיחק שם, ולאחר פרישתו ב-1891 הוא נבחר למשרת סגן היושב-ראש. הוא היה חבר בהנהלת וולוויץ' ארסנל (השם החדש של המועדון) במשך שני העשורים הבאים, ועסק במקביל באיתור כשרונות. הקשר בין בירדסלי לארסנל הסתיים ב-1910 לאחר שהמועדון נקלע לקשיים כספיים; המועדון נרכש על ידי קבוצת אנשים בראשות סר הנרי נוריס, ובירדסלי לא הצטרף להנהלה החדשה של ארסנל.
בירדסלי הצטרף להנהלת צ'רלטון אתלטיק לאחר המעבר של ארסנל לאצטדיון הייבורי ב-1913, אך עזב בעקבות מחלוקת על סגנון המשחק של המועדון שנחשב בעיניו כהגנתי מדע. בסופו של דבר הוא פתח חנות למכירת טבק בשכונת וולוויץ', והתגורר בפלאמסטיד עד למותו ב-1939.
ספר השירים

היסטוריה

בשנת 1827, לאחר הצלחת ספרו הקודם "תמונות מסע" (הכולל כתיבה מילולית תוך שילוב קטעי שירה), ביקש היינה להדפיס את ספר השירה הראשון שלו. הספר כולל שירים שנכתבו בעשר השנים בסדר כרונולוגי. רוב השירים פורסמו קודם לכן ומיעוטם היו שירים חדשים. אוגוסט קאמפה, המוציא לאור של היינה, חשש להדפיס 3,000 עותקים מהספר כבקשת היינה והסתפק ב-2,000 עותקים. המניע לכך היה החשש שהספר לא יימכר כפי המצופה. 
ואכן, נמכרו רק כ-1,200 עותקים מהספר במהדורתו הראשונה. רק לאחר פרסום המהדורות הבאות זכה הספר להצלחה ותורגם לשפות נוספות. עד היום נחשב הספר לאבן דרך לירית בספרות הגרמנית. שר ההשכלה המדע והמחקר הגרמני, יורגן ריטגרס, נשאל על ידי העיתון הגרמני "די צייט" במאי 1997 מהם חמשת הספרים שחובה על תלמידים לקרוא. אחד הספרים שכלל בתשובתו היה "ספר השירים" תוך ציון "פריצת גבולות יצירתית בדרך הביטוי הלירית, שחזתה מראש הרבה ממה שבא מאוחר יותר".

תוכן

הספר כולל את שיריו המוקדמים של היינה, מהשנים 1817-1826, כאשר רובו כולל שירים המתייחסים לייסורי אהבה. ההתייחסות הרחבה לנושא זה נובעת כנראה מאהבתו הנכזבת של היינה לבת דודתו ובתו של פטרונו סלומון היינה, עמליה. יש דעה הגורסת כי לאחר כישלון אהבה זו העביר היינריך היינה את אהבתו לאחות עמליה, תרזה (ובעצם חלק מהשירים עוסקים גם באהבתו הכושלת השנייה).
חלק משיריו נוגעים באל-טבעי ומתארים אהבה בצורה אפלולית, כמו השיר "בחצי הלילה" שם מתוארת רוח הנגן יוצאת מקברה ושואלת את חבריה בבית הקברות האם שמעו על אהבה. הרוחות מספרות כל אחת איך סבלו והגיעו לקבר בשל האהבה. שירים אחרים מתארים ייסורים בצורה לירית פשוטה. היינה משלב בשיריו גם תיאורי נוף וטבע ומאזכר אזורים גרמניים כמו נהר הריין או פרנקפורט. אחד השירים המוכרים והידועים ביותר מתוך הספר הוא הלורליי (אשר מדבר על אזור הלורליי בגרמניה):
קריר האויר, יורד ערב,
ברגע הרין לו זורם.
פסגה של ההר מתנוצצת
באור דמדומים העומם.
— מתוך לורליי, ספר השירים
בחלק משיריו מזכיר היינה את הדת הנוצרית (כומר, מזבח, מריה). שירים אחרים כוללים עניינים פוליטיים, כמו השיר "דונה קלרה" בה מבטא היינה ביקורת פוליטית על האנטישמיות בת-זמנו:
""כן, אותך אני אוהבת,
כה נשבעתי במושיע,
שבערמה הם רצחוהו
היהודים קללת-אלוה".
"ליהודים ולמושיע
נא הניחי, היקרה לי".
...
"אך אמרי, אהובתי, לי
שבועתך איננה שבועת שקר?"
"אהובי, בי אין כל שקר,
כפי שאין דם-של-כושים בי,
אף אין דם-של-יהודים בי
המזוהמים בעמי-גזע"."
בסוף השיר מתברר כי האביר-המאהב הוא יהודי בן רב. במכתב לחבר הסביר היינה כי "הרומנצה כולה היא פרק מתוך חיי שלי, רק החלפתי כמה דברים... וזה רק חלק ראשון מטרילוגיה. בחלק השני - בן הגיבור, שאינו מכיר את אביו, ישים לקלס את אביו, ובחלק השלישי כבר יהיה הילד דומיניקני מבוגר, המצווה לענות עד מוות את אחיו היהודים...". הטרילוגיה לא הושלמה.

צנזורה

כברבים אחרים מכתבי היינה, גם כאן נערכה צנזורה על עבודתו. עם זאת, בשונה מכתבים אחרים שצונזרו מסיבות פוליטיות, כאן נעשה הצנזור בשל מילים וביטויים חושפניים או גסים. כך לדוגמה, מילות הפתיחה כיום בשיר "הפרשים הכחולים" הן:
את ראשי הנחתי
על כתפך לבנת-השלג
בעוד המילים המקוריות, שאף נדפסו במהדורה הראשונה של הספר הן: "את ראשי הנחתי\ על חזך לבן-השלג".
טרומרברג

טרומרברג (Trümmerberg) הוא מונח בגרמנית המשמש לתיאור תלים מלאכותיים אשר נוצרו מהערמת הריסות מבנים שחרבו עקב ההפצצות האסטרטגיות של בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. עשרות תלים כאלו ניצבים בערים בגרמניה או בקרבתן. הם התהוו בסוף שנות הארבעים ובראשית שנות החמישים, במהלך פינוי עיי ההריסות מהערים. לרבים מהם ניתנו שמות משלהם.
תלי ההריסות מתנשאים לגובה, לעיתים מספר עשרות מטרים ביחס לסביבתם. במקרים אחדים נערמו ההריסות על גבי מבנים צבאיים שהוקמו בימי השלטון הנאצי, כדי להעלימם. במהלך השנים שחלפו מאז שנוצרו התכסו התלים בצמחייה ובעצים. עבור חלקם הוכנו והוצאו לפועל תוכניות שיקום ואף נבנו עליהם מבנים. על גבי כמה מהתלים הוצבו אנדרטאות להרס שהביא ליצירתם.
הקרמלין

מקור השם

השימוש השגור במושג הקרמלין מתייחס לרוב למעוז הממשל הרוסי במוסקבה, וזאת בשל היותו משכנם העיקרי של הצארים במשך מאות בשנים, ואף מעוז השלטון הסובייטי בעידן הקומוניסטי, ומקום משכנו של הנשיא בימינו. פירושו נטול ההקשר של המונח הרוסי "קרמלין" הוא מצודה הנמצאת בתוך העיר. במרכזי ערים היסטוריות רוסיות רבות פרושות מצודות נוספות הזוכות גם הן לשאת את השם "קרמלין", ברם, זו של מוסקבה היא הידועה והחשובה ביותר, ונהוג לייחס את המונח "הקרמלין" אליה. מושג זה מתייחס פעמים רבות אף לממשל של ברית המועצות או רוסיה, וזאת ללא קשר פיזי למתחם עצמו. המונח "קְרֶמלינולוגיה" מתייחס לחקר הפוליטיקה הסובייטית/הרוסית.

היסטוריה

מקורו של האתר בהתיישבות הראשונה באזור גבעת בורוביצקי, היכן שנהר הנגליניה התמזג לתוך ערוצו של נהר מוסקבה. מבנה מבוצר היטב קיים במקום מאז המאה ה-11. במהלך המאה ה-12 הורחבה העיר משמעותית על ידי הנסיך יורי דולגורוקי, כאשר המצודה זכתה לכינוי קרמלין בשנת 1331, עד אז נקרא המקום דיטינץ (רוסית: Детинец). בין השנים 1366-1368 במהלך שלטונו של דמיטרי דונסקוי, נבנה מבצר העשוי אבן לבנה. במאה ה-15, כאשר הנסיכויות הרוסיות היו מלוכדות תחת שרביטו של איוואן השלישי, שהיה לנסיך הגדול של רוסיה, הוא אירגן בנייה מחדש של מתחם הקרמלין. לשם כך אף הזמין מספר בנאים ידועי שם מאיטליה.

בתוך הקרמלין

משולש החומות האי-רגולרי של הקרמלין סוגר מתחם בן 275,000 מטר רבוע. כיכר הקתדרלות מהווה את לב המתחם. סביבה שישה מבנים, ביניהם שלוש קתדרלות בעלות כיפות מוזהבות. קתדרלת התרדמה הושלמה בשנת 1479 ויועדה להפוך לכנסייתה הראשית של מוסקבה ולמקום הכתרת הצארים. חזית אבן-השחם וחמש הקאפלות בעלות הכיפות המוזהבות, הם פרי עיצובו של האדריכל האיטלקי פיורבנטי. קתדרלת העלייה לשמים, בעלת שלוש הכיפות המוזהבות, הייתה הקתדרלה הבאה שנבנתה והושלמה בשנת 1489. לאחר מאה שנה, נבנתה מחדש עם תשע כיפות. בקצה הדרום-מזרחי של הרחבה שוכנת קתדרלת המלאך מיכאל משנת 1508. למעלה מחמישים מבני משפחות האצולה של רוסיה קבורים במקום. ישנן עוד שתי כנסיות קטנות מסביב לרחבה: כנסיית הנחת הגלימה וכנסיית שנים עשר השליחים. מבנה בולט נוסף הנמצא בקרבה רבה לרחבה הוא מגדל הפעמונים של איוואן הגדול, שממוקם בחלקה הצפון-מזרחי. על-פי המסורת, מגדל זה, הנישא לגובה 81 מטרים, מסמן את מרכזה המדויק של העיר מוסקבה. במגדל 21 פעמונים אשר שימשו כאזהרה מפני אויבים המתקרבים. ברחבי המתחם הגדול נמצאים גם נשקיית הקרמלין, ארמון הסובייט העליון (בו נמצאת האדמיניסטרציה הנשיאותית), ארמון הקרמלין הגדול (בו נערכים טקסים ואירועים רשמיים), ארמון הסנאט (מקום משרדו הרשמי של הנשיא), ארמון טרם (מקום משכנו הרשמי של הנשיא) ומספר בנייני שלטון רחבי ידיים. בין האטרקציות התיירותיות במתחם נמצא פעמון הצאר הגדול והשבור, אשר לא זכה להדהד ולו פעם אחת, ותותח הצאר העצום משנת 1586, שניהם ממוקמים בכיכר איוואנובסקיה.
בחלק מחומת הקרמלין הפונה לכיכר האדומה נמצא בית הקברות של חומת הקרמלין בו קבורים אישים סובייטים חשובים.

"מלון הקרמלין"

עקב הנהירה הרבה של תושבי רוסיה לטורקיה וסביבתה, נבנה באנטליה שחזור מדויק של הכיכר עם כל המבנים, אשר הוסבו לבית מלון: המוזיאון הוסב לאולם המלון המרכזי, חדרי הממשלה ומגורי הנשיא הוסבו לחדרי מגורים, וכנסיית וסילי הקדוש הוסבה לכמה מסעדות. הכיכר עצמה הפכה לבריכה עצומה. שם המקום נקרא "מלון הקרמלין", והוא מוקף בחומות הזהות לחומות הקרמלין.
הולידיי אין

הולידיי אין (באנגלית: Holiday Inn) הוא מותג רב-לאומי של מלונות, אשר מהווה חלק מקבוצת אינטרקונטיננטל. במקור היה רשת מוטלים בארצות הברית, וכיום הוא אחד מרשתות המלונות הגדולים בעולם, עם 435,299 חדרים ב-3,463 מלונות המארחים יותר מ-100 מיליון אורחים בכל שנה. המשרדים הראשיים של הרשת ממוקמים באטלנטה, לונדון וריו דה ז'ניירו.

1950-1970

קימונס וילסון, תושב ממפיס, קיבל השראה לבנות מלון משלו לאחר שהתאכזב מהאיכות הנמוכה של המלונות בהם שהה במהלך טיול משפחתי לוושינגטון די. סי.. השם הולידיי אין ניתן למלון המקורי כבדיחה על ידי האדריכל שבנה אותו, אדי בלושטיין, כהתייחסות לסרט מוזיקלי מ-1942 בעל אותו השם, בכיכובם של בינג קרוסבי ופרד אסטר. המלון הראשון נפתח באוגוסט 1952 בממפיס. בתחילת שנות ה-90 המלון נהרס, אך במקום יש שלט המנציח את האתר.
וילסון חבר לוואלאס א. ג'ונסון במטרה לבנות מלונות נוספים על הכבישים המובילים לממפיס. מטה החברה של הולידיי אין היה בסככת שרברבות בבעלות ג'ונסון שהומרה לשמש כמטה לחברה. ב-1953, החברה בנתה שלושה מלונות נוספים, אשר ביחד עם המלון הראשון, כיסו את כל הכבישים המובילים לממפיס.
יחד הם החלו את מה שוילסון הפך לתאגיד הולידיי, אחד מקבוצת המלונות הגדולים בעולם.
בתחילת 1956, היו כבר 23 מלונות פעילים עם 7 נוספים שיפתחו עד סוף אותה שנה. ב-1957 וילסון החל להעניק זכינויות בתור הולידיי אין אמריקה, וקבע סטנדרטים אחידים לניקיון, ידידותי למשפחות ונגישות למטיילים בכבישים. כתוצאה מכך הרשת גדלה משמעותית, עם 50 מיקומים חדשים ברחבי ארצות הברית עד 1958, 100 עד 1959, 500 עד 1964 והמלון ה-1,000 נפתח בסן אנטוניו, טקסס, בשנת 1968.
ב-1965, הרשת השיקה מערכת מרכזית לניהול הזמנות, אשר איפשרה לאורחי הרשת, לבצע הזמנות לכל מלון הוליידי אין בכל מיקום באמצעות טלפרינטר. המערכת המקבילה היחידה שהייתה קיימת באותו זמן הופעלה על ידי חברות התעופה. הרשת קידמה את עצמה באמצעות המשפט "האירוח שלך מחוף לחוף", והוסיף מוקד שירות טלפוני לאחר ש-AT&T הוציאו את שירות שיחות החינם (1–800) ב-1967, ועדכנו את המערכות למיקרו-מחשב, המצאה של שנות ה-70 אשר מצאה את דרכה לסוכנויות הנסיעות.
הרשת גרמה להפעלת לחצים כלכליים על המלונות והמוטלים המסורתיים, בכך שהציבה סטנדרט למתחרים כמו בסט וסטרן. עד יוני 1972, לרשת יותר מ-1,400 מלונות ברחבי העולם, ובאותו הזמן וילסון כיכב על שער טיים מגזין.
בשנות ה-60, הולידיי אין החלה להעניק זיכיונות על אתרי מחנאות, תחת המותג Holiday Inn Trav-L-Park.
ב-1963, הולידיי אין חתמה על הסכם לטווח ארוך עם תאגיד Gulf Oil שבו הוסכם לכבד את כרטיסי האשראי של Gulf בחיובי מזון ולינה בכל המלונות בארצות הברית וקנדה, בתמורה לבניית תחנות דלק של Gulf ליד מבני הולידיי אין, בעיקר ליד מערכת הכבישים הבין-מדינתיים בארצות הברית. ההסכם הועתק על ידי מתחרים ברשתות המלונאות והדלק, אך רוב ההסכמים קרסו בעקבות משבר האנרגיה העולמי ב-1973. ההסכם בין הולידיי אין ל-Gulf הסתיים ב-1982.
וילסון פרש מהולידיי אין ב-1979. נכון ל-2014 משפחת וילסון עדיין מפעילה מלונות כחלק מ"חברות וילסון של ממפיס".

בישראל

ב-1999 נפתח בעיר אשקלון מלון ראשון למותג בישראל, תחת זיכיון של רשת מלונות אפריקה ישראל. את המלון תכננו במשותף האדריכלים יעקב רכטר ואמנון רכטר והוא כולל 215 חדרים.
במהלך השנים היו לרשת 7 מלונות ברחבי הארץ ומכללה אחת למלונאות. בשנות ה-2000 חל תהליך שבו מלונות הולידיי אין נמכרו או שינו את שמם. 
לבסוף, בשנת 2017, הולידיי אין אשקלון, המלון האחרון שפעל תחת המותג, עבר לניהול עצמי וכך הסתיימו 18 שנים של פעילות הרשת בארץ.
גלים סייסמיים

גלים סייסמיים הם גלים של אנרגיה העוברים באדמה, ונוצרים כתגובה לתהליכים המייצרים אנרגיה אקוסטית בתדירות נמוכה כמו רעידת אדמה או פיצוץ. תחום זה נחקר בידי סייסמולוגים וגאופיזיקאים, ונעשה בו שימוש במכשירים כמו סייסמוגרף, הידרופון, גאופון, ומד תאוצה. מהירות ההתפשטות של הגלים תלויה בצמיגות וגמישות התווך המעביר. למהירות ישנה נטייה לגדול בהתאם לעומק התווך, וטווח המהירות נע בין 2,000 ל-8,000 מטר לשנייה בקרום כדור הארץ ועד 13,000 מטר לשנייה במעטפת הכדור.
רעידות אדמה מפיקות סוגים שונים של גלים במהירויות שונות. על פי תצפיות סייסמיות, מומחים יכולים לקבוע לפי מהירויות הפאזה השונות של הגלים, היכן מוקד רעידת האדמה.

שימוש הגלים באיתור האירוע

במקרים של רעידות אדמה מקומיות, הבדלי הזמן והמקום של גלי P ו-S יכולים לשמש למדידת המרחק מהמוקד. במקרים של רעידות רבות עוצמה המתרחשות במרחקים בקנה מידה גלובלי, משווים את זמן הגעת הגלים בין תחנות גאוגרפיות שונות. איתור מוקד הרעידה נעשה באמצעות עשרות ואף מאות חישובי הגעה של גלי P, כאשר רובם מתחילים מעומק של 40 ק"מ אך עשויים להגיע עד 700 ק"מ. דרך נוספת לחישוב מרחק ממוֹקד (שמרחקו לא עולה על 200 ק"מ) היא לחשב את ההפרשים בין גלי P ו-S ולהכפילם ב-8 ק"מ/שנייה.
במרחקים סייסמיים ניתן להניח שגלי ה-P הראשוניים שמגיעים עברו מסלול במעטפת הכדור. במקרים מסוימים הגלים עשויים להישבר (בדומה לשבירה של גלי אור) ולנוע מספר פעמים בין הליבה הפנימית והחיצונית לפני שיעלו לפני האדמה ויניעו את מחוגי הסייסמוגרף. על פי עקרון הויגנס, תנועה במסלול כזה מוערכת כמהירה יותר מאשר התפשטות בקו ישר ממוקד הרעידה.
צפיפות עולה בהתאם לירידה בעומק, דבר שבפני עצמו מאט תנועה של גלים. אולם מודול האלסטיות של התווך עצמו גדל משמעותית ולכן מהווה משפיע עיקרי על מהירות הגלים. במצב כזה מסלול ארוך יותר יארך פרק זמן קצר יותר. נדרש חישוב מדויק של משך התקדמות הגל על מנת לבצע איתור מדויק של מוקד הרעד. כיוון שגלי P עשויים לנוע במהירות של ק"מ בשנייה, סטיות חישוביות בסדר גודל של חלקיק שנייה עשויים לגרור סטייה של קילומטרים באיתור המוקד. אולם לרוב, הצלבת נתונים מתחנות שונות מפחיתה סטיות וטעויות מדידה בקנה מידה של 10 עד 50 ק"מ.
סמל אלברטה

סמל פרובינציית אלברטה - אחת מפרובינציות קנדה, הוענק לפרובינציה על פי צו מלכותי של מלך בריטניה אדוארד השביעי מה-30 במאי 1907.
על פי צו מלכותי של המלכה אליזבת השנייה מה-30 ביולי 1980 הוענקו לפרובינציה שני התומכים  בשלט האצולה משני צדדיו, הכתר בראשו, והמוטו שתחתיו.
סמל האבירים מתאר את פני השטח המגוונים של אלברטה - הרי הרוקי, הגבעות של המדינה, וערבות העשב. הסמל מופיע במרכזו של דגל אלברטה.

משמעות הסמלים

על שלט האצולה מופיע בשליש העליון של השלט צלב ג'ורג' הקדוש, בשליש האמצעי - הרים מושלגים על רקע שמים כחולים שתחתיהם גבעות ירוקות וערבות עשב, ובשליש התחתון שדות חיטה.
מעל שלט האצולה מופיעה קסדה עם מעטה בצבעי כסף ואדום, ועטרה באותם צבעים שעליה יושב בונה קנדי ועליו כתר מלכותי. הלבן והאדום הם הצבעים הלאומיים של קנדה, והבונה היא החיה המסמלת רשמית את קנדה.
בשלט האצולה תומכים אריה זהב מצדו השמאלי ואנטילופה לבנה מצדו הימני - האנטילופה מייצגת את אוצרות הטבע של אלברטה. יש לציין כי אין אלה החיות המסמלות רשמית את אלברטה (החיה המסמלת את אלברטה באופן רשמי היא כבש גדול-קרניים).
מתחת לשני התומכים מצויה חלקה של ורדי בר - הפרח המסמל רשמית את אלברטה, ותחתיהם מוטו הפרובינציה: Fortis et Liber - "חזקה וחופשייה", ביטוי שמופיע בהמנון קנדה.
דמיאן רייס

קריירה

במקור היה רייס חלק מלהקת הרוק ג'וניפר (Juniper), אשר הוציאה את הסינגלים "The World Is Dead" ו-"Weatherman". בשנת 1999, ערב הקלטת אלבומם המלא הראשון בחברת ההקלטות פוליגראם (Polygram), התפכח רייס מאשליית החברה הממוסחרת, ועזב את הלהקה. לאחר עזיבתו של רייס, שינו חברי הלהקה את שמה ל-Bell X1.
רייס עבר להתגורר באיטליה הכפרית, שם ניגן בגיטרה אקוסטית, כתב שירים והופיע בהופעות רחוב ברחבי אירופה, עד שהקים להקה והצליח להשיג הופעות בבתי קפה באזור דבלין.
בעזרת בן דודו, דייוויד ארנולד, הקליט רייס את אלבומו הראשון, O, אשר זכה בפרס ה-Shortlist בשנת 2003.
חברי להקתו של רייס הם הצ'לנית ויוויאן לונג, המתופף טום אוסנדר והבסיסט שיין פיצסימונס. רייס החליט לאחרונה שמערכת היחסים המקצועית שלו עם ליסה האניגן, אשר מופיעה בקולות רקע לשיריו ולעיתים בגיטרה וגיטרה בס הגיעה לסופה. כתוצאה מכך, האנינגן לא מופיעה בהופעותיו האחרונות והעתידות לבוא של רייס. האניגן עובדת כיום על מוזיקה משלה, ואין לה ולרייס תוכניות לשיתוף פעולה בעתיד הקרוב.
רייס הקליט מחדש את השיר "Crosseyed Bear" של להקתו הקודמת, ג'וניפר, לאלבום הצדקה War Child.
במהלך השנים 2004 ו-2005, הקליט רייס את אלבומו השני, 9, אשר יצא לאור באירלנד ב-3 בנובמבר 2006, ובאירופה ושאר העולם ב-6 בנובמבר 2006.
בעקבות התפתחותן של מצלמות דיגיטליות ומצלמות בטלפונים הסלולריים בשנים האחרונות, עצר רייס באמצע אחד משיריו בזמן הופעה, וביקש מן הקהל פשוט לצפות בהופעה, במקום להיות עסוקים בלהקליט אותה. בהופעה בטורונטו בשנת 2006, שינה רייס את המילים של שירו "I Remember" מ-"I remember it well, taxied out of a storm, to watch you perform, and my ships were sailing" ל-"I remember it well, when we used to watch concerts, not through a camera, please turn, them off please" ("אני זוכר את זה טוב, כשהיינו נוהגים לצפות בהופעות, לא דרך מצלמות דיגיטליות, בבקשה תכבו, אותם בבקשה")

הופעותיו בשנת 2007

בשנת 2007, רייס הופיע בפסטיבל גלסטונברי עם הרכב אקוסטי. ב-7 ביולי 2007, הופיע רייס יחד עם דייוויד גריי בשלוחה הבריטית של פסטיבל לייב ארת' העולמי, באצטדיון ומבלי בלונדון. רייס ליווה את גריי בשירו "Babylon", לאחר מכן שר את שירו "The Blower's Daughter" בליווי גריי, ולבסוף שניהם סיימו את הופעתם יחדיו בביצוע גירסת כיסוי לשיר "Que Sera, Sera (Whatever Will Be, Will Be)". 
רייס גם הופיע בפסטיבל המוזיקה של אוסטין באוסטין, טקסס ב-15 בספטמבר 2007.

אקטיביזם

רייס עזר בקמפיין החופש ובקמפיין האמריקאי למען בורמה למען שחרור מנהיגת התנועה הדמוקרטית הבורמזית אונג סן סו צ'י. רייס וליסה האניגן הקליטו שיר למען הקמפיין בשם "Unplayed Piano".
מוסד הרצל לחקר הציונות

ייסוד ומטרות

מוסד הרצל לחקר הציונות הוקם בנובמבר 1987 במטרה לקדם את המחקר והמורשת של הציונות המדינית ההרצליאנית על פי הסכם שבין ד"ר ראובן הכט לבין אוניברסיטת חיפה.
מטרותיו הן:
לקדם את חקר ההיסטוריה והאידאולוגיה של הציונות המדינית ההרצליאנית, לתרום לטיפוח ולקידום התודעה הציונית, לקדם את מחקר תולדות הציונות ומדינת ישראל, לקיים ימי עיון, סדנאות וכינוסים מתחום ההיסטוריה וההגות הציונית ולפרסם את פרי עבודות המחקר והכינוסים שנערכים במסגרתו.

הנהלה

מאז הקמתו ועד שנת 2010 עמד בראשו פרופ' יואב גלבר. מ-2010 ועד 2016 עמד בראשו פרופ' אריה כוכבי והחל מינואר 2017 עומד בראשו פרופ' מעוז עזריהו. הוועד המנהל מורכב מנציגי קרן הכט ובעלי תפקידים באוניברסיטת חיפה; ביניהם נשיא האוניברסיטה, רקטור האוניברסיטה והדיקן למחקר.
השתקעות (מציאות מדומה)

השתקעות (באנגלית: Immersion) הוא מצב תודעה בו מודעות האדם לגוף הפיזי פוחתת או נעלמת בכך שהיא מוקפת לחלוטין בסביבה שמקיפה את כל החושים, לרוב מלאכותית.
המושג נמצא בשימוש רב בתיאור מצב המשתמש במציאות מדומה, במיצבים, במשחקי וידאו ובקולנוע.
ג'נט מארי מציגה את ההשתקעות כחוויה הפיזית שלהיות שקוע לחלוטין במים וטוענת שהשתקעות היא החוויה של להיות מועבר למרחב דמיוני מפותח והיא מהנה כשלעצמה וללא קשר לתוכן.
אבטלה מבנית

אבטלה מבנית היא סוג של אבטלה לא רצונית, הנגרמת מחוסר התאמה בין הצע כישורי העובדים במשק, לבין הכישורים הנדרשים על ידי המעסיקים בשוק (מכונה גם פער הכישורים). אבטלה מבנית נוצרת לרוב בעקבות שינויים טכנולוגיים שהופכים את כישורי העבודה של עובדים רבים למיושנים.
אבטלה מבנית היא אחת משלוש קטגוריות של אבטלה המובחנות על ידי כלכלנים, כאשר האחרות הן אבטלה חיכוכית ואבטלה מחזורית.
האבטלה המבנית עלולה להיות ארוכת טווח ואיטית לתיקון, כיוון שהיא דורשת הכשרה מחודשת של העובדים או לעיתים אף הגירה.

יחסים עם סוגי אבטלה אחרים

קשה להפריד באופן אמפירי בין אבטלה מבנית לאבטלה חיכוכית. באבטלה חיכוכית, גירוי פשוט מצד הביקוש לא יעזור לבטל סוג זה של אבטלה.
אבטלה עונתית עשויה להראות כסוג של אבטלה מבנית, מכיוון שמדובר באבטלה המקושרת לסוגים מסוימים של עבודות (עבודות בנייה, עבודות משק). מדדי האבטלה הרשמיים המצוטטים ביותר מוחקים סוג זה של אבטלה מהסטטיסטיקה בטכניקות של "התאמה עונתית".
אבטלה מחזורית מתמשכת עלולה אף היא לעודד עלייה של אבטלה מבנית: אם כלכלה סובלת מביקוש מצרפי נמוך לאורך זמן, פירוש הדבר שרבים מהמובטלים נעשים אומללים, בזמן שכישוריהם (כולל כישורי חיפוש עבודה) הופכים "חלודים" ומיושנים. עם הזמן, עלולים להיווצר אצלם חובות שעלולים להוביל למציאות של "חוסר-בית" ולנפילה למצב של עוני. המשמעות היא שאנשים אלו עשויים לא להתאים למשרות הפנויות שייווצרו בעתיד כאשר המשק יתאושש. משתמע מכך שביקוש ממושך גבוה עשוי להוריד את האבטלה המבנית.
מלחמות האינדיאנים

התקופה הקולוניאלית (1622–1774)

אלו מלחמות שנערכו בין האינדיאנים לבין כוחות המושבות האירופאיות בטריטוריה שעליה תוקם ארצות הברית, בתקופה שלפני הכרזת העצמאות של ארצות הברית,
טואן מאן

טואן מאן (בסינית 屯門區) הוא אחד מ-18 תחומי המנהל של הונג קונג, הממוקם באזור הטריטוריות החדשות. שטחו הכולל 84.45 קמ"ר, אוכלוסייתו הגיעה בשנת 2006 לכדי 502,035, וצפיפות האוכלוסין בו היא ביחס של 6,057 לקמ"ר.
הרכבת הקלה של הKCR היא עיקר התחבורה הציבורית בתחום, בנוסף לאוטובוסים רבים וספינות.
בתחום זה מתבצע שיט ספינות הדרקון המושך תיירים רבים לאזור.
פעולת סמוע

המניע לפעולה

הפעולה בוצעה בעקבות סדרת פעולות חבלה שנעשו נגד מטרות ישראליות, אך המניע הישיר היה מותם של שלושה חיילי צה"ל בדרום הר חברון, כאשר יומיים קודם לכן רכבם עלה על מוקש. עקבות המחבלים הובילו לכפר א-סמוע, והרמטכ"ל, יצחק רבין, הציע לבצע פעולת תגמול בכפר.

הפעולה הקרקעית

בפעולה (שבוצעה בין השעות 6 ו-10 בבוקר) פשטו כוחות שריון, וצנחנים בפיקוד אל"ם רפאל איתן, וסיירת מטכ"ל בפיקוד דב תמרי. על הכפר א-סמוע שמדרום לחברון, ופוצץ בתים. מה שסיבך את המבצע הייתה התערבות צבא ירדן, שלא נחזתה מראש בידי אמ"ן. בקרב עם כוחות צה"ל נהרגו 14 מחייליו של הגדוד הירדני שחש לסמוע. במבצע נהרג ישראלי אחד - מפקד גדוד 202 של חטיבת הצנחנים, סא"ל יואב שחם. בקרב נפצע בין היתר מתן וילנאי, אשר שימש כמפקד פלוגה בגדוד 202.
בדו"ח שחיבר ראש מטה משקיפי האו"ם, אוד בול, ואשר הוקרא בפני מועצת הביטחון של האו"ם ב-16 בנובמבר, נאמר שבכפר נהרסו 125 בתים וכן בית הספר התיכון והמרפאה. בנוסף נהרסו בכפרים סמוכים כמה עשרות בתים.

הקרב האווירי

במקביל לפעולה הקרקעית נערך קרב אוויר בין כשמונה מטוסי הוקר הנטר של חיל האוויר הירדני לבין שני מטוסי מיראז' 3 ושני מטוסי אוראגן (מטייסת הצרעה) של חיל האוויר הישראלי. במהלך קרב האוויר הפיל רן פקר את אחד ממטוסי ההנטר. טייסו של המטוס הירדני נטש את המטוס, אך נהרג כאשר כיסא המפלט התנגש בדופן הוואדי. טייס המטוס היה מואפק סאלטי, מפקד טייסת ההנטרים. לחיל האוויר הישראלי היה פצוע אחד, סרן יוחנן רוזר, שאיבד את אחת מעיניו כתוצאה מפגיעה במטוס האוראגן שלו. זו הייתה המשימה המבצעית הראשונה בה השתתף.

השפעה מדינית

הפעולה היוותה נקודת מפנה ביחסו של המלך חוסיין כלפי ישראל: הוא פירש את הפעולה ככוונה למוטט את משטרו או לכבוש את הגדה המערבית, והדבר השפיע ככל הנראה על הצטרפותו למלחמת ששת הימים.
ראש הממשלה ושר הביטחון, לוי אשכול, דיבר לאחר ביצוע הפעולה על ההרתעה שהיא אמורה להשיג: "אנו מקווים כי הלקח יובן על ידי שלטונות דמשק, וכי אלה שבידיהם ההשפעה ייעצו לממשלת דמשק לשמור על השקט בגבולות.".
הרמטכ"ל יצחק רבין התייחס בחומרה לאיום לוחמת הגרילה, שבו מצאה סוריה מפלט לרצונה לתקוף את ישראל מבלי להיכנס למלחמה כוללת. מאוחר יותר העריכו דוד בן-גוריון ומשה דיין באוזני רבין שפעולה זו הייתה הזרז העיקרי לפרוץ מלחמת ששת הימים. הפעולה הפתיעה את ירדן, וגרמה להתקוממות עממית נגד המלך חוסיין, שנאלץ לדכאה בעזרת טנקים. גם ארצות הברית הביעה מורת רוח מן הפעולה. אחת הסיבות להפתעה הירדנית היא העובדה שהאשמה בחדירות המחבלים היא סוריה, שנתמכה על ידי ברית המועצות. הפעולה אף חשפה את נאצר בפני העולם הערבי כמי שמחויב מילולית להשמדת ישראל, אך אינו עושה דבר, לעומת סוריה התומכת במחבלי פת"ח ומפגיזה חקלאים ישראלים לאורך גבול ישראל-סוריה. בעקבות זאת פנה רבין לסוריה, ולאחר אחת מהפגזות אלה, תקפו מטוסי חיל האוויר הישראלי מטוסים סוריים והפילו אחדים מהם מעל דמשק.
יום בחיי

רקע כללי

סדרת הדוקו של HOT בידור ישראלי מתעדת את חייהם האישיים של ידוענים ישראלים. בכל פרק מתרכזים בידוען אחר, בסדר יומו, משפחתו, חבריו, עסקיו והופעותיו.
שרה פכטר

שרה פכטר היא עיתונאית וסופרת חרדית ישראלית.

ביוגרפיה

נולדה בארצות הברית ובגיל שנתיים עלתה לישראל עם הוריה. ספרה הראשון, "פצוע קל", אשר נכתב על גדליה בקר שנלחם בוייטנאם, יצא לאור לפני הגיעה לגיל 17. 
כתבה עשרות ספרים. בין הספרים שלה אפשר למצוא את לבבות בין הרים, שנכתב על מקום שבו גדלה, מעלה עמוס. אחדים מספריה יצאו לאור בשתי גרסאות, חרדית וחילונית. 
בין השאר התפרסמה בשם העט מלי גרין, אשר תחתיו התפרסמו כתבות רבות במדיה החילונית ובעיתונות החרדית. השתמשה גם בשם העט מלכה אשלג.
בבעלותה משרד היח"צ והשיווק "שר{ה} תקשורת". נבחרה לעשיריית השנה לשנת-2016 של אנשי היח"צ.
פכטר נשואה לישראל ולהם 11 ילדים.
בנה אליהו פכטר הוא פובלציסט המפרסם מאמרים בעיתונות החרדית והכללית.