google/wiki40b huggingface dataset:
סבורטלו טביליסי

היסטוריה

המועדון נוסד ב-1999. ב-2005 נקנה המועדון על ידי חברת "Iberia Business Group" שבבעלות טריאל צ'כיקשווילי, שהפך מאוחר יותר לשר הספורט וענייני הנוער של גאורגיה. עונתו הראשונה של המועדון בליגת העל הייתה בעונת 2015/2016.
במרץ 2016 מונה מנואל היירו, אחיו של פרננדו היירו, למנהל הספורטיבי של המועדון.
למועדון יש את אחת מאקדמיות הנוער המובילות במדינה, והאצטדיון בו משחקת קבוצת הנוער הוא אצטדיון בגודל מלא, עם 1,800 מקומות.
נייר בריסטול

נייר בריסטול הוא נייר ללא ציפוי עם גימור מכונה. הוא נקרא על שם העיר בריסטול בדרום-מערב אנגליה, בה הוא יוצר לראשונה. גדלים נפוצים כוללים: 22.5 × 28.5 אינץ' (572 × 724 מ"מ) וכן A4, ‏A1, ‏A2, ‏ו-A3. עובי בתפזורת של הבריסטול הוא 0.006 אינץ' (0.15 מ"מ). ניירות בריסטול עשויים להיות מדורגים לפי מספר השכבות שהם מכילים, או על ידי הצפיפות שלהם. נייר הבריסטול הנפוץ הוא בדרך כלל לבן, אם כי קיימים גם בצבעים שונים רבים.

שימושים

נייר בריסטול משמש להדפסת מסמכים, חוברות ועלוני קידום מכירות. הוא משמש גם עבור כריכה רכה של ספר או קטלוג, תיקיות קבצים, תגים וכן כרטיסים.
שימוש נוסף הוא עבור דגמים מוקטנים. חלק מהתלמידים משתמשים בסוג זה של נייר, על מנת לבנות מודלים בקנה מידה שלהם. רובד בריסטול דק מספיק כדי להיות שקוף, ועובי של שניים עד שלושה רובדי בריסטול הם הפופולריים ביותר.
נייר בריסטול משמש לשרטוט טכני, איור ושאר אמנות דו-ממדית. הוא מספק שני משטחי עבודה – מלפנים ומאחור. איכות זו מבדילה אותו מלוח המחשה, שבו יש רק משטח עבודה בחזית.
720 מעלות

720 מעלות הוא שמה של יצירת אמנות פיסולית, מעשה ידי המעצב והאדריכל הישראלי רון ארד שהוצגה בקיץ 2012 בגן האמנות במוזיאון ישראל שבירושלים.

תיאור היצירה

היצירה מורכבת ממעגל שגובהו שמונה מטרים, ממנו תלויים 5,600 חבלים עשויים סיליקון, עליהם מוקרנות יצירות וידאו ארט. הצופים יכולים להיכנס בין חבלי הסיליקון ולראות את יצירות הווידאו הן מתוך המעגל והן מצידו החיצוני (ומכאן שמו - פעמיים 360 מעלות).
יצירות הווידאו המוצגות על מערך החבלים כוללות יצירות של האמנים דייוויד שירגלי מסקוטלנד, כריסטיאן מארקלי מארצות הברית, באביס אלכסיאדיס יוון והאמנים הישראלים אורי גרשט, גבי קלזמר ובתו שירה קלזמר, דניאל לנדאו והמוזיקאי הישראלי קותימאן.
היצירה הוצבה כך שתשתקף בפסלי גן האמנות ובהם פסלו של הנרי מור ופסלו של אניש קאפור "היפוך העולם, ירושלים".

היסטוריה

היצירה עוצבה במיוחד עבור חלל הראונד האוס בלונדון (מבנה מעגלי המציג תערוכות), והוצגה בו בשנת 2011 תחת השם "The Curtain Call". ביצירה הוצגו יצירות וידאו של מעצב האופנה חוסיין שאלאיין ושל סטודנטים לאמנות מהמכללה המלכותית לאמנות בלונדון (הרויאל קולג'). כאשר היצירה הותאמה להצגתה במוזיאון ישראל, נוספו יצירות וידאו של שני האמנים הישראלים קותימאן ולנדאו.
החוק הראשון של התרמודינמיקה

החוק הראשון של התרמודינמיקה הוא הכללה של חוק שימור האנרגיה שמוסיפה את האפשרות של שינוי באנרגיה של מערכת דרך מעבר חום אליה או ממנה, ולא רק דרך עבודה. בכך הוא מאפשר הרחבה של מושג שימור האנרגיה מתחום המכניקה הרגילה לתחום התרמודינמיקה.
מבחינה אינטואיטיבית, החוק אומר שאנרגיה של מערכת מורכבת מהחום שאגור בתוכה ומהיכולת שלה לבצע עבודה. כלומר, באופן בסיסי בטבע, אנרגיה יכולה לבוא לידי ביטוי בצורות של חום או עבודה בלבד ולכן על מנת לחשב את האנרגיה של מערכת יש לסכום שני גדלים שונים אלה.

חום

הביטוי לחום שנכנס למערכת הוא .
 אינו דיפרנציאל שלם, כלומר הגודל  אינו פונקציית מצב, ולכן היה צורך למצוא גודל שהוא כן פונקציית מצב ושעבורו יהיה אפשר לכתוב דיפרנציאל. לשם כך נטבע מושג האנטרופיה.

הסימן הוא חיובי, שכן כאשר זורם חום למערכת, גדלה האנטרופיה שלו.
CISV

היסטוריה

לאחר מלחמת העולם השנייה, האמינה דוריס אלן, פסיכולוגית ילדים אמריקאית, שרק על ידי מפגשים בין תרבותיים של בני נוער, ניתן ללמוד על הדמיון ביניהם, להכיר את ההבדלים וללמוד לחיות איתם בשלום.
המחנה הראשון (Village) נערך בסינסינטי שבארצות הברית בשנת 1951, ועשרים שנים לאחר מכן בשנת 1971 נערך המחנה הראשון מסוג Seminar שהתחיל כפגישה של המחנה הראשון. היום CISV פעיל בכ-80 מדינות. למעלה מ-190,000 חברים השתתפו במחנותיו הבינלאומיים.
ראשי תיבות של שם התנועה (לשעבר) הם Children's International Summer Villages. הן בוטלו במסגרת תהליך מיתוג מחדש לארגון שנערך בשנת 2007 וקבע שהשם אינו מתאר עוד נאמנה את מגוון הפעילויות החינוכיות הרחב שהתנועה מציעה כיום. עם זאת, הוחלט להשאיר את CISV כשם התנועה.

ערכי הארגון

ארגון CISV מחנך ומעורר השראה לתרום ולפעול ליצירת עולם של שלום, שוויון וצדק תוך שמירה על זכויות אדם ופיתוח בר-קיימא. דברים אלו נעשים באמונה עמוקה כי כל אחד יכול להיות חלק משינוי חיובי בעולם. 
הארגון מתמקד בארבעה ערכים ותכנים עיקריים כחלק מפעילויות החינוך לשלום שהוא מקיים:
גיוון – הכרת עם המגוון והשפע הרחב בעולמנו המתבטא בשוני בין התרבויות, הגזעים, הדתות, מינים, דעות ועוד; והבנה כי יש להעריך את השוני ולכבד אותו. העיסוק בערך זה כולל דיון על פלורליזם ועיסוק בשאלות כמו איך נוכל לחיות עם השוני והגיוון בשלום ושיתוף פעולה, איך יכול מגוון להוביל לקונפליקט, מדוע חיים עם אנשים שונים מאתנו נתפסים כמסובכים יותר, וכו'.
קונפליקטים ופתירתם – בנושא זה אנו עוסקים בקונפליקטים אקטואליים, קונפליקטים בין אישים, בין תרבותיים, מדיניים וכו', כיצד הם נוצרים ואיך להתמודד איתם בצורה הטובה והמועילה ביותר. בנוסף אנו מדברים על דרכים אפשריות לפתרונם של הקונפליקטים  ועל השלכותיהם בסביבות השונות.
זכויות אדם – אלו הן הזכויות הטבעיות אליהן זכאי כל אדם באשר הוא אדם. לצערנו ישנם בעולמנו מקומות רבים בהם נפגעות זכויות אלה. הפעילות החינוכיות שלנו פועלות על מנת להעלות את המודעות לזכויות האדם בקרב החניכים והמשתתפים בתנועה ולחשוף בפניהם את הבעיות והפתרונות הנלוות לסוגיה זו. אנו לומדים על זכויות האדם הבסיסיות, איך הן מושמות בחיינו, מהו ערכן בחברה ודנים בשאלות העולות בנוגע אליהן.
פיתוח בר קיימא (קיימות) – פיתוח העונה על צורכי ההווה בלי לפגוע ביכולתם של הדורות הבאים לספק את צורכיהם הם. קיום דיון על מסלול ההתנגשות בין בני האדם והעולם הטבעי, על כשלי היסוד האקולוגיים שלנו, איך נוכל להתמודד עם הבעיות הסביבתיות הקיימות ולהימנע מהדפוסים שתורמים לבעיה.
CISV דוגל בחינוך בלתי פורמלי חוויתי (על פי עקרון "Learning by doing") שבבסיסו פעילות אקטיבית במהלכה חווה החניך רגשות מסוימים. על ידי רפלקציה הנוגעת באותן תחושות שהפעילות עוררה בו ומובילה לדיון כללי יותר, החניך יכול להפנים טוב יותר את תוכן הפעילות וליישם את הדברים החדשים שלמד בחייו שלו.
קונרד פון קוכנהאוזן

קריירה מוקדמת

פון קוכנהאוזן נולד ב-7 ביוני 1888 בגלוגאו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר, ובספטמבר 1914 הועבר לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-4 (אוגוסטה ויקטוריה, קיסרית גרמניה ומלכת פרוסיה), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-18 בנובמבר 1914 הוא הועלה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 באפריל 1916 הועלה לדרגת האופטמן. בשנת 1917 הוא הועבר לרגימנט התחלופה של הגרנדירים של המשמר, ובספטמבר אותה שנה הוא מונה לקצין מטה בחטיבת הלאנדווהר ה-9. באביב 1918 הוא מונה למפקד גדוד היגר ה-22, ולאחר מכן מונה לקצין מטה בדיוויזיית המילואים ה-25. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פון קוכנהאוזן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1927 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-1 במאי 1931 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-7 (הפרוסי). ב-1 בדצמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר 1934 הוא מונה למפקד האקדמיה הצבאית במינכן, ובמסגרת תפקידו זה הוא הועלה ב-1 בינואר 1937 לדרגת גנרל מיור. ב-1 במרץ 1938 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-10, וב-1 באוקטובר אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון קוכנהאוזן מפקד הדיוויזיה ה-10, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה השמינית. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-16, ובהמשך לחמה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה ה-12. לאחר מכן נשארה הדיוויזיה כחיל כיבוש בצרפת, ובספטמבר 1940 הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיה הממונעת העשירית. ב-5 באוקטובר 1940 מונה פון קוכנהאוזן למפקד הדיוויזיה ה-134, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-43 במסגרת הארמייה הרביעית. בספטמבר 1941 לחם פון קוכנהאוזן עם הדיוויזיה בקרב קייב, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-35 במסגרת הארמייה השנייה. בדצמבר הוא לחם עם הדיוויזיה באזור וורונז', וב-13 בדצמבר התאבד במכוניתו בכפר רוסושנוייה בשל המצב הקשה של כוחותיו.
רימון עשן

רימון עשן (באנגלית: Smoke grenade) הוא סוג של רימון יד המשמש כמכשיר איתות, יעד או מכשיר סימון משטח נחיתה, או כמיסוך עשן לתנועות כוחות.
רימוני עשן פולטים בדרך כלל כמות גדולה בהרבה של עשן מאשר פצצות עשן, שהן סוג של זיקוקים שמתחילים בדרך כלל עם נתיך חיצוני במקום סיכה והם מורכבים יותר. רימוני עשן לעיתים קרובות עולים בסביבות 40 דולר לעומת פצצות עשן, אשר לעיתים קרובות יכול לעלות רק כמה סנטים.

עיצוב

עיצוב אופייני של רימון עשן כולל גליל פלדה עם ארבעה חורי פליטה מלמעלה ואחד על התחתית כדי לאפשר שחרור עשן כאשר הרימון מוצת. המילוי מורכב מכמות שבין 250 ל -350 גרם של צבע עשן (בעיקר אשלגן כלורי, לקטוז ופיגמנטי צבע) כמעט בכל צבע. רימוני עשן לבנים עושים שימוש בדרך כלל ב-hexachloroethane -zinc ואלומיניום גרגרי. התגובה היא exothermic ואף על פי שהם נשארים ללא פגע, תרמילי רימון עשן לעיתים קרובות נשארים חמים במשך זמן מה גם לאחר שהרימון כבר לא פולט עשן. על אף שרימוני עשן מודרניים נועדו שלא לפלוט אש או ניצוצות, הם מהווים מפגע אש והם מסוגלים להצית צמחייה יבשה או חומרים דליקים אם נעשה שימוש בהם שימוש זדוני.
סוג נוסף של רימון עשן הוא וריאציה מתפרצת. רימונים אלה מלאים זרחן לבן (פצצת זרחן), זרחן לבן נשרף עם להבה צהובה מבריקה, תוך ייצור כמויות אדירות של עשן לבן (פנטוקסיד זרחן). זה סוג של רימון עשן שמועדף בשל יכולתו לייצר ענן צפוף וכמעט מיידי של עשן לבן להסתיר לעומת רימוני מילוי מוצק הנפוצים יותר ומזרים זרם זרם איטי יותר של עשן המשך כדקה. מסיבה זו הם מועדפים לשימוש למיסוך מידי על כלי רכב משוריינים, אשר דורשים הסתרה מהירה מאוד במקרה שהם מיורטים על ידי טילים מונחים לייזר וצריכים לסגת במהירות.

שימושים

רימוני עשן משמשים למספר מטרות. השימוש העיקרי הוא יצירת מסכי עשן להסתרה וסימון למטוסים.
אם יש צורך בתנועה (כגון תרגילי איגוף או נסיגה), רימוני עשן יכולים להיזרק לפני התנועה על מנת לספק חומה של הסחת דעת חזותית המפחיתה את דיוק אש האויב ונותנת מחסה זמני ומיסוך על מיקום הכוח. הצבע הנפוץ ביותר עבור עשן הסתרה הוא לבן או אפור. עם הופעתם של משקפי הדמיה אינפרא אדום אשר יכול לזהות תנועות כוחות דרך מסכי עשן, מייצרים עשן חדש המורכב מחומרים שחוסמים קרינה מאורכים שונים, כולל קרינה תת-אדומה.
רימוני עשן יכולים לשמש גם כאיתות למטוסים. כיוון שאיתור יעד מלמעלה (במיוחד תוואי מיוער) יכול להיות כמעט בלתי אפשרי, אפילו עם קשר רדיו טוב, רימוני עשן צבעוניים משמשים לעיתים קרובות כדי לאפשר למטוס לזהות אותם. רימוני צבע עשן צבעוניים נמצאים בשימוש נרחב בהקשרים של סיוע אווירי קרוב ומצבים שבהם איתור מהיר של כוחות הקרקע ידידותי הוא בעל חשיבות עליונה. הצבעים הנפוצים הם אדום, צהוב, ירוק וסגול, ובבכולם נעשה שימוש בצבעים בוהקים מאוד כדי להגדיל את הסבירות לאיתור מלמעלה.

שימושים אחרים

רימוני עשן זהים מבחינה תפקודית לצורות רבות של רימונים כימיים (כגון רימוני גז המיועדים לפיזור הפגנות) ורימוני תבערה (כגון רימוני תרמיט) המשתמשים בנתיך להצית מילוי מוצק בתוך מכל פלדה, אשר לאחר מכן דוחף לאט את מוצרי הבעירה החוצה דרך חורים במכל. עם זאת, רימון העשן מוגבל לאיתות ולהסתרה על פי דיני המלחמה, ולכן הם אינם נחשבים לנשק; כיוון שרובם המכריע הם בלתי-נפיצים, הם נשארים חוקיים לשימוש אזרחי לבעלות אזרחית ברוב הארצות.
כיוון שהעיצוב הבסיסי של רימון עשן (מכל מתכת המכיל חומר שורף ומגרש עשן כאשר הציתו) הוא כל כך פשוט, מכשירים מאולתרים נמצאים בכל רחבי העולם. מפגינים, צופי כדורגל, חובבי איירסופט ואחרים יוצרים לעיתים קרובות רימוני עשן משל עצמם באמצעות חומרים משותפים.
כוכב בהיר (סרט)

תקציר עלילה

בשנת 1818 בהמפסטד פאני ברון הצעירה (אבי קורניש) מתוודעת למשורר ג'ון קיטס (בן וישו) באמצעות משפחת דילק. בצמוד לבית משפחת דילק מתגורר צ'ארלס בראון (פול שניידר). בראון הוא חברו של קיטס, שותף למגורים ועמית לכתיבה.
אופיה הפלרטטני של פאני מנוגד לטבעו המרוחק של קיטס. היא מתחילה להימשך אליו אחרי שאחיה ואחותה קונים עבורה את ספר שיריו "אנדימיון". מאמציה לתקשר איתו אינם עולים יפה עד שהוא רואה כמה גדול צערה על מותו של אחיו טום. קיטס מתחיל להיפתח אליה ומבלה את חג המולד עם בני משפחת ברון. הוא מתחיל לתת לה שיעורי שירה, ומתברר שהמשיכה ביניהם היא הדדית. פאני מודאגת מכך שהוא אינו מחזר אחריה, על כך סוברת אמה (קרי פוקס) ש"מר קיטס יודע שהוא אינו יכול לחבב אותך, אין לו אמצעי מחיה ולא הכנסה".
אחרי שפאני מקבלת מכתב ליום ולנטיין מבראון, קיטס מתעמת איתם ושואל אם הם נאהבים. בראון שלח את המכתב כהלצה, אבל הוא מזהיר את קיטס מפני פאני, ואומר שהיא פלרטטנית ומשחקת ברגשותיו. פאני נפגעת מהאשמותיו של בראון, ומחוסר האמון של קיטס. היא מפסיקה את השיעורים שלהם ועוזבת. באביב משפחת דילק עוברת לווסטמינסטר, וחצי הבית שלהם נשאר פנוי עבור משפחת ברון למשך שישה חודשים. פאני וקיטס מחדשים את הקשר ביניהם ומתאהבים זה בזו. מערכת היחסים נקטעת בפתאומיות כשבראון משכיר את חלקו בבית למשך הקיץ ועוזב עם קיטס ללונדון, שם יוכל קיטס להרוויח מעט כסף. פאני שבורת לב, והיא מתנחמת במכתבי האהבה שכותב לה קיטס. כשהם חוזרים בסתיו, אמה של פאני מביעה את החשש שהקשר של פאני למשורר ימנע ממנה מחזרים אחרים. פאני וקיטס מתארסים בסתר.
בחורף קיטס לוקה בשחפת. במשך שבועות אחדים עד האביב הוא מתאושש. חבריו אוספים עבורו כסף כדי שיוכל לבלות את החורף הבא באיטליה, באקלים חם יותר. בראון שהכניס להיריון את המשרתת, אינו יכול ללוות אותו, וקיטס מוצא מקום מגורים בלונדון למשך הקיץ. בעקבות התקף של מחלתו הוא עובר לגור עם משפחת ברון. כשספרו החדש שיצא לאור מתחיל להצליח, אמה של פאני נותנת את ברכתה לנישואיהם, אחרי שיחזור מאיטליה. בלילה לפני שהוא עוזב, קיטס ופאני נפרדים בדמעות. קיטס נפטר באיטליה בפברואר מסיבוכים של מחלתו, כפי שמת אחיו טום לפני כן.
ברגעים האחרונים של הסרט, פאני גוזרת את שערה כאות אבל, לובשת בגדים שחורים, ומהלכת במשעולים מכוסי השלג בהם הלך קיטס פעמים רבות. שם היא קוראת את סונטת האהבה שכתב עבורה "כוכב בהיר" כשהיא מתאבלת על מותו של אהובה.

הפקה

בנוסף לשיר "כוכב בהיר" מצוטטים בסרט השירים "La Belle Dame sans Merci" ו"אודה לזמיר". גם קמפיון וגם וישו ערכו מחקר מעמיק כהכנה לסרט. שורות רבות בתסריט לקוחות ממכתביו של קיטס. במהלך הצילומים וישו למד לכתוב בעזרת עט נוצה ודיו. המכתבים שפאני ברון מקבלת מקיטס בסרט נכתבו בידי וישו עצמו.
ג'נט פטרסון שעבדה עם קמפיון יותר מ-20 שנה, שימשה כמעצבת תלבושות וכמעצבת הפקה של הסרט.
בית הייד והאחוזה הייד בבדפורדשייר שימשו כאתר צילומים לבית קיטס בהמפסטד. חלק מהצילומים נערכו באולפני אלסטרי.

קבלה וביקורת

הסרט קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים. האתר Rotten Tomatoes מדווח ש-83% מתוך 166 מבקרים נתנו לסרט ביקורת חיובית, עם ציון ממוצע של 7.3 מתוך 10. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון ממוצע של 81 מתוך 100, המתבסס על 31 מבקרים.
דדליין (קומיקס)

דֶּדְלַיְין הוא כותר קומיקס הומוריסטי מבית סטודיו קומיקום המתאר באופן מופרך והומוריסטי את סיפורם של יוצרי קומיקס הפנטזיה "ארינאה": אביב אור וערן אביאני אשר כותבים על עצמם וחייהם בעקבות בחירתם במקצוע בלתי רגיל זה.

הכותר מצויר בשחור-לבן. מונה שתי חוברות וחוברת הקדמה המופצת חינם. חוברת שלישית לכותר מתוכננת בעתיד.

רקע העלילה

העלילה מספרת על ערן ואביב בדמויותיהם המצוירות, אביב כפנתרה שחורה וערן כדביבון, אשר עובדים בסטודיו קומיקום כיוצרי קומיקס. יום אחד מבקר בסטודיו כתב טלוויזיה שבא לצלם כתבה על אביב וערן אך לפני שהוא מצליח ערן ואביב נחטפים על ידי אנשים בחלוקים לבנים שלוקחים אותם לבית משוגעים שם הם מנסים להוכיח ללא הצלחה את שפיותם, אך עליהם לצאת משם מהר כדי שיוכלו להספיק לדדליין.

היסטורית הדמויות

תחילה דמויותיהם של אביב וערן הופיעו בקומיקס קומי קצר בסיום כל חוברת של ארינאה ותיארו את יצירתה. בעקבות התגובות האוהדות החליטו ערן ואביב לתת לדמויותיהם סידרה משלהם.
באחת הכתבות עליה אביב גילתה שמקור דמות הפנתרה השחורה שלה היא בעצם אותה דמות פנתרה שחורה בקומיקס הגמר של אביב "אלוניה" רק עם "התאמות קלות" לדמותה של אביב.
ניקולה מילנקוביץ'

קריירת מועדונים

מילנקוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד. עם הצטרפותו לקבוצה הבוגרת, הושאל לטלאופטיק בה שיחק שנה ועם חזרתו לקבוצה חתם לחמש שנים בקבוצה. ב-10 באפריל 2016 מילנקוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד מלאדוסט לוצ'אני. את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד וויבודינה נובי סאד, שהיה גם השער ה-100 של קבוצתו בכל המסגרות באותה עונה. בפברואר 2017, נבחר כאחד מ-30 שחקני הנוער הטובים בעולם על ידי העיתון האיטלקי, "לה גצאטה דאלו".
ב-24 במאי 2017 פורסם כי מילנקוביץ' יעבור לפיורנטינה מהסרייה א' תמורת 5.1 מיליון אירו. ב-22 בדצמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד קליארי.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, מילנקוביץ' שיחק בנבחרות הצעירות של סרביה. ב-29 בספטמבר 2016 מילנקוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–3 לקטר. מילנקוביץ' נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
מרכוס בנקס

קריירה

בנקס שיחק באוניברסיטת לאס וגאס (UNLV), במדיה זכה בתואר שחקן ההגנה של השנה. בנקס נבחר במקום ה-13 בדראפט ה-NBA לשנת 2003 על ידי ממפיס גריזליס, ממנה הועבר לבוסטון סלטיקס בתמורה לקנדריק פרקינס.
בסלטיקס, הציג בנקס את יכולות ההגנה הטובות שלו, אך ב-26 בינואר 2006 עבר למינסוטה טימברוולבס. ב-18 ביולי 2006, הוא שוחרר ממינסוטה ופיניקס סאנס החליטה להחתימו על חוזה רב עונתי.
ב-6 בפברואר 2008 נשלח יחד עם שון מריון למיאמי היט בתמורה לשאקיל אוניל, ובפברואר 2009 הועברו השניים לטורונטו.
מרי אן שד

ראשית חייה

שד נולדה בוילמינגטון דלאוור בתשעה באוקטובר 1823, הבכורה מבין 13 ילדים. לאביה, אברהם דורס שד, הייתה סנדלריה שפעלה בוילמינגטון, ולאחר מכן בפנסילבניה. בשני המוקדים, הוא פעל במסגרת ארגון מסילת הרכבת המחתרתית, על מנת להסתיר ולהבריח עבדים שחורים ממדינות הדרום למדינות הצפון. כאשר המוסדות להשכלה עבור ילדים אפרו-אמריקאים במדינת דלאוור הוצאו מחוץ לחוק, עברה משפחת שד לפנסילבניה, ומרי נרשמה לבית ספר קווייקרי. בגיל 17, ייסדה שד בית ספר לילדים שחורים בווסט צ'סטר . לימים, היא עסקה בהוראה גם בניו יורק. שלוש שנים לאחר שחוקק חוק העבד הנמלט 1850, משפחת שד עברה לאונטריו שבקנדה.

פעילותה

העבדות בקנדה נאסרה בשנת 1834, אך תושבים רבים בה, לבנים ושחורים כאחד, האמינו ברעיון 'נפרד אבל שווה' המצדד בהפרדה גזעית. שד התנגדה נחרצות להפרדה גזעית, והאמינה כי לכל אדם יש פוטנציאל שווה להצלחה, אותו ניתן לממש באמצעות השכלה ועבודה קשה. חרף ההתנגדות הגדולה, שד הקימה בקנדה את בית הספר הראשון המשלב תלמידים שחורים ולבנים יחדיו. בשנת 1853, הוציאה לאור וערכה עיתון המתנגד לעבדות שנקרא "The Provincial Freeman" והפכה בכך לאישה הראשונה בצפון אמריקה שערכה עיתון. היא פעלה ברחבי קנדה וארצות הברית לקידום אינטגרציה גזעית, ועודדה שחורים חופשיים להגר לקנדה. בשנת 1855, ביקשה לקחת חלק בכנס שחורים בפילדלפיה, אך ועדת הכנס התלבטה האם ראוי לאפשר לה להיות נציגה, זאת משום שהייתה דמות מעוררת מחלוקת עקב קידום רעיון ההגירה לקנדה. לבסוף, הוחלט לאפשר לה לנאום בכנס. אף על פי שנאומה עודד הגירה, הוא עורר רושם רב ולכן ועדת הכנס אישרה לה לנאום עוד עשר דקות מעבר לזמן שהוקצב לה. 
בשנת 1856, התחתנה עם תומאס קרי, ספר מטורונטו שפעל במסגרת העיתון אותו הוציאה לאור. לזוג נולדו שני ילדים – ילדה בשם שרה וילד בשם לינטון. לאחר מות בעלה, בשנת 1860, שד וילדיה עברו לארצות הברית. במהלך מלחמת האזרחים, בהוראת מרטין דלני , היא שירתה כקצינת גיוס וגייסה שחורים לצבא האיחוד. לאחר המלחמה, היא עסקה בהוראה בבתי ספר בוילמינגטון ובוושינגטון די. סי. ובכתיבת מאמרים לעיתונות. שד נרשמה ללימודי משפטים באוניברסיטת הווארד, סיימה את לימודיה בגיל 60, בשנת 1883, והייתה לאישה השחורה השנייה בארצות הברית שקיבלה תואר במשפטים. בשנת 1880, אירגנה כנס העוסק בזכות בחירה לנשים שחורות. היא הצטרפה לאיגוד הלאומי למען זכות בחירה לנשים , ופעלה לצידן של הסופרג'יסטיות סוזן אנתוני ואליזבת קיידי סטנטון. 
שד נפטרה בוושינגטון די. סי. ב-5 ביוני 1893.
שירות הסדר היהודי

שירות הסדר היהודי (בגרמנית: Jüdischer Ordnungsdienst) (שכונה "המשטרה היהודית", או "משטרת הגטו") היו יחידות משטרת-עזר בגטאות וביישובים מסוימים בשטחי הכיבוש הגרמני בזמן מלחמת העולם השנייה. הם הוקמו בהוראה ישירה של הנאצים והיו כפופים ליודנראט. 
עמנואל רינגלבלום כתב על המשטרה היהודית בגטו ורשה: "אכזריותה של המשטרה היהודית עלתה פעמים רבות על זו של הגרמנים, של האוקראינים והלטבים". יחד עם זאת, חוקרי השואה מציינים את תפקידם המורכב כשומרי הסדר בגטו, גם באמצעים קשים ביותר ובעת השילוחים להשמדה, כשהיודנראט האמין שבדרך זו ניתן יהיה להמשיך בתפקוד הגטו.

הקמה

זמן קצר לאחר שהמועצות היהודיות (היודנראטים) הוקמו בשטחים הכבושים של מזרח אירופה, הם קיבלו הוראות להקמת יחידות משטרה. בדרך כלל הוראה זו באה במקביל לכניסת האוכלוסייה היהודית לתוך הגטו. היודנראט עצמו, למרות שנוצר בהוראת הגרמנים, היה לעיתים קרובות בעל אופי התנדבותי שנוצר בידי הקהילה. המשטרה היהודית, לעומת זאת, כוונה אך ורק בידי הגרמנים ולא עלה בידי היודנראטים לקבוע את אופיה. באופן רשמי היו השוטרים כפופים ליודנראט, אולם הנאצים השתמשו בהם כעושי דבריהם, לטובת האינטרסים שלהם. 
הנאצים הוציאו הנחיות לגיוס: המועמדים היו צריכים להיות בריאים, בעלי חינוך צבאי והשכלה תיכונית לפחות. רק חלקם היו כאלה. רק עשרה אחוזים מאנשי המשטרה היהודית היו בעלי קשרים הדוקים עם הקהילה היהודית לפני תקופת השואה. ראשי המשטרה נבחרו על פי מידת הציות שלהם לנאצים. 
השוטרים יכלו לנוע בחופשיות יחסית, מזונם היה רב יותר משאר האסירים ונחסכו מהם עבודות הכפייה אליהם נלקחו אסירים רבים.

מעשי אלימות

אנשי המשטרה היהודית התעמתו מדי פעם עם יתר האסירים, במיוחד לאחר שהחלו הפשיטות והגירושים למחנות ההשמדה. הם לרוב לא היו אהודים על יתר האסירים. ההיסטוריון והארכיונאי של גטו ורשה, עמנואל רינגלבלום, אף תיאר את השוטרים היהודיים כאכזריים הרבה יותר מהגרמנים, האוקראינים והלטבים. במיוחד היו לאנשי המשטרה היהודית עימותים קשים עם המחתרות ותנועות ההתנגדות בגטאות, שהתייחסו אליהם בזעם ובסלידה כבוגדים ומשתפי פעולה. ארגון אי"ל אף הוציא בגטו ורשה "צווים" המורים על הוצאתו להורג של כל מי שיצטרף לשורותיהם. ב-25 באוגוסט 1942 אנשי אי"ל ירו ביוזף שרינסקי , מפקד המשטרה היהודית בגטו ורשה, אשר שיתף פעולה עם מנגנון המשלוחים, ופצעו אותו קשה. מחליפו, יעקב לייקין, נהרג בחודש אוקטובר. 
חלק מהמשטרות היהודיות פעלו להכשיל את ההתנגדות היהודית בגטאות, כך קרה בגטאות ורשה, קרקוב, בנדין, סוסנוביץ ועוד, אם כי בחלק מהגטאות המשטרה היהודית לא התערבה ובגטו קובנה היו אף שוטרים שסייעו למחתרת.
השילוחים למחנות ההשמדה, בהם נכללו גם קרוביהם של השוטרים, יצרו אצלם תחושה קשה שגרמה לחלקם לעזוב את המשטרה ולהיות מגורשים למחנות ההשמדה, אך רובם המשיכו לקיים את צווי הגרמנים עד הסוף.

לאחר המלחמה

שוטרים יהודים רבים נתפסו וחוסלו לאחר המלחמה בידי ניצולי המחנות. באזור הכיבוש האמריקאי במינכן הואשמו 40 שוטרים לשעבר ב"התנהגות לא נאותה" והוטל עליהם חרם בידי קהילת שארית הפליטה. בישראל נערכו בשנות ה-50 מספר משפטים, בהם הואשמו שוטרים תחת החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם. רובם זוכו, כשבתי המשפט הכירו בכך שהם היו נתונים תחת נסיבות יוצאות דופן. 
יש הטוענים, כי "המשטרה היהודית" הייתה חלק מובהק מפעולות אחיזת העיניים המאורגנת שנקטו בה הנאצים בקרב היהודים ובהקשר הציבורי והתקשורתי הכללי, לשם הוצאתו לפועל של הפתרון הסופי.]
ויויאן וסטווד

שנותיה המוקדמות

וסטווד נולדה תחת השם ויויאן איזבל סוייר במחוז דרבישייר, אנגליה. בתם של גורדון ודורה סוייר שהתחתנו שנתיים לפני לידתה עם פריצת מלחמת העולם השנייה. בזמן שנולדה עבד אביה כמחסנאי במפעל מטוסים. כשהייתה בת 17 עברה משפחתה להתגורר ברובע הארו שבלונדון. היא למדה באוניברסיטה המקומית ולמדה אופנה וצורפות. היא פרשה מלימודיה לאחר סמסטר אחד והפכה למורה בבית ספר יסודי. באותה תקופה הכינה תכשיטים משלה אותם נהגה למכור בשוק פורטובלו.
בשנת 1961 פגשה וסטווד את דרק, פועל במפעל הובר. השניים נישאו ב-21 ביולי 1962 ווסטווד תפרה לעצמה את שמלת החתונה. בשנת 1963 ילדה את בנה הבכור, בנג'מין וסטווד.

תקופת מקלארן

וסטווד פגשה את מלקולם מקלארן ולאחר מכן סיימה את נישואיה לדרק. השניים עברו להתגורר יחד ווסטווד המשיכה ללמד עד שנת 1971 כאשר מקלארן החליט לפתוח חנות בגדים יחד עם וסטווד בשם "Let It Rock". מאוחר יותר שונה שם החנות ל"Sex" וכיום שמה הוא "Worlds Ends" שם מוכרת וסטווד את עיצוביה. וסטווד החלה להמקד בעיצוב בגדים ושאבה השראה מזנות, אופנוענים, ופטישיזם מיני. באותה תקופה הפך מקלארן לאמרגן של הסקס פיסטולס ויחד השניים משכו תשומת לב רבה למותג. ב-1967 ילדה וסטווד בן למקלארן בשם ג'וזף קורי.

תקופת הפאנק

וסטווד התעניינה בתופעת אופנת הפאנק של שנות השבעים. בנוסף אימצה וסטווד את סגנון המשבצות הסקוטי. בנוסף אחד ממאפייני עיצוביה היה השימוש בעקרונות חיתוך בדים מהמאות ה-17 וה-18 ולתת להם פרשנות חדשנית משלה.

חברת ויויאן וסטווד

לוסטווד 6 חנויות בלעדיות בלונדון, לידס ומילאנו. בנוסף ישנן חנויות זיכיון הממוקמות בליברפול, ניוקאסל, גלאזגו, ומנצ'סטר. ברשותה גם אולמות תצוגה במילאנו, הונלולו, פריז ולוס אנג'לס.
תצוגת האופנה הראשונה של המותג נערכה ב-1981 וכללה עיצובים משיתוף הפעולה בין וסטווד למקלארן. עיצוביה בשנים 1981–1985 היו גסים וחצופים ועוררו סקרנות רבה, את תקופה זו כינתה וסטווד "העידן הרומנטי". לאחר מכן עברה למה שכינתה "השנים הפגאניות" בעיצוביה בין השנים "1988-1991" במהלכן הקהל אליו פנתה וסטווד השתנה לסגנון של המעמד העליון. 
בקולקציית הסתיו של 2005–2006 חזרה וסטווד לעיצובי העבר שלה ונתנה להם פרשנות חדשנית. היא שיתפה פעולה עם חברת ההנעלה ניין ווסט כדי ליצור נעליים בעיצובה.

השפעה תרבותית

בין לקוחותיה המפורסמים של וסטווד נמנות הנסיכה יוג'יני מיורק שלבשה עיצובים של וסטווד לחתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון. וקמילה, דוכסית קורנוול.
בשנות השמונים העסיקה ווסטוד את פטריק קוקס כדי לעצב עבורה נעליים לקולקציה בהשראתו של קלינט איסטווד, מאוחר יותר הוא התפרסם והקים בית אופנה משלו. קוקס עיצב אב טיפוס לנעליים באורך תשעה אינצ'ים (22.8 ס"מ) שנלבשו על ידי הדוגמנית נעמי קמפבל אשר נפלה בהם בתצוגת האופנה של וסטווד בשנת 1993.
עיצוביה של וסטווד הופיעו בסרט משנת 2008 "סקס והעיר הגדולה".

חיים אישיים

וסטווד נשואה כעת לסטודנט אופנה לשעבר, אנדרה קרונטהלר. במשך 30 שנה התגוררה וסטווד ברובע למבת' עד שעברה להתגורר עם קרונטהלר באחוזה שהייתה שייכת בעבר לג'יימס קוק.