google/wiki40b huggingface dataset:
אלי קמיר

קריירה

בתחילת שנות ה-80 עסק כעיתונאי ספורט וכתב במספר עיתונים מקומיים בפתח תקווה.
בשנת 1985 החל לעבוד כעיתונאי בעיתון "מעריב", בין היתר ככתב מדיני ומשפטי.
בשנת 2002 מונה ליועץ התקשורת של שאול מופז, במהלך כהונתו כשר הביטחון. לאחר הבחירות שנערכו בשנת 2006 מונה שאול מופז לשר התחבורה, וקמיר מונה לראש המטה שלו. בשנת 2009 סיים מופז את תפקיד במשרד התחבורה, וקמיר הפך ליועץ אסטרטגי ותקשורתי פרטי. 
בהמשך ייסד קמיר ביחד עם ישראל בכר את חברת ייעוץ התקשורת והאסטרטגיה "קמיר בכר".
בשנת 2009 מונה ליועץ אסטרטגי של חברת הקידוח האמריקאית נובל אנרג'י. הוא ליווה את החברה במסגרת הדיונים על מתווה הגז שנערכו בשנת 2015.
בשנת 2011, שימש כיועצו של איציק שמולי, ממנהיגי המחאה החברתית בישראל 2011, שסיים ב-2012 את כהונתו כיו"ר התאחדות הסטודנטים, והכריז על הודיע על כוונתו להתמודד בפריימריז של מפלגת העבודה. 
בשנת 2015, מונה ליועץ לבכירים בקבוצת בזק. ביולי 2017, נחשף בערוץ כאן 11 כי שכרו של קמיר הוא 40 אלף דולר לחודש, אשר לטענת גורמים שונים בענף הוא חריג מהמקובל. 
בשנת 2017 מונה ליועץ בבנק דיסקונט.

חשדות לפלילים

קטע זה עוסק באירוע אקטואלי או מתמשך. הנתונים בנושא זה משתנים במהירות, ועל כן ייתכן שהם חלקיים, לא מדויקים או לא מעודכנים.
ב-20 בפברואר 2018 היה חשוד במתן שוחד בתיק 1270. לפי החשד, בשנת 2015, בעיצומו של המרוץ לאיוש תפקיד היועץ המשפטי לממשלה, נפגש יועץ התקשורת ניר חפץ עם קמיר, מקורבה של השופטת בדימוס הילה גרסטל. במהלך הפגישה שאל חפץ את קמיר האם גרסטל תהיה מוכנה להתחייב לסגור את פרשת מעונות ראש הממשלה בעניינה של שרה נתניהו בתמורה למינויה לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה.  בהמשך הודיעה המשטרה על החלטתה לסגור את התיק נגדו.
בנוסף לכך, חשוד קמיר במסגרת פרשת 4000, לפיה נכח בפגישות בין אנשי קבוצת בזק למנכ"ל משרד התקשורת שלמה פילבר והשתתף בהעברת מידע סודי מהמשרד לבזק. המשטרה ורשות ניירות ערך המליצו לא להגיש נגד קמיר כתב אישום מכיוון שלא נמצאה תשתית ראייתית לביצוע עבירות.
הליגה הלומברדית

הליגה הלומברדית (באיטלקית: Lega Lombarda) הייתה ברית בין ערי לומברדיה (צפון איטליה) במאה ה-12, שהתגבשה נגד הקיסרות הרומית הקדושה בכלל והקיסר פרידריך ברברוסה בפרט. בברית היו חברות הערים אסטי, מילאנו, פיאצ'נצה, קרמונה, מנטובה, ברגמו, ברשה, בולוניה, פדובה, טרוויזו, ויצ'נצה, ונציה, ורונה, לודי, רג'יו אמיליה ופארמה וכן כמה בתי אצולה. הברית התגבשה לכדי כוח פעיל ב-1167 כאשר פרידריך ברברוסה פלש לצפון איטליה במטרה ליטול לידיו את השלטון בחבל הארץ, בהתאם לפרשנותו את ההסכם בין האימפריה הרומית הקדושה לנציגי ערי הליגה משנת 1158.
הליגה זכתה בתמיכתו של האפיפיור אלכסנדר השלישי, שביקש אף הוא להשיג שליטה למדינת האפיפיור בצפון איטליה. בקרב ליינו (Legnano;‏ 29 במאי 1176) הנחיל צבא הליגה הפסד לצבא הקיסר, צעד שהוביל ל"שלום ונציה", חוזה שביתת נשק לשש שנים (1178–1183), הסכם שהורחב מאוחר יותר. במסגרת זו הסכימו הערים להיות תחת שלטון רשמי של הקיסרות, תוך שהן שומרות על אוטונומיה.
תומכי הליגה באיטליה התרכזו במפלגת ה"גואלפים" בעוד מתנגדיהם התרכזו במפלגת ה"גיבלינים".
הליגה, כברית הגנה אנטי-קיסרית הנתמכת על ידי האפיפיור, המשיכה להתקיים גם לאחר המאה ה-12. החל מ-1226 נלחמה נגד חילותיו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. במסגרת מרד הלומברדים נפלו הערים ויצ'נצה (1226) וברשה (1238) לידי כוחות הקיסרות אולם במהלך המצור על פארמה (1249) הובסו לבסוף כוחות הקיסרות המותשים ממרידות הערים הצפון איטלקיות הבלתי פוסקות. לאחר מותו של פרידריך השני ב-1250 לא פעלו עוד כוחות הליגה במסגרת משותפת.
כיום מתקיימת בצפון איטליה תנועה פוליטית בשם "הליגה הצפונית" הקוראת לעצמאות הצפון ("פדניה" בטרמינולוגיה של התנועה) מאיטליה. המודל לדוגמה של תנועה זו היא הליגה הלומברדית.
אוסטרוב לובלסקי

תולדות היישוב

ב-1548 העניק המלך זיגמונד הראשון, מלך פולין, אישור להקמת היישוב, שהפך לעיירה בחסות מלכותית. לעיירה הוקנתה הזכות לערוך יריד מסחרי ולגבות מיסים על הדרך מלובלין לפרצ'ב. מיקומה של העיירה על צירי מסחר ראשיים בפולין ובדרך לליטא היווה יתרון שסייע להתפתחות המסחר בעיירה.
בשנת 1565 היו בעיירה כ-1,800 תושבים, רובם פולנים. עקב ניהול מושחת, מלחמות בין פולין לאוקראינה ופלישות השוודים, הידרדר מעמדה הכלכלי של העיר במאה ה-17 והעיירה ננטשה מרוב יושביה.
בתחילת המאה ה-20 היו בעיירה כמה אלפי תושבים אך מספרם פחת שוב עקב ההרס שחוותה העיירה במלחמת העולם הראשונה. הגרמנים שלטו בעיירה בשנות המלחמה ולא אפשרו את בנייתה מחדש.
במלחמה הפולנית-סובייטית נהרסה העיירה אך שוקמה לאחר מכן. בשנת 1930 חיו בה כ-4,800 תושבים.

יהודי אוסטרוב לובלסקי

יהודים התיישבו בעיירה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-17. במחצית השנייה של המאה ה-18 כבר הייתה בעיירה קהילה יהודית עצמאית, ומבין רבניה הראשונים ידועים הרב שמשון זליג בר יוסף יוזפא, בעל החיבור "תשואות חן", והרב אליקום גץ. באמצע המאה ה-19 נבנה בעיירה בית כנסת מאבן.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם שמרו רוב היהודים על עיסוקיהם המסורתיים, והתפרנסו בעיקר ממסחר, ומתעשיית ההלבשה והאפייה בעיירה. בשנות העשרים נוסדו בעיירה סניפים של תנועות ציוניות, ובהן החלוץ, השומר הצעיר ובית"ר. כמו כן, פעלו בעיירה סניפים של אגודת ישראל ושל הבונד, ופעלו בה מספר ספריות עבריות. בשנת 1929 נפטר בפתאומיות רבה של הקהילה, רבי משה ריבק, ומאז נותר ריק כס הרבנות בעיירה. בשנות השלושים נפגעו יהודי העיירה מהחרם הפולני על עסקי יהודים באותה תקופה.

בשואה

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-1,500 יהודים. בשבוע הראשון למלחמה נכבשה העיירה בידי הגרמנים. ביום 17 בספטמבר 1939 תפסו את מקומם חיילי הצבא האדום, אך בסוף החודש הם נאלצו לסגת על פי הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, והגרמנים שבו לעיירה. צעירים יהודים רבים נלוו לחיילים הסובייטיים, ופנו מזרחה.
בימים הראשונים לכניסת הגרמנים נשללו מיהודי העיירה זכויותיהם, עסקיהם הוחרמו, והם נתבעו לשלם סכום כופר לגרמנים. בין היתר, נאסר על היהודים בעיירה לבוא במגע עם לא יהודים, הם חויבו לענוד סרט מזהה על זרועם, ונאסר עליהם ללכת על מדרכות, ולהימצא מחוץ לבתיהם אחרי 6 בערב. העונש על העבירות היה מוות.
בשלהי 1939 הוקם בעיירה יודנרט, ומאוחר יותר הועברו יהודי העיירה לגטו. עם גירושם של יהודים מכפרי הסביבה, הגיע מספר תושבי העיירה היהודים במאי 1940 לכ- 3,300 איש. בשנת 1941 הובאו לגטו כ- 500 מגורשים מלוברטוב, ובדצמבר אותה השנה הובאו אליו עוד כ- 500 יהודים מפוזנן. במרץ 1942 הובאו לגטו כ- 200 יהודים מלובלין, ובאפריל ובמאי נוספו עליהם כ- 200 יהודים מצ'כיה ו- 307 יהודים מסלובקיה. מחמת הצפיפות, תנאי התברואה הירודים והרעב, פרצו בגטו מגיפות.
באוקטובר 1942 הקיפו את הגטו אנשי ס"ס ומשטרה גרמנים ועמם שוטרים אוקראינים. היהודים נצטוו להתאסף בכיכר השוק, ושם הופקדה עליהם שמירה כבדה. במקביל נערכו סריקות בבתים, ומי שלא התייצב בכיכר, ובכלל זה חולים וקשישים, נורה במקום. היהודים שנאספו בכיכר הובלו לתחנת הרכבת בעיירה, ושולחו בקרונות בקר למחנות ההשמדה סוביבור ובלז'ץ.
זמן קצר לפני האקציה, נמלטו צעירים יהודים מן הגטו ליערות, והצטרפו ברובם ליחידות פרטיזנים. באביב 1943 התארגנה גם קבוצת פרטיזנים יהודית בפיקודו של יחיאל גרינשפן, יליד העיירה, אשר פעלה בעיקר ביערות פרצ'ב.
פרידריך, נסיך הוהנצולרן-הכינגן

ביוגרפיה

פרידריך היה הילד היחיד של הרמן, נסיך הוהנצולרן-הכינגן ומקסימיליאנה, נסיכת גאבר, בתם של פרנסואה הראשון ז'וזף, נסיך גאבר השני ומארי אמור דזירה דה רובראי. פרידריך התחנך בשטוטגרט, ולאחר מכן למד בכמה אוניברסיטאות גרמניות. בשנת 1800 הגיע פרידריך לווינה, שם היה בן חסותו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1806 הוא ניהל את המשא ומתן עם נפוליאון בשם אביו, ובעקבות כך הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין. בין השנים 1806–1812 לחם פרידריך לצד הצרפתים במלחמות הנפוליאוניות, ואף נפצע קשה בשנת 1812 במהלך המערכה ברוסיה. בשנת 1810 מת אביו, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. בשנת 1813 בעקבות קרב לייפציג הצטרף פרידריך למחנה הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, ובשנת 1815 צירף את הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית. ב-13 בספטמבר 1838 מת פרידריך בהכינגן, ובנו קונסטנטין, נסיך הוהנצולרן-הכינגן עלה לשלטון במקומו.
תקועה (סרט)

עלילה

מייבס גארי (שרליז ת'רון) היא גרושה בת 37, סופרת צללים המתגורת במיניאפוליס בגפה. במהלך עבודתה היא מקבלת אימייל מחברה לשעבר באדי סלייד (פטריק וילסון) המזמין אותה לחגיגת הולדת בתו. מייבס מחליטה לנסוע לעיירת נעוריה במטרה להתאחד עם סלייד. כשהיא חוזרת לעיירה, היא פוגשת מכרים מהעבר כמו מאט פריהוף (פאטון אוזוולט) ובת' סלייד (אליזבת ריזר), אשתו של סלייד. לאחר כמה ניסיונות לא מוצלחים לחזר אחר סלייד היא מגיעה לביתו במהלך חגיגת הולדת בתו. במסיבה היא משתכרת, אך סלייד ובת' מעמידים אותה במקומה. לבסוף מייבס מחליטה לשוב למיניאפוליס.

ביקורות והכנסות

הסרט זכה לאהדת מבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 80% בהתבסס על 173 מבקרים. המגזין "Metacritic" העניק לסרט ציון של 71 מתוך 100. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט נתן לסרט שלושה כוכבים וחצי מתוך ארבעה.
בשבוע הראשון לצאתו הכניס הסרט כ-439 אלף דולר וזאת על אף שהוקרן רק בשמונה אולמי קולנוע. שבוע מאוחר יותר, הכניס הסרט כ-5 מיליון דולר ומוקם במקום ה-12 בטבלת הסרטים המכניסים ביותר לשבוע זה. נכון ליוני 2012 הסרט הכניס כ-16,311,571 בארצות הברית וכ-6,343,079 מחוץ לארצות הברית.
סקאלפי

סקאלפי (שם מסחרי: Sculpey) הוא שם מותג הכולל מספר מוצרי חומר פולימרי, הרשום לחברת פוליפורם. 
המשותף לכלל מוצרי סקאלפי הוא האפשרות לשרוף את המוצר המפוסל בחום של תנור ביתי (לרוב ההוראות מנחות כ-130 מעלות צלזיוס), בעוד שמוצרי חומר מינרלי ניתנים לשריפה רק בטמפרטורות גבוהות הרבה יותר, ולפיכך מחייבות כבשן. 
תחת המותג קיימים מוצרים אחדים ליוצרים חובבנים, כמו גם מוצרים מקצועיים המשמשים לפיסול מיניאטורות ופסלונים בייצור מסחרי.
לסקאלפי תכונות פלסטיות דומות לאלו של מותג פימו, אם כי סקאלפי יותר גמיש ומתאים לעבודות עדינות. מידת הגמישות והרכות של החומר הפולימרי תלויה בכמות השמן הלכוד בין מולקולות הפולימר, ומשתנה בין מוצרי המותג בהתאם.
דנה גרוצקי

ביוגרפיה

גרוצקי נולדה וגדלה ביבנה, לאמה ענת (לבית וינטר) ולאביה פיליפ גרוצקי שעלה מארצות הברית. יש לה שני אחים, בן ובר ואחות גדול ממנה, קרן. למדה בתיכון "גינסבורג - האורן" שבעיר הולדתה, במגמת ביולוגיה. בצעירותה, הייתה חברה בנבחרת ישראל לשחייה צורנית.
שירתה בצה"ל כמדריכה במוזיאון חיל האוויר בחצרים. לאחר מכן, ניהלה בר בתל אביב, ועבדה במשרד פרסום SMG כתקציבאית. 
בוגרת סטודיו למשחק ניסן נתיב.

דוגמנות

כנערה, זכתה בתחרות יופי לאזור הדרום. לאחר מכן, הוחתמה על ידי סוכן הדוגמנות רוברטו בן-שושן, ואף השתתפה במספר פרסומות. בגיל 16 החלה לדגמן אך בגיל 17 לקתה באנורקסיה ובעקבות זאת הפסיקה לדגמן. לאחר שהחלימה חזרה לדגמן כאשר שימשה כפרזנטורית לעונת החורף 2012-2011 של בגדי עירית נוי. בהמשך לוהקה לשמש כפרזנטורית של מותג ההלבשה "אריסטו שמט", פרזנטורית עבור מסע פרסום לבגדי היריון עבור המעצבת אבישג ארבל, וכן הצטלמה למסע פרסום עבור חיתולי "האגיס" ו"סנפרוסט".
ב-2016 הופיעה גרוצקי על שער כתב העת "בלייזר". בעברה, הופיעה גם על השערים של "GOstyle", "רייטינג" ו"לאשה". משמשת כפרזנטורית של "ג'אמפ עונות".

בטלוויזיה

בשנת 2002 גרוצקי שיחקה בסרט "אבא שחור לבן". בשנת 2009 החלה לשמש ככתבת שטח בתוכנית הבידור "ערב טוב עם גיא פינס". בהמשך החלה גרוצקי להגיש את התוכנית לצידו של פינס. בשנת 2011 לוהקה לשמש ככתבת שטח בתוכנית הפריים טיים של ערוץ 10 "וייפאאוט ישראל". ב-2013 שימשה כמותחת וכעורכת משנה בתוכנית פריים טיים נוספת בערוץ 10 "אמבוש" בהנחיית עופר שכטר. לאחר מכן שימשה כעורכת של התוכנית בערוץ 2 "החופשה המושלמת" של רשת. לאחר מכן שימשה כעורכת משנה בתוכנית הבוקר של ערוץ 10 "סדר יום חדש" בהנחיית אקי אבני והילה נחשון.  
בשנת 2014 הנחתה את העונה השנייה של תוכנית המציאות "פרויקט הלהקה" בערוץ הילדים. לאחר מכן שיתפה פעולה עם שידורי קשת כאשר שימשה כעורכת משנה בתוכנית "24 עד הבית", הנחתה את התוכנית  "קו 24" בערוץ 24, וגם הנחתה עם אלירז שדה את "יהיה טוב" באותו ערוץ.
ב-2015 שיחקה בתור עצמה בסדרה בערוץ הילדים "משפחה שולטת" אצל yes. כמו כן בלוויין, הייתה למגישה מחליפה בתוכנית "שובר קופות" הסוקרת את עולם הקולנוע הישראלי.
באפריל 2018 החלה להגיש לצידו של גיא פינס את תוכנית הבידור "ערב טוב עם גיא פינס" בערוץ קשת 12, דנה החליפה את לירון ויצמן שעברה להנחות את תוכנית הריאלטי "האח הגדול" בערוץ רשת 13. מגישה את חדשות התרבות בתוכנית הבוקר של ניב רסקין באותו ערוץ.
גרוצקי השתתפה גם ב"בטבע שלכם" בערוץ הטיולים; ובתוכניות "הגעת ליעד", ו"החיים על פי נועה תשבי" בערוץ החיים הטובים.

חיים אישיים

ב-2013 נישאה גרוצקי לבן זוגה חיים שטרן. ב-2014 נולדה לשניים בת. ב-2017 נפרדו בני הזוג. לאחר הפרידה עזבה גרוצקי את יבנה ועברה להתגורר עם בתה ברחובות. כיום מתגוררת ביבנה.
בינואר 2018 גרוצקי חשפה כי חוותה שתי חוויות קשות של הטרדה מינית במהלך הקריירה שלה. 
ב-30 ביוני 2019 התארסה לבן זוגה אסף ליס.
טיפוס עצים (ספורט)

טיפוס עצים הוא ענף ספורט יחידני (לא קבוצתי), שבו נערכת תחרות בין מתמודדים שונים אשר מטרתם לטפס כמה שיותר גבוה על עץ. 
תחרות טיפוס עצים מקיפה כמה תחנות שונות: תחרות פוט-לוק (טכניקת נעילת רגליים לטיפוס מהיר על החבל), תחנת חילוץ בגובה, תחנת זריקת חבל, תחנת טיפוס חופשי ותחנת עבודה במעטפת העץ.

הארגון האחראי על התחרויות

ארגון ה-ISA (קיצור של International Society of Arboriculture) מאגד את כל העוסקים בתחום מקצוע העצים. מקורו בארצות הברית, ונכון ל-2017 יש לו סניפים ברחבי העולם. 
מקור המילה 'ארבוריסט', המופיע בשם הארגון, הוא 'עץ' בלטינית. ארבוריסט הוא מומחה-עצים, העוסק בכל היבטי הטיפול והטיפוח של עצים, כולל שתילה והעתקת עצים, גיזום וכריתה, אבחון וטיפול בבריאות עצים ואדמה, הערכת רמת הסיכון של עצים ועוד. ברוב העולם המקצוע ידוע בכינוי 'ארבוריסט', 'רופא עצים', או 'מנתח עצים', ואילו בארץ מקבילים את שירותי הארבוריסט לאלו הניתנים על ידי אגרונום וגוזם עצים מומחה.

תחרויות טיפוס עצים בישראל

בחוה"מ סוכות, בסוף ספטמבר 2016, נערכה במתחם בית הספר החקלאי 'מקווה ישראל' שבחולון תחרות טיפוס העצים הראשונה בישראל. התחרות הנה פרי יוזמתם ועבודתם של דרור לזרוביץ ורונן מיארה – גוזמי עצים בהכשרתם ובמקצועם. השניים יזמו את התחרות במטרה להקים את הארגון הראשון בארץ למטפלי עצים על מנת לקדם ולשפר את תחום הטיפול בעצים במדינת ישראל ולהבאתו לרמה בינלאומית – בין היתר כדי להכשיר נציגי ישראל שישתתפו בתחרות הבינ"ל של ארגון ה-ISA.
התחרות התקיימה בחסות חברת שירות וציוד. בנוסף התקיימו תערוכה, תצוגה ומכירה של מגוון חברות גדולות בתחום הטרקטורים, המנופים, במות ההרמה, מבקעות העצים, הנגררים, המסורים, הציוד לגיזום וכריתת עצים, ציוד הטיפוס, הביגוד המגן ועוד. 
התחרות כללה תחרויות-משנה נושאות פרסים עבור הקהל הרחב.
דקאן

דִּקָאן הוא תואר המשרה של אדם שהוענקה לו סמכות ניהולית משמעותית, בפרט ניהול פקולטה באוניברסיטה.
מקור המלה במונח הלטיני המאוחר decanus – מפקד על עשרה אנשים. מקור הכינוי הוא בתקנוני הנזורה, בייחוד בזה של בנדיקטוס מנורסיה על פיו נהגו במנזרים של ימי הביניים (בעיקר לאחר רפורמת קלוני). מנזרים אלו שגדלו והכילו לעיתים מאות נזירים, חולקו לקבוצות של עשרה בראשות נזיר בכיר - ה"דיקנוס" (בדומה לארגון צבאי).
לאחר מכן שימש הכינוי לציין ראש קהילה של כמרים, כסניף של קתדרלה או חלק של בישופות. עם צמיחת האוניברסיטאות מתוך הקתדרלות ובתי הספר במנזרים, החל התואר גם לשמש לציון בעלי סמכות אדמיניסטרטיבית במוסדות אלו.
באוניברסיטאות ובמכללות עומד הדקאן בדרך כלל בראש פקולטה, ועוסק בניהול האקדמי שלה. לתפקיד נבחר פרופסור מסגל הפקולטה. נוסף על דקאני הפקולטות, בראש ניהול המחקר באוניברסיטה או במכללה עומד דקאן מחקר. לתפקיד זה נבחר איש אקדמיה בכיר בדרגת פרופסור, המכהן בדרך כלל גם כסגן נשיא ותפקידו כולל הנחיית אנשי סגל ודקאני הפקולטות, ניהול תקציבי המחקר, פיקוח וביקורת על המחקר ובחלק מהמוסדות גם גיוס משאבים לביצועו. נוסף על כך קיים משרד בעל אופי שונה, דִּיקָנָט הסטודנטים, העוסק בסיוע לסטודנטים בהשתלבותם באוניברסיטה, באמצעות מתן מענה לבעיות לימודיות, אישיות, כלכליות וחברתיות שלהם. בראשות משרד זה עומד לרוב פרופסור מסגל האוניברסיטה.
אהרון אנקר

אהרון אנקר (נולד ב-1933 בארצות הברית) הוא פרופסור אמריטוס, ומשפטן המתמחה בדיני עונשין, ראיות ואתיקה והוא פרסם מאמרים וספרים בנושאים אלו. אנקר הוא ממייסדי הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, וכחלק מפעילותו בנושא האתיקה משמש אנקר חבר הוועד המנהל של המרכז לאתיקה ואחריות מקצועית על שם דייוויד וינר.

ראשית חייו

קיבל תואר בספרות עברית מישיבה יוניברסיטי ותואר במשפטים מאוניברסיטת הארוורד. שני התארים ניתנו בהצטיינות. במהלך לימודיו במשפטים שימש אנקר כחבר המערכת ועורך המאמרים של ה-Harvard Law Review. אנקר למד גם בישיבות הרב חיים ברלין והרב יצחק אלחנן בארצות הברית ובישיבת חברון בירושלים, בשנים 1946 - 1955.

פעילות משפטית בחו"ל

בין השנים 1960 - 1963, עבד אנקר כעורך דין בלשכת הפרקליטות במחוז הפדרלי של דרום מדינת ניו יורק, שם כיהן בשנתו האחרונה בתפקיד ראש מחלקת הערעורים. הוא עבר לאקדמיה בשנת 1963 באוניברסיטת מינסוטה, וכיהן שם עד שעלה לארץ ב-1969. עיקר התמחותו, בהוראה ובמחקר, הייתה בתחום המשפט הפלילי. 
בשנים אלה הוא גם שימש יועץ לוועדת הנשיא ג'ונסון לענייני המשפט הפלילי, כחבר הוועדה המייעצת של הצוות שהכין הצעת חוק סדר דין פלילי לדוגמה, מטעם המוסד האמריקאי למשפט (American Law Institute), ולאחר מכן כמשנה לעורך הראשי של אותו חוק. החוק הוא נוסח בסיסי המשמש מודל, אשר המדינות שבארצות הברית יכולות לבחור לקלוט לתוך החקיקה הפנימית שלהן. 
במהלך השנים מאז שעלה לארץ, היה אנקר פרופסור אורח במספר אוניברסיטאיות בארצות הברית, לרבות ייל, שיקגו, פנסילבניה, ניו יורק, דיוק ומישיגן.

מחקר

אנקר פרסם מספר רב של מאמרים בארץ ובחו"ל, רובם בתחום דיני העונשין, ושלושה ספרים פרי עטו ואחד נוסף שערך. הוא בחן שאלות יסוד בקשר לעבירת הניסיון בשני מאמרים, אחת בסוגיית הניסיון הבלתי צליח והשנייה בשאלת היסוד הנפשי של עבירה זו. 
פרסומיו בישראל כוללים מספר מאמרים בנוגע להיבטים שונים של עבירת רצח, לרבות רצח בכוונה תחילה ורצח תוך ביצוע עבירה. 
ספרו הראשון, שהתפרסם ב-1977, דן בהגנות כורח וצורך, שם בין השאר הניח יסודות להבחנה בין הצדקים ופטורים, אשר הספרות הישראלית לא עסקה בה עד לאותו היום.
ספרו האחרון, שהתפרסם ב-2007, עוסק בעיקרי המשפט הפלילי העברי. הוא ביסס ופיתח את ההבחנה בין המשפט הפלילי העברי הדתי, שעניינו היחס בין האדם והאל, ובין המשפט הפלילי העברי החברתי, שמטרתו תיקון הסדר החברתי. הספר דן באופן מקיף ויסודי גם בהגנות העיקריות מפני אחריות פלילית: אי-ידיעת הדין, כורח, צורך, הגנה עצמית והשאלה אם יש מצבים שבהם מותר לפגוע באדם שאינו תוקף, כדי להציל את הרבים.
אנקר הנחה כותבי עבודות מחקר רבים, כגון פרופ' רות קנאי בעבודה על שיקול דעת השופט בגזירת הדין, ד״ר ג'ודי ברודר בעבודה על סייגים לאחריות פלילית, השופט ד״ר עדי עזר בעבודה על יסוד נפשי, השופטת דבורה ברלינר בעבודה על צדדים לדבר עבירה, ד״ר יעקב חבה בעבודה על יסודות עבירת הרצח במשפט העברי, ד״ר הדר דנצינג רוזנברג בעבודה על עבירה שונה או נוספת, ד״ר גיא רוטקופף בעבודה על חסיון מפני הפללה עצמית. אנקר עדיין מנחה כותבי עבודות מחקר.
רחוב פליט

רחוב פליט (באנגלית: Fleet Street) הוא רחוב בלונדון שבאנגליה. הרחוב מפורסם בהיותו מרכזה של העיתונות בבריטניה. על אף שכיום אין מערכות העיתונים החשובים בבריטניה נמצאות ברחוב זה, נותר שם הרחוב שם נרדף לעיתונות הבריטית.
בשנת 2003 עזב את הרחוב המשרד האחרון של סוכנות ידיעות בעלת חשיבות - משרדה של סוכנות הידיעות רויטרס.
רחוב פליט נמצא בסיטי של לונדון, ובצאתו מהסיטי משתנה שמו לרחוב הסטרנד.
הרחוב נקרא על שם הנהר פליט, שעבר לצד הרחוב, וכיום זורם מתחתיו.
ג'ין שיילי

ביוגרפיה

שיילי נולדה בהריסבורג, פנסילבניה ואחר כך עברה עם משפחתה להתגורר בהברטאון, פרבר של פילדלפיה.
בתחרות שנערכה בפילדלפיה ב-16 במאי 1928 היא קפצה לגובה בשיא אמריקה חדש של 1.536 מטר. במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אמסטרדם (1928) ששימשו גם כאליפות ארצות הברית היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 1.52 מטר, אחרי מילדרד ויילי (1.52 מטר) ובמשחקים עצמם, היא סיימה במקום רביעי בתוצאה של 1.51 מטר.

אלופת ארצות הברית

בתחרות שנערכה בבוסטון באולם ב-30 במרץ 1929 קבעה שיילי בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 1.603 מטר, אך שיא זה לא הוכר. באליפות ארצות הברית שנערכה בשיקגו באותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.47 מטר.
בתחרות שנערכה בבוסטון באולם ב-19 באפריל 1930 קבעה שיילי בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 1.613 מטר, אך גם שיא זה לא הוכר. באליפות ארצות הברית שנערכה בדאלאס באותה שנה היא זכתה פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.55 מטר.
בתחרות שנערכה בניוארק, ניו ג'רזי באולם ב-14 במרץ 1931 קבעה שיילי בקפיצה לגובה תוצאה של 1.60 מטר. באליפות ארצות הברית שנערכה בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי ב-25 ביולי אותה שנה היא זכתה פעם שלישית ברציפות במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אמריקה של 1.57 מטר.

אלופה אולימפית

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) ששימשו גם כאליפות ארצות הברית היא זכתה במדליית זהב בפעם הרביעית אך העפם ביחד עם בייב דידריקסון בקפיצה לגובה בשיא אמריקה חדש של 1.60 מטר. גם במשחקים עצמם שנערכו ב-7 באוגוסט שתיהן קבעו שיא עולם חדש של 1.65 מטר בניסיון הראשון שלהן, כשלו בגובה של 1.67 מטר. בתחרות שובר שוויון על המקום הראשון שתיהן קבעו שיא עולם חדש של 1.67 מטר, אך מדליית הזהב הוענקה לשיילי ומדליית הכסף לדידריקסון בטענה שהיא עברה את הרף עם הראש קודם לגוף, באותה העת זו הייתה הפרה של החוק בתחרות קפיצה לגובה ולטענת דידריקסון היא קפצה כך בכל מהלך התחרות ולא ניפסלה. מדליית ארד הוענקה לאווה דוז מקנדה (1.60 מטר). שיא העולם שדידריקסון והיא קבעו בשלב שובר השוויון לא הוכר כשיא עולם לפי החוקים באותה העת.
אשלי מולוני

ביוגרפיה

מולוני גדל בבריזבן שבקווינסלנד.
ב-2015 זכה במדליית זהב באליפות אוסטרליה באתלטיקה עד גיל 16 בקפיצה במוט ובמדליית כסף בקפיצה משולשת ובקפיצה לגובה. ב-2016 סיים במקום הראשון בקפיצה במוט ובמקום השני בקפיצה משולשת באליפות אוסטרליה עד גיל 17. במרץ 2017 זכה באליפות אוסטרליה עד גיל 18 בקרב עשר ובדצמבר זכה באליפות ניו סאות' ויילס עד גיל 20. במרץ 2018 זכה באליפות אוסטרליה עד גיל 20 בקרב עשר.
מולוני התחרה לראשונה מחוץ לאוסטרליה ביולי 2018 כשייצג את המדינה באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 שנערכה בטמפרה. הוא זכה במדליית זהב בשיא אליפות של 8,190 נקודות, תוצאה שדירגה אותו שני בכל הזמנים לגילאי עד 20. הוא קבע בתחרות את התוצאה הטובה ביותר במסגרת קרב עשר לגילאי עד 20 בריצת 100 מטר ובריצת 400 מטר, שיפר את שיאיו האישים גם בקפיצה לגובה, הטלת כידון, ריצת 110 מטר משוכות (99 ס"מ), זריקת דיסקוס (1.75 ק"ג) וריצת 1500 מטר, והשווה את שיאו האישי בקפיצה במוט.
Speak Now: World Tour Live

רקע

האלבום הוכרז ב-21 בספטמבר 2011 באמצעות אתר האינטרנט הרשמי של סוויפט, יחד עם עטיפת האלבום. גרסאות ה-DVD וה-Blu-ray כוללות את כל שבע עשרה ההופעות מהלג הצפון אמריקאי של Speak Now World Tour, כמו גם תוכן נוסף. בגרסת התקליטור יש מעל שבעים וחמש דקות של מוזיקה, והופעות חיות נבחרות של שירים מ-Speak Now. שלוש הגרסאות יצאו לאור ב-21 בנובמבר 2011. גרסה בלעדית של האלבום יצאה עבור טארגט וכללה הופעות בונוס של "Ours", "Nashville" ו-"Sweet Escape", כמו גם מאחורי הקלעים של יצירת הווידאו קליפ של "Mean". רבים מהשירים ומההופעות הוקלטו בלגים שונים של סיבוב הופעות. הגרסה הברזילאית של האלבום מכילה גרסה שלא פורסמה בעבר של השיר "Long Live", הכוללת בתים חדשים בפורטוגזית אותם הלחינה ושרה הזמרת פאולה פרננדז. הגרסה הברזילאית של השיר הגיעה למקום החמישי במצעד הברזילאי.

ביקורות

האלבום זכה לביקורת מעורבת ב-Roughstock, אתר העוסק במוזיקת קאנטרי, שקבעה כי סוויפט "הראתה הרבה צמיחה לאורך השנים ולוקחת את ההופעות החיות שלה ברצינות. זה טוב לשמוע אלבום הופעה שנשמע טוב כמעט כמו הקלטות האולפן". הביקורת של אתר Allmusic דירגה האלבום בשלושה כוכבים מתוך חמישה וקבעה כי ההופעות החיות היו "עסק משוכלל שניצל רקדנים, אקרובטים, החלפות בגדים רבות ובמה רב-שלבית, ודמה למחזמר בברודווי יותר מאשר להופעה של אמן מוזיקת קאנטרי".

הצלחה מסחרית

בארצות הברית האלבום נמכר ב-77,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו והגיע למקום האחד עשר במצעד 200 האלבומים של הבילבורד ולמקום השני במצעד אלבומי הקאנטרי. נכון לדצמבר 2011, האלבום נמכר ביותר מ-300,000 עותקים בארצות הברית. במצעד האלבומים הקנדי, האלבום הגיע למקום העשרים וחמישה. באוסטרליה האלבום הגיע למקום השישה עשר במצעד האלבומים האוסטרלי ולמקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי. האלבום נכנס למצעדי האלבומים גם ביפן, במקסיקו ובספרד.
קלוטיאפין

שימושים רפואיים

קלוטיאפין משמשת בעיקר לטיפול בסכיזופרניה, במאניה, בפסיכוזה שמקורה בשימוש בתרופות או סמים ובמחלות נפש נוספות המלוות בפסיכוזה. בזכות השפעתה המרדימה החזקה, התרופה משמשת פעמים רבות גם להרגעה והקלה במצבים פסיכוטיים אקוטיים, במצבי חרדה חריפים ובאגיטציה חריפה או התנהגות אלימה.

תופעות לוואי

בדומה לשאר התרופות האנטי-פסיכוטיות, לקלוטיאפין תופעות לוואי רבות. תופעות הלוואי השכיחות ביותר של התרופה כוללות טשטוש ראייה, נמנום, קשיים במתן שתן, יובש בפה, סחרחורות והפרעות שונות בתפקוד המיני. במקרים נדירים התרופה עלולה לגרום לצהבת ולטרדיב דיסקינזיה.
אלן ווקר

ביוגרפיה

בצעירותו גילה ווקר עניין במחשבים, ומאוחר יותר החל להתעניין בתכנות ועיצוב גרפי. הוא אינו בא מרקע מוזיקלי; עם זאת, לימד את עצמו דרך צפייה בהדרכות YouTube.
את תחילת הקריירה שלו עשה ווקר במחשבו האישי ובאינטרנט באמצעות "YouTube" ו"SoundCloud". פריצת הדרך של ווקר הייתה עם שחרור הסינגל "Faded"  בשנת 2015, בביצועה של איסלין סולהיים שהגיע למעמד אלבום פלטינה ביותר מ-10 מדינות שונות. הוא דורג במקום ה-55 מתוך 100 הראשונים במצעד ה-"DJ Mag" לשנת 2016. ב-2 ביוני 2016 הוציא את השיר "sing me to sleep" גם כן בביצועה של איסלין סולהיים.
ב-1 בדצמבר 2016 הוציא את השיר "Alone" , ב-15 בספטמבר 2017 את "the spectre", וב-27 ביולי 2018 את "darkside".
ווקר הוא בן לאם נורווגית ולאב אנגלי. לווקר אזרחות כפולה מלידה על בסיס מוצא הוריו.
דוליכוס

דוליכוס (ביוונית עתיקה: Δόλιχος תרגום מילולי: "מרוץ ארוך") הייתה תחרות ריצה שהייתה חלק מהמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה. הדוליכוס היה המרוץ הארוך והקשה ביותר עבור רץ יווני.
הדוליכוס הראשון הידוע לנו, התנהל באולימפיה בשנת 720 לפנה"ס, וניצח בו אכנתוס (Ἄκανθος) מהעיר ספרטה.
ביוון העתיקה היו שני סוגים עיקריים של תחרויות ריצה, דיאולוס וסטאדיון. הדוליכוס היה ארוך יותר משניהם, והעדויות עליו סותרות מאוד זו את זו. סביר להניח שאורכו של הדוליכוס היה כאורכם של 8 עד 24 סטאדיונים, היינו כמעט חמישה קילומטרים. זו הייתה הריצה הארוכה ביותר שרץ היווני בתחרויות ספורטיביות, וככל הנראה ריצות מרתון מהסוג המקובל בימינו (42.195 מטרים) היו נדירות או שלא התקיימו כלל. הדוליכוס היה נפתח בתקיעת חצוצרה של פקידים מיוחדים שניצבו בקו הזינוק, כדי לוודא שכל המתחרים מתחילים מאותה נקודה. פקידים נוספים נעמדו בסוף המסלול, כדי להחליט על הזוכה ולוודא שאיש לא מרמה. במקרה שלא הגיעו להכרעה, המירוץ היה מתחיל מחדש. בניגוד למרתון בימינו, הדוליכוס לא היה מתנהל בשטח פתוח, אלא באצטדיון, שאותו היו הרצים מקיפים מספר פעמים.
כיום בתחרויות ריצה הרצים מתחילים בתנוחת כריעה, אולם ביוון העתיקה תנוחת הפתיחה הייתה ידיים פשוטות קדימה. הריצה נערכה לרוב בעירום, כמו רוב המשחקים ביוון העתיקה, והמסלול היה עשוי לרוב עפר כבוש מסומן בקו אבנים.