google/wiki40b huggingface dataset:
בקבוק מכשפות

בקבוק מכשפות (באנגלית: Witch bottle) משמש להגנה מפני כשפים והעלאה באוב. הבקבוקים מתוארים בספרות ההיסטורית של אנגליה וארצות הברית; ההתייחסות הראשונה לבקבוקי המכשפות בספרות מופיעה במאה ה-17.
לכל הפחות מאז העת החדשה היה המנהג הרווח להסתיר דברים כמו חתולים מיובשים, גולגולות סוסים וכן בקבוקי מכשפות בתוך המבנים. האמונה העממית גורסת שבקבוקי זכוכית מגינים מפני כוחות הרשע ומפני כשפים שהוטלו על ידי מכשפות; הבקבוק, על פי אמונה זו, "לוכד" כוונות זדוניות המכוונות כנגד הבעלים של הבקבוק.

תיאור והכנה

בקבוק המכשפות המסורתי הוא בקבוקון שגובהו כ-5 סנטימטרים העשוי מזכוכית ירוקה או כחולה. בקבוקי מכשפות גדולים ומעוגלים יותר, כ-23 סנטימטרים, ידועים כ"גרייבירדס" (Greybeards - זקָנִים אפורים); הללו לא היו עשויים מזכוכית אלא מחרס מזוגג במלח, ועליו תבליטים של מספר פרצופים מזוקנים שמטרתם להבריח את הזדון.
בעבר הכיל בקבוק המכשפות שתן של הקורבן (=האדם שמאמין שכישוף הוטל עליו), וכן שיער או ציפורניים. בשנים האחרונות נעשה ההרכב למעודן יותר - כיום מכניסים לבקבוק רוזמרין, מחטים וסיכות וכן יין אדום. גם בעבר וגם כיום, הבקבוק נקבר בצד הרחוק ביותר של הבית, מתחת לרצפת הבית, או בנקודה לא בולטת בבית. על פי האמונה העממית, הבקבוק לוכד את הכישוף ומשפד אותו על המחטים והסיכות, מטביע אותו ביין האדום ומבריח אותו בעזרת הרוזמרין.
סוגים אחרים של בקבוקי מכשפות עשויים להכיל חול, אבנים, נוצות, קונכיות, עשבים, פרחים, מלח, חומץ, שמן, מטבעות או אפר. דרך אחרת להבריח את הכישוף היא דווקא להיפטר מהבקבוק. יש בקבוקי מכשפות המושלכים לאש, וכאשר הם מתפוצצים הכישוף נשבר והמכשפה כנראה מתה.
בעבר הרחוק היה בקבוק המכשפות עשוי מאבנים והכיל בתוכו מסמרים חלודים, שתן, קוצים, שיער, דם וסת (מחזור), וחתיכות של זכוכית, עצים, ועצמות.
שמואל יצחק שור

תולדות חייו

נולד בעיר מונסטריץ', לרב משה חיים שור שהיה רבה של העיר. מיוחס לרבי יוסף בכור שור מבעלי התוספות. מקטנותו גילה שמואל יצחק שור סימני גאונות, ובהיותו בן 11 חיבר חיבור על מסכת נזיר. 
נישא לגיטל, בתו של הרב שמשון (שמאי) מרגליות מזלוזיץ, שהיה בן אחיו ותלמידו של הרב אפרים זלמן מרגליות בעל ה"בית אפרים". לאחר חתונתו עבר להתגורר ליד חמיו בזלוזיץ. לאחר מכן החל לכהן ברבנות, תחילה בטלומץ' ואחר כך בקניהניץ'. 
בשנת תרנ"א (1891), עם פטירת אביו, נבחר למלא את מקומו כרבה של מונסטריץ', וכיהן בתפקידו עד מותו בשנת תרס"ב (1902). בתקופת רבנותו במונסטריץ' התפרסם ברחבי גליציה ופולין ונמנה עם חשובי הרבנים בדורו.
היה חסידו של האדמו"ר רבי דוד משה פרידמן מצ'ורטקוב.
קונסטנטין פרזאן

ביוגרפיה

פרזאן נולד ב-27 בינואר 1861 בבוטימאנו, ובשנת 1883 התגייס לצבא הרומני. בשנת 1887 הוא הועלה לדרגת קפטן, ובהמשך השתתף במלחמת הבלקן השנייה.
הוא שירת כמפקד הארמייה הרביעית במלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן כראש המטה. לאחר אימונים בבוקרשט וצרפת שירת קונסטנטין במטה הכללי וב־1880 קיבל את המינוי.
לאחר שרומניה הכריזה על מעבר לצד בעלות הברית תוך זניחת הנייטרליות שלה באוגוסט 1916, פרזאן קיבל את הפיקוד על הארמייה הרביעית אשר חצתה את הרי הקרפטים אל תוך טרנסילבניה. הם נתקלו בהתנגדות עיקשת של הארמייה הראשונה של הצבא האוסטרו-הונגרי, התנגדות אשר בעקבותיה אולץ צבאו של פרזאן לשגת חזרה אל הקרפטים.
ב־1916 מונה לראש המטה הכללי על ידי פרדיננד הראשון, מלך רומניה.
לאחר כיבוש טרנסילבניה, ב־1920 פרש פרזאן מהשרות הצבאי.
בעקבות המשבר פוליטי ב־1930 עקב חזרתו של קרול השני, מלך רומניה התבקש פרזאן לחזור לצבא ומונה לדרגת מרשל (יחד עם יריבו אלכסנדרו אוורסקו) והתבקש להקים ממשלה ללא זהות מפלגתית אך ללא הצלחה, זמן קצר לאחר מכן פרש אך היה רשום ברשימות הצבא עד 1943.
החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה

החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה נוסדה ב-6 באפריל 1913 על ידי קבוצת אנשי רוח ארץ-ישראליים במטרה להעמיק את המחקר ההיסטורי, הגאוגרפי והארכאולוגי של ארץ-ישראל. בין המקימים היו אברהם יעקב ברוור, דוד ילין ואהרן מאיר מזי"א.

היסטוריה

פעילות החברה הופסקה בימי מלחמת העולם הראשונה וחודשה בשנת 1919. החברה ערכה את החפירות הראשונות שנערכו בארץ על ידי ארכאולוגים יהודיים-ארץ-ישראלים: בחמת טבריה (1921), ביד אבשלום (1922) ובחומה השלישית בירושלים (1925–1927). מאז ובמשך שנות קיומה ארגנה החברה את מרבית החפירות הארכאולוגיות שנערכו במדינת ישראל בהן: רמת רחל, בית שערים, תל בית ירח, תל קסילה, תל חצור, מערות מדבר יהודה, מצדה, עין גדי, ערד, תל לכיש, תל אפק, יריחו, הרודיון, תל יקנעם, תל דור, תל מגידו, מצד חשביהו, חפירות באתרים פרהיסטוריים כגון שער הגולן, מערת היונים, מערת כבארה, נתיב הגדוד וכן את החפירות שנערכו בירושלים לאחר מלחמת ששת הימים לרגלי חומות הר הבית, ברובע היהודי ובעיר דוד.
החברה רשומה כמוסד ציבורי ופועלת כמוסד ללא כוונת רווח. היא מנוהלת על ידי ועד מנהל ומועצה בהם מיוצגים כל המכונים לארכאולוגיה של האוניברסיטאות, רשות העתיקות ומוזיאונים לעתיקות במדינת ישראל.
החברה משמשת כארגון-גג למוסדות הארכאולוגיים הישראליים ומהווה גורם מרכזי התומך והיוזם של המחקר הארכאולוגי בישראל. החברה עוסקת בארגון ובניהול כספי של החפירות ומרכזת בשיתוף עם מוסדות אחרים את עיבוד הממצאים והבאתם לידי פרסום סופי בדו"חות מדעיים.
החברה מוציאה לאור, בשיתוף עם רשות העתיקות, את "קדמוניות" – כתב עת לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא בעריכת אפרים שטרן, וכן באנגלית את כתב העת Israel Exploration Journal, ארץ-ישראל – מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, מחקרים בגאוגרפיה של ארץ-ישראל, וכן רואים אור אצלה דו"חות סופיים של החפירות השונות ועשרות ספרים בארכאולוגיה, חלקם בשיתוף עם מוסדות אחרים. בעבר הוציאה החברה את כתב העת ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, בין השנים 1933–1967.
החברה עוסקת בהפצת ידיעת הארץ ותוצאות החפירות הארכאולוגיות בקרב הציבור הרחב. חברי החברה מקבלים את כתב העת "קדמוניות" ומשתתפים בכנסים השנתיים לידיעת הארץ. מאז 1944 נערכו עשרות כנסים לידיעת הארץ. במסגרת הכינוסים מסיירים מאות משתתפיהם באתרים ארכאולוגיים בהדרכת ארכאולוגים וחופרי האתרים. מספר סיורים נערכו גם לארצות השכנות במטרה להכיר את התרבויות שנתקיימו בהן בעבר והקשרים עם תרבותה הקדומה של ארץ-ישראל. 
החברה ארגנה בשיתוף עם מוסדות ארכאולוגיים נוספים, כנסים בינלאומיים, בהם שני כנסים לארכאולוגיה מקראית שנערכו בשנים 1984 ו-1990 לציון מלאת 70 ו-75 שנים ליסודה. בכנסים נטלו חלק מאות ארכאולוגים וסטודנטים, וההרצאות נתפרסמו בקבצים מיוחדים. הכנס הבינלאומי האחרון נערך בשנת 1997 לציון 50 שנה לגילוי המגילות הגנוזות וההרצאות שהושמעו בו נתפרסמו בקובץ מיוחד.  
בשנת תשמ"ט הוענק לחברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה פרס ישראל על פעילותה הענפה בחקר ארץ-ישראל ועתיקותיה, הנחלתו לצבור הרחב ותרומתה המיוחדת לחברה ולמדינה. את הפרס קיבל בשם החברה יוסף אבירם, ששימש כמזכיר משנת 1940, ועמד בראשה משנת 1983.
החברה הוציאה לאור חמישה כרכים של האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ-ישראל בעברית ובאנגלית (הכרך ה-5 קיים רק באנגלית).
החל משנת 1951 הוציאה החברה את סדרת ארץ ישראל – מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, שבה כל כרך מוקדש לחוקר בולט. עד כה יצאו במסגרת סידרה זו 27 כרכים.
פטריס ואסקס

קורות חייו, לימודיו ופעילותו כנגן קונטרבס בתזמורות

נולד באיזפוטה (Aizpute) במערב לטביה, אשר הייתה בעבר חלק מברית המועצות, במשפחה נוצרית מן הזרם הפרוטסטנטי; אביו היה  כומר פרוטסטנטי  מוכר ברחבי לטביה. ואסקס למד לנגן בכינור אצל  א.דארזין (Emils Darzins) באקדמיה למוזיקה יאזפס ויטולס בריגה משנת 1959 ועד לשנת 1964. בשל מדיניות הדיכוי בלטביה הסובייטית נגד הדת הבפטיסטית, נאלצה משפחת המלחין להדרים זמנית לרפובליקה הסובייטית השכנה, ליטא; שהייתה ליברלית יותר. בליטא, ואסקס למד לנגן על קונטרבס באקדמיה למוזיקה ולתיאטרון בוילניוס, בכיתה של ויטאוטס סרייקא (Vytautas Sereika), עד שנת 1970. בין השנים 1963–1978 ניגן בתזמורות סימפוניות וקאמריות שונות בארצו ובליטא: הפילהרמונית הליטאית (1966-1969), התזמורת הקאמרית של הפילהרמונית הלטבית (1969-1970), תזמורת רשות השידור הלטבית (1971-1974) עוד לפני שנרשם בשנים 1973-1978 ללימודי קומפוזיציה (הלחנה) בקונסרבטוריון בריגה בכיתה של ולנטין אוטקין (ולנטיוס אוטקינס - Valentin Utkin).
ואסקס מימן את לימודיו מתעסוקתו כנגן קונטרבס בתזמורת האופרה הלאומית הלטבית בריגה.
השיג הכרה בינלאומית בשנות ה-90 כאשר גדעון קרמר, כמו כן המנצח הפיני יוהא קאנגס, אנסמבל היליארד והצ'לן דוד גרינגאס, סייעו בהפצת יצירותיו בעולם.
לכך תרמו גם להקת הבלט האמריקאית ביל ג'ונס ולהקת תיאטרון הבלט ההולנדי.

פעילותו כמלחין

בהתחלה סגנונו של ואסקס נקשר לניסיונות האליאטוריים
של מלחינים כמו ויטולד לוטוסלבסקי, קשישטוף פנדרצקי וג'ורג' קרמב. יצירותיו המאוחרות כללו, בין היתר, יסודות מהפולקלור המוזיקלי הלטבי, כפי שבאו לידי ביטוי בקונצרטו לקרן אנגלית משנת 1989, המעודן והפסטורלי.
יצירותיו הן בדרך כלל בהירות מאוד ונגישות, תוך נוכחות  הרמונית חזקה.
הקטעים הליריים יכולים להיות מוחלפים לסירוגין על ידי דיסוננסים חסרי שקט ועל ידי קטעים קודרים מונעים הקצב של שיר לכת.
ואסקס רגיש מאוד לנושאי הגנת הסביבה ושימור הטבע שבאים לידי ביטוי בכמה מיצירותיו:
"קנטבילה", (1979),  "מוזיקה דולורוזה" (1984). פטריס הלחין חמש רביעיות מיתרים מהן הרביעית (2003) והחמישית (2006) נכתבו למען רביעיית קרונוס.
בשנת 1996 ואסקס היה המלחין האורח של הפסטיבל למוזיקה חדשה ב סטוקהולם ומלחין הבית של פסטיבל פרסטיין למוזיקה.
ב-2006 היה מלחין הבית של הפסטיבל מוייל גלמורגן בוויילס.
יצחק ב"ק

לוי יצחק ב"ק (1896 – 1974) היה אמן וצייר אוטודידקט ישראלי, איש היישוב הישן בירושלים. נודע בציורי הקיר שלו במבני בתי כנסת וישיבות בירושלים.

ביוגרפיה

ב"ק נולד בשנת 1896 בעיר העתיקה בירושלים, בנו של שמחה פינחס ב"ק, שהיה נכדו של ניסן ב"ק. אביו היה בעל נטיות אמנותיות ועיטר את לוח ה"שיוויתי" בבית הכנסת תפארת ישראל. גם יצחק, שלמד בישיבת עץ חיים, גילה מגיל צעיר מאוד כישרון רב לציור. אולם אביו, איש היישוב הישן, אסר עליו ללמוד ב"בצלאל", מחשש שייחשף לתרבות החילונית.
בהיותו בן שמונה עשרה נישא לבתו של יונה אלתרמן מצפת. לאחר נישואיו התגורר במשך כמה שנים בצפת. במלחמת העולם הראשונה נסע עם משפחתו לווינה. בתום המלחמה הוא שב לארץ ישראל. כאות הוקרה לקונסול האנגלי בווינה שסייע לו, הוא הקדיש לו ציור מיוחד ובו תיאר את שלבי מסעה של משפחה יהודית מארץ ישראל לאוסטריה ודרכם חזרה לארץ ישראל. הקונסול העביר את הציור למוזיאון באנגליה.
לאחר שובו לארץ ישראל עבר להתגורר בירושלים. עיקר פרנסתו באה מסיוד וצביעת בתים פרטיים. הסיוד היה בסגנון אמנותי והוא נהג לשזור לאורך הקירות עיטורים שונים. כעבור זמן פתח חנות לממכר חומרי צבע לציירים ליד כיכר השבת בירושלים. את החנות ניהל בנו, אריה, והוא הקדיש את עיקר זמנו לציור. כמו כן שימש כגבאי בבית הכנסת בבתי הורנשטיין. 
לאורך כל תקופת המנדט ועד שנות ה-50 ב"ק צייר ועיטר את קירותיהם ותקרותיהם של כעשרים בתי כנסת, ישיבות ובתי מדרש בירושלים שבתוך החומות ומחוצה להן, ובהם בית הכנסת תפארת ישראל, החורבה ובית הכנסת שער השמים בעיר העתיקה וישיבת מאה שערים בשכונת מאה שערים. בבית הכנסת בית יהודה, ליד שוק מחנה יהודה, קיימים עד היום על הקירות כמה מציוריו. כמו כן הרבה לצייר קישוטים ועיטורים לסוכה, ובמיוחד קישוטי "מזרח" לסוכה, דגלים לשמחת תורה, כרטיסי ברכה לראש השנה ועיטורים לכתובות. יצירותיו הופצו בהדפסים ובגלויות בעשרות אלפי עותקים.

ציורי הקיר בישיבת מאה שערים

בשנת 1950, לאורך שנה שלמה, ביצע ב"ק את העבודה הגדולה ביותר שלו – ציורי הקיר והתקרה בישיבה הגדולה במאה שערים בירושלים. הוא כיסה את התקרה וחלקים ניכרים מהקירות בציורי נוף של הערים הקדושות בארץ ישראל ואתרים קדושים בירושלים, כולל שחזור הציורים בבתי הכנסת בעיר העתיקה בירושלים, ובראשם בית הכנסת תפארת ישראל והחורבה שנחרבו בידי הלגיון הירדני עם כיבוש הרובע היהודי במלחמת העצמאות. כמו כן כוללים הציורים סמלים של שנים עשר שבטי ישראל, איורים לחגים ולמועדים ועיטורים רבים.
עם השנים התפוררו ציורי הקיר. בעשור הראשון של המאה ה-21 נוצר שיתוף פעולה בין הנהלת הישיבה ובין המועצה לשימור אתרים במאמץ להציל את ציורי הקיר.
מוז'ן מארנו

חייה האישיים

מארנו נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה. היא בעלת תואר M.F.A מבית הספר לדרמה שבאוניברסיטת ייל. כיום היא חיה בברוקלין, ניו יורק. לאחר השתתפותה בסרט סקילתה של סוראיה M החליטה להצטרף למסע הסברה למען זכויות נשים ברחבי העולם.

קריירה

מארנו ידועה ביותר בשל תפקידיה בסדרה בית הקלפים בשנים 2014–2015 בשל תפקידה כעיתונאית איילה סייאד, ובסרט "סקילתה של סוראיה M" משנת 2008 בשל תפקידה כ"סוראיה", אישה אשר בעלה מאשים אותה בהאשמת שווא בניאוף, דבר המביא להוצאתה להורג. בנוסף, השתתפה מארנו במספר סרטים ידועים, כמו הטרילוגיה "בגידה" בתפקיד "ליילה" וב"מלחמתו של צ'ארלי ו'ילסון", בהשתתפות אנסמבל שחקנים כגון ג'וליה רוברטס ואמילי בלאנט. כמו כן, החל משנת 2014 משתתפת בסדרה "הרשימה השחורה"  כסמאר נוואבי, סוכנת מוסד. בנוסף לכך, השתתפה כשחקנית קול במשחק הפופולרי סקיירים.
פדור פון בוק

קריירה מוקדמת

פון בוק נולד בעיר קיסטרין ובגיל 18 נכנס לאקדמיה הצבאית והצטרף לצבא.
במלחמת העולם הראשונה הגיע לדרגת מיור. לאחר המלחמה נשאר בצבא וטיפס בסולם הדרגות, ב-1929 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-1, וב-1931 מונה למפקד הדיוויזיה ה-2. בשנת 1935 הקים את הקורפוס ה-2, ומיד לאחר מכן מונה למפקד קבוצת הארמייה השלישית בדרזדן, שהפכה בהמשך לארמייה השמינית, ובשנת 1938 פיקד על סיפוח אוסטריה לגרמניה.

מלחמת העולם השנייה

ערב מלחמת העולם השנייה מונה למפקד קבוצת ארמיות צפון, ובתפקיד זה ניהל בהצלחה רבה את מלחמת הבזק בפולין, לאחר מכן מונה למפקד קבוצת ארמיות B, ופיקד עליה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
ב-19 ביולי 1940 הועלה לדרגת פלדמרשל. לקראת מבצע ברברוסה נתמנה למפקד קבוצת ארמיות מרכז שתפקידה היה להתקדם במרכז רוסיה ולכבוש את מוסקבה.
בהתחלה הצליח להביס את הצבא הרוסי בקרבות כיתור גדולים (כמו קרב ביאליסטוק-מינסק). הוא לא התווכח עם היטלר על החלטתו לעצור את ההתקדמות במרכז ולהפנות את מרב הכוחות לחזית הצפונית והדרומית. לבסוף החלה המתקפה במרכז באיחור (מבצע טייפון). בתחילה ניגף הצבא הרוסי בקרבות כיתור גדולים בוויאז'מה ובבריאנסק, אך ההתקדמות הואטה.
ב-1 בדצמבר 1941 הטיל פון בוק את כוחותיו, התשושים בקור המקפיא, למערכה על מוסקבה. הוא הגיע למרחק 27 ק"מ ממוסקבה אך נתקל בהתנגדות עקשנית ונעצר.
ב-6 בדצמבר 1941 התחילה מתקפת הנגד הרוסית בפיקוד ז'וקוב. בוק ביקש נסיגה אך נענה על ידי היטלר בסירוב. הוא התחיל לסבול מכאבי בטן קשים וביקש מהיטלר לשחררו. ב-18 בדצמבר 1941 הוא הוחלף על ידי גנרלפלדמרשל גינתר פון קלוגה והוחזר לעורף, להחלמה.
לקראת המערכה ב-1942 קיבל פון בוק את הפיקוד על קבוצת ארמיות דרום. תחת פיקודו הייתה בין השאר הארמייה השישית בפיקודו של פרידריך פאולוס.
עוד לפני תחילת המערכה זכה בוק בניצחון גדול. הרוסים התחילו בהתקפה גדולה שמטרתה כיבוש חרקוב. הם לא היו מודעים לכוח הגרמני העצום שהתרכז באזור בהכנה למערכת הקיץ. בסדרת קרבות שריון מוצלחים כותר הכוח הרוסי והושמד. הגרמנים הודיעו על 240,000 שבויים. הרוסים הודו ב-5,000 הרוגים, 70,000 נעדרים ו-300 טנקים שהושמדו. קרב זה נודע כ"שואת חרקוב". בנאום הסודי של חרושצ'וב בוועידה ה-20 ב-1956 הוא האשים את סטלין כאחראי ראשי למפלה זאת.
ב-28 ביוני 1942 פתח פון בוק את המתקפה לעבר נהר הדון והוולגה. בתחילה התנהלה ההתקפה במהירות. לאחר מספר שבועות החליט היטלר לפצל את הכוחות של קבוצת ארמיות דרום, שבוק עמד בראשה לשתי קבוצות ארמיות חדשות: קבוצת ארמיות A וקבוצת ארמיות B כדי להעביר חלק מהם לכיוון כיבוש הקווקז. בוק התנגד לכך ופוטר על ידי היטלר. בסופו של דבר, המהלך לא צלח והיה בין הגורמים העיקריים למפלת הצבא הגרמני בקרב סטלינגרד.
הוא חזר לביתו בהמבורג ושהה שם עד סוף המלחמה.
לאחר התאבדותו של היטלר התמנה קרל דניץ ליורשו. הוא העריך את בוק וביקש ממנו לבוא למפקדתו בפלנסבורג ולעזור לו. בוק נענה בחיוב. בדרכו מהמבורג נפגעה מכוניתו מהפצצת מטוסים והוא נהרג במקום ב-4 במאי 1945.
שוונג (אתר אינטרנט)

שוונג (באנגלית: Shvoong) היה אתר אינטרנט פופולרי שמפרסם תקצירים וביקורות במגוון נושאים, ב-34 שפות שונות ומתפרסם ב-160 מדינות. התוכן באתר חופשי, והמשתמשים מקבלים תמורה כספית בעבור תרומת התוכן. אתר שוונג מחלק 10% מרווחיו החודשיים עם קהילת הכותבים שלו, כעמלות המבוססות על הפופולריות של התוכן.
האתר כולל תכנים קצרים בלבד-תקצירים וביקורות במגוון נושאים, ביניהם: עסקים, מדע, מדעי הרוח, חדשות, אמנויות, ביקורות מוצרים, בידור ותיירות. השימוש באתר ובתכניו הוא חינם, והמשתמשים יכולים לקרוא וגם להוסיף תכנים משלהם, עם אפשרות להרוויח עמלות.
רוב התכנים המפורסמים בשוונג נוצרו על ידי משתמשי האתר, אבל חלק מן התכנים בשוונג מסופקים על ידי גופים אקדמיים שונים וספקי תוכן מרחבי העולם. כל תוכן (תקציר או ביקורת) מוצג לצד קישורים רלוונטיים וציטוט מקורות המאמר.
רמת התכנים של שוונג הייתה מושא לביקורת, מכיוון שאין צוות עורכי ומבקרי תכנים, וכל תהליך הבקרה, הדירוג וסינון התכנים, נעשה על ידי קהילת המשתמשים עצמה. מערכת שוונג מתוכנתת להציג ולהדגיש תכנים איכותיים שקיבלו ביקורות ודירוג גבוה, בעוד שתכנים פחות איכותיים מקבלים חשיפה מועטת יותר ולבסוף נמחקים. באופן זה תכנים איכותיים הופכים לפופולריים יותר ועשויים להרוויח יותר עמלות.
בעלי חברת שוונג הם אבי שקד, מבעלי חברת 888 אחזקות ומי שבעבר רץ לכנסת כמועמד במפלגת העבודה, ואבנר אברהמי, עיתונאי ב"הארץ". מנכ"ל החברה ואחד ממקימיה הוא אייל ריבלין.
סטפן סרקוטיץ' פון לובצ'ן

תחילת הקריירה

סרקוטיץ' היה בנו של קצין רגלים וב-1879 סיים את המכללה הצבאית על שם מריה תרזה והוצב בגדוד רגלים בהרצגובינה. בהמשך למד באקדמית המלחמה האוסטרו-הונגרית בווינה והוצב לשורת תפקידי מטה בעיקר בתחומי המודיעין. ב-1901 הועלה לדרגת קולונל ומונה לראש מטה הקורפוס ה-12 וב-6 בנובמבר 1907 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד חטיבה. ב-1910 מונה למפקד הדיוויזיה ה-44. ב-2 בנובמבר 1911 הועלה לדרגת פלדמרשל לוטננט, וב-10 באפריל 1912 מונה למושל חבל הונווד ולמפקד משמר הבית של ממלכת קרואטיה-סלבוניה.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה סרקוטיץ' למפקד הדיוויזיה ה-42 שהייתה חלק מהקורפוס ה-13 בארמייה החמישית ולחם עימה במערכה על סרביה. אף על פי שהאוסטרו-הונגרים כשלו במתקפתם ונהדפו אל מחוץ לגבולות סרביה הדיוויזיה שלו תפקדה היטב במהלך הקרבות, ולאחריהם קודם לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-22 בדצמבר 1914 מונה לתפקיד מושל בוסניה והרצגובינה במקומו של אוסקר פוטיורק שהודח ובמסגרת זו פיקד על כח צבאי בהיקף של פלגת ארמייה. ב-אוקטובר – נובמבר 1915 הצליחו כוחותיו שהיו תחת פיקודו הכולל של אוגוסט פון מקנזן להביס את הצבא הסרבי שהתמודד כעת גם מול צבא הקיסרות הגרמנית וממלכת בולגריה.
ב-7 בינואר 1916 הוביל סרקוטיץ' את כוחותיו לתוך ממלכת מונטנגרו ותוך סיוע ארטילרי מספינות שהפליגו ממפרץ קוטור, הצליחו האוסטרו-הונגרים לכבוש את הרי לובצ'ן ועד לסוף ינואר השלימו את כיבוש כל הממלכה. בראשית 1917 זכה לתואר הברון פון לובצ'ן והועלה לדרגת גנרל אוברסט, על חלקו בקרבות שהובילו לכיבוש מונטנגרו. עם התמוטטות כוחות מעצמות המרכז בחזית המקדונית התקדמו כוחות מדינות ההסכמה במהירות לאלבניה ומשם למונטנגרו ובוסניה, תוך שאינם נתקלים בהתנגדות משמעותית. פון לובצ'ן נותר רשמית בתפקידו כמושל בוסניה והרצגובינה עד לכניעת האימפריה האוסטרו-הונגרית ופרש משירות צבאי ב-1 בדצמבר 1918. הוא התנגד להקמת ממלכת יוגוסלביה ועל רקע זה גלה ממולדתו והתיישב בווינה. פון לובצ'ן הלך לעולמו ב-1939 והוא בן 81 שנים.
כתובות מלכי גבל

כתובות מלכי גבל הן הכתובות הקדומות ביותר בכתב הפיניקי. הכתב הפיניקי התפתח מן הכתב הפרוטו-כנעני הפיקטוגרפי לכתב הקווי, וזאת במהלכה של המאה ה-11 לפנה"ס. זמן קצר אחרי כן, במהלכה של המאה ה-10 לפנה"ס, אימצו את הכתב הזה מן הפניקים גם העברים וגם הארמים. הכתובות הפיניקיות הראשונות הן כתובות מלכותיות של מלכי גבל. כולן כתובות החקוקות באבן (כתובות לפידאריות). הכתובות התגלו בחפירות שנערכו בגבל בשנות ה-20 של המאה ה-20. רק בשתים מן הכתובות יש נקודת אחיזה כרונולוגית המסייעות בתיארוך כל הקבוצה. כתובת אביבעל חקוקה על פסל של המלך המצרי שישק (מחצית שנייה של המאה ה-10 לפנה"ס); כתובת אליבעל חקוקה על שבר של פסל הנושא גם כרטוש של אוסורכון הראשון  מלך מצרים (מסוף המאה ה-10 וראשית המאה ה-9 לפנה"ס). לאחרונה הציע פרופ' בנימין זאס מאוניברסיטת תל אביב לאחר מעט את תיארוך הכתובות.

כתובת  אחירם

כתובת החקוקה על גבי ארון אחירם - סרקופג מאבן. הכתובת מתוארכת לשנת 1000 לפנה"ס לערך. 
ארנ | זפעל [א] תבעל | בנ אחרמ | מלכ גבל |  לאחרמ | אבה | כשתה |  בעלמ 

ואל | מלכ | במלכמ | וסכנ | בס<כ>נמ | ותמא | מחנת | עלי | 

גבל | ויגל | ארנ | זנ | תחתסף | חטר | משפטה | תהתפכ | 

כסא | מלכה | ונחת | תברח | על | גבל | והא | ימח ספרה | 

לפפ | שבל[
תרגום לעברית
ארון אשר עשה אתבעל בן אחירם מלך גבל לאחירם אביו כאשר שמו ב(בית ה)עולם

ואם מלך במלכים  או סוכן  בסוכנים   או מפקד(?) צבא יעלה (על) 

גבל  ויגלה ארון זה, ישבר  חוטר משפטו, יתהפך 

כסא  מלכותו ונחת תברח מגבל, והוא, תימח  כתובתו ...

????

כתובת יחימלך

שם אביו של יחימלך אינו נזכר בכתובת. עובדה זו יכולה לציין שיחימלך הוא מייסד שושלת, כלומר אדם שתפס את השלטון בכוח הזרוע ולא ירש אותו מאביו, ובשל כך הוא מבקש לגיטימיות. השמות אל, בעל, בעלת הם שמות שלישיית אלי גבל. 
בת  זבני  יחמלכ  מלכ  גבל

האת  חוי  כל  מפלת  הבתמ

אל  יארכ  בעלשממ  ובעל<ת?>

גבל  ומפחרת  אל  גבל

קדשמ ימת  יחמלכ  ושנתו

על גבל  כ  מלכ  צדק  ומלכ

ישר  לפנ  אל  גבל  ק[דשמ הוא]
תרגום לעברית
בית  אשר בנה יחימלך מלך גבל

הוא חִיַה [את] כל מפולת הבתים
 
[ה]אלה [לוּ] יאריכו בעל שמים ובעל<ת>

גבל ומועצת אלי גבל

[ה]קדושים [את] ימות יחימלך ושנותיו

על גבל כי מלך צודק ומלך

ישר לפני אלי גבל [ה]קדושים הוא

כתובת אבבעל

הכתובת נחקקה על פסל של שישק מלך מצרים (945-924 לפנה"ס). שישק ערך מסע צבאי לארץ ישראל בשנה החמישית לרחבעם (היא שנת 925 לפנה"ס; מלכים א', י"ד, כ"ה-כ"ז). שישק לא הגיע לגבל. הפסל נשלח לאבבעל או שהובא על ידו כשהיה במצרים. הפסל נותן רק 'תאריך שאחריו'. 
[מש | זי]בא  | אבבעל מלכ [גבל ב....]

[מלכ] גבל | במצרם | לבעל[ת גבל אדתו תארכ בעלת גבל ימת אבבעל ושנתו] על גבל
תרגום לעברית
[פסל אשר ה]ביא אבבעל מלך [גבל ב...

[מלך] גבל במצרים לבעל[ת גבל אדוניתו. תאריך בעלת גבל ימות אבבעל ושנותיו] על גבל

כתובת שפטבעל

קר זבנה שפטבעל מלכ

גבל בנאלבעל  מלכ  גבל

ביחימלך מלך גבל לבעלת

גבל אדתו תארך בעלתגבל

ימת שפטבעל ושנתו על גבל
תרגום לעברית
קיר אשר בנה שפטבעל מלך

גבל בן אלבעל מלך גבל

בן יחימלך מלך גבל לבעלת

גבל אדוניתו. תאריך בעלת גבל

ימות שפטבעל ושנותיו על גבל
ישראל פרידלנדר

ביוגרפיה

נולד בעיר קובל שבווהלין, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) בשנת 1876. למד באוניברסיטת ברלין, נסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים בברלין ובשנת 1901 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת שטרסבורג.
בשנת 1905 נישא לליליאן (חבצלת רות) לבית בנטוויץ', בתו של הרברט בנטוויץ' ואחותם של נורמן בנטוויץ' ותלמה ילין. בני הזוג פרידלנדר התגוררו בניו יורק. ביתם בניו יורק שימש מקום מפגש לסטודנטים ולאנשי אקדמיה, לדיפלומטים ולפעילים פוליטיים וחברתיים, ונודע באווירה התרבותית ששררה בו. ישראל וליליאן פרידלנדר היו הורים לשישה ילדים.
כיהן כפרופסור לספרות מקראית בבית המדרש לרבנים באמריקה, ולימד שם תנ"ך, פילוסופיה והיסטוריה.
ב-1912 ייסד את תנועת "ישראל הצעיר" עם הרב מרדכי קפלן. ב-1914 היה בין מייסדי ארגון ה[ג'וינט]], ארגון הרווחה היהודי הבינלאומי שנוסד כדי לסייע ליהודים בארץ ישראל ובאירופה, שנקלעו למצוקה בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
פרידלנדר היה מראשי האורתודוקסיה המודרנית בארצות הברית ופעיל בולט בקהילה היהודית המקומית. בשנת 1920 נקטעו חייו באבּם, כאשר הצטרף למשלחת סעד שיצאה מטעם ארגון הג'וינט מארצות הברית לאוקראינה. בעת המסע נרצח פרידלנדר על ידי שודדים ליד העיר קמניץ פודולסק (Kamyanets Podilskyy) בדרכו לעיירה ירמולינצי (Yarmolintsy) ונקבר בבית הקברות היהודי במקום.

לאחר מותו

ביוני 1922 עלו לארץ ישראל אלמנתו ליליאן פרידלנדר עם ילדיה, והשתקעו באחוזה המשפחתית שבנתה אחותה, ניטה לנגה, בזכרון יעקב (הידועה כיום כאחוזת לנגה). אחותה ניטה ובעלה מיכאל לנגה היו חשׂוכי ילדים, ולאחר מותם עברה האחוזה בירושה לאחותה הגדולה ליליאן. ספרייתו של פרידלנדר במדעי היהדות נתרמה לספריית פבזנר בחיפה.
אחד מבניהם של ישראל וליליאן פרידלנדר, דניאל, שהיה פסנתרן מחונן, נפטר בשנת 1936, והוא בן 18 בלבד. אמו הקימה על שמו את בית דניאל לאמנות ומוזיקה, הממוקם בסמוך לאחוזת המשפחה בזכרון יעקב. אחת מאחיותיה של ליליאן נקראה בשם כרמל, על שם הכרמל שאת נופיו חיבב אבי המשפחה הרברט בנטוויץ'. לאחוזה המשפחתית באנגליה קרא "חצר כרמל" (Carmelcourt), ואף "אחוזת לנגה" נשאה שם זה. לימים גם ישראל וליליאן פרידלנדר קראו לאחת מבנותיהם בשם כרמל. הבת, כרמל פרידלנדר, נישאה לשופט שמעון אגרנט.
אלמנתו של פרידלנדר, ליליאן, נפטרה שלושים וארבע שנים אחרי מותו, ב-31 באוקטובר 1954, באחוזת המשפחה בזכרון יעקב.
ביולי 2001, הובאו עצמותיו לקבורה בירושלים.
רובן סוברינו

קריירת מועדונים

ביולי 2008, כשהיה בן 16, הצטרף סוברינו לקבוצת הנערים של ריאל מדריד ב'. בעונת 2011/2012 ערך סוברינו את הופעת הבכורה שלו בקבוצת ריאל מדריד ג' כששיחק 77 דקות נגד ראיו מחאדאונה.
ב-26 במאי ערך סוברינו את הופעת הבכורה שלו בריאל מדריד ב' כשנכנס כמחליף של חסה נגד אלצ'ה במשחק אשר הסתיים בתוצאה 1-1.
ב-7 באוגוסט 2014 עבר סוברינו לקבוצת ליגת הבוגרים של פונפראדינה. ב-28 באוגוסט 2015, הועבר למנצ'סטר סיטי תמורת 250,000 אירו ושכר של 200,000 אירו בשנה. מיד אחרי שעבר למנצ'סטר סיטי הוא הושאל לקבוצת הכדורגל ז'ירונה. ב-14 ביולי 2016 הושאל לעונה לדפורטיבו אלאבס. ב-6 ביולי 2017 חתם באופן קבוע בלאבס. ב-31 בינואר 2019 חתם לשלוש וחצי שנים בולנסיה.
סימונטה סומרוגה

ביוגרפיה

סומרוגה נולדה בעיר צוג וגדלה בקנטון ארגאו. למדה פסנתר בבית הספר למוזיקה של לוצרן, ברומא ובאוניברסיטת סטנפורד שבארצות הברית וכן למדה אנגלית ולימודים ספרדיים באוניברסיטת פריבור. 
משנת 1993 עד 1999 שימשה כמנהלת הקרן השווייצרית להגנת הצרכן, ומשנת 2000 עד 2010 הייתה נשיאת הקרן. בשנת 2003 הייתה גם לנשיאת ארגון הסיוע Swissaid. בהמשך כיהנה כדירקטורית במספר חברות נוספות עד לבחירתה לכהונה במועצת הברית של שווייץ.
בשנים 1997 עד 2005 הייתה חברת מועצת עיריית קוניץ וניהלה את מחלקות הכבאות וההגנה האזרחית בה.
ב-1999 נבחרה לחברת המועצה הלאומית, הבית התחתון של אספת הברית של שווייץ. ב-2003 נבחרה למועצת הקנטונים, הבית העליון של אספת הברית, שם ייצגה את קנטון ברן.

כהונה במועצה הפדרלית

בספטמבר 2010 נבחרה סומרוגה לחברת מועצת הברית (ממשלת שווייץ). בשלהי אותה שנה נכנסה לתפקידה כשרת המשפטים (ראש המחלקה למשפטים ומשטרה). ב-2019 עברה לכהן כשרת הסביבה, התחבורה, האנרגיה והתקשורת.
במהלך שנת 2014 שימשה כסגניתו של נשיא שווייץ באותה שנה, דידייה בורקהלטר. ב-3 בדצמבר 2014 בחרה בה אספת הברית לשמש כנשיאת שווייץ במהלך שנת 2015. בראשית 2016 סיימה את כהונתה והוחלפה על ידי יוהאן שניידר-אמאן. בשנת 2019 היא מכהנת שוב כסגנית הנשיא בשנת נשיאותו של אולי מאורר.
סומרוגה נשואה לסופר לוקאס הרטמן (Lukas Hartmann). היא דוברת חמש שפות (גרמנית, צרפתית, איטלקית, אנגלית וספרדית).