google/wiki40b huggingface dataset:
חואן סנטמריה

חואן סנטמריה (בספרדית: Juan Santamaría) ‏(29 באוגוסט 1831  11 באפריל 1856) היה מתופף בצבא קוסטה ריקה שהפך לגיבור הלאומי שלה.

ביוגרפיה

סנטמריה נולד מחוץ לנישואין באלחואלה, וגדל במשפחה חד-הורית. לאחר כיבוש ניקרגואה בידי ויליאם ווקר ב-1855, הוא פנה דרומה, לכיוון קוסטה ריקה. לקוסטה ריקה לא היה צבא סדיר, והנשיא, חואן רפאל מורה פוראס, קרא לבני עמו להתגייס ולצעוד צפונה, כדי להדוף את ווקר ואנשיו. כ-9,000 קוסטה ריקנים נענו לקריאה, ובהם סנטמריה, שהצטרף כמתופף.
בקרבות שנערכו על אדמת קוסטה ריקה, בסמוך לחוות סנטה רוסה, הובסו אנשיו של ווקר, והקוסטה ריקנים דלקו בעקבותיהם לתוך ניקרגואה. ב-8 באפריל נערך קרב בעיירה ריבאס. חייליו של ווקר התבצרו במלון מקומי, והקוסטה ריקנים לא הצליחו להכניעם. לפי המסורת המקובלת, מפקד הכוחות, הגנרל חוסה מאריה קניאס, הציע שאחד החיילים יתקרב למלון עם לפיד, ויעלה אותו באש. לאחר שכמה מהחיילים כשלו במשימה זו, התנדב סנטמריה, בתנאי שמישהו שיטפל באמו במקרה שלא ישוב. הוא נורה למוות בזמן ביצוע המשימה, אך הצליח להצית את המלון. ווקר נסוג מהעיר, והאיום על קוסטה ריקה הוסר סופית.
היסטוריונים שונים הטילו ספק באמיתות הסיפור, ובדיוק פרטיו, וטוענים כי נופח על ידי פוליטיקאים ואינטלקטואלים קוסטה ריקנים מטעמים לאומניים. עם זאת, יש לסיפור עדות בבקשה שהגישה אמו של סנטמריה לפנסיה בנובמבר 1857, ובמסמכים הממשלתיים שאישרו את בקשתה.
פסל בדמותו של סנטמריה מוצב מול בניין האספה המחוקקת בסן חוסה ובכיכר המרכזית של עיר הולדתו, אלחואלה. נמל התעופה הבינלאומי של סן חוסה קרוי על שמו.
אליפות העולם בשחייה

תחרויות באליפות העולם בשחייה

מלבד השחייה הצורנית שהתחרות באליפות העולם היא לנשים בלבד, בשאר הענפים ההשתתפות היא של שני המינים.

מדליות כללי

שחייניות שזכו בלפחות 10 מדליות בסך הכל אך לא צברו 5 מדליות זהב (כולל אליפות העולם 2019)

מדליות כללי

שחיינים שזכו בלפחות 10 מדליות בסך הכל אך לא צברו 5 מדליות זהב (כולל אליפות העולם 2019)
Waterloo (שיר)

היסטוריה

השיר ווטרלו נכתב לקראת תחרות האירוויזיון של 1974, לאחר ששיר קודם של הלהקה (Ring Ring) הגיע רק למקום השלישי בתחרות המלודיפסטיבלן בשנת 1973. תחילה נכתב עם מקצב רוק-ג'אז, אך זה הוחלף במקצב דיסקו מהיר. הלהקה העדיפה שיר זה על פני שיר אחר שנכתב על ידי חבריה באותה העת, Hasta Mañana, משום שהודגשה בו שירתן של בנות הלהקה, אנייטה פלטסקוג ואנני-פריד לינגסטאד. השיר עוסק בנערה העומדת להיכנע לאהבתה, כשם שנפוליאון נכנע בקרב ווטרלו בשנת 1815. (בניגוד לאמור בשיר, נפוליאון לא נכנע לאחר שהובס בקרב שהתחולל ב-18 ביוני בווטרלו שבמרכז בלגיה של ימינו אלא חזר לפריז. לאחר שנכזבה תקוותו לתמיכה עממית, התפטר ב-22 ביוני לטובת בנו ששהה באוסטריה).
השיר זכה בתחרות הקדם-אירוויזיון של שוודיה בפברואר 1974 ולאחר מכן, ב-6 באפריל, זכה במקום הראשון בתחרות האירוויזיון עם 24 נקודות, כאשר השיר האיטלקי שהגיע למקום השני משתרך אחריו עם 18 נקודות (שיטת הניקוד אז הייתה שונה מזו המקובלת כיום).
השיר ווטרלו היה הזוכה הראשון בתחרות האירוויזיון ששבר את מסורת הבלדה השקטה הן מבחינה מוזיקלית והן מבחינת ההופעה - התלבושות הססגוניות, המקצב המהיר, והכוריאוגרפיה (פשוטה, אך חסרת תקדים).

הצלחה

השיר הגיע למקום הראשון במצעדים של אירלנד, בלגיה, גרמניה, דרום אפריקה, הממלכה המאוחדת, נורווגיה, פינלנד, שווייץ, למקום השני במצעדים של אוסטריה, הולנד וזימבאבווה (אז רודזיה), למקום השלישי בניו זילנד, ספרד, צרפת ושוודיה, למקום הרביעי במצעד האוסטרלי, למקום השישי במצעד של המגזין האמריקאי בילבורד, ולמקום הארבעה-עשר במצעד האיטלקי (יש אומרים שמיקום זו נובע מן העובדה שהשיר האיטלקי בתחרות האירוויזיון של 1974, Si בביצועה של ג'יליולה צ'ינקווטי, הגיע למקום השני). זהו השיר היחיד שהשתתף בתחרות אירוויזיון והגיע לעשירייה הפותחת במצעדים של 15 מדינות.
בשנת 1994 נכלל השיר, יחד עם להיטים אחרים של הלהקה, בפסקול של הסרט "חתונתה של מיוריאל". הסינגל יצא בשנית בשנת 2004, לכבוד חגיגות ה-30 והגיע למקום ה-20 במצעד הבריטי. ב-22 באוקטובר 2005, במסגרת תחרות שיר היובל באירוויזיון, נבחר השיר לטוב ביותר בהיסטוריה של התחרות.
השיר זכה למספר גדול של גרסאות כיסוי מאז זכייתו. בין הידועות שבהן היא זו שנעשתה בשנת 1998 על ידי בננאראמה. השיר שולב במחזמר "מאמה מיה!" ואף באחד מן הפרקים של סדרת הטלוויזיה "הסימפסונים".
על צדו השני של הסינגל "ווטרלו" נמצא השיר Watch Out.
האופל

עם עלות השחר

רנד מוכיח לכולם שהוא הדרקון שנולד שוב, עם החזיקו בקלנדור. מגיני האבן ורוב האיאלים מאמינים לו. בלב האבן ישנו מאגר של טראנגרילים וביניהם דלת שהעובר בה מקבל תשובות. מאט עובר ושואל למה יש לו פיסות של זכרונות עם חורים. הוא מקבל תשובה ללכת לרוהידין.
למרות שהאיאלים האמינו לרנד, מתברר שהמושיע המוזכר אצלם בנבואות "זה שבא עם השחר" צריך לעבור מבחן נוסף, לפני שהשבטים יאמינו בו, כניסה לרוהידין. החבורה יוצאת לשממות איאל עם אגוין ומוריין. ובמקביל נינאב ואליין הולכות למצוא את האג'ה השחורה, שלפי הראיות הלכו לטנצ'יקו. 
רנד ומאט נכנסים לרוהידין. רנד מקבל על ידיו קעקועי דרקון, המוכיחים שהוא הבא עם השחר. מאט מקבל זכרונות, חנית שחורה וטראנגריל-מדליון בעל צורת ראש שועל. מאוחר יותר הוא מגלה שהמדליון מגן עליו מפני סאידר. כאשר הם יוצאים מתפתח סכסוך בינם לבין קולדין משבט השאידו.
אלאידה ארויהאן, מהאג'ה האדומה, יחד עם רוב המועצה, מדיחה את סיואן סנצ'ה מכס האמירלין ואת ליאן שריף מסגנותה, ומשתקת אותן מסאידר. הן בורחות עם מין ולוגיין (הדרקון הכוזב שנותק מסאידין) מטאר וולון. מאוחר יותר מתברר שכל האג'ה הכחולה וחלק משאר האאס סדאי שאינן מהאג'ה האדומה הצטרפו לבריחה.

האופל

רוכלים וביניהם להטוטן בשם ג'אסין נאטל באים לשממה ומציגים את רוכלותם לחבורה ולאיאלים. רנד קורא לכינוס השבטים. מאט מספר כבדרך אגב לג'אסין שברוהידין יש אנגרילים וטראנגרילים.
פרין הולך בינתיים לשני נהרות ונלחם שם נגד טרולוקים, לכאורה עם הגלימות הלבנות, אולם הם עומדים בצד ולא עושים כלום.
אליין ונינאב מתמודדות עם האג'ה השחורה בטנצ'יקו וכמעט הורגות את מוגהדין. הן לוקחות מהן אדאם שאמור לפעול על גבר.
סיואן, כאחות מהאג'ה הכחולה לשעבר (האג'ה שידועה כבעלת רשתות הריגול הגדולות ביותר), מצליחה לגלות להיכן נמלטו האחיות הכחולות ותומכיהן: סלידר, כפר נטוש שבו נולדה האמירלין ה"כחולה" הראשונה. בדרך לשם לוגיין שורף בטעות אסם, ושלוש הנשים נשפטות בגללו לאחר שברח. השופט, לורד גארת בריין, גנרל אנדורי לשעבר, משלם במקומם את דמי האסם אבל דורש מהן לשלם לו בעבודה. בהמשך היום לוגיין מחלץ אותן, והן ממשיכות לכיוון סלידר, כשגארת הממורמר בעקבותיהם עם הגדוד שלו.
במקביל השבטים האיאלים מתכנסים ורנד מכריז על עצמו כזה שבא עם השחר בפני האיאלים, אך במפתיע קולדין מכריז על עצמו גם כזה שבא עם השחר, ובני שבטו תומכים בו. מלחמה נפתחת בין השאידו לבין שאר האיאלים. לנפיר מופיעה ומגנה על רנד. היא מספרת לו שאסמודין (שהוא בעצם הלהטוטן ג'אסין נאטל) הלך לרוהידין. מסתבר שכשמאט סיפר לו בטעות על החפצים שראו שם אסמודין החליט לחפש אותם. רנד הולך בעקבותיו. דו-קרב מתפתח ביניהם ורנד מנתק את אסמודין מכבליו אל אדון האופל. כעת גם אסמודין פגיע בפני השיגעון. הוא מתחנן בפני לנפיר שתעזור לו, אבל היא תומכת ברנד. היא חוסמת חלקית את אסמודין כדי שלא יעשה שטויות. רנד חוזר לשממה ושומע שהשאידו הלכו בלי להכיר בו. אסמודין מתחיל ללמד את רנד.
חבית נפט

חבית נפט, ובקיצור חבית, היא יחידת מידה לנפח של נפט, והיא שווה ל-42 גלון אמריקאי שהם 158.987294928 ליטר, שהם 34.9723 גלון אימפריאלי. יחידת נפח זו נמצאת בשימוש בצפון אמריקה ובמקומות נוספים למדידת נפט גולמי ומוצרי נפט אחרים. נהוג למדוד כמויות נפט גם במטר מעוקב ולעיתים אף בטונות. מידה "חבית" איננה משמשת למדידת גז טבעי. בחבית אחת של נפט גולמי יש ערך אנרגטי השקול ל-5.8 מיליון BTU.
מקורה של יחידת מידה זו הוא בשדות הנפט של מדינת פנסילבניה, בשנות ה-60 של המאה ה-19. עם תחילת הפקת הנפט בשדות אלה, לא היה כלי אכסון תקני לנפט והנפט נשמר והובל בחביות בגדלים שונים ובצורות מגוונות (כך למשל, בחביות בירה, דגים, ועוד). בין החביות שבהן השתמשו היו חביות היין האנגליות התקניות בנפח של 42 גלון אמריקאי, וכן חביות ויסקי בנפח 40 גלון אמריקאי. חביות ויסקי של 40 גלון היו הנפוצות ביותר להובלת נפט, אולם מפיקי נפט רבים לא מילאו את החביות למלוא נפחן.
חברת הנפט סטנדרד אויל (Standard Oil Company) הובילה תמיד את הנפט שהפיקה בחביות צבועות כחול בנפח 42 גלון, והקפידה למלאן עד תום. עד מהרה החלו צרכני הנפט האמריקאים לסרב לקנות חביות בגדלים אחרים ובשנת 1866 התקבלה החבית בנפח של 42 גלון כתקן מחייב ליחידת נפח של נפט. חביות אלה היו גדולות ב-2 גלון מהחביות שבהן השתמשו חברות נפט רבות אחרות. נפח גדול יותר זה הותיר מקום לפחת בהובלה (כתוצאה מאידוי או נזילה), הואיל ורוב החביות באותה עת היו עשויות מעץ.
אף שהמונופול של חברת סטנדרט אויל בתחום הנפט בוטל בשנת 1911, עת פורקה ל-34 חברות נפרדות, "החבית הכחולה" משמשת עדיין כמידת תקן למדידה ולתמחור של נפט בארצות הברית, עד ימינו אלה. יחידות מידה מקובלות נוספות בתעשיית הנפט הן 1Mbbl שהן אלף חביות נפט, וכן 1MMbbl שהן מיליון חביות נפט (מחוץ לתעשיית הנפט יש המשתמשים במונח "מגה-חבית" Mbbl ומתכוונים למיליון חביות).
מקבת (ארכאולוגיה)

מקבת היא כלי לסיתות כלי אבן, מעין פטיש חסר ידית. המקבות נחלקות לשתי קבוצות עיקריות, מקבות אבן ומקבות קרן.

מקבות אבן

מקבת אבן (hammer stone), הנקראת גם מקבת קשה, עשויה לרוב מחלוק נחל או חלוק חוף. ישנן גם מקבות קשות העשויות מגרעין צור משומש, שעבר הסבה למקבת על ידי סיתות במכות רבות מול אבן אחרת עד שנעשה מעוגל.
המקבות נבדלות בקשיות הסלע ממנו הן עשויות, מידת חספוס פניו, משקל הפריט וצורתו הכללית. אלה - ביחד עם מיומנות הסתת - קובעים את אופיים של הנתזים והלהבים המופקים. 
בתעשיות כלי האבן הקדומות היה שימוש במקבות קשות בלבד. אולם כבר אז נעשה שימוש במקבות קטנות ושטוחות לשִׁבְרוּר וקטימה של נתז או להב אבן במהלך התקנתם לכלי. השימוש במקבות אבן נמשך לאורך כל התקופות הפרהיסטוריות. בראשית ההיסטוריה עשו בהן שימוש אף לסיתות אבני בנייה עד שנכנס השימוש בברזל לתפוצה רחבה בתקופת הברזל בערך 1000 לפני הספירה.

מקבות קרן

מקבת קרן מותקנת מקרן אַיָּל (deer antler hammer) ששויפה ולוטשה, והיא נקראת גם מקבת רכה. לרבות ממקבות אלו יש ידית אך היא עשויה מחטיבה אחת של אותו חומר, יחד עם הקצה הפעיל.
מקבת הקרן חיונית לסיתות שטוח של כלים כגון אבן-יד, גרזן וכמה טיפוסי ראש חנית. טכניקה זו נכנסה לשימוש כבר בתעשיית אבני יד של האשלית המאוחרת כפי המשוער לפני 600 אלף שנה. לא ניתן היה להשיג את רמת הדיוק והסימטריה בעיצוב המוצר ללא כלי זה. ישנו הבדל ביעילות מקבות הקרן בהתאם למיני האיילים שבקרניהם נעשה שימוש. מקבות קרן שימשו גם להפקת נתזים דקים, לשיברור מדויק ולעיתים גם לסיתות להבונים עדינים. מקבות רכות מתאימות במיוחד לסיתות חומר גלם בעל פצילות גבוהה כגון אובסידיאן – סוג של זכוכית געשית ששימש אף הוא לייצור כלים. לעיתים השתמשו גם באלה מעץ קשה כמקבת.

ספרות הקודש

המקבת מוזכרת חמש פעמים בתנ"ך. האזכור הידוע מכולם הוא בספר שופטים ד' פסוק כ"א בו מסופר על יעל אשת חבר הקיני המתנקשת בעזרת יתד ומקבת בחיי סיסרא שר צבאו של יבין מלך כנען.
אברהם סופר (רב)

הרב אברהם סופר (שרייבר) (9 באוקטובר 1897 - 10 באפריל 1982) היה רב ומהדיר ספרות תורנית. חתן פרס ישראל לספרות תורנית, וחתן פרס הרב קוק.

קורות חיים

סופר נולד באגר (ערלוי) שבהונגריה. בנו של הרב שמעון סופר ונינו של החת"ם סופר. 
בנעוריו למד אצל אביו, רבה של אגר ואחר כך רב בישיבה בפרשבורג, והוסמך לרבנות. בשנת 1921 נישא ועבר לחיות בווינה, אוסטריה.  סופר שימש כרב, תחילה בקורפו (1925–1928) ולאחר מכן בגוריציה שבאיטליה (1928 - 1936) ובפיומה (1936 - 1939). בשנת 1939 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, בה שימש כר"מ בישיבת שערי ציון מיסודו של הרב בן ציון חי עוזיאל. בתחילת 1946 יצא לשמש כראש בית מדרש לרבנים שהוקם בצרפת אחרי מלחמת העולם השנייה. בין השנים 1948-1966 שימש לסירוגין חצי שנה כמורה בבית המדרש לרבנים באמריקה וחצי שנה התגורר בירושלים.
בימי רבנותו באיטליה החל לטפל בכתבי יד עתיקים של ספרות רבנית ולשמרם. בשנת 1930 החל להוציא לאור מכתב יד את סדרת הספרים "בית הבחירה" של הרב מנחם המאירי לתלמוד. בהמשך הוציא ספרי ראשונים נוספים ובהם: חידושי הראב"ד על מסכת עבודה זרה, ביאור רבי משה קזיס למסכת מדות, חידושי הר"ן לבבא בתרא וחידושי הרשב"א למסכת שבועות. כמו כן הוציא מכתביו של סבו שלא הוצאו קודם לכן. ספרים אלו בוארו על ידו. 
בשנת תש"ג, זכה בפרס הרב קוק על הוצאת בית הבחירה למסכת קידושין. בשנת 1947 קיבל את פרס שכטר. כעבור ארבעים שנה, בשנת תשמ"א, זכה בפרס ישראל לספרות תורנית.

משפחתו

בניו הם דוד סופר המתגורר בלונדון ועורך הדין שלמה סופר מירושלים, הנשוי לעליזה, בתו של הרב אהרן מילבסקי ואחייניתם של הרב יצחק קוליץ ורחל מרגליות.
רייזי אייזנברג אשתו של שלום אייזנברג אחיו של שאול אייזנברג. בן נוסף הוא שמואל בנימין סופר, מחבר קונטרס 'אור המאיר' תש"ב, 'תולדות רבינו המאירי ז"ל וספריו.
רולאן גארוס

רולאן גארוס (בצרפתית: Roland Garros; ‏6 באוקטובר 1888 - 5 באוקטובר 1918), טייס צרפתי ואחד מחלוצי הטיסה במטוסי קרב במלחמת העולם הראשונה.
גארוס היה טייס ידוע עוד לפני המלחמה. ב-1913 הוא התפרסם כשהיה הראשון לחצות את הים התיכון בטיסה ישירה. שנה לאחר מכן התגייס לצבא צרפת. בשלב מוקדם של המלחמה הוא הכיר בצורך לחסוך מהטייס את פעולת הירייה הידנית, והתקין מכונת ירייה בחזית מטוסו. כדי שהכדורים לא יזיקו למדחף, הוא הרכיב מדחף משוריין במטוסו ואף התקין עליו לוחיות מתכת שיסיטו את הכדורים במקרה של פגיעה, מה שאפשר לירות דרך המדחף ללא חשש לחיתוכו על ידי הכדורים, אך הפחית את יעילות המדחף. גארוס, שהיה הראשון לטוס במטוס בו הותקנו המגנים, הפיל שלושה מטוסים גרמניים בעזרת היכולת החדשנית לירות ישר לפנים.
ב-18 באפריל 1915 הופל מטוסו והוא נאלץ לדאות לנחיתה בצד הגרמני. הוא לא הספיק לשרוף את מטוסו אשר נפל בידי אנטוני פוקר ואנשי צוותו, שבחנו את הטכנולוגיה החדשה ומיהרו להבין את היתרון בירי לפנים ממכונת ירייה מקובעת, לעומת כלי נשק מוחזקים בידי הטייס שהיו נהוגים עד אז. פוקר וציוותו לא חיקו את המערכת הצרפתית של הגנה על המדחף, ופיתחו במקום זאת מתאם הקושר את מנגנון המקלע לסיבוב המנוע, ומבטיח על ידי כך תזמון מתואם בין פעולת המקלע למצב המדחף, דבר שהבטיח שהכדורים לא יפגעו בלהבי המדחף. כתוצאה מהחידוש הזה התהפכו היוצרות וחיל האוויר הגרמני שלט בשמיים והפיל מטוסים רבים. עד סוף המלחמה יכולת הירי לפנים ממקלע מקובע פותחה על ידי כל הצדדים הלוחמים.
גארוס הצליח לברוח ממחנה שבויים גרמני בפברואר 1918 ולשוב לשורות הצרפתים. בקרב אוויר בו השתתף ב-2 באוקטובר דיווח על שתי הפלות נוספות, אך רק אחת מהן אושרה ונרשמה לזכותו. ב-5 באוקטובר 1918 הופל מטוסו מעל ווזיאר שבחבל ארדן והוא נהרג.
גארוס נחשב לעיתים בטעות לאלוף ההפלות הראשון, אך כאמור עומדות לזכותו ארבע הפלות מאושרות, כאשר נהוג לכנות "אלוף הפלות" טייס שהפיל חמישה מטוסי אויב. הוא היה חלוץ בתחומו, וכנראה טייס הקרב האמיתי הראשון.

הנצחה

ב-1920 נקרא על שמו אצטדיון רולאן גארוס, מרכז טניס שמארח את אליפות צרפת הפתוחה בטניס, אחת מארבע תחרויות הגרנד סלאם. התחרות עצמה קיבלה עם השנים באופן בלתי פורמלי את השם רולאן גארוס. כמו כן נקרא על שמו נמל התעופה הבינלאומי של ראוניון.
אוזבקיסטן במשחקים הפאראלימפיים

היסטוריה

כל המשלחות אותן שלחה אוזבקיסטן למשחקים הפאראלימפים עד אולימפיאדת הנכים לונדון (2012) היו תמיד משלחות קטנות, ומעולם לא עלו על שני ספורטאים.
במדליה הפאראלימפית הראשונה זכתה המשלחת האוזבקית אל אולימפיאדת הנכים לונדון (2012) כשהג'ודוקא שריף חלילוב זכה במדליית הכסף (עד 73 ק"ג) כשהפסיד בגמר הטורניר לדימיטרו סולוביי האוקראיני.
אל אולימפיאדת הנכים ריו דה ז'ניירו (2016) שלחה אוזבקיסטן את המשלחת הגדולה בתולדותיה - 32 ספורטאים, אשר זכו ב-31 מדליות פאראלימפיות, בהן 8 מדליות זהב.
הלמן-אלדובי

היסטוריה

בשנת 1995 הוקם בית ההשקעות.
ב-2004 הוקמה קרן הפנסיה הפרטית הראשונה.
ב-2008 הועבר חלקית ניהול קופות הגמל של בנק יהב, תנועת המושבים ותנועת הפועל המזרחי.
ב-2008 נרכשו קופות הגמל של בנק מרכנתיל דיסקונט על ידי "הדס ארזים קופות גמל בע"מ" בראשות לינדה בן שושן שבהמשך עזבה את המוסד.
ב-2009 הועבר ניהול קופות הגמל של בתי הקולנוע לשליטה של הלמן-אלדובי.
ב-2010 החברה החלה לנהל את קופות הגמל של "אלומות ספרינט" ו"קרן ההשתלמות הסקטוריאלית של העיתונאים".
ב-2011 הושלמה העברת הניהול בניהול קופות הגמל וקרנות ההשתלמות של עובדי  הקואופרציה הצרכנית אגודה שיתופית בע"מ ("קו-אופ").
ב-2012 אושר מיזוג פעילות קופות הגמל של חברת "אפסילון" לתוך הדס ארזים גמל.
בחודש אפריל 2013 איחד בית ההשקעות הלמן-אלדובי את כלל פעילותו של בית ההשקעות "הדס ארזים" לתוכו. ב־2018, "הלמן-אלדובי קופות גמל ופנסיה" ו-"IBI קופות גמל בע"מ" השלימו מהלך של מיזוג חברות. 
בנובמבר 2016 נבחרה קרן פנסיה של הלמן-אלדובי על ידי רשות שוק ההון ביטוח וחיסכון כאחת משתי קרנות ברירת המחדל הראשונות.
היקף הנכסים המנוהלים בבית ההשקעות עמד בשנת 2018 על כ-53 מיליארד ש"ח. החברה משרתת כ-300,000 לקוחות, בקשת מוצרים הכוללת קופות גמל, קרנות השתלמות, קופות גמל אישיות (IRA), קרן פנסיה מקיפה, קרן פנסיה כללית, קרן פנסיה ותיקה, ניהול תיקים ללקוחות פרטיים ומוסדיים וניהול תיקי השקעות עבור קרנות נאמנות.
בבית ההשקעות מועסקים מעל 250 עובדים.
ג'ורדן ווגט-רוברטס

קריירה

ווגט-רוברטס החל בבימוי של כמה פרקים של שתי סדרות אינטרנט קטנות: "Memoirs of a Manchild" (בשנים 2009—2010) ו-"Book Club" (בשנים 2009—2013) וכן ביים את רוב פרקי סדרת האינטרנט "Single Dads" (שודרה ב-2009—2011). הוא ביים ב-2009 פרק מהסדרה "Mint in a Box" וב-2010 ביים סרט קצר: " Successful Alcoholics", אשר הוקרן בפסטיבל הסרטים סאנדנס, South by Southwest בפסטיבל הסרטים של מכון הסרטים האמריקאי ועוד.
בשנת 2011 ביים כמה פרקים בסדרה "Funny or Die Presents" ו-3 פרקים בסדרה "Death Valley" של ערוץ MTV. שנה לאחר מכן הוא ביים פרקים בסדרה "Mash Up" של ערוץ קומדי סנטרל. כמו כן ביים 8 פרקים בסדרה הכי גרועים שיש בשנים 2014 ו-2019.
ב-2013 ביים לראשונה את סרט הקולנוע ההתבגרותי, מלכי הקיץ וכן שימש כמפיק הסרט בפועל. סרט זה הוקרן בפסטיבל הסרטים סאנדנס ובCleveland International Film Festival בקליבלנד וזכה בפרס "הסרט חביב הקהל" של פסטיבל הסרטים העצמאיים של דאלאס לשנת 2013. בשנה שלאחר מכן ביים את סרט הקומדיה התיעודי "Nick Offerman: American Ham" בכיכובו של ניק אופרמן, עמו עבד בסרט "מלכי הקיץ".
בשנת 2017 ביים את סרט המפלצות של MonsterVerse: קונג: אי הגולגולת. הסרט הצליח להרוויח מעל 566 מיליון דולר בקופות. בסרט הבמאי יוצר מחווה לדמות "Gray Fox" ממשחקי הווידאו "מטאל גיר" בדמות ספינה הנושאת שם זהה.
בימים אלה הוא עובד על בימוי סרט המבוסס על משחק המחשב "מטאל גיר" ולשם כך נפגש הרבה עם המעצב והתסריטאי הידאו קוג'ימה.

חיים אישיים

הוא הותקף באכזריות בעת שהתגורר בעיר הו צ'י מין סיטי בווייטנאם. לאחר חקירות נעצר בהודו אדם אחד שסייע לתקיפה.
הצפנת תרמיל גב

הצפנת תרמיל גב (באנגלית: Knapsack cryptosystem) היא מערכת הצפנת מפתח ציבורי שביטחונה מבוסס על הקושי המשוער שבפתרון בעיית תרמיל הגב שהיא בעיה NP-קשה. הצפנת תרמיל הגב הייתה הניסיון הראשון לבסס מערכת הצפנה על בעיה NP-קשה ואף על פי שהרעיון קיים כבר מאז 1978 רוב המערכות הקיימות שפותחו על בסיס זה נפרצו ולכן אינן בשימוש מעשי, אלא נחקרות לצורך אקדמי בלבד.
השיטה הראשונה והמפורסמת ביותר היא הצפנת תרמיל גב של מרקל והלמן שפותחה ב-1978 על ידי רלף מרקל ומרטין הלמן. היא הייתה מערכת מפתח ציבורי מהראשונות שפותחו ופורסמה באותה שנה שבה פורסמה RSA. מערכת זו נפרצה לחלוטין בכמה התקפות מפורסמות שהראשונה שבהן הייתה של שמיר, אחריו פיתחו אדלמן, אודליצקו ולגריאס בנפרד קריפטואנליזה הנקראת התקפת צפיפות נמוכה לשבירת הצפנת מרקל-הלמן בזמן פולינומי. כל הגרסאות שהומצאו מאז כולל גרסת שור-ריבסט המכילה צפיפות גבוהה יחסית (הגדרה בהמשך), נמצאו לא בטוחות וניתנות לשבירה בזמן פולינומי או בזמן שהוא נמוך בהרבה מכוח גס עם הפרמטרים שהומלצו על ידי המפתחים. במרבית המקרים שינוי הפרמטרים לא יועיל במידה ניכרת ולכן מערכות אילו לא נכנסו לשימוש מעשי כלל למעט מערכת חדשה יחסית של Nasako-Murakami מ-2006 שעדיין לא התגלתה קריפטואנליזה יעילה שלה.
העניין בהצפנת תרמיל הגב נובע מהעובדה שהיא נחשבת פוסט-קוונטית ולכן תהיה אטרקטיבית אם תמצא דרך בטוחה ליישמה. אם תמצא דרך כזו הרי שהמערכת אמורה לספק ביטחון גם לנוכח איום קריפטואנליזה על מחשב קוונטי כאשר יהיה מעשי. זאת בניגוד לשיטות כמו RSA ו-DSA המסתמכות על בעיית פירוק לגורמים ובעיית הלוגריתם הבדיד, אותם ניתן יהיה לשבור בקלות בהינתן מחשב קוונטי באמצעות אלגוריתם שור.
בעיית תרמיל הגב קשורה בקשר הדוק עם סריגים. לאחר פרסום אלגוריתם LLL התברר שמערכת הצפנה מבוססת בעיית תרמיל הגב סובלת מבעיה מהותית. באופן כללי אם  כאשר  הוא פרמטר ביטחון (מפורט בהמשך) אז אלגוריתם לצמצום סריגים (Lattice reduction algorithm) מאפשר לגלות את הטקסט המקורי מתוך הטקסט המוצפן ללא ידיעת המפתח בזמן פולינומי. מאידך אם  אז המפתחות מגיעים לממדים עצומים בערך 176KB למפתח מה שהופך את המערכת לבלתי יעילה.
דוד וקשטיין

ביוגרפיה

ב-1974 וקשטיין סיים שנה ראשונה לתואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, לאחר מכן באותה השנה עבר ללמוד במחלקה לאמנות בבצלאל. מ-1978 הקים וניהל את הסדנה לאמנות ביבנה. והפעיל כיתת אמן בשיכון המזרח בראשון לציון. ב-1984 הקים גלריה לאמנות עכשווית בסדנה לאמנות ביבנה. ב-1986 הקים את גלריית "רגע" של קבוצת רגע בה היה חבר, בתל אביב.
ב-1988 היה שותף בהקמת כתב העת לאמנות "סטודיו". בנוסף החל להרצות במכללת אורנים, שם הקים וניהל את הגלריה לאמנות ישראלית במשך 25 שנים. הגלריה הייתה חלק משיעור שהעביר בשם "קורס גלריה. מ-1995 מנהל ומפיק סדרת סרטים תיעודיים על אמנים, במכללת אורנים. בשנת 2014 העלה את אתר האינטרנט "דוד וגוליית - שיחות על אמנות". ב-1996 שימש כמורה בתיכון לאמנויות "משגב" במצפה רמון. מ-1999 מרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ומ-2001 מונה לפרופסור ומרצה בכיר לאמנות במכללת אורנים.
בשנות ה-90 וה-2000 הקים פרויקטים של "נבחרת ציור" ותחנות לאמנות עכשווית, בשכונות פריפריאליות שונות ברחבי הארץ (ראשון לציון, אופקים, רמלה, נצרת ורהט). ב-2006 יסד את הגלריה לאמנות עכשווית "עירוני רמלה" ברמלה, והגלריה "אופקים חדשים" באופקים, ומאז משמש אוצר הגלריות.
במקביל כותב וקשטיין ביקורות אמנות ומאמרים מקצועיים לעיתונים שונים בארץ.
מתגורר בראשון לציון, בשכנות לבית חברו האמן גדעון גכטמן.
משואות יצחק

הקמת משואות יצחק באזור שפיר

בשובם של חברי משואות יצחק מהשבי בשנת ה'תש"ט - 1949, הם עלו להתיישבות, בשנית, על אדמות הכפר סואפיר. אנשי משואות יצחק, ביחד עם חיילים דתיים בחטיבת גבעתי, הקימו את היישוב באוהלים סביב מבנה בית הספר שנותר מהכפר סואפיר. טקס העלייה על הקרקע התקיים באוגוסט 1949. תוכנית הקבע של הקיבוץ נערכה על ידי האדריכל והאמן הדתי מאיר בן אורי. בעת הקמת הבתים הוחלט על לינת הילדים ליד ההורים, תוך ביטול הלינה המשותפת והקמת פינת בישול בכל דירה. בשנת 1952 הוחלט על ידי חברי הקיבוץ לפרק לגמרי את הקיבוץ ולהפוך למושב שיתופי. בינואר 1961 נחנך במקום בית כנסת לזכרו של הרב הרצוג.
בעבר הרחוק שכנו באזור זה הפלשתים. גבול ארצם נגע בגבול נחלת יהודה. בסביבה זו חי וניבא מיכה המורשתי, "עברי לכם יושבת שפיר" (מיכה א', י"א). במלחמת העצמאות שימש האזור הזה בסיס קדמי של חזית הדרום. בשנת תשי"ב (1952) הפך היישוב להיות מושב שיתופי, המסונף לאיגוד המושבים של הפועל המזרחי, כעת שיוכו הארגוני הוא לקיבוץ הדתי.

ענפים ומוסדות קהילתים

בשנותיו הראשונות התפרנס המושב מענפי פלחה, פרדס, רפת ולול. המושב הוביל בהכנסת חידושים בחקלאות, כולל מדגרה חדשנית, מכון תערובת וגידול עגבניות בחממות.
מקורות הפרנסה הם תעשייה וחקלאות. התעשייה החלה בשנת 1985 כשחוסלו שני ענפים גדולים: גידול מלונים ופרדס.
בתעשייה: מפעל "על בד" (מגבונים לחים ומוצרי בד לא ארוג), מסגריה, משואה בכפר (אולם שמחות), פלוריש (תוספי מזון וויטמינים), חנות מחשבים ותקשורת - מ.ת.מ, מוסך, מסגור תמונות, מרכז מזון, קוסמטיקה, סטודיו לקרמיקה - קל וחומר.
בחקלאות: גד"ש דגנים, רפת קד"ם, מדגרה ולולים- אמ"י, מטעים.
ענפי שירות למשק: חשמליה, מכבסה, צרכניה, ספריה, בינוי והחזקה, אינסטלציה, מרפאה, תקשורת טלפונים, גן נוי, הנהלת חשבונות, מרכז "מפגשים" המקיים פעילויות תרבות ופנאי לדור הוותיקים, חנות יד שנייה  - "במחשבה שנייה" 
לממכר בגדי ילדים ונשים מיד שנייה במצב חדש ובמחיר סמלי, הפתוחה לקהל הרחב, והכנסותיה נתרמות לצדקה.
המוסדות הקיימים במשק: מזכירות, מועצה כלכלית.
ועדות: תרבות, דת, צדקה, חינוך, ספורט וטיולים, ביקורת, בריאות וקליטה.
במקום פועלת מכינה קדם צבאית לבנות דתיות בשם "צהלי" ביזמתו והנהלתו של מרכז יעקב הרצוג.
בית הכנסת הכוראלי (סמרה)

בנייה

בית הכנסת נבנה בשנים 1903–1908 בסגנון נאו-עות'מאני על פי העיצוב של האדריכל המקומי זלמן קליינרמן ברחוב ניקולייבסקי (אז) 41. הפתיחה הטקסית של בית הכנסת התקיימה ב-31 באוגוסט 1908. לפני מלחמת העולם הראשונה היה בית הכנסת הגדול ביותר באירופה לאחר חרקוב.
בניית בית הכנסת נבעה מהאוכלוסייה היהודית הגדלה בסמרה, לאחר ששני בתי הכנסת הקיימים כבר לא הספיקו. לאחר אישור הבקשה, החלה הבנייה בשנת 1903, עם מקום ל-1000 מושבים.

פתיחת בית הכנסת

בחזית המבנה, לוח זיכרון מציין את אלה אשר תרמו תרומה ראויה לבניית בית הכנסת, הכוללים את האדריכל זלמן קליינרמן, את עוזרו רפאל מרגוליס ואת תומכיה הפיננסיים של הבנייה. סיוע כספי ניתן על ידי סוחרים רוסים ובעלי מלאכה.
פתיחת בית הכנסת נחגגה בעיר. המגזין "Gorodskoj Westnik" דיווח כי הפתיחה התקיימה בהשתתפות ראש העיר, סגן המושל, יועצים, וציבור רחב.

בתקופה הסובייטית

ב-19 באוקטובר 1928 סגרו השלטונות את בית הכנסת והקימו בית תרבות ומאוחר יותר מאפייה. ב-20 בפברואר 1995, נרשם הבניין כמורשת תרבותית בעלת חשיבות למדינה.

בתחילת המאה ה-21

בדצמבר 2007, התעניינו הרשויות של הפדרציה הרוסית של הקהילות היהודיות בשיקום המבנה משום שבמשך עשר השנים האחרונות חלה הידרדרות משמעותית במצבו של הבניין (חלק נכבד מהציוד נגנב, אף על פי שהספרייה ניצלה).
בית הכנסת לא משוחזר. הוא מוקף בגדר והכניסה פנימה אסורה.
בצדו השני של רחוב סדוודה (מספר 52) נפתח בית הכנסת "אור ישראל" ("אוֹצֶר") בינואר 2008. ההצגה החגיגית של ספרי התורה שנתרמו על ידי בית הכנסת של הקהילה במוסקבה נעשתה ב-27 בינואר.