google/wiki40b huggingface dataset:
ריקוד

ריקוד הוא תנועה של גוף האדם תוך יצירת תבניות תנועתיות הנושאות משמעות או מידע (אסתטי, רגשי, חברתי), בדרך כלל באופן קצבי ולצלילי מוזיקה, המתבצעת או כאומנות מול קהל או למטרות בילוי, טקסים חברתיים, מסורתיים או דתיים, פולחן, ספורט, ריפוי וכדומה.
הריקוד ידוע משחר ההיסטוריה האנושית וקיים בכל התרבויות. הוא מקושר בעיקר עם רגשות של שמחה ואירועים משמחים (כגון טקסים של לידה חתונה וכדומה), אך קיים גם בהקשרים של טקסים דתיים ותרבותיים, ועוד.
המילה ריקוד מתארת גם שרשרת מסוימת, מוגדרת ומקובעת, של תנועות ריקוד, למשל: הריקוד "צדיק כתמר" או ריקוד גשם אינדיאני. בהרחבה מתאר המושג התנועעות של חיות או עצמים המזכירה ריקוד אנושי: "דבורת הדבש רוקדת ריקוד המודיע על מיקומו וכמותו של מזון"; "הֶהָרִים רָקְדוּ כְאֵילִים" (תהילים קי״ד ד').
בעברית של ימינו משתמשים במושג מחול לתיאור כל סוג ריקוד שמיועד להיות מבוצע מול קהל ונתפס כאומנות, בניגוד לצורות ריקוד שמבוצעות למטרות אחרות. כוריאוגרפיה היא מקצוע בו יצירת אמנות מבוססת על הריקוד, כלומר- הכוריאוגרף בוחר מוזיקה מסוימת ומתאים לה תנועות ריקוד מסוימות, המהוות את עיקר היצירה. 
הריקוד מאפשר לבטא רגשות במודע ובאופן בלתי-מודע. מסיבה זו, כל רקדן נוטה לפתח סגנון ריקוד שונה, התלוי גם במצב רוחו ובחברה בה הוא רוקד.

היסטוריה

הריקוד נוצר בשחר האנושות, כחלק מרכזי של הפולחן האלילי (ראו למשל, ריקוד אפריקאי). במהלך ההיסטוריה נחשב הריקוד לתחום עממי יחסית לשאר האומנויות, בעיקר משום שאינו דורש השכלה וחומרי גלם.
הריקוד החל להיות מופץ באירופה בתקופת הרנסאנס, עם תרבות הנשפים שהתפתחה בקרב האצולה באותה תקופה (על אף שהאמנים עצמם לא עסקו בריקוד).
רק במאות האחרונות קיבל הריקוד מעמד השקול לשאר האומנויות, בעיקר עם פיתוח אמנויות הבמה.
כמו כן, כל תרבות מפתחת סגנונות ריקוד משלה, המשתנים לאורך ההיסטוריה.

ריקודי רחוב

ריקודים שהתפתחו ברחוב ובמועדונים, ושהופצו בשיטת שמועות ועל ידי חברות וידאו [כמו יוטיוב]
דוגמאות לריקודי רחוב: ריקוד הרחוב שמאפיין את רחובות ניו יורק ומזוהה עם התרבות השחורה - ברייק דאנס.
ריקוד שהתפתח במועדוני פריז וברוז' ומזוהה עם מוזיקת האוס ומוזיקה אלקטרונית - אלקטרו דאנס.
Crip Walk - הריקוד הופיע לראשונה ב-1970 בקומפטון שבלוס אנג'לס על ידי חברי כנופיית הקריפ. חברי הכנופיה היו רוקדים את ה-Crip walk כשהיו מקבלים חבר חדש או בעת אזהרה.

הריקוד ביהדות

הריקוד ביהדות תפס מקום של כבוד.
בתנ"ך הוא מתואר מספר פעמים. הפעם הראשונה לאחר קריעת ים סוף כאשר הנשים פוצחות בשירים ומחולות. אזכור אחר של ריקוד, דווקא בהקשר שלילי, מופיע בסיפור חטא העגל, שם משה זועם על בני ישראל המרקדים סביב העגל. בספר שמואל מסופר על דוד המלך שמכרכר בכל עוז לפני הארון בהעלותו לירושלים. בספר שופטים מסופר על בנות שילה היוצאות לחול במחולות בכרמים. מנהג זה של ריקודים בכרמים מתואר אף במשנה בהקשר של ט"ו באב.
בדורות האחרונים תנועת החסידות, עשתה שימוש רב בריקוד. על פי אחד ממנהיגי החסידות "מעלתו של הריקוד - שהוא מגביה את האדם טפח אחד מעל פני הקרקע".
גדעון סטולברג

ביוגרפיה

סטולברג התפרסם כאשר ניצח בדו-קרבות נגד כוכבים כמו רודולף שפילמן ואהרון נימצוביץ' בשנת 1935. סטולברג ניצח באליפות שוודיה בשחמט לשנת 1927, וזכה באליפות ארצות הצפון בשנת 1929. בשנת 1939, לאחר האולימפיאדה השמינית שהתקיימה בבואנוס איירס נשאר סטולברג בדרום אמריקה עד לשנת 1948, שם ניצח בתחרויות רבות, חלקן בהתמודדות עם מיגל ניידורף. בשנים 1950 ו-1953 התמודד סטולברג בתחרויות המועמדים לאליפות העולם ולאחר מכן שפט בתחרויות המועמדים בשנים 1957 ו-1963, בדו-קרב בין מיכאל בוטביניק לטיגראן פטרוסיאן. ב-1956 הוא זכה בקורוס (ויק אן-זהה).
בשנת 1967 נסע ללנינגרד להשתתף בתחרות בינלאומית, אך נפטר לפני משחקו הראשון.
ניר פורז

קורות חייו

ניר פורז נולד ב-14 במאי 1971. אביו, מעוז פורז, היה טייס של חיל האוויר שנהרג במלחמת יום הכיפורים, בעת שבנו היה בן שנתיים וחצי. פורז גדל והתחנך ברמת השרון. הוא למד בבית הספר היסודי  "גולן" ובתיכון רוטברג בעיר. לפי נוהלי צה"ל, לא יועד פורז לשירות ביחידה קרבית, אך הוא בחר במסלול קרבי, והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה מלא כלוחם ביחידה. עם תום המסלול יצא לקורס קצינים. עם סיום הקורס שב לסיירת מטכ"ל כמפקד צוות. בין היתר השתתף פורז ב-21 במאי 1994 במבצע עוקץ ארסי בו נחטף מוסטפא דיראני מביתו שבלבנון.

ניסיון החילוץ בביר נבאלא

ביום שישי, 14 באוקטובר 1994, נודע לשירות הביטחון הכללי כי נחשון וקסמן, חייל צה"ל שנחטף שישה ימים קודם לכן, נמצא בביר נבאלא שמצפון לירושלים. ראשי מערכת הביטחון החליטו על פעולת חילוץ.
בעת החטיפה היה פורז בחופשה לקראת שחרורו מצה"ל ויציאה ללימודים, והוחזר מחופשתו כדי לפקד על הכוח שיועד לפרוץ לבית בו הוחזק החייל החטוף. לאחר שאומתו הפרטים שהתקבלו מהנהג הפלסטיני שהסיע את נחשון וקסמן הוחלט לפרוץ לבית. לאחר רדת החשיכה, בשעה 19:15, ניסה הכוח לפרוץ לבית החד-קומתי מכמה מקומות באמצעות פיצוץ דלתות הברזל. הפיצוץ לא צלח, הדלתות לא נפרצו, וכתוצאה - המחבלים ירו בווקסמן למוות עם הישמע הפיצוץ. גם פורז עצמו נורה ונהרג עם הפריצה לבית, בראש חייליו.
על פעולת החילוץ זכה ניר פורז בצל"ש הרמטכ"ל לאחר מותו.

הפולמוס לאחר נפילתו

פורז היה בנו של רב-סרן מעוז פורז שהיה טייס קרב שנפל במלחמת יום הכיפורים.
לאחר מותו עסקו אמצעי התקשורת בשאלות מוסריות באשר למדיניות צה"ל בשיבוץ חיילים יתומים כלוחמים. פולמוס דומה התעורר לאחר נפילת טייס הקרב אסף רמון, בנו של אילן רמון.

הנצחתו

על שמו של פורז נקראו דואתלון רמת השרון, עיר מגוריו, מרכז לחקר נדידת הציפורים בישראל בלטרון, תומכני עורקים של חברת מדינול כדוגמת נירפלקס, פיוניר, אקסוטניר ועוד. כמו כן, פרויקט של אוניברסיטת הרווארד בשיתוף חברת מדינול, הקרוי "ניר סקול" – פרויקט פילנתרופי בו משתתפים בני נוער ישראלים, פלסטינים וירדנים. הפרויקט מחולק לשניים: החלק המדעי והחלק החברתי. באמצעות ארבעה מפגשים בני שבוע וחצי במשך שנתיים נפגשים בני הנוער במקומות שונים ברחבי הארץ, בדרך כלל בערים מעורבות, לומדים קרדיולוגיה ואת תולדות הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בעיר יהוד הוקם גן הנצחה לזכרם של פורז ונחשון וקסמן.
ב-2011 נתרם ספר תורה לעילוי נשמתם ולזכרם של ניר ושל אביו מעוז, הכנסת ספר תורה התקיימה בנוכחות משפחת פורז לבית הכנסת בר יוחאי על ידי קהילה ראשית ברמת השרון.
היחידה ללוחמה בטרור (הודו)

היחידה ללוחמה בטרור של הודו, המכונה: ATS (ראשי תיבות של Anti-Terrorism Squad) היא יחידת עילית של המשטרה ההודית שהוקמה בשנת 1990 במטרה להתמודד עם איומי טרור בתוך הודו.
היחידה מונה מחלקות במספר מדינות בתוך הודו, כולל מהרשטרה, גוג'ארט, קרלה, אוטר פרדש, רג'סטן וביהאר. היחידה סיכלה מספר פיגועי טרור ועצרה התארגנויות טרור לאורך השנים.
במהרשטרה היא הוקמה ב-1990 על ידי מפקח משטרת מומבאי דאז, אפטר אחמד חאן (המכונה A.A.Khan). חאן קיבל השראה לאופי היחידה מהיחידה המקבילה של לוס אנג'לס, ה-SWAT, כדי להתמודד עם איומי טרור מודרניים. מאז הקמתה, זכו יותר מ-20 חברי היחידה בעיטורי עוז.
במומבאי יושבת גם כן מפקדת יחידת הקומנדו Force One שמטרתה היא מלחמה בטרור באזור המטרופולין של מומבאי.
עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל

התאחדות האדריכלים ובוני ערים בישראל (לשעבר עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל) היא אחד הגופים המייצגים של אדריכלי ישראל. העמותה חברה בלשכת המהנדסים והאדריכלים בישראל ומייצגת במסגרת הלשכה את מקצוע האדריכלות. בראש העמותה עומד כיום האדריכל דוד קנפו.

היסטוריה

העמותה הוקמה בשנת 1998 על ידי קבוצה של אדריכלים ובראשם האדריכל יצחק ליפובצקי ליר שכיהן באותו זמן כיו"ר אגודת האדריכלים בלשכת המהנדסים. הקבוצה החליטה לפרוש מלשכת המהנדסים והאדריכלים ולהקים עמותת אדריכלים עצמאית.
מקום משכנה של העמותה הוא בבית האדריכל' ברחוב המגדלור 15 ביפו העתיקה. חברות בעמותה כרוכה בתשלום דמי חבר. רוב חברי העמותה הם אדריכלים ותיקים.
לשנה הבאה בירושלים

לשנה הבאה בירושלים הבנויה היא תפילה הנאמרת בסוף תפילת יום הכיפורים בבית הכנסת ובסוף ליל הסדר. מטרת הקריאה להראות שכל יהודי רוצה לעלות לירושלים, ואם הוא לא הצליח עדיין להגיע לירושלים, הוא מקווה ומתפלל לכך שבשנה הבאה יזכה להגיע אליה.
חלק מהאשכנזים (בעיקר יוצאי מזרח אירופה) נוהגים לומר בסיום תפילת נעילה "לשנה הבאה בירושלים". ויש המוסיפים "לשנה הבאה בירושלים הבנויה". ברוב עדות ישראל (כולל קהילות האשכנזים במערב אירופה) לא נהוג מנהג זה כלל, אם כי במחזור "אהבת הקדמונים" כמנהג יהודי פס מובא המנהג לומר "לשנה הבאה בירושלים" בתפילת ערבית של ליל כיפור.

מנהגים

תפילה זו נאמרת בכל מקום, גם בירושלים עצמה. ישנם מקומות שנוהגים לשיר אותה בסוף התפילה.
מאז מלחמת ששת הימים החלו לומר ולשיר תפילה זו בסוף תפילת יום ירושלים בחוגים דתיים לאומיים.

לחנים

ישנו לחן עממי חסידי מפורסם על המילים. בחלק מחצרות החסידות שרים את הלחן על מילים נוספות: "תשועת ה' כהרף עין, לשנה הבאה בירושלים, אנא ה' הושיעה נא, לשנה הבאה בירושלים הבנויה".
לחן נוסף מפורסם ומושר רבות בחתונות חרדיות הופיע באלבומו של מרדכי בן דוד, "אוהבי השם". לחן נוסף, מהיישוב הישן בירושלים, מוכר גם על המילים "מחה תמחה את זכר עמלק".
מתקפת הטליבאן בבסיס שאהין

המתקפה

בבוקרו של יום שישי ה-21 באפריל, כ-10 לוחמי טליבאן חמושים ברובים, רימונים, מטולי אר פי ג'י ומקלעים ומצוידים בביגוד צבאי מלא, הגיעו באמצעות מספר האמרים צבאיים לבסיס שאהין המשמש כבסיס הראשי של קורפוס 209 במחוז בלקה בצפון אפגניסטן, בו שהו באותה עת כ-3,000 חיילים. לוחמי הטליבאן שעצרו במחסום הראשון מבין שלושת המחסומים בכניסה לבסיס, שכנעו את השומרים לאפשר להם להיכנס לבסיס בטענה שהם מביאים חיילים שנפצעו לטיפול רפואי דחוף; במחסום השני, לוחמי הטליבאן המחופשים נדרשו להשאיר את נשקם על פי הליך סטנדרטי בבסיס, ולאחר ויכוח קצר, לוחמי הטליבאן ירו בשני השומרים והסתערו לעבר המחסום השלישי והאחרון, שאותו פוצצו עם מטול אר.פי.ג'י לפני שחדרו לתוך הבסיס.
בעת פתיחת המתקפה, מרבית החיילים האפגנים בבסיס לא היו חמושים, מאחר שרובם נכנסו לתפילות יום שישי במסגד שבבסיס וחלקם אכלו ארוחת צהריים בחדר האוכל של הבסיס. לאחר הפריצה אל תוך הבסיס, שני ההאמרים הצבאיים של הטליבאן שעליהם עמדות מקלעים התפצלו: ההאמר הראשון דהר לעבר המסגד תוך כדי שהוא מרסס את החיילים והקצינים שיצאו ממנו, וההאמר השני דהר לכיוון החדר האוכל ופתח באש על הסועדים. בפתח המסגד וחדר האוכל, מספר לוחמים חמושים במקלעים ובמטולים ירדו מכל האמר ופתחו באש כבדה על קבוצות גדולות של חיילים, ושני לוחמי טליבאן חגורים באפודי נפץ נכנסו למסגד בבסיס ופוצצו את עצמם על הנמצאים בתוכו. קצין אחד סיפר שיצא בדיוק מהתפילה במסגד כאשר ראה רכב צבאי דוהר לעבור, ובטרם הספיק להבין מה קורה הוא נפגע בבטנו וברגלו מאש מקלע שנורתה מחלון הרכב בכל מה שנקרה בדרכה, כשחיילים אחרים שסביבו נהרגו מהיריות. אחד השומרים בבסיס סיפר שבתחילה היו קריאות בקשר "לא לירות", שכן עקב המדים הצבאיים של לוחמי הטליבאן, חיילים רבים בבסיס חשבו שמדובר באי הבנה. זמן קצר לאחר תחילת המתקפה, הקומנדו האפגני הגיע מחלקים אחרים בבסיס והחל לתפוס פיקוד על האירוע עד חיסול ונטרול כל לוחמי הטליבאן. נכון לאוגוסט 2018, המתקפה היא הקטלנית ביותר שהתרחשה עד כה בבסיס צבאי אפגני במהלך מלחמת אפגניסטן.
לטענת הטליבאן, ארבעה מהתוקפים שירתו קודם לכן כחיילים בבסיס על מנת שיכירו אותו היטב בטרם יתקיפו אותו - מה שמסביר את לוח הזמנים של המתקפה וידיעת מיקום ריכוזי החיילים. מלבד שני לוחמי טליבאן שפוצצו את אפודי הנפץ שלבשו בתוך ריכוז החיילים במסגד, שבעה לוחמים נוספים נהרגו בחילופי האש הכבדים שלאחר מכן עם הקומנדו האפגני, ולוחם אחד נעצר על ידי הצבא. לכוחות הביטחון האפגנים לקח בין 5 ל-10 שעות להרוג את כל החמושים ולוודא שהבסיס מוגן. על פי הצהרות רשמיות של אנשי הממשל המחוז, במתקפה נהרגו 140 חיילים ונפצעו 160, אולם על פי סוכנות הידיעות האפגנית טולוניוז, נהרגו לפחות 256 חיילים והממשלה האפגנית מסתירה את מספר ההרוגים האמיתי. על פי הצהרות הטליבאן מיד בתום המתקפה, מנין הנפגעים עמד על כ-500 חיילים אפגנים (הרוגים ופצועים).
אלן ברסה

ביוגרפיה

ברסה נולד בפריבור ב-9 באפריל 1972, בנם של מוֹרֶה ומוכרת ספרים. הוא למד מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטת נשאטל, שם היה למוסמך אוניברסיטה במדע המדינה ב-1996 וקיבל תואר דוקטור בכלכלה ב-2005. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בנושא השפעתה של ההגירה בינלאומית על תנאי העבודה המקומיים.
ברסה עבד כעוזר מרצה וחוקר במכון לכלכלה אזורית באוניברסיטת נשאטל מ-1996 ועד 2000, כשעבר למכון למחקר כלכלי בהמבורג שבגרמניה בהמשך שנה זו. באותה השנה היה חבר באספה המכוננת של הקנטון פריבור וכיהן כנשיא הקבוצה הפרלמנטרית הסוציאל-דמוקרטית של הקנטון עד 2004. הוא כיהן גם בפרלמנט הקהילתי של בלפאקוס בשנים 2001-2003. ב-2002, נתמנה ליועץ אסטרטגי עבור המחלקה לעניינים כלכליים של נשאטל.
ב-2011 נבחר לכהן במועצת הברית (ממשלת שווייץ) והחל בכהונתו בה ב-2012, בתפקיד שר הפנים (ראש המחלקה לענייני פנים) במקומו של דידייה בורקהלטר, שנתמנה לשר החוץ.
ב-2017 כיהן כסגן נשיאת שווייץ דוריס לויטהרד ובשנת 2018 היה נשיא שווייץ, במקביל לתפקידו כשר הפנים.
ברסה נשוי למוריאל זנדר-ברסה ואב לשלושה ילדים. המשפחה מתגוררת בביפו (Belfaux), כפר השוכן ליד עיר הולדתו פריבור.
אינגריד מייקלסון

ביוגרפיה

אביה הוא מלחין ממוצא שוודי ואמה פסלת ממוצא גרמני. מגיל צעיר למדה לנגן על פסנתר. למדה תואר בתיאטרון באוניברסיטת בינגהמטון ולאחר מכן עבדה בתיאטרון מוזיקלי והייתה לבמאית התיאטרון. בינואר 2005 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Slow the Rain, בהוצאה עצמית, ופרט לשיר אחד כתבה והלחינה את כל שירי האלבום.
אלבומה השני, Girls & Boys, יצא במאי 2006, גם הוא בהוצאה עצמית. מפיק מוזיקלי של סדרת הטלוויזיה האנטומיה של גריי שמע את האלבום באתר מייספייס וחלק משירי האלבום הושמעו בסדרה. בעקבות ההתפתחויות הוציאה מייקלסון את האלבום מחדש בהוצאה מסחרית ב-2007. מכירות האלבום הוערכו ב-2009 בכ-278 אלף עותקים בארצות הברית.
ב-2008 הוציאה את אלבומה השלישי, Be OK. סינגל הנושא את שם האלבום זכה לחשיפה על המסכים, בסרטים בית השפנפנות והכלה המדומה, ובסדרות הטלוויזיה 90210 ובטי.
ב-2009 הוציאה את אלבומה הרביעי, Everybody. האלבום הגיע למקום ה-18 בדירוג Billboard 200. השיר Maybe יצא כסינגל חודש לפני צאת האלבום. גם סינגל זה, בדומה לקודמו, זכה לחשיפה במדיה, בסדרות Body of Proof, In Plain Sight, The Glades. השיר Everybody הושמע בתחילת הסרט LOL.
ב-2012 הוציאה את אלבומה החמישי, Human Again. האלבום הגיע למקום החמישי בדירוג Billboard 200. לאחר צאת האלבום יצאה לראשונה לסיבוב הופעות, ובעקבות ההצלחה יצאה לעוד שלושה סיבובי הופעות ברחבי העולם.
באפריל 2014 יצא אלבומה השישי, Lights Out. האלבום מכר 37 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו, דבר שהביא אותו למקום החמישי בדירוג Billboard 200.
באוגוסט 2016 יצא אלבומה השביעי, It Doesn't Have to Make Sense.
ב-28 ביוני 2019 הוציאה את אלבומה השמיני, Stranger Songs, בהשראת סדרת הטלוויזיה דברים מוזרים.

חיים אישיים

נישאה ב-2011 למוזיקאי גרג לסוול, בפברואר 2015 דיווחו השניים על פרידתם.
אלישבע בת עמינדב

אֱלִישֶׁבַע בַּת עַמִּינָדָב היא דמות מקראית, מכונה גם בשם "אם הכהונה". בתו של עמינדב, אחותו של  נחשון, נשיא שבט יהודה ואשתו של אהרון, ראשון הכהנים; ואם לנדב, אביהוא, אלעזר ואיתמר.

מדרש שם

השם אלישבע הוא יחידאי בתנ"ך. הוראתו אינה ברורה דיו ויש משערים שהמספר הטיפולוגי שבע אשר מבטא שלמות, שפע וקדושה, מספר בשבחו של ה'. או ה' נותן שפע.

קורות חייה

אלישבע הייתה האישה בעלת הייחוס והמעמד הנכבד ביותר בישראל: בתו של עמינדב, מנכבדי עם ישראל, אשתו של אהרון שהיה ראשון הכהנים, גיסתו של משה שהיה מנהיג עם ישראל, בניה היו פרחי כהונה, פנחס בן בנה, היה משוח מלחמה ופיקד על 12,000 הלוחמים שנלחמו במִדְיָן. אחיה היה נשיא שבט יהודה.  שני בניה נדב ואביהוא מתו ביום הקמת המשכן.
בזכות נישואיה של אלישבע, שהייתה משבט יהודה (ומכונה בשם "אם הכהונה", מכיוון שכל הכהנים יצאו ממנה) עם אהרון, נתערבה משפחת הכהונה, עם משפחת המלכות (דהיינו שבט יהודה שממנה יצאו מלכי יהודה).
בתלמוד בבלי ישנה דעה שאלישבע ויוכבד חמותה הן שפרה ופועה, שתי המיילדות העבריות במצרים, שסירבו להרוג את תינוקות בני ישראל על אף דרישתו של  פרעה.
חז"ל למדו כמה דינים מאלישבע: אדם הנושא אישה, צריך לבדוק באחיה כוון שרוב בנים דומין לאחי האם. גם לגבי  קריאת שמות לבנים, שראינו שנדב ואביהוא נקראו על שם אבות אביהם ואמם, נדב על שם עמינדב, אבי אלישבע, ואביהוא על שם אביו של אהרן, (דהיינו אבי - הוא). ומכאן למדו שבגלל שהקדימו שם אביה של האישה נענשו ומתו שני הבנים, מכוון שזה זלזול לאביו אם יקדים שם חמיו לבן הבכור.
על פי המסורת היהודית קבורה אלישבע ב"קבר האמהות" בעיר טבריה,  סמוך ליוכבד חמותה וצפורה אשת משה.
חוליו אוסקר מצ'וסו

ביוגרפיה

מצ'וסו נולד בסוף מאי 1955 במיאמי, פלורידה. הסרט הראשון בו השתתף היה סרט הקומדיה הדומיניקני "Guaguasi" משנת 1983. 
ב-1986 שיחק בסרט נווט מכוכב אחר בתור האנגר גארד. לאחר שנתיים שיחק בסרט החמישי בסרטי הקומדיה האמריקאים: תרגיל לשוטרים מתחילים מאת אלאן מיירסון.
ב-1990 שיחק בסרט הפשע במלכודת התשוקה. שנתיים לאחר מכן שיחק בקומדיה צעצועים של בארי לוינסון בתור קורטז. 
ב-1994 הופיע בסדרה "סיינפלד" בתור לואיס, ושיחק בסרט הפשע "חיבור מת" לצד מייקל מדסן. שנה לאחר מכן שיחק בסרט "בחורים רעים" של מייקל ביי בתור הבלש רואיז. בשנה שלאחריה שיחק בסרט הדרמה "ים של חברים" של רידלי סקוט.
ב-2001 שיחק בסרטו של ג'ו ג'ונסטון בסרט השלישי בסדרה "פארק היורה" בתור בעלי חברת הצניחה אנריקה קרדוסו. בשנה לאחר מכן שיחק בסרט הדרמה "קן פארק" בתור אביה של פיצ'ס, בקומדיה "מתוקה" בכיכובה של כריסטינה ריצ'י ובסרט "תא טלפון" של ג'ואל שומאכר. ב-2003 שיחק בסרט "המהמרים" לצד ג'וני גאלקי.  
בשנת 2005 שיחק בסרט ההרפתקאות "האגדה של זורו" בתור האב פליפה והשתתף בסדרה "הלוחשת לרוחות". בשנה שאחריה שיחק בסרט "קובה סיפור אהבה" של השחקן אנדי גרסיה המבוסס על המהפכה הקובנית ובסרט "מיס סנשיין הקטנה" של ג'ונתן דייטון וואלרי פאריס. 
בשנת 2007 שיחק בסרט האימה "פלאנט טרור" של רוברט רודריגז בתור רומיי, ושיחק בסרט "רייס: צייד הדמים". שנתיים לאחר מכן, ב-2009 הופיע בסדרה "ניפ/טאק" כד"ר האנס, ושיחק בקומדיה הטלוויזיונית "התחנה" שביים בן סטילר.  
בשנת 2010 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "המפץ הגדול" ושנה לאחר מכן השתתף בסדרה "המכשפים מוויברלי פלייס" ששודרה בערוץ דיסני. 
לאחר מכן השתתף בשנת 2014 בסרט הדרמה "עוגה" בכיכובה של ג'ניפר אניסטון בתור ד"ר מאטה. 
בשנת 2016 השתתף בסרט הרומנטי-קומי של וורן בייטי "ללא חוקים" בתור נשיא ניקרגואה, לואיז דיבייל. בשנה שלאחר מכן השתתף בסרטו האחרון "Inheritance".

מותו

הוא נפטר בביתו בברבנק, קליפורניה ב-2017 מהתקף לב בגיל 62.
בועז פייפר

ביוגרפיה

פייפר הוא יליד רמת השרון.
לאחר שירות סדיר בחיל השריון המשיך לשירות מילואים בחטיבת מרכבות הפלדה.
פייפר למד עיצוב תיאטרון בחוג לאמנויות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב, שם פגש את חבריו ללהקת הדראג "בנות פסיה". שם הבמה שלו היה "רות צסנה".
לאחר פירוק "בנות פסיה", השתתף במופע "צלילי המיוזיקל", אשר שודר בערוץ הראשון ועלה מספר פעמים בתיאטרון ירושלים ובבריכת הסולטאן ובמחזמר "הכל אגדה", זוכה פרס התיאטרון הישראלי לשנת 1998. הוא זכה בפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2000 על המופע "האישה באדון" ובפרס הקולנוע הישראלי לשנת 2002 על הסרט "מייק ברנט-לס מואה טמה" - יוזם, מפיק ותחקירן ראשי.
פייפר השתתף באופרה "חילול הקסם". השתתף במופע "בכל זאת יש בה משהו"- שירי תל אביב הקטנה- עם נחום היימן, דורית פרקש והלהקה. השתתף במופע "אספחו- Espejo " של להקת הפלמנקו הישראלית.
החל משנת 2015 בועז עורך סיורים בברלין כמדריך לאחר שירד מהארץ והיגר לגרמניה כמה שנים קודם.
עומרה

עומרה (בערבית: عـُمرة) היא עלייה לרגל למכה שבערב הסעודית, שעושים המוסלמים בכל זמן בשנה. בערבית, משמעות המילה "עומרה" היא "לבקר במקום מאוכלס". לעיתים היא נקראת "העלייה הקטנה", בעוד החג', הנעשה במועד קבוע בלוח השנה המוסלמי, הוא העלייה "הגדולה", המחייבת כל מוסלמי שביכולתו לבצע אותה. העומרה איננה בגדר חובה, אך חשובה.
קוואטער

קְוַאטֶער או כפאטיר (מיידיש) מנהג של יהדות אשכנז, כינוי לאדם אשר מגיש את התינוק לסנדק לפני ברית המילה. המנהג כיום מקויים לרוב על ידי בני זוג: האשה מביאה את התינוק מאמו בעזרת הנשים לידי בעלה, המכניסו לבית הכנסת ומוסרו לאביו.
הרב שמואל פנחס גלברד מציע שתי אטימולוגיות אפשריות:
הואיל והוא בא בשליחות האב להביא את הילד למילה ו"שלוחו של אדם כמותו" (ברכות לד) לכן הוא נקרא "כאבא" – כפאטר בלעז [...]
י"א שמקור השם מלשון קטורת. מאחר שהוקשה מילה לקטורת, לכן נקרא מגיש התינוק למילה קוטר, כפי שאמרו (כריתות ו) מה לשון קטורת דבר שקוטר ועולה. ומ"קוטר" בוא"ו אחד השתנה ל"קווטר" בשני וא"וין.
— אוצר טעמי המנהגים, שער א: ברית מילה

תפקיד הקוואטער

התפקיד נחשב לתפקיד מכובד מכיוון שהקוואטער נחשב לנוטל חלק פעיל במצוות ברית מילה, שאותה זוכה יהודי לקיים רק פעם אחת בחיים, והיא מוזכרת בפוסקי ההלכה. אם כי נפסק כי אין הקוואטער נחשב לאחד ממעורכי ברית המילה, כדוגמת סנדק ואבי הבן, ואין פטורים מלומר תחנון בבית המדרש שבו הוא מתפלל באותו יום.
בציבור הדתי מקובל כי מצווה זו היא סגולה לזרע של קיימא, ונהוג לכבד בכך זוג חשוך ילדים, במקרה שיש אחד כזה מהחברים או מהמשפחה. לפעמים גם מכבדים בתפקיד זה זוג מכובד מהמשפחה, כמו הסבא והסבתא.

הלכות שונות

מכיוון שהאשה מוסרת את התינוק ליד הבעל נוצרים לעיתים חששות הלכתיים, הנובעים מאיסורי הלכות נידה, האוסרים על הבעל והאשה לקבל חפצים זה מזה כאשר האשה נידה, כחלק מדיני ההרחקה. יש שרצו להתיר את הדבר מדין החי נושא את עצמו, ולמרות שכלל זה נאמר לעניין שבת, יש מהפוסקים שהביאו אותו לעניין הלכות אחרות. 
כך גם נפסק בפרי חדש ובספר "ברכת יוסף" בשם הרשב"ץ. שמותר לנידה להעביר תינוק מידה ליד הבעל או ההפך, מכיוון שהחי נושא את עצמו. לפי זה יש שכתבו  אודות קוואטער, שאסור להעשות על ידי זוג שהאשה היא נידה מכיוון שלפי המנהג האשה מוסרת את התינוק ליד הבעל ועל פי הלכות נידה אסורים שניהם למסור חפצים זה ליד זה, ויש שתמהו על כך, שהרי דין החי נושא את עצמו נאמר רק לעניין שבת, ויישבו שניתן לסמוך על כך לכל הפחות לעניין דין הרחקה בנידה שהוא איסור מדרבנן.
בתינוק קטן שאינו יכול לשאת את עצמו (כמו תינוק כזה בן שמונה ימים) לא נאמרה ההלכה שהחי נושא את עצמו, ולכן שם וודאי אסור להעבירו מיד הבעל לאשה וההפך, לפי כל הדעות.
יש נוהגים שאישה מעוברת לא תשמש כ'קוואטער'
השוטר מסן טרופז

עלילה

לודוביק קרושו הוא שוטר (ז’נדרם) המועבר ליחידה המשטרתית בעיירה הצרפתית הקטנה סן-טרופה. במהרה, הז’נדרמים מוצאים את עצמם בפני בעיה גדולה – קבוצה של נודיסטים עקשנים. קרושו מצליח להוציא לפועל תוכנית הגורמת למעצרם של הנודיסטים.
מאוחר יותר, קרושו מגלה כי בתו וחבר שלה גנבו מכונית מוסטנג יקרה וריסקו אותה לתוך תעלה. אף אחד מהם לא יודע כי המכונית בפועל שייכת לכנופיה של גנבים שגנבו ציור של רמברנדט שעדיין נמצא בתא האכסון של המכונית. קרושו מצליח לחלץ את המכונית אך רק מאוחר יותר מבין כי החפצים שזרק ממנה (כולל הציור) על מנת לתקן תקר, הם למעשה פריטים יקרים.
בהמשך, אדם המציג את עצמו כבעל הציור חוטף את קרושו.
לבסוף, בתו של קרושו וחבריה מצליחים לנטרל את הכנופיה שחטפה את אביה והציור מוחזר לבעליו האמיתיים.
גבעת הפאלאטיום

גבעת הפאלאטיום (בלטינית: Palatium), הגבעה הפאלאטינית, או גבעת פאלאטינו (באיטלקית: Colle palatino), היא הגבעה המרכזית בין שבע גבעות רומא והיא בין האזורים העתיקים ביותר שהייתה קיימת עליו התיישבות קבע בעיר רומא שבאיטליה.
לפי האגדה הרומית, שורשי העיר מצויים בגבעה זו. רמוס ורומולוס מייסדיה האגדיים של העיר, נמצאו על ידי הזאבה שהצילה אותם והניקה אותם על גבעה זו, אביהם המאמץ פאוסטולוס מצא אותם עליה וגידלם ביחד עם אשתו אקא לרנטיה. עם התבגרותם, החליטו השניים לבנות את העיר רומא על גבעה זו. לאחר ויכוח בין האחים הרג רומולוס את רמוס. כך "רומא" קבלה את שמה - מרומולוס. 
ממצאים ארכאולוגיים מאששים כמה מקביעות האגדה וקיימות עדויות ליישוב של סוכות בגב הגבעה מהמאה ה-8 לפנה"ס. ממצאים נוספים חושפים את קיומו של יישוב שקדם להתיישבות הלטינית, יישוב שמתוארך לתקופת הברונזה, בערך בין 1500 לפנה"ס עד 1000 לפנה"ס.
על גבעת הפאלאטיום היו קיימים מרכזי הקהילה הקדומים ביותר של החברה הרומית, בין השאר כלל את המבנה הסמלי הקדוש הידוע בתור "המכון" (mundus) ומצודת העיר הראשונה. תאודור מומזן משער שהכיכר שמסביב למכון הייתה מקום ההתכנסות הקדום של אזרחי רומא ושל הסנאט הרומי ושהבמה שהוקמה על גבי המכון עצמו הייתה מקום הסעודה המשותפת הקדום ביותר של בני הקהילה הרומית.
קיסרי רומא בנו על גבעת הפאלאטיום את ארמונותיהם. שרידי כמה מהארמונות עדיין קיימים על פני הגבעה. המילה האנגלית לארמון, Palace, שואבת את מקורה משם הגבעה.
הגבעה עצמה מתנשאת לגובה של כ-70 מטר, וממוקמת בין הסירקוס מקסימוס והפורום רומאנום. במרגלותיה המזרחיים של הגבעה, בואכה פורום רומאנו ממוקם שער טיטוס. ארמונות הקיסרים היו ממוקמים בצידה השני של הגבעה, במורד כלפי הסירקוס מקסימוס שבו נערכו תחרויות של רכיבת סוסים ומרכבות. מיקום זה היה מאפשר לקיסר לרדת אל ההמון מבלי לעזוב את ארמונו. 
צורתה של הגבעה מזכירה מרובע בלתי שלם והיא אף כונתה "רומא המרובעת" ("roma quadarata")‏. במהלך ימי הביניים, בנו כמה מאצילי רומא ארמונות וכנסיות על גבי הגבעה. כיום אתר הגבעה הוא מוזיאון, הפתוח לקהל הרחב.
כיכר המלכה (באת')

כיכר המלכה (באנגלית: Queen Square) היא כיכר של בתי מגורים ג'ורג'יאניים, השוכנת בלב העיר באת' שבאנגליה, דרומית לסירקס ומזרחית לפארק ויקטוריה המלכותי.
כיכר המלכה הייתה המבנה הגדול הראשון שתוכנן על ידי האדריכל ג'ון ווד האב, שהתגורר באחד מבתי הכיכר. בתים 21 - 27 מהווים את הצד הצפוני, שתואר על ידי ניקולאוס פבסנר כ"אחד מההרכבים הפלדיאניים המשובחים ביותר באנגליה לפני 1730"‏. חלק זה תוכנן בצורה דמוית וילה עם גמלון מרכזי, ועמודים קורינתיים המתנשאים לגובה שתי קומות.
הצד המערבי של הכיכר, הכולל את בתים 14 - 20, תוכנן על ידי ג'ון פינץ' ב-1830 והיה שונה מהעיצוב המקורי של ווד בכך שהחלק המרכזי של כל אחד מהבתים היה בסגנון התחייה היוונית. בתים 16 - 18 משמשים כיום את המוסד המלכותי לספרות ולמדע של באת'. הצד הדרומי של הכיכר, הכולל את בתים 5 - 13, היה בעבר שטח ציבורי פתוח וכיום הוא משמש כבית מלון. כל הבניינים בכיכר הוכרו על ידי הרשויות הבריטיות כבניינים רשומים מדרגה I. האובליסק השוכן במרכז הכיכר הוקם על ידי בו נאש ב-1738.
במלחמת העולם השנייה, בין ליל ה-25 באפריל לשעות הבוקר המוקדמות של 27 באפריל 1942, ספגה באת' שלוש הפצצות של הלופטוואפה הנאצי כנקמה על הפצצות חיל האוויר המלכותי בערים ליבק ורוסטוק, שהיו חלק ממבצע גרמני שנודע כבליץ בדקר. למעלה מ-400 תושבים נהרגו, וכ-19,000 מבנים נפגעו או נחרבו. הבתים בצד המערבי של הכיכר נפגעו, ושוקמו לאחר מכן.
לאורך השנה נערכים בכיכר מספר אירועים כגון שוק צרפתי, שוק איטלקי, וסוף שבוע המוקדש לבולה, שהוא משחק ממוצא צרפתי שמטרתו היא זריקת כדורי מתכת קרוב ככל האפשר לכדור מטרה.
נתנאל כהן (מוזיקאי)

ביוגרפיה

בשנים 2014-2011 עסק כהן בהלחנת מוזיקה לטקסטים שכתב עם להקת "מדרובה". באותה תקופה כהן התמקד בתפקידי גיטרה חשמלית ויצירת חותמת צליל ייחודית. בשנת 2013 הופיע עם מדרובה בפסטיבל סמילנסקי וביצע אינטרפרטציה מקומית לשיר Maggot Brain (במקור של להקת Funkadelic).
אלבום הבכורה שלו, "בקתה ירוקה" יצא בהוצאה עצמית בשנת 2010 וכלל 12 שירים.
ב-2018 הוציא כהן בהוצאה עצמית מיני אלבום בשם "הגיע הזמן" המכיל 6 שירים אותם הלחין, עיבד והפיק.

חיים אישיים

כהן נולד וגדל בכפר-סבא והחל לכתוב ולהלחין בילדותו המוקדמת, במהלך מסעותיו בדרום אמריקה, אוסטרליה ודרום-מזרח אסיה החל לכתוב על נושאים כמו חופש ורב-תרבותיות. כהן מתגורר בבאר-שבע עם בת זוגו.