google/wiki40b huggingface dataset:
אולגה שרייבר ליטמן

ביוגרפיה

אולגה נולדה ב-12 במרץ 1909 בעיירה ליד העיר קרקוב לסטפן סמואל שרייבר ורג'ינה שרייבר, והייתה אחותם של אוגוסטינה בצ'נר, הלנה שרייבר, יגנסי שרייבר, ואירנה קה. נישאה ב-25 בדצמבר 1928 ליצחק ליטמן ועברה איתו לעיר זאלשצ'יקי ליד הגבול עם רומניה. לאולגה נולדו שתי בנות - הלינה (12 בדצמבר 1932) ואווה (30 ביוני 1939).

קריירה ספורטיבית

שרייבר הייתה תשע פעמים שיאנית פולין בסגנון חופשי ובסגנון חזה. רוב הקריירה הספורטיבית שלה היא הייתה חברה במועדון יוטצ'נקה קרקוב. בשנת 1928 עברה למועדון מכבי קרקוב עקב סגירת ענפי ספורט המים ביוטצ'נקה.

תקופת השואה

כאשר פלשו הסובייטים לפולין בשנת 1939, כשהייתה בת שלושים, בעלה יצחק חצה את הגבול ועבר לרומניה עם הרבה פליטים נוספים. אולגה ובנותיה היו בקרקוב והתחבאו. כאשר יצחק חזר לפולין מחשש למשפחתו הוא נידון לעשרים שנות עבודה קשה וגירוש לסיביר, שאר המשפחה לא נעצרה רק בזכות חבריהם הקומוניסטים. רוב הרכוש של המשפחה הוחרם, כולל האדמות שלהם, אולגה עברה עם בנותיה לכפר השכן- טלוסטה, בו הן נשארו עד שפולין נכבשה על ידי הצבא הגרמני בשנת 1941, אז חזרו לביתן בזאלשצ'יקי. לאחר אחת ההתקפות באזור חזרה אולגה עם בנותיה לטלוסטה. אולגה ניסתה למצוא עבורן מקום בטוח, אך המקומות היו זמניים, ולעיתים התחבאה בתה הלינה בנפרד מאולגה ואווה. בעזרת תעודות מזויפות שאולגה קנתה מכומר בשם ליטנסקה, הצליחה לעבור עם בנותיה לעיר ירוסלב, ברכבת פגשה המשפחה בגבר פולני, שאיים להסגיר אותן לגסטפו אך לבסוף לקח רק את המטען שלהן וחלק מכספן. אולגה החלה לעבוד כעוזרת לכובסת בירוסלב, ובתמורה לעבודתה ישנו אולגה ובנותיה באחד החדרים שהשכירה הכובסת. לאחר זמן מה, התחילה אולגה לעבוד בשביל הצבא הגרמני במטבח, בעקבות המחשבה שהמקום הבטוח ביותר הוא במקום הגלוי ביותר. באחד הימים פשטו הגסטפו על ביתן בחיפוש אחר אחד מבניה של בעלת הבית שלהן. התעודה שאישרה שאולגה עובדת עבור הצבא הגרמני הצילה אותה ואת בנותיה, כך שהן היו היחידות שלא נעצרו. על מנת שלא תיחשף זהותן היהודית הלכה בתה הלינה לבית ספר פעמיים בשבוע וכל השלוש הלכו לכנסייה באופן קבוע. כאשר נפלו רימונים על ביתן נפגעה בתה הלינה בידה אך הצליחו להציל את רוב היד, ואילו בעלת הבית שלהם נהרגה. בעזרת חברים של בעלה שנשארו בחיים נודע לאולגה שהוא עבר עם אחותו לארץ ישראל, אחרי שהסובייטים שחררו אותו כדי להלחם בצבא ודרך טהרן הגיע לארץ ישראל.

לאחר השואה

כשנגמרה המלחמה, אולגה ויצחק יצרו קשר מחדש בעקבות מודעה ברדיו, ואחיינו של יצחק, שלחם בבריגדה היהודית, איתר את אולגה והבנות. בשנת 1945, היגרה אולגה עם בעלה ובנותיה ללונדון. היא נפטרה בשנת 1956.
צלילים מן ההיכל

צלילים מן ההיכל היא סדרה תיעודית בנושאי מוזיקה קלאסית ומחול בהפקת הטלוויזיה החינוכית הישראלית ובהשתתפות התזמורת הפילהרמונית הישראלית. שמה בא ממקום הצילום: היכל התרבות בתל אביב.
בסדרה, שהופקה ב-1995, 27 פרקים, כל אחד באורך שעה. כל פרק מוקדש לנושא משלו, והוא מובא בצורה של קונצרט בליווי הסברים והדגמות.

משתתפים

בסדרה משתתפים אמנים רבים, ביניהם הרשומים להלן.
אדוארד לוי-לאוסון, ברון ברנהאם הראשון

אדוארד לוי-לאוסון, ברון ברנהאם הראשון (באנגלית: Edward Levy-Lawson, 1st Baron Burnham; ‏28 בדצמבר 1833 – 9 בינואר 1916) היה בעל עיתונים יהודי בריטי.

קורות חיים

לוי-לאוסון היה בנם של ג'וזף מוזס לוי ושל אשתו אסתר לבית כהן. אביו רכש ב-1855 את הדיילי טלגרף, חודשים ספורים לאחר יציאתו לאור. לוי-לאוסון היה עורך העיתון ובעל השליטה בו זמן רב לפני מותו של אביו ב-1888 והחל מ-1885 הוא היה הבעלים המנהל ובעל השליטה היחיד בעתון והייתה לו שליטה רבה יותר מאשר לאביו ברחוב פליט. ב-1875 הוא קיבל הרשאה מלכותית להוסיף את השם לאוסון. ב-1880 הוא רכש את בית האחוזה "הול בארן" שבמחוז בקינגהאמשייר. ב-1892 הוענק לו התואר ברונט וב-1903 הוענק לו תואר האצולה ברון ברנהאם. ב-1886 הוא מונה להיות השריף (תפקיד טקסי) של בקינגהאמשייר.
לורד ברנהאם נשא לאישה ב-1862 את הרייט ג'ורג'ינה, בתו של בנג'מין נוטינגהאם וובסטר. היא מתה ב-1897. ברנהאם מת בינואר 1916, בגיל 82 ואת תואר הברון שלו ירש בנו הבכור הארי, שקיבל ב-1919 את התואר ויקונט ברנהאם.
פרידריך מינצר

קורות חיים

מינצר נולד באופולה, שלזיה (כיום אופולה, פולין), למשפחת סוחרים יהודית, למד באוניברסיטת לייפציג וב-1887 החל ללמוד באוניברסיטת ברלין, שם הוא כתב את התזה "De Gente Valeria" בהדרכתו של אוטו הירשפלד. ב-1893 הוא נסע לרומא, שם רתם אותו גאורג ויסובה (Georg Wissowa) לכתיבת מאמרים ביוגרפיים עבור אנציקלופדיית פאולי-ויסובה. משם הוא המשיך לאתונה והשתתף בחפירות באקרופוליס. הוא פגש שם את קלרה אנגלס, והם נישאו שנתיים מאוחר יותר, ב-4 בספטמבר 1897.
בינתיים מונה מינצר ב-1896 למרצה ללא שכר באוניברסיטת בזל, הוא וקלרה התקיימו מתמיכת הוריהם ומכתיבת מאמריו (כאשר הגיש בקשה לקבל משרה הוא הצהיר על עצמו כחבר הכנסייה האוונגליסטית-לותרנית; שלוש שנים קודם לכן היה כתוב בקורות חייו שהוא היה בעל אמונה יהודית). ב-1902 הוא קיבל משרה בפילולוגיה קלאסית. ב-1912 הוא קיבל משרה בקוניגסברג ונהיה עובד ציבור באופן רשמי.
קלרה הלכה לעולמה ממגפת שפעת ב-15 בדצמבר 1918, וב-1921 קיבל האלמן משרה באוניברסיטת מינסטר. עבודתו החשובה ביותר, "Römische Adelsparteien und Adelsfamilien", ראתה אור ב-1920 והביאה לו תהילה לראשונה בחייו.
הוא מונה לדיקן האוניברסיטה ב-1923, וב-1924 נשא לאישה את האלמנה קלרה לונקה-פלוגר (Clara Lunke née Ploeger) ובכך נהפך לאב חורג של שני מתבגרים. 
מינצר בדרך כלל לא היה מעורב פוליטית אולם הוא נקלע לתסבוכת ב-1933 כשיצא חוק שמטרתו להרחיק קומוניסטים, לא-ארים ומתנגדי המפלגה הנאצית. בינואר 1935 חוק חדש הורה על פיטוריהם של כל המרצים והפרופסורים מעל גיל 65 (צעד שנועד לאפשר את העסקתם של אוהדי הנאצים), ומינצר פרש רשמית ב-23 ביולי 1935.
אשתו נפטרה ב-1935, וב-14 בנובמבר של אותה שנה הוא סווג רשמית כיהודי ובשל כך קולגות ומכרים רבים התרחקו ממנו. אף על פי כן הוא המשיך לכתוב מאמרים לאנציקלופדיית פאולי-ויסובה, מאמרים שהתקבלו, למרות החוק שאסר על יהודים לפרסם. ב-1938 כפה עליו חוק חדש לאמץ שם יהודי אמצעי, והוא כונה רשמית "היהודי פרידריך ישראל מינצר". במכתב לרונלד סיים ששלח ב-12 בדצמבר 1938, הוא כתב שהמצב החדש "העציב אותי מאוד", אולם הוא עדיין מחשיב עצמו כטוב יותר מאשר הרבה אחרים.
למרות שכמה חברים הפצירו בו, הוא סירב להגר מגרמניה. ביולי 1942 לקח אותו הגסטפו לגטו טרזיינשטט. בתו המאומצת מרגרט השיגה עבורו מעט הטבות, כמו הזכות לקבל ולשלוח מכתבים, ולקבל את מזוודתו בלי שנגעו בה, ולבסוף הוא שוחרר מטרזיינשטט. אולם מגפת זיהום במעי הגס פשתה במחנה, והיא הכניעה אותו בו ביום שמרגרט קיבלה את ההודעה שאביה שוחרר.
טורי ספלינג

ביוגרפיה

ספלינג נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, לקנדי ואהרון ספלינג, שניהם יהודים. אחיה רנדי ספלינג, גם כן שחקן, ואף שיחק בבוורלי הילס 90210, למספר פרקים.
ספלינג נשואה לשחקן דין מקדרמוט ולהם חמישה ילדים.

קריירה

צעדיה הראשונים של ספלינג במשחק, היו בתפקידי אורח במגוון סדרות טלוויזיה, כגון "ספינת האהבה", "הצלצול הגואל", הוטל, ו"טי. ג'יי הוקר".
פריצתה של ספלינג הייתה בשנת 1990, בתפקיד דונה מרטין בסדרת הנעורים "בוורלי הילס 90210", בהפקתו של אביה. תפקיד זה הפך אותה לידוענית. בעודה משתתפת ב"בברלי הילס 90210", הופיעה ספלינג במספר סרטים המיועדים לטלוויזיה, כגון: "Mother, May I Sleep with Danger", "A Friend to Die For", ו-"Co-Ed Call Girl". לאחר ש"בברלי הילס 90210" הסתיימה, הופיעה ספלינג בכמה סרטים עצמאיים, כגון "טריק" ו-"The House of Yes". בשנת 2001 הופיעה בסרט "מת לצעוק 2". כמו כן הופיעה ספלינג בסדרה "סמולוויל", בתפקיד לינדה לייק.
בשנים 2008–2009 חזרה ספלינג לתפקיד דונה מרטין, בשני פרקים בסדרת הטלוויזיה 90210, המבוססת על הסדרה "בוורלי הילס 90210".
ספלינג ובעלה, דין מקדרמוט, משתתפים מאז 2006 בסדרת מציאות המבוססת על חייהם.
ב-2009 פרסמה ספלינג ספר אוטוביוגרפי. שמו, "sTORI Telling", הוא משחק מילים על שמה. הספר הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
קונג פיורי

תקציר העלילה

במיאמי של 1985, השוטר קונג פיורי ושותפו עוצרים נינג'ה אדום בסימטה חשוכה. בזמן שהנינג'ה הורג את השותף, קונג פיורי מוכה מכת-ברק וננשך על ידי נחש קוברה - מה שמעניק לו כוח קונג פו על-טבעי. בזכות הכוח הוא מצליח לנטרל מכונת ארקייד שמשתוללת בעיר, אבל מתפטר מהמשטרה לאחר שמפקדו מתעקש שיעבוד עם שותף דינוזאור חדש (טרייצרקופ). אדולף היטלר ("קונג פיהרר") תוקף את מטה המשטרה דרך הטלפון והורג את המפקד. קונג פיורי מחליט לנסוע בזמן לגרמניה הנאצית כדי לנקום ולחסל את היטלר, בעזרת איש המחשבים האקרמן. הוא מגיע בטעות לתקופה הוויקינגית, וממשיך משם בעזרתו של האל תור.
עם הגעתו לגרמניה הנאצית, פיורי מצליח לחסל לבדו מאות חיילים נאצים באמצעות לחימת קונג פו, אבל נורה על ידי היטלר שמפעיל מכונת ירייה. תור, האקרמן, טרייצרקופ, לוחמות ויקינגיות, האל תור וטירנוזאורוס מצטרפים לקרב, הורגים את שאר החיילים ומוחצים את רובוט הנשר שמגן על היטלר. האקרמן מצליח להחיות את פיורי והם חוזרים להווה.
במיאמי של 1985, פיורי מנטרל שוב את מכונת הארקייד שמשתוללת ומבחין שמוטבע עליה צלב קרס, בזמן שהיטלר מגיע להווה עם הרובוט שלו ונשבע לנקום בקונג פיורי.

הפקה

הקולנוען השוודי דייוויד סנדברג, שביים בעבר וידאו קליפים ופרסומות, כתב את התסריט לסרט משנת 2012. הטריילר הופק וצולם בתקציב של 5,000 דולר. בדצמבר 2013 החל קמפיין באתר Kickstarter, במטרה לגייס 200 אלף דולר להפקת סרט קצר של חצי שעה להפצה בחינם ברשת. מטרה נוספת הייתה לגייס מיליון דולר להפקת סרט קולנוע באורך מלא. צילום הסרט נעשה בציוד פשוט יחסית, ועיקר המימון נדרש לשלב הפוסט-פרודקשן. תהליך המימון הסתיים ב-25 בינואר 2014, עם 630,019 דולר מ-17,713 תומכים.
נשיקות של הרשי

נשיקות של הרשי (באנגלית: Hershey's Kisses) הם מותג של ממתקי שוקולד המיוצר על ידי חברת הרשי האמריקאית.
לממתק שוקולד זה צורה ייחודית דמוית דמעה הפוגעת במשטח (חלקה התחתון של הדמעה שטוח, ומאפשר העמדת הממתקים). הממתק עטוף בנייר כסף וקשור בסרט נייר.
נשיקות של הרשי הם אחד ממותגי הממתקים הפופולריים ביותר בארצות הברית. בשנת 1989 היו הנשיקות מותג השוקולד החמישי הנמכר ביותר בארצות הברית, והממתק נמכר בשווי כולל של 400 מיליוני דולרים בשנה.
כיום, כ-80 מיליון נשיקות מיוצרות במפעל הרשי מדי יום.

היסטוריה

הנשיקות של הרשי הומצאו בשנת 1907. לא ידוע כיצד קיבל הממתק את שמו. אגדה אורבנית מספרת כי מקור השם בקול שנשמע מהמכונות שייצרו את הממתק, שהזכיר לעובדים קול נשיקה.
בשנות הייצור הראשונות כל נשיקה ונשיקה נעטפה ידנית על ידי עובדי המפעל. מכונה המאפשרת עטיפת הנשיקות באופן אוטומטי הומצאה בשנת 1921. בתקופה זו נוספה פתקית הנייר לכל נשיקה, כחלק מאמצעי מניעת זיופי המוצר (הפיתקית מוגנת כסימן מסחר שמספרו 186,828).
ייצור הנשיקות נמשך באופן רציף מאז שנת 1907 ועד היום, למעט בין השנים 1942–1949 בהן החילה מועצת הייצור המלחמתית קיצוב במוצרים בשל מלחמת העולם השנייה שמנע את ייצור המוצר בהיעדר אלומיניום לייצור נייר הכסף העוטף את הממתק.
בשנת 2001 נרשם הסימן המסחרי KISSES (מספר רישום 2,416,701)

סוגי עטיפות

העטיפה המקורית של הנשיקות הייתה נייר בצבע כסף. בשנת 1962 הופיעו לראשונה עטיפות בצבעים נוספים: אדום, ירוק וכסף - צבעי חג המולד - במהדורה מיוחדת לתקופת החגים. בשנת 1968 נעטפו הנשיקות בצבעים כחול פסטלי, ורוד וירוק לרגל חג הפסחא. בשנת 1986 לרגל יום ולנטיין יצאה מהדורה בעטיפות אדומות. בשנת 1991 הופיעו עטיפות בצבעי סתיו (כתום וחום).
המדורה מיוחדת לרגל יום העצמאות של ארצות הברית כללה עטיפה מוכספת עם פסים אדומים וכוכבים כחולים. כמו כן מהדורה מיוחד לתמיכה במלחמה בסרטן השד יצאה ובה העטיפה הייתה בצבע ורוד.
מהדורה מיוחדת להאלווין כללה עטיפה בצבעי צהוב, לבן וכתום.
חסינטו בנאבנטה

ביוגרפיה

בנאבנטה היה בן יחיד לאב שהיה רופא נודע (פסל לזכרו הוצב באחד מגני מדריד). בנאבנטה למד משפטים, אך לאחר מות אביו בשנת 1885, החליט להקדיש את חייו לספרות. הוא ערך מסעות, כמנהל קרקס וכשחקן וביקר ברוסיה, צרפת, גרמניה ואנגליה. בשנת 1913 התקבל לאקדמיה הספרדית. הוא אהב ילדים וייסד תיאטרון ילדים ונוער. את כל הפרסים שקיבל במהלך חייו, תרם לקרן להגשת ארוחת בוקר לתלמידים.
בשנים 1908–1912 כתב בעיתון אל אימפרסיאל. מאמריו קובצו לאחר מכן בחמישה כרכים. בנאבנטה ערך כתב עת בשם חיי הספרות ונתן בו דריסת רגל לסופרים צעירים.
בשנת 1920 מונה למנהל התיאטרון הספרדי הלאומי. בנאבנטה ניסה להיבחר לפרלמנט הספרדי, אך ללא הצלחה. הוא לא נישא מעולם, ומחקר חייו עולה כי היה הומוסקסואל.
בשנת 1922 הוענק לו פרס נובל לספרות על "החייאת המסורת המפוארת של הדרמה הספרדית". לאחר מכן ארגן להקת תיאטרון וערך איתה סיורים בצפון ודרום אמריקה. הממשלה הספרדית (בתקופתו של פרנקו) העניקה לו אותות כבוד לרוב.
יואל ברוצקוס

ביוגרפיה

יואל בן דב ברוצקוס נולד בשנת 1885 בפולאנגן, פלך קורלנד שבאימפריה הרוסית (כיום בליטא). סיים לימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. היה נאמן לציונות ופעיל בין הסטודנטים היהודים במוסקבה.
בימי מלחמת העולם הראשונה עבד במרכז "יאקופו" (הוועד לעזרת הפליטים היהודים המגורשים מאזורי הסְפר).
בשנת 1922 חזר לליטא (אז ליטא העצמאית מ-1918 או הרפובליקה הליטאית הראשונה) וזמן קצר עבד בוועד הלאומי היהודי (ביידיש: 'נאציונאל-ראט' – המוסד העליון של האוטונומיה היהודית בליטא). משנת 1923 היה מורה למתמטיקה ולפיזיקה בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה (מייסודו של משה שוואבה. ואותה הגימנסיה שבה למדה בשנים 1920–1928 המשוררת לאה גולדברג), ובשנים 1928–1940 שימש מנהלה (יחד עם ד"ר אהרון ברמן – עד שנת 1936, ויחד עם שמואל קאפיט משנה זו ועד שנת 1940). בנוסף, לימד בסמינריון המורים של רשת "תרבות".
בשנת 1927 נשא לאשה את אן פִישֶלֶביץ-בּרוּצקוּס (ברוצקיינה) שלימדה גרמנית בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה מסוף שנות ה-20. עמיתה מרדכי אלישיב (פרידמן) תיאר אותה כ"אדם חביב, שקט ומקובל על החברים ועל התלמידים כאחד". 
ברוצקוס היה חבר המרכז הציוני וחבר מרכז של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בליטא. "היה מחונן בכשרון פדגוגי, שאף כל ימיו להעמיק את ידיעותיו, צנוע וסגור מטבעו, איש האמת, אציל רוח ועדין נפש, נאמן ומסור לתפקידו כמחנך הדור הצעיר." כמו כן, היה חביב על חבריו לעבודה ועל ציבור גדול של תלמידיו.
לאחר הכיבוש הסובייטי של ליטא וסגירת הגימנסיה שימש מורה למתמטיקה ופיזיקה בגימנסיה היידית מס' 11 ע"ש שלום עליכם בעיר. ואולם, כעבור זמן קצר נעצר והוגלה הוא ואשתו לסיביר,
בשל השתייכותם למחנה הציוני.
הסובייטים הפרידו ביניהם והם נמצאו במרחק 6,000 ק"מ זה מזה. במקום גלותו נפטר ד"ר ברוצקוס בעיירה בשם טרה באזור אומסק.
קרוב משפחתו, בוריס דב ברוצקוס היה כלכלן, מדען ופרופ' באוניברסיטה העברית בירושלים.
פרופילאה

פרופילאה (יוונית Προπυλαια; לטינית Propylaeum) הוא מבנה שער מונומנטלי שנהג באדריכלות היוונית והרומית לאחריה.
מקור המילה בצירוף "Προ" (פרו - "לפני") ו-"Πυλαια" (פילאה - "עמודים") שהוענק לפרופילאה, שער הכניסה של האקרופוליס באתונה. בהמשך החל נוהג השימוש במושג גם במקומות אחרים ומשמעותו הייתה בפשטות "שער". מבני פרופילאה הוקמו במקומות רבים בעת העתיקה, ובהם מיקנה ובעלבכ. הפרופילאה של האקרופוליס באתונה הועתקה גם בתקופות אדריכליות מודרניות, ושער ברנדנבורג בברלין לדוגמה, מבוסס על המבנה ההיסטורי.
טנריקיו

טֶנריקיוֹ היא דת מונותאיסטית שמקורה ומרכזה ביפן. הדת נוסדה במאה ה-19, על ידי נקאיימה מיקי, איכרית מהעיר טנרי שבחבל קנסאי. המאמינים מכנים את נקאיימה בשם אויאסאמה. אלוהים, הידוע בכמה שמות, אך בעיקר בשם טנרי-או-נו-מיקוטו (בעברית: אלוהים האב) הביע את רצונו דרך נקאיימה ונביאים אחרים. המטרה של טנריקיו היא לקדם את שמחת החיים (ביפנית: הינוקישין).
הפעילות העיקרית של טנריקיו היא ב-16833 מקדשים ביפן, הג'יבה (המקדש המרכזי של הדת) בעיר טנרי וקהילות אחרות ביפן. לטנריקיו יש כ-2 מיליון מאמינים ברחבי העולם, מתוכם כ-1.75 מיליון ביפן.

תחומי הפעילות ומבנה ארגוני

בטנריקיו חברות קבוצות רבות, מכל תחומי החיים, בעלות מטרה משותפת של התנהגות ברוח הטנריקיו, אך לכל קבוצה ישנה דרך לבצע את המטרה. בין סוגי הקבוצות: דאיקיוקאי (בתי תפילה), צוותי סיוע לשעת חירום, צוותים רפואיים ובתי חולים, אוניברסיטאות, מוזיאונים, ספריות ובתי ספר.

היסטוריה

לפי המסורת, נקאיימה מיקי נבחרה כשליחת האלוהים בשנת 1838, לאחר שבנה ובעלה נדבקו במחלות קשות. המשפחה קראה לנזיר בודהיסטי לסלק את הרוח הרעה שגרמה למחלות. כשהנזיר עזב לכמה זמן וביקש ממיקי להשגיח על בעלה ועל בנה, היא נשלטה על ידי טנרי-או-נו-מיקוטו, שדרש כי היא תימסר לו כנביאה. בעלה של נקאיימה הסכים לבקשה כעבור שלושה ימים.
סרג'י סאמפר

קריירת מועדונים

סאמפר נולד וגדל בברצלונה, בירת קטלוניה, והצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה בגיל 6, ב-2001. סאמפר התקדם בין קבוצות הנוער השונות עד שקודם לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה ב', בקיץ 2013. ב-17 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה בברצלונה ב', ששיחקה אז בליגה השנייה, בהפסד למירנדס. סאמפר הפך לבורג משמעותי בקבוצה, אותה אימן אוסביו סקריסטן, ובמהלך עונת 2013/2014 הופיע ב-40 משחקים, עוזר לקבוצתו להגיע למקום ה-3 בליגה, הישג שיא בהיסטוריית ברצלונה ב'.
ב-17 בספטמבר 2014 ערך סאמפר את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב במשחק שלב הבתים של ליגת האלופות בו ניצחה ברצלונה 1-0 את אפואל ניקוסיה. בהמשך פתח בשני משחקי גביע המלך נגד וסקה, ונכנס כמחליף במשחק נגד אלצ'ה. במקביל, המשיך סאמפר לשחק בקבוצת המשנה, תוך שהוא משתתף ב-34 משחקים במהלך עונת 2014/2015, והוא לא הצליח לעזור לקבוצתו להימנע מירידה לליגה השלישית בסוף העונה. במקביל, זכתה הקבוצה הבוגרת של המועדון בטרבל - זכייה באליפות ספרד, בגביע ובליגת האלופות.
ב-24 בנובמבר 2015 ערך את הופעתו השנייה בליגת האלופות, עת נכנס כמחליף במשחק נגד רומא, אז ניצחה ברצלונה 6-1. בחצי גמר אליפות העולם לקבוצות מול גואנגג'ואו אברגרנדה נכנס כמחליף במחצית השנייה ועזר לקבוצתו להעפיל לגמר, שם היא ניצחה את ריבר פלייט 3-0 וזכתה בתואר. ב-12 במרץ 2016 ערך את הופעת הבכורה בליגה הספרדית כשנכנס כמחליף במקומו של אנדרס אינייסטה, בניצחון 6-0 על חטאפה.
ב-26 באוגוסט 2016 הושאל סאמפר לגרנדה עד לסוף העונה. בעונה שאחרי הושאל ללאס פאלמס, אך עקב פציעה חמורה מיעט לשחק.
במרץ 2019 ברצלונה הודיעה על התרת החוזה של סאמפר במועדון ועל שיחרורו באופן מיידי. בהמשך החודש סאמפר חתם בקבוצת ויסל קובה, מליגת העל היפנית.

קריירת נבחרות

בקיץ 2014 השתתף סאמפר עם נבחרת ספרד עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19 והוא פתח בשני משחקים בשלב הבתים, אותו לא הצליחה נבחרתו לעבור. ב-30 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד עד גיל 21, במשחק ידידות נגד בלארוס.
אורית פוקס

קורות חיים

נולדה וגדלה בנתניה. בגיל 5 עברה משפחתה לקיסריה. למדה בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה במגמה חברתית. בצה"ל שירתה כרכזת כוח אדם בשלישות חטיבה 514 במחנה בית ליד.
במהלך השנים עברה ניתוחים פלסטיים וקוסמטיים שונים, ביניהם צביעת שיער והוספת תוספות שיער, הגדלת והקטנת חזה, הסרת שיער בלייזר במצח, הצרת גבות ועיבוי שפתיים.
פוקס רווקה ומתגוררת בתל אביב.

משחק

ב-2001 גילמה את ג'ניה המורה לזמרה בסרט "אסקימו לימון: החגיגה נמשכת" של צבי שיסל. עם צאת הסרט הצטלמה לשער של העיתון "פנאי פלוס", וזכתה בהתעניינות ציבורית. באותה שנה השתתפה בסרט "חוכמת הבייגלה" של אילן הייטנר. ב-2002 שיחקה בסדרה "חלומות מתוקים" של ארנון צדוק. ב-2003 גילמה את נערת הפקסים לצד מרינה שויף בתוכנית "נערה 57" בערוץ אגו. ב-2005 השתתפה בסרט הטלוויזיה הדוקומנטרי "שקט, מרכלים" שכתב וביים אריאל טלפלר ושודר בערוץ 10. ב-2006 השתתפה לצד עינת ארליך בתוכנית הראיונות "שניים" בערוץ HOT בידור ישראלי. ב-2008 כיכבה בתפקיד עצמה בסדרת האינטרנט "החיים הבלונדינים הדפוקים שלי" לצד אשר סיוון ותמר ורון ששודרה ב-FLiX ויצרה ליהי גיאת וביים אסף מהללאל. באותה שנה השתתפה בסדרת הטלוויזיה "כחולים" ששודרה בערוץ "ביפ". ב-2010 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "יום בחיי" ששודרה בערוץ הבידור של HOT. ב-2012 גילמה את דורותי בפרק הרביעי של העונה השנייה של תוכנית המערכונים "הפרויקט הירוק". ב-2013 השתתפה בסרט הדוקומנטרי "אילוף הגוררת" של ריקי שלח. באותה שנה גילמה את עצמה באחד המערכונים של "ניצה ולחם" של רועי כפרי וניב מג'ר. ב-2014 התארחה באחד מפרקי העונה של השנייה של התוכנית "גולסטאר" ובסרט "שושנה חלוץ מרכזי" שכתב עודד רוזן וביים שי כנות.
השתתפה גם בפרסומות: ב-2009 נבחרה לצד אבי ביטר וזבולון מושיאשווילי להוביל קמפיין פרסומי עבור מוצר השוקולד "קליק" מבית "יוניליוור ישראל", פרסומת זו זכתה בפרס קקטוס הזהב; וב-2013 השתתפה לצד אלי ומריאנו בפרסומת של דואר ישראל.
ב-2017 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "נפלת חזק".
במרץ 2019 השתתפה בקליפ לשיר "מים" של דודו פארוק.

דוגמנות

ב-2004 הובילה קמפיין פרסומי ראשון עבור רשת "דיונון" שצונזר עקב תלונות חרדים על תמונה לא צנועה באוטובוסים של גוש דן, אך המשיך לפרסם בתנאים מגבילים. ב-2005 חתמה עם חברת "יורופאן" שבנתה ערוץ טפטים (תמונות לסלולרי) שלה בכל רשתות הסלולר, שהורחב לאחר כשנה גם לתכני וידאו. הוציאה לוח שנה בשיתוף עם חברת משקה האנרגיה "אורגזמה" וכל הכנסותיו נתרמו למען זכויות בעלי חיים.
ב-2010 הוציאה ליין מוצרי טיפוח של ים המלח הנושא את שמה וכולל 20 תכשירי טיפוח ונמכר בחו"ל.
ב-2010 שימשה כאסיסטנטית בסבב הופעות של אמן האשליות אופק כהן.

הכשה על ידי נחש

ב-2011 נשלחה להצטלם כשהיא עטופה בנחש במסגרת תוכנית הרדיו "חצי דקה" של שמוליק טיאר, והנחש נשך אותה בחזה. הסרטון שתיעד את האירוע התפרסם בארץ ובעולם וזכה לעשרות אלפי צפיות באתרים FLiX ויוטיוב, הופיע בכותרות ראשיות של אתרי חדשות בחו"ל (ב"סאן", ב"דיילי מירור", ב"ניו יורק פוסט" וב"סקיי ניוז") ואף פורסם בפינה הדו שבועית "Equals Three" בערוץ ה-YouTube של ריי ויליאם ג'ונסון, שזכתה ל-6.5 מיליון צפיות. כשבוע לאחר מכן פורסם ב"דיילי מייל" כי הנחש מת מהרעלת סיליקון, אך הדיווח היה שגוי.

בלוגים

ב-2005 כתבה במקביל במשך כשנה 2 טורים אישיים שזכו להצלחה: טור בענייני תרבות בפורטל נענע, וטור שעסק בתכנים מיניים במקומון צפון העיר תל אביב. באותה שנה הקליטה לצד עוזי כהן את השיר "הכל עובר ביום", שהפיק סגן יו"ר צעירי הליכוד. ב-2006 פירסמה בלוג אישי באתר "טיאר ברשת" של שדרן הרדיו שמוליק טיאר. ב-2013 החלה בפרסום בלוג אישי באתר "יוליאן טי.וי".
אטיין ז'ופרואה סנט-אילר

חייו

בהיותו כבן 20 התמנה לפרופסור במוזיאון להיסטוריה של הטבע בפריז כאחראי על תחום הזואולוגיה. עבד עם ז'אן-בטיסט דה לאמארק, והיה ממגיני תאוריית הלאמארקיזם.
ב-1798, לאחר כיבוש מצרים בידי נפוליאון היה חבר במשלחת של 151 מדענים, מהנדסים ואומנים למצרים לחקור את עתיקותיה (יחד עמו נסע גם בין השאר ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה, ואחרים). בינואר 1802 שב לפריז, ובספטמבר 1807 נבחר כחבר באקדמיה הצרפתית למדעים. שנה מאוחר יותר נשלח על ידי נפוליאון לפורטוגל לרכוש ממוזיאונים שם אוספים, למרות התנגדות הבריטים לכך. כהוקרה למאמציו, קיבל מנפוליאון את אות לגיון הכבוד.
בין השנים 1809 - 1841 כיהן סנט-אילר כפרופסור בפקולטה למדעים בפריז.
במהלך כהונתו סיכם בשנים 1818–1822 את עבודתו בספר "Philosophie anatomique, 2 vol", ובכך יניח את יסודות שעליהם יתפתח ענף האנטומיה ההשוואתית, והשפיע בין השאר גם על התפתחות האמבריולוגיה. מחקריו על עוברים סיפקו ראיות חשובות להשערתו בדבר אחדות ההרכב האורגני בקרב כלל החולייתנים. סנט-אילר סיכם את ממצאיו בשלושה חוקים ביולוגים שהבחין בהם: חוק ההתפתחות, לפיו איבר אינו מופיע או נעלם סתם כך ; חוק הפיצוי, הקובע כי איבר יכול לגדול באופן לא פרופורציונלי רק על חשבון איבר אחר ; וחוק המיקום היחסי, הקובע כי מיקום האיברים של כל בעלי החיים יישמר בסדר יחסית זהה.
לאחר שניסה בשנות ה-30 של המאה ה-19 ליישם את החוקים שהגדיר גם על חסרי החוליות, הדבר הוביל למחלוקת קשה בקרב המדענים בני התקופה, והיה בין הגורמים ליצירת כמה אסכולות מדעיות סותרות בגישתם של חוקרים לבעלי החיים בכלל ולאבולוציה בפרט.
שלא כמו דרווין שהציג את מנגנון הברירה הטבעית, סנט-אילר האמין כי הסביבה הטבעית גורמת לגילוי הפוטנציאל הטבעי הקיים למעשה כבר בגוף החי. ארנסט מאייר קרא לתאוריה "ג'ופריזם", על שמו של ז'ופרואה. בכך שונה תפיסתו של סנט-אילר מהלאמארקיזם, המאמינה כי שינוי בהתנהגות גורם לשינוי בגוף החי ובתורשה. אך תאוריה זו נדחתה במהרה, וכיום אינה מקובלת על איש במדע המודרני. סנט-אילר האמין גם כי ייתכנו שינויים פתאומיים מהירים בעקבות לחץ סביבתי, ולא בהכרח שינוי איטי ועקבי.
סנט-אילר היה דאיסט, כלומר מאמין בקיום האל, אך לא האמין בניסים ובהתגלות האל ביקום. בשל כך לא ראה סתירה בתאוריית התפתחות המינים כפי שהבינה.
כבר ב-1831 שיער סנט-אילר כי ציפורים הם צאצאי זוחלים.
בשנת 1841 נאלץ לפרוש מתפקידו בפקולטה למדעים בעקבות מצבו הרפואי. בנו, איזידור ז'ופרואה סנט-אילר, מילא את מקומו בתפקיד.
על שמו של סנט-אילר נקרא מין של נמרון בדרום אמריקה נמרון ג'ופרי.
בניין ניו יורק העולמי

היסטוריה

בנייתו של בניין ניו יורק העולמי החלה ב-10 באוקטובר 1889 ברחוב פארק רו 53–63, בצומת הרחובות פארק רו ופרנקפורט. בנייתו של הבניין הושלמה ב-10 בדצמבר 1890. הבניין התנשא לגובה של 106.4 מטרים והיה בעל 20 קומות. הוא מוכר גם בשם בניין פוליצר, על שם בעליו, ג'וזף פוליצר (1847-‏1911). משרדו של פוליצר היה בקומה השנייה של הכיפה בראש הבניין.
במהלך המאה ה-19, נבנו מבנים גבוהים נוספים לאורך רחוב פארק רו, ממזרח לבניין העירייה של ניו יורק, עבור חברות עיתונאות. דוגמאות לכך הם בניין ניו יורק טריביון, שתוכנן על ידי האדריכל ריצ'רד מוריס האנט ונבנה בשנת 1876, בניין פוטר, שנבנה בשנת 1886, בניין פארק רו, שנבנה בשנת 1899 ושני מבנים נוספים שתוכננו גם הם על ידי האדריכל ג'ורג' בראון פוסט, בניין סט. פול, שנבנה בין השנים 1895–‏1898 ובניין טיימס הישן, שנבנה בשנת 1889.
בניין ניו יורק העולמי היה הבניין הגבוה ביותר בניו יורק בין השנים 1890-‏1895. בנוסף, היה הבניין הראשון בניו יורק שעבר בגובהו את כנסיית טריניטי והוא התנוסס על כריכת "האלמנך העולמי" בין השנים 1890-‏1934.
בעברו הוחזק הבניין בידי מנהל ליגת הבייסבול האפרו-אמריקנית, נאט סטרונג.
בניין ניו יורק העולמי נהרס בשנת 1955 לטובת הרחבת רמפת הכניסה לגשר ברוקלין. זכוכית חלון גדולה מהבניין, שיוצרה בידי אוטו הייניק (Otto Heinigke‏ 1850-‏1915), הותקנה בפסל החירות.
חוקתנות עממית

יצירת התאוריה

בשנת 2001 פרסם לארי קרמר, דיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת סטנפורד, את גישתו לפיה כוונת מנסחי החוקה האמריקאית הייתה שזו תפורש בידי העם עצמו באמצעות הצבעה או חבר מושבעים. כיום דוגלת בגישה זו תנועת "החוקתנות העממית", בה חברים שמרנים לצד ליברלים.
בישראל, פרופ' גדעון ספיר הידוע כמתנגד לאקטביזם השיפוטי, ותלמידו ד"ר שאול שארף נמנים עם מובילי גישת החוקתנות העממית.

יישום הגישה

יישום גישת חוקתנות עממית באופן מלא, מעביר את ההכרעה בשאלת הפרשנות לידי העם, באמצעות משאל עם או באמצעות נציגי העם בפרלמנט.
יישום מתון גישת החוקתנות העממית מותיר את ההכרעה בידי בית המשפט העליון, אך מטיל עליו להביא בחשבון כשיקול מרכזי את עמדת הציבור כפי שהיא מבוטאת באמצעות משאל עם או באמצעות נציגי העם בפרלמנט.
כיום, עקב הטכנולוגיה שמאפשרת ביתר קלות ביצוע משאלי עם תוך שימוש באמצעים טכנולוגיים, גוברות הקריאות בקרב תומכי החוקתנות העממית, לקיים משאל עם בשאלת פרשנות חוקתית, במיוחד כשזו עוסקת בנושא הנתון במחלוקת פוליטית.]