google/wiki40b huggingface dataset:
אניעם

גאוגרפיה

היישוב ממוקם לגדתו הצפונית של אחד מיובלי נחל יהודיה - ואדי נוחיילה - טייבלה, ממערב לכביש 808 ("כביש המפלים"). היישוב נמצא בגובה של 430 מטרים מעל פני הים. מערבית דרומית ליישוב נמצאת שמורת יער יהודיה.
מעיין תות נמצא ליד הכניסה לישוב על הכביש הראשי. המעיין הוא ברכת מים המוסתרת בתוך עצי תאנה ששוקם לפני מספר שנים כפרויקט בר/בת מצווה על ידי ילדי אניעם.

היסטוריה

היישוב הוקם על ידי קבוצה של עולים מברית המועצות. הקבוצה התארגנה בשנת 1971 אולם התפלגה ורק ב- 28 באוגוסט 1978 נוסד היישוב.

כלכלה

כלכלת היישוב מתבססת על מתן שירותי הנדסה ועל חקלאות (גידולי מנגו, הדרים, גפנים לייצור יין, פרחים) וכן מגדלים ביישוב כבשי מרינו. ביישוב יש גם מפעל ללוחות חשמל.
ריבוי האמנים באניעם הביא להקמת שדרת האמנים בכניסה ליישוב, ובה גלריות לאמנות כאשר כל אמן בנה לעצמו מבנה המיוחד לסגנון האמנותי שלו. כן קיימות באניעם  חנויות בוטיק ופאב-מסעדה. באניעם יש גם צימרים לאירוח.
איבר פוסום

סטרומסגודסט

פוסום נולד בדראמן שבנורווגיה. הוא גדל במחלקת הנוער של סטרומסגודסט, קבוצת הכדורגל המקומית. ב-28 באפריל 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה כמחליף בדקה ה-71 בניצחון הליגה 2-1 על מולדה. עונת 2014 בליגת העל הנורווגית הייתה עונת הפריצה של פוסום, בה פילס את דרכו להרכב הראשון ופתח בהרכב ב-26 משחקים מתוך 30. ב-4 במאי 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 2-0 נגד בודה/גלימט במחזור השביעי בליגה. בעונת 2015 היה המבקיע המצטיין של קבוצתו, שסיימה במקום השני בליגה, כשהבקיע 10 שערים ב-30 הופעות.

הנובר 96

ב-23 בדצמבר 2015 חתם פוסום על חוזה ל-4 וחצי שנים בהנובר 96, בעסקה ששווייה 20 מיליון כתר נורווגי.

אולבורג

בקיץ 2019, לאחר שירד ליגה עם האנובר 96, חתם פוסום באולבורג מליגת העל הדנית.
סיטיזנדיום

היסטוריה

בספטמבר 2006 ציינו מייסדי המיזם כי המיזם יתבסס בשלב ראשוני על ערכי ויקיפדיה, אך לבסוף רעיון זה ננטש לפני שהאתר הושק באופן רשמי. במקום זאת הוחלט כי האתר יתמקד ביצירת מאמרים מקוריים. 
ב-25 במרץ 2007 הסתיימו שלבי ההרצה של היזם (פיילוט) וגרסת בטא של המיזם המכילה כ-1,100 ערכים עלתה לראשונה לרשת, פרי יצירתם של כחמש מאות כותבים וכמאה וחמישים עורכים.
עקרונות המיזם החדש מבוססים במידה רבה על לקחים שהפיק סאנגר, לטענתו, מפגמים בוויקיפדיה. בין היתר, סאנגר החליט להציב דרישה לתארים אקדמיים מאנשים שישמשו עורכים (כל 150 העורכים בפרויקט הם בעלי תואר שלישי). מפעילי המערכת (המכונים בסיטיזנדיום "שוטרי מקוף") ממונים לתפקידם. ההצטרפות ככותבים לסיטיזנדיום פתוחה לכל, אך בניגוד למצב בוויקיפדיה נדרשים המצטרפים להזדהות בשמם האמיתי. שוני נוסף מוויקיפדיה הוא בכך שההכרעה הסופית במחלוקות וסימון ערכים כמשביעי רצון מבחינת איכותם ("מאושרים") שמורה לעורכים. 
מיזם קודם של סאנגר, נופדיה, אותו הפעיל במקביל לוויקיפדיה, אופיין אף הוא בדגש על איכות הכתיבה ודרישות אקדמיות ממשתתפיו. המיזם נכשל ויצר רק קומץ קטן של ערכים. לטענת סאנגר, השוני העיקרי בין נופדיה לסיטיזנדיום יהיה טמון במעורבותו האישית בפרויקט ובהנמכה משמעותית של רף ביקורת העמיתים הנדרש. תיקונים ושינויים בערכים בסיטיזנדיום יהפכו נגישים מיד עם ביצוע העריכה בהם.
נכון לנובמבר 2010 המיזם הכיל 15,181 מאמרים. נכון לאוקטובר 2013 הכיל המיזם כ-25 אלף ערכים. הסטטיסטיקה הרשמית של סיטיזנדיום  מראה על סטגנציה בכל התחומים - מאז 2011 יש ירידה דרמטית בקצב כתיבת מאמרים חדשים, בכמות העריכות היומית ובמספר העורכים, שמספרם ירד לכמה עשרות אנשים, מתוכם רק בודדים ערכו יותר ממאה עריכות בחודש. ב-2013 היו בממוצע פחות מעשרה אנשים שעורכים בכל יום נתון ובספטמבר 2015 היו רשומים ברשימת העורכים הפעילים ב-30 הימים האחרונים, שבעה כותבים בלבד. אורך המאמרים החציוני ירד בהתמדה מכ-400 מילים ב-2007 לכ-140 מילים ב-2013.
העורך הראשי של המיזם הוא דניאל מיצ'ן (Daniel Mietchen).
בית בן-גוריון

מבנה הבית

בית בן-גוריון נבנה בשנים 1930–1931 על אדמת הקרן הקיימת לישראל, עם הקמתה של שכונת הפועלים הראשונה. את הבית תכנן האדריכל הישראלי דוד טוביה, וכמקובל בשכונות פועלים, הבית כלל דירה אחת בלבד, ומחירו עמד על 350 לירות ארץ ישראליות. הבית הורחב ב-1946, ושופץ ב-1960.

הקומה הראשונה

בקומה הראשונה נמצא חדרה של רננה, בתו של דוד בן-גוריון. חדר זה שימש את בן-גוריון בזמן מבצע קדש כמקלט וכחדר שינה. מחדר זה קיים בן-גוריון תקשורת עם משה דיין, הרמטכ"ל דאז, וממנו קיבל עדכונים לגבי המתרחש.

הקומה השנייה

בקומה השנייה מצויות כארבע ספריות. אחת מהן שימשה חדר עבודה לבן-גוריון, שם הייתה לו פינת עבודה בה כתב ביומנו. בחדר זה היה מותקן גם טלפון מיוחד, שקישר את חדר הספרייה למשרד הביטחון בלבד.
ב-13 במאי 1948 אירח בן-גוריון בספרייה כמה מחברי מנהלת העם: אהרון ציזלינג, יהודה לייב מימון ומשה שרת, שם ליטשו וניסחו את הנוסח הסופי של מגילת העצמאות. למחרת, יצאו מן הבית לבית דיזנגוף בשדרות רוטשילד (אז משכנו של מוזיאון תל אביב), שם הכריז בן-גוריון על הקמת המדינה.
הספריות המצויות בקומה השנייה ידועות בגודלן החריג. בן-גוריון החזיק בספריות אלו למעלה מ-20,000 ספרים שונים, בשפות שונות, העוסקים בעיקר בארץ ישראל, בציונות, בהיסטוריה, תרבויות ודתות שונות, ספרי תנ"ך רבים ועוד. בן-גוריון נתן דגש מיוחד לספרי זכר חללי צה"ל אותם החזיק בבעלותו. הספרים המצויים בספריות כתובים בשפות: עברית, אנגלית, גרמנית, רוסית, צרפתית, ספרדית, טורקית ועוד. ספרים אלה נותנים רקע על תחום העניין והידע של בן-גוריון.
הקומה השנייה כללה גם שירותים וחדר שינה, והיא שימשה באותה תקופה את בן-גוריון בלבד.
מאחר שבחודשי הקיץ של תחילת שנות ה-30 היה בן-גוריון בדרך-כלל בחוץ לארץ, נהגה פולה להשכיר בקיץ את חדרי הבית למשפחות נופשים, ולהתגורר עם הילדים בזמן הזה בחדר אחד.
הבית בן שתי הקומות היה גדול מכל הבתים בשכונה, והוסיף לעול החובות שבן-גוריון כבר היה שקוע בו, שהגיעו אז לסך 1,000 לירות מנדטוריות.

הבית בשנות האלפיים

בצוואתו, הוריש בן-גוריון את הבית למדינת ישראל, כשכתב:
אני מצווה למדינת ישראל את ביתי בתל אביב
— צוואתו של בן-גוריון
כשלוש שנים לאחר מותו של בן-גוריון, חוקקה המדינה את "חוק דוד בן-גוריון", שבו נאמר כי הבית יהיה פתוח לציבור, וישמש כמוזיאון לזכרו ולהנצחת מורשתו, וכ"מרכז לקריאה. לעיון. למחקר ולפרסום", כמבוקשו של בן-גוריון.
הבית נפתח לקהל הרחב לראשונה ב-29 בנובמבר 1974, ומאז נערכים בו טיולים מודרכים וכנסי עיון, שמטרתם לתאר את דמותו של בן-גוריון ואת פועלו כמנהיג. כמו כן, מוצגים בבית חומרים תיעודיים-היסטוריים, מזכרות, ותארים שקיבל בן-גוריון בהיותו ראש ממשלה.
השדרה בה שוכן הבית, נקראה בתקופת חייו של בן-גוריון "שדרות הקרן הקיימת" ושמה שונה לשדרות בן-גוריון לאחר מותו. השם "שדרות הקרן הקיימת" ניתן לרחוב ראשי בשכונות עבר הירקון.
שכנו של בן-גוריון, הלל כהן, ממייסדי חברת "סולל בונה" ומראשיה, הוריש לבית בן-גוריון מגרש סמוך, שהיה בבעלותו ברחוב לסל 18 פינת רחוב בן יהודה. על המגרש הזה, שכביש מפריד בינו לבין ביתו של בן-גוריון בשדרות בן-גוריון 17, הוקם מבנה המשמש את בית בן-גוריון להרצאות ולישיבות, ובתוכו גם אולם קטן להקרנת סרטים על בן-גוריון ופועלו.
לי ג'יי. קוב

ביוגרפיה

נולד בשם ליאו ג'ייקוב בניו יורק למשפחה יהודית ממוצא רוסי ורומני. הוריו היו קייט ובנג'מין ג'ייקוב, עורך עיתון.
קוב גדל ברובע ברונקס ולמד ב"אוניברסיטת ניו יורק", לאחר שסיים ללמוד הצטרף לקבוצת התיאטרון של ניו יורק סיטי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייס קוב לחיל האוויר האמריקאי שם שירת ביחידת הקולנוע של החיל.

קריירת משחק

קוב ערך את הופעתיו הרשמיות הראשונות בהוליווד לקראת סוף שנות ה-30 של המאה ה-20 בין היתר בסרט "ילד הזהב" של ראובן מאמוליאן לצד ויליאם הולדן וברברה סטנוויק. זכה לתפקיד גדול ראשון בתעשיית הסרטים בשנת 1943 מצידו של הנרי קינג שליהק אותו בתור ד"ר דוזאוס לדרמה הקלאסית "שירת ברנדט". 
בהמשך שנות ה-40 זכה קוב לשדרג את מעמדו כשחקן בזכות הופעות בעיבוד הקולנועי לספר "אנה ומלך סיאם" בתור ראש ממשלת סיאם קרלאהום, בסרטו של איליה קזאן "בומרנג" בתור מפקד המשטרה הארולד רובינסון, בסרטים "רומנס הפעמונים" בתור המפיק מרקוס האריס, "קריאה צפונית דרומית 777" בתפקיד עורך העיתון בריאן קלי, "מזלו של האירי" של הנרי קוסטר בתור דייוויד אביה של נורה (אן בקסטר) ובסרט נוסף של הנרי קינג "הקפטן מקסטיליה".
בשנת 1954 הועמד קוב לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו המרשימה בסרט הפשע הקלאסי "חופי הכרך" בתור בוס המאפיה ג'וני פרינדלי. ב-1957 שיחק קוב בסרט הביכורים של סידני לומט "12 המושבעים" בתפקיד איש העסקים הכעסן והמושבע השלישי בסרט, תפקיד עליו היה מועמד קוב לפרס גלובוס הזהב. באותה השנה שיחק קוב גם בדרמה "שלוש פנים לחוה" בתפקיד הפסיכיאטר ד"ר קרטיס לותר המטפל בעקרת הבית אווה ווייט (ג'ואן וודוורד) הסובלת מהפרעה נפשית.
ב-1958 זכה קוב לביקורות משבחות על הופעתו בתפקיד פיודור קרמזוב בעיבוד הקולנועי של ריצ'רד ברוקס לרומן הרוסי המפורסם "האחים קרמזוב", על תפקידו בסרט הועמד קוב בפעם השנייה לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1959 השתתף בקומדיה "אבל לא בשבילי" בבימויו של וולטר לאנג בתפקיד המחזאי השתיין ג'רמייה מקדונלד.
ב-1960 הופיע קוב באפוס הקולנועי ההיסטורי של אוטו פרמינגר "אקסודוס" בתור ברק בן כנען מראשי הסוכנות היהודית המנסה להקים מדינה יהודית בדרכים דיפלומטיות בלבד. ב-1962 השתתף קוב בפרויקט המערבונים הגדול והמצליח "כיצד נכבש המערב" בתפקיד מארשל עיירת גולד סיטי לו רמזי. ב-1963 הועמד קוב בפעם השנייה לפרס גלובוס הזהב על הופעת המשנה שלו בעיבוד הקולנועי למחזה על פי ניל סיימון "עוף על עצמך", בסרט שיחק בתפקיד הארי אביו של אלן בייקר (פרנק סינטרה). במקביל לקריירת הקולנוע המזהירה שלו שיחק קוב גם בסדרת המערבונים המפורסמת "הוורג'ינאי" במשך כארבע עונות בתפקיד השופט גארת'. 
בשנת 1966 היה קוב מועמד לפרס אמי על הופעתו בתפקיד וילי לומן בעיבוד הטלוויזיוני של המחזה "מותו של סוכן".
ב-1968 שיחק במותחן הפעולה של דון סיגל "המצוד" בתפקיד הבלש מק'אלרוי לצידו של קלינט איסטווד.
קוב התפרסם בשנותיו האחרונות בסדרת הדרמה "הפרקליטים הצעירים" לצידו של זלמן קינג ובשנת 1973 בסרט האימה "מגרש השדים" בו שיחק בתפקיד הבלש ויליאם קינדרמן החוקר את רצח הבמאי בורק דנינגס.

חיים אישיים

לקוב נולדו ארבעה ילדים משתי מערכות נישואים שניהל בחייו האישיים: 2 עם אשתו הראשונה השחקנית הלן בוורלי ממנה התגרש לאחר 12 שנה, מנישואים אלו נולדה בתו השחקנית ג'ולי קוב ונכדתו השחקנית רוזמרי מורגן. משנת 1957 עד למותו היה נשוי לאשתו השנייה מרי הירש, לקוב נולדו 2 ילדים נוספים מנישואיו השניים.
קוב נפטר מהתקף לב ב-11 בפברואר 1976 בוודלנד הילס שבלוס אנג'לס כשהוא בן 64. הוא נקבר בבית הקברות היהודי "פארק הזיכרון מאונט סיני". ביום שלאחר מותו נרצח כוכב הקולנוע סאל מינאו איתו שיחק קוב בסרט "אקסודוס".
תמר מדבר יהודה

תמר מדבר יהודה הוא זן של תמר מצוי (שם מדעי: Phoenix dactylifera) ממשפחת הדקליים אשר היה נפוץ בעבר באזור יהודה.
ב-25 בינואר 2005 (במהלך ט"ו בשבט) עץ דקל מזן תמר מדבר יהודה הונבט מגלעין תמר מלפני אלפיים שנים שנמצא בשנות ה-70 של המאה ה-20 במהלך חפירות שבוצעו בארמון הורדוס שבמצדה. העץ אשר מכונה "מתושלח", על שם האדם המבוגר ביותר בתנ"ך, גדל בקיבוץ קטורה.
הוברבורד (בחזרה לעתיד)

הוברבורד או הובר בורד (באנגלית: Hoverboard, בתרגום חופשי לעברית: גלשן ריחוף) הוא כלי תחבורה דמוי סקייטבורד, ללא גלגלים, המסוגל לרחף מעל לפני הקרקע, ומשמש לתחבורה אישית בסרטי בקולנוע "בחזרה לעתיד 2" ו"בחזרה לעתיד 3". לאחר צאתם לאקרנים של שני הסרטים, ולאור הצלחתם הרבה, המושג "הוברבורד" הפך לשגור בפי סופרים רבים, ונעשה בו שימוש בעולמות בדיונים, גם כאלו שאינם קשורים ישירות לטרילוגיית "בחזרה לעתיד".
במשך שנים רבות ההוברבורד היה רק פריט בדיוני, שהופיע אך ורק בתרבות הפופולרית. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 היו שמועות, שהוזנו על ידי הבמאי רוברט זמקיס, שהוברבורדים הם למעשה אמיתיים, אבל מעולם לא שווקו לציבור הרחב, כי הם נחשבים למסוכנים מדי עבור ילדים, על ידי קבוצות הורים. שמועות אלה הופרכו באופן חד משמעי. במשך השנים, ממציאים וחברות שונות, שקיוו למנף את ההצלחה המסחרית של הסרטים, החלו לפתח דגמי אב-טיפוס ראשוניים של הוברבורדים אמיתיים, המתבססים על טכנולוגיות שונות. חלקן אף שיווקו כלי רכב מרחפים כהוברבורדים, אך מוצרים אלה לא הצליחו לשחזר את החוויה המתוארת בסרטים.

בעולם האמיתי

באוקטובר 2010 הממציא האמריקני גרג הנדרסון הציג לראשונה באינטרנט אב טיפוס ראשוני של הוברבורד אשר פועל על עיקרון של ריחוף מגנטי. בדומה לרכבות ריחוף מגנטיות, ההוברבורד אותו פיתח הנדרסון מסוגל לפעול רק על משטח העשוי מנחושת או אלומיניום ולשאת עד 300 פאונד (כ-136 ק"ג) בעודו מרחף בגובה אינץ' אחד (כ-2.5 ס"מ) מעל פני השטח. באותה העת השיק הנדרסון קמפיין באתר Kickstarter ובו ביקש תרומות מהקהל הרחב על מנת שהוא יוכל לפתח מודלים מתקדמים יותר של המכשיר.
במאי 2015 הממציא הקנדי-רומני קאטאלין אלכסנדרו דורו קבע שיא גינס כאשר הצליח לנסוע בהוברבורד המופעל על ידיו במרחק של 275.9 מטרים בעוד מרחף בגובה של עד 5 מטרים מעל לאגם. דורו תיכנן ובנה בעצמו את ההוברבורד בו השתמש, כאשר ההוברבורד פעל באמצעות פרופלורים (בדומה לכלי טיס בלתי מאויש) בעוד שדורו שלט בהוברבורד זה באמצעות רגליו.
ב-24 ביוני 2015 חברת לקסוס הפיצה לראשונה ב-YouTube סרטון וידאו אשר הציג לכאורה את ההוברבורד האמיתי החדיש אותו פיתחה החברה. לקסוס הפיצה ידיעה לתקשורת כי על גבי ההוברבורד מותקנים מוליכים אשר מקוררים בחנקן נוזלי ומגנטים קבועים אשר מאפשרים להוברבורד לרחף רק מעל משטחי מתכת מיוחדים. ב-15 ביולי פרסמה לקסוס סרטון טיזר נוסף בו הסקייטבורדר המקצועי רוס מקג'רוראן (Ross McGouran) מציג את ההוברבורד של לקסוס, טוען שהרכיבה עליו היא כמו "לרכב על האוויר", על אף שבסרטון עדיין לא הודגמה רכיבה על ההוברבורד.

סרטון המתיחה של Funny or Die ‏(2014)

במרץ 2014 חברה בשם HUVr פרסמה באתר אינטרנט משלהם וב-YouTube כי החברה הצליחה לפתח הוברבורדים אמיתיים. בסרטון הווידאו שהחברה פרסמה ב-YouTube השתתפו בין היתר השחקן כריסטופר לויד (השחקן שגילם את דמותו של דוק בראון בטרילוגיית סרטי "בחזרה לעתיד"), הסקייטבורדר המקצועי טוני הוק, המוזיקאי מובי, ושחקן הפוטבול טרל אוונס אשר ריחפו לכאורה על האורבורדים בחניון בלוס אנג'לס. האפקטים המיוחדים הכושלים בסרטון, כגון סצנות בהם לא הוסר לחלוטין החוט שהחזיק את השחקנים באוויר, סייעו לאמת כי מדובר במתיחה. האתר Funny or Die, אשר הפיק את הסרטון, פרסם בהמשך שני סרטוני וידאו בהם כריסטופר לויד וטוני הוק הודו כי מדובר במתיחה.
רוברט ארבולדה

קריירת מועדונים

ארבולדה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולמדו. בשנת 2011 הושאל לקניאר ועונה לאחר מגן לדפורטיבו גרסיה, בה שיחק גם בעונה שלאחר מכן.
ב-22 בינואר 2013 חתם ב-LDU לוחה מליגת העל האקוודורית. ב-31 בינואר, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לאינדפנדיינטה דל ואלה, במשחק זה גם הורחק. ב-3 בנובמבר 2013 ארבולדה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד דפורטיבו קואנקה.
ב-7 בינואר 2014 ארבולדה חתם באתלטיקו קטוליקה, אך כעבור שבועיים חזר ל-LDU לוחה כשחקן מושאל.
לקראת עונת 2015 ארבולדה חזר לאתלטיקו קטוליקה, בה שיחק שתי עונות וחצי.
ב-5 ביולי 2017 ארבולדה חתם בסאו פאולו מליגת העל הברזילאית, שהיא התחנה הראשונה שלו מחוץ לאקוודור, תמורת 1.8 מיליון אירו. ב-10 ביולי ארבולדה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 לסנטוס, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.

קריירה בינלאומית

ב-26 ביוני 2016 ארבולדה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור בניצחון 0-1 נגד ארצות הברית. ארבולדה, נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2016, אך לא שותף באף משחק.
ב-22 בפברואר 2017 ארבולדה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-3 נגד הונדורס.
מיכאיל צייטלין

ביוגרפיה

מיכאיל צייטלין נולד בבוברויסק שבברית המועצות (כיום בבלארוס). הוא למד רפואה ועבד כרופא.
במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 של המאה ה-20 צייטלין השתתף בתחרויות רבות. ב-1976 וב-1977 הוא זכה באליפות מוסקבה. הוא זכה בתחרות בבולגריה בשנים 1977 ו-1978, פולין ב-1979, פראג ב-1983 וב-1985. כמו כן, הוא חלק במקומות 2–4 בלודז' בשנת 1980, ומקומות 3–6 בהראדץ קראלובה ב-1983.
לאחר התפרקות ברית המועצות צייטלין עבר להתגורר בגרמניה והמשיך להשתתף בתחרויות עד לתחילת המאה ה-21.
בשנת 1977 הוא קיבל דרגת אמן בינלאומי ובשנת 1987 דרגת רב אמן.
מיכאיל צייטלין התחרה גם בשחמט בהתכתבות. בשנת 1990 הוענקה לו דרגת רב אמן בהתכתבות.
בשנת 1990 צייטלין השתתף בתחרות בינלאומית בתל אביב. בשנת 1993 הוא סיים במקום השלישי בבודפשט (ניצח אמיל סוטובסקי).
קלימונטוב

תולדות היישוב

תחילת היישוב במאה ה-12, ובשנת 1604 הוענקו לו זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 הוחרב היישוב בידי השוודים. בהמשך, השתקם היישוב, עת היה בבעלות מספר משפחות אצולה פולניות.
מהמאה ה-18 התפתחה ביישוב תעשיית אריגה. בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני.

יהודי קלימונטוב

התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא משנת 1604, ובמקום התקיימה עד מהרה קהילה יהודית מאורגנת. עם שחרור היישוב מידי השוודים בידי המצביא הפולני צ'ארנייצקי, נערכו ביהודי המקום פרעות. במהלך המאה ה-19 נמנו רוב יהודי היישוב על החסידות.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-3,100 יהודים, קרוב ל-80% מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית ענפה, שכללה בית ספר עברי, כמו גם פעילות של אגודת ישראל ושל הבונד. במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי היישוב מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד המיעוט הפולני ביישוב ומצד אנשי המשטרה שהוצבו בו.

בשואה

עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939 רוכזו כל תושביו בכיכר המרכזית בו, ובמועד זה נרצחו שני יהודים. בימים שלאחר מכן ביצעו הגרמנים מעשי שוד אלימים ברכוש יהודי היישוב, ובהמשך, הוטלו על הקהילה תשלומי כופר, תוך לקיחת בני ערובה להבטחת התשלומים. בד בבד חטפו הגרמנים יהודים מהיישוב לביצוע עבודות כפייה. חטיפות היהודים הוסדרו עם התמקמות יחידת ס"ס בסמוך לכפר, וחלקן בוצעו במחצבה מרוחקת מהיישוב.
במרץ 1940 שרפו הגרמנים את כל הספרים שהיו בספריות היהודיות ביישוב. ב-6 באוגוסט 1940, בעקבות אי התייצבות במועד של עובדי הכפייה היהודים, פשטו הגרמנים על בתי היהודים בכפר לפנות בוקר, וריכזו באלימות רבה את יושביהם בכיכר השוק, שם הוכו. במהלך 1941 הגיעו ליישוב פליטים יהודים מלודז' ומווינה, כמו גם יהודים מכפרי הסביבה, ורבים מהם מתו ממגיפות, מרעב וכתוצאה ממעשי התעללות מצד הגרמנים.
בקיץ 1942, בתגובה על בריחת עובד כפייה יהודי מהיישוב, רצחו הגרמנים את 14 בני משפחתו המורחבת, וכן 22 יהודים נוספים מהכפר.
ב-30 באוקטובר 1942 פשטו על היישוב שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים, הוציאו את היהודים מבתיהם, וריכזו אותם בכיכר המרכזית ביישוב. שם נערכה בהם סלקציה, תוך שליחת כ-150 צעירים לעבודות כפייה בבלז'ץ, והצעדת כ-4,000 הנותרים לזלוטה, תוך ירי בכ-80 קשישים וחולים בדרך. בזלוטה הועמסו יהודי היישוב בצפיפות רבה ביותר וללא שתייה בקרונות משא, ושולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
לאחר רצח חמישה יהודים נכים שעוד נותרו בקלימונטוב, הוכרז היישוב רשמית כ"נקי מיהודים".
חומות אבורה (רומית ומורית)

חומות אבורה (רומית-גוטית ומורית; בפורטוגזית: Cerca velha - "סֶרקה וֶליה" - כלומר "החומות הישנות" או Muralha romano-goda e araba או "החומה הרומית-גוטית והערבית") נמצאות בעיר אבורה, בפרגזיה סה וסגאו פדרו, במחוז אבורה, בפרוטוגל. החל משנת 1922 הן קיבלו מעמד של מונומנט לאומי של פרוטוגל, כחלק מן המרכז ההיסטורי של העיר אבורה. הן נרשמו לכן גם כמורשת עולמית של אונסק"ו 
החומות הרומיות והמוריות היוו מתחם הגנתי שהוקם באבורה במהלך מאות שנים. החלק הקדום ביותר נבנה במאה ה-3, בימי השלטון הרומי. הוא הקיף שטח של כ-100 דונם ואורכו היה כ-1,280 מטר. השער הרומי "דונה איזבל", הקרוי גם "הקשת הרומית של אבורה" הוא שריד מאותה תקופה.
בתקופה הויזיגוטית הוקם המגדל המלבני (Torre quadrangular), המכונה בקרב העם גם מגדל סיסבוטו, לפי שמו של מלך ויזיגוטי, שמיחסים לו את בנייתו במאה -ה-3, בתקופה הרומית המאוחרת.
יודעים מעט על השינויים שעברו החומות האלה באותם הזמנים . אף בנוגע למבנה החומות בתקופה המוסלמית (שסופה בשנת 1165) לא ידועים הרבה פרטים. קיימים שרידים אסלאמיים אחדים באזור שמאחורי הקתדרלה (Sé) ומאחורי המקדש הרומי. למשל שער מבוצר ושרידי הקסבה העתיקה. טופונימים באותו אזור מזכירים את קיומה שם, אחרי הרקונקיסטה, של השכונה המורית - לה מוראריה, הצפונית-מערבית.

תיאור

החומות הנ"ל מהוות מתחם אדריכלי צבאי-הגנתי שיש בו מגוון רחב מאוד של סגנונות, בעקבות שינויים ושיפוצים בתקופות שונות, רומית, גוטית ואיסלאמית.
שער דונה איזבל הוא קשת מעץ, היחידה ששרדה ממתחם החומה הישנה. הוא מסמן את מסלול הרחוב הראשי מהתקופה הרומית - קארדו מקסימו, ממנו נותר רק קטע קצר מתחת לקשת. מתחם החומה הישנה היה מוגן בזמנו על ידי מגדלי עץ איתנים. שרדו אחד מהמגדלים שהגנו על שער רחוב סלריה (Rua da Selaria,Porta da Selaria), והנקרא Torre de Anjo (מגדל המלאך) (בהתחלת הרחוב 5 באוקטובר), (את השני ,את Torre do Carroucho הפילו במאה ה-16 אחרי שאיבד את חשיבותו האסטרטגית עקב בניית החומה השנייה), הנמצא מצד ימין לדרך אל המקדש הרומי, והשער "פורטה דה מורה"Porta de Moura.בימי הביניים שער סנטה איזבל נקרא "פורטה דה טאליו דל מורו" (שער "איטליז המורי"). החל מן המאה ה-17 נקרא בשמו הנוכחי - שער סנטה איזבל.
קטע מן החומה הרומית ויסודות של בתים רומיים שרדו לאורך סימטת אלקארקובה דה סימה (Travessa Alcárcova de Cima) במרכז ההיסטורי. מבנים אלו מוזכרים בפואמה האפית "לוזיאדה" של לואיש דה קמואש.
על יד מנזר גואל העולם Convento do Salvador do Mundo, שהוקם על יסודות מבצר קדום, ניצב מגדל הקרוי Torre do Salvador שמקורו במגדל עוז ויזיגוטי.
בככר סרטוריו (Praça de Sertório) הסמוכה של היום, בה מתרומם בניין העירייה Paços do Concelho נמצא בימי קדם שוק העיר. בככר הזאת נמצאו שרידים של החומות הישנות הממשיכות עד ל"מגדל סיסבוטו" Torre de Sisebuto שב"רחוב החדש" - Rua Nova, או בשמו הנכון יותר "המגדל המלבני של אבורה" (Torre tetrangular de Evora) שנבנה בתקופה הרומית המאוחרת, ולא התקופה הוויזיגוטית כפי שסוברת המסורת העממית. יסודותיו נמצאים מעל שרידי בית רומי מן המאה ה-1 שקירותיו היו מכוסים פרסקות.
בשנת 1987 בעת עבודות ליד בניין העירייה נמצאו מרחצאות רומיות (Thermae) הכוללים מרחבים שנועדו ל- מרחצאות חמות ועם אדים (praefurnium ,laconicum (מערכת ההסקה) ו- natatio (בריכה).
מ"מגדל המלאך" ועד ה "פורטה דה מורה", כשעוברים דרך אלקארקובה דה נאישו (Alcárcova de Baixo) ודרך לארגו דה מיזריקורדיה ("רחבת הרחמים") נתקלים בחלקים פחות בולטים לעין של הביצורים הישנים, החבויים בין בתים וכנסיות.
ברמרהאפן

היסטוריה

בשנת 1827 הוקמה העיר ברמרהאפן על שפכו של נהר הווזר, כדי לשמש כנמל עמוק מים עבור כלי שיט גדולים מכדי לשוט עד ברמן שבמעלה הנהר; מכאן נובע הקשר בין שתי הערים.
ב-1847 הוקם קו אוניות הקיטור הראשון בין אירופה ואמריקה, שמוצאו היה בברמרהאפן.
התיאטרון של העיר תוכנן בידי שני אדריכלים יהודים: אוסקר קאופמן ואויגן שטוצלר.
עד מלחמת העולם השנייה נקראה העיר וֶזֶרמינדֶה (Wesermünde, "שפך הנהר וזר"); לאחר המלחמה, בה נהרס רוב העיר, שונה שמה לברמרהאפן ("הנמל של ברמן"). כיום מהווה נמלה של ברמרהאפן את נמל הדייגים הגדול בגרמניה; העיר נקראת לעיתים בהיתול Fischtown, "עיר הדגים".
קוסמולוגיה

ממדי היקום

גלילאו גליליי היה כנראה הראשון שהפנה טלסקופ לשמי הלילה. כך גילה ששביל החלב מורכב מהמונים של כוכבים. בכך היה הראשון שהרחיב את תמונת היקום של האדם מעבר למערכת השמש וכ־6000 כוכבים הנראים לעין בלתי מזוינת.
גלילאו סבר שלכוכבים בהירות שווה למדי, ולכן שיער שככל שכוכב בהיר יותר כך הוא קרוב יותר. הוא ניסה למדוד את המרחק לכוכב הבהיר וגה בקבוצת נבל בשיטת הפרלקסה, אבל רמת הדיוק המוגבלת של מכשיריו הפכה את המשימה לעקרה.
משימה פחות שאפתנית הייתה לגלות מהו המרחק בין הארץ לכוכבי הלכת. ג'ובאני קאסיני מדד ב־1673 את המרחק למאדים. על מנת לקבל קו בסיס ארוך דיו הוא שילח את עמיתו ז'אן רישר לגויאנה. התוצאה שקיבל - כ־140 מיליון קילומטר - סוטה בפחות מ־10% מהתוצאות בנות ימינו.
לראשונה נמדד מרחק לכוכב אחר ב־1838. פרידריך בסל מדד את המרחק לכוכב הסמוך 61 בקבוצת ברבור בשיטת הפרלקסה, בהשתמשו בקוטר מסלול כדור הארץ כקו בסיס. התוצאה שהתקבלה, כ־11 שנות אור, הבהירה שממדי היקום גדולים בהרבה ממה שנתפס עד אז. עוד באותה שנה נמדד מרחקם של כוכבים נוספים.
סקלת המרחקים שניתן למדוד בשיטת הפרלקסה מוגבלת. בימינו ניתן למדוד מרחקים של עד 250 שנות אור בדיוק טוב, ובמרחק של 1,000 שנות אור דיוק המדידה עומד על 50% בלבד. מעבר ל־1,000 שנות אור אין טעם להשתמש בשיטה זו. מאחר שכוכבים רבים שוכנים מחוץ לטווח זה, היה צורך לפתח שיטות אחרות.
השיטה הבאה התבססה (ועודנה מתבססת) על כוכבי-ענק שבהירותם משתנה במחזוריות מדויקת, שזכו לשם משתנים קפאידים. הנרייטה ליוויט חקרה כוכבים משתני אלו וגילתה, עבור אלו מביניהם שהיו קרובים דיים לחישוב המרחק באמצעות שיטת הפרלקסה, שיש קשר מובהק בין זמן המחזור של כוכב משתנה קפאידי לבהירות המוחלטת שלו. ליוויט לא הצליחה לפתח נוסחה ברורה וחד משמעית שתאפשר להסיק את הבוהק המוחלט מתוך זמן המחזור, שכן בתקופתה לא היו די נתונים על מנת להבין שמשתנים קפאידים משתייכים לשתי קבוצות שונות ונבדלות. את הנוסחה, שבה משתמשים בשינויים קטנים עד היום, פיתח אדווין האבל.
נוסחה זו נתנה בידי האבל כלי מדידה רב עוצמה. בזהותו קפאיד מרוחק היה מודד את זמן המחזור שלו, מסיק את הבוהק האמיתי שלו, ומהשוואה בין הבוהק האמיתי לבוהק הנראה קל היה לחשב את המרחק. כך ניתן היה לחשב את ממדי הגלקסיה, והסתבר שמדובר בעשרות אלפי שנות אור (כיום ההערכה היא כ־100,000 שנות אור).
לאחר מדידות אלו נחלקו האסטרונומים לשתי קבוצות. אחת טענה שהגלקסיה שלנו - שביל החלב - היא כל היקום, ומנגד היו שטענו שחלק מהערפיליות שנצפו הן גלקסיות נפרדות. בשתי הקבוצות התייצבו אסטרונומים ידועים ומשפיעים. בשנת 1920 התקיימה הפלוגתא הגדולה באוניברסיטת קיימברידג' והסתיימה ללא מסקנה נחרצת. תשע שנים מאוחר יותר פרסם האבל שהצליח לבודד קפאידים בחלק מה"ערפיליות" ומדידת המרחק אליהן העלתה תוצאות של מיליוני שנות אור. כך הסתבר מעבר לכל ספק שמדובר בגלקסיות אחרות, וממדי היקום צמחו מכמה עשרות אלפים לעשרות מיליוני שנות אור.
את הצעד הבא ביצע, שוב, האבל. הוא גילה שיש קשר בין ההסחה לאדום של גלקסיות ומרחקן מאיתנו. כך התגלה שהיקום מתפשט, ולימים צמחה מכך תאוריית המפץ הגדול. עם מדידות אלו צמחו - שוב - ממדי היקום, והגיעו לאמדן הנוכחי שלהם - 13.819 מיליארד שנים.
מרב לוין

ביוגרפיה

נולדה וגדלה בשכונת נווה שאנן בחיפה. בימי הנעורים הופיעה בלהקת הנוער הרשמית של חיפה "מפגשים ברכס", שהופיעה בארץ ובעולם ובין היתר בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה".
את שירותה הצבאי עשתה בלהקת פיקוד דרום.
ב-1994 נבחרה להנחות את השעשועון "גלגל המזל" כ"נערת הגלגל" הראשונה לצידו של ארז טל בשידורי קשת. בשנת 1995, פרשה לבקשתה מהתוכנית. לוין השתתפה באותה תקופה במספר פרסומות.
בשנים 1996–1999 הנחתה בערוץ 2 את תוכניות הנוער "אהבה ראשונה", "ג'ונגל הסיפורים" ו"יש בעיר מסיבה", לצידו של תומר יוסף. בהמשך השתתפה בסדרת הדוקו-ריאליטי "אופטימיות קוסמית".
בשנת 2001 הוציאה את האלבום "המסע הגדול" ובו שירים אישיים שחלקם היו בהלחנתה ובהפקתו המוזיקלית של רמי פוקס, וחלקם היו שיתופי פעולה עם כותבים ואומנים אחרים. נכללו בהם ארקדי דוכין ומיכה שטרית, שכתבו והלחינו את השיר "תהום", אריאל זילבר, שהלחין את השיר "תשבץ" ואורנה בנאי, שהקריאה טקסט בשיר "הבל הבלים". השיר "תקוות הקיץ" מתוך התקליט, נבחר על ידי ynet כאחד מעשרת השירים הטובים ביותר של שנת 2001. 
משנת 2002 היא הבעלים של "בראשית הפקות", העוסקת בייזום אירועי תרבות ומוזיקה והפקתם וכן, ריכוז וצילום וידאו וחדשות, לצד הדרכה בתחומי אומנויות במה.
משנת 2017 החלה להופיע עם הרצאה-מופע יחיד בשם "גלגל ענק".  
לוין היא בעלת תואר במדעי הרוח והחברה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נשואה ואם לשניים.