google/wiki40b huggingface dataset:
מרקיזות אוסטריה

רקע

לאחר קריסת האימפריה הרומית בתחילת ימי הביניים, ידע אזור אוסטריה בת ימינו גלים של הגירת שבטים שונים על פניו. ביניהם היו הלומברדים, האווארים, הגותים, ההונים ואחרים, שיעדם היה חצי האי האפניני וגאליה, ובשנת 488 אף אולץ חלק מן העם הנוריכי המקומי לסגת לכיוון איטליה בידי השבטים הפולשים. לעומת זאת, שלושה שבטים שונים דווקא הקימו יישובי קבע באוסטריה: האלמאנים, שהגיעו משוואביה והתיישבו באזור פורארלברג, הבווארים, שהגיעו מבוהמיה והתיישבו באזור אוסטריה עילית ותחתית, זלצבורג וצפון טירול, והסלאבים, שהתיישבו באזור שטיריה, קרינתיה ודרום טירול. הסלאבים התערו בחברה שישבה באזור לפניהם, והקימו את ממלכת קאראנאטיה, בעוד האלמאנים התערבבו עם הבווארים.
בשנת 745 כבשו הבווארים את ממלכת קאראנאטיה, והחלו להתפשט ברחביה. ממלכתם זו המשיכה להתקיים עד שנת 788, אז הובסו בראש דוכסם טסילו השלישי, דוכס בוואריה על ידי קרל הגדול וממלכתם צורפה לאימפריה הקרולינגית. 
בתקופה הקרולינגית החלו לפעול באזור נזירים אירים בחסות השלטון, שהביאו להתפשטות הנצרות. פעולתם של הנזירים הביאה גם לבירוא יערות והרחבת היישובים על חשבונם. האזור שולב גם במערכת הפיאודלית של האימפריה הקרולינגית. בשנת 798 נוסדה ארכיבישופות בעיר זלצבורג, כחלק מתהליך בשנות ה-730 שבו הוקמו עוד שלוש בישופויות בשלוש ערים שונות בבוואריה. זלצבורג, כאמור, הייתה ארכיבישופות, מעמד הנמצא מעל כל שאר הבישופויות באזור. העיר הפכה גם כן למרכז הפעילות הנוצרית בטריטוריות הסלאביות, מה ששימש גם כאמצעי להרחבת תחומה השיפוטי של האימפריה הקרולינגית. 
 
בשנת 909 הביאה פלישת המדיארים לעצירת ההתפתחות האזורית, אולם המדיארים הובסו בשנת 955 בידי אוטו הגדול בקרב לכפלד.

מרקיזות אוסטריה

לאחר תבוסת המדיארים הוקמו טריטוריות ספר באזור אוסטריה וסביבתה. לאחר המרד של היינריך השני, דוכס בוואריה נלקחו ממנו שטחים השוכנים באזור אוסטריה בידי אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כעונש. השטחים, שנודעו מאוחר יותר כ"אוסטריכי", ניתנו ללאופולד הראשון מבאבנברג שהוכתר למרקיז האזור, וכך קמו בית באבנברג ומרקיזות אוסטריה.
תחת שלטונו של לאופולד השלישי, מרקיז אוסטריה התחזקה מאוד המרקיזות. לאופולד ששלט בין השנים 1095–1136 הרחיב מאוד את גבולות המרקיזות, בנה עיירות חדשות וייסד מנזרים, והשיג מידה רבה של עצמאות לאוסטריה.

שדרוג לדוכסות

בשנת 1139 לאחר שהמלך קונרד השלישי, מלך גרמניה נישל את היינריך העשירי, דוכס בוואריה מנחלותיו, הוא מסר את דוכסות בוואריה ללאופולד הרביעי, מרקיז אוסטריה, ולאחר מותו בשנת 1141 מסר את הדוכסות להיינריך השני, מרקיז אוסטריה. בשנת 1156 הגיע פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להסדר עם בית ולף, ולפיו נאלץ היינריך לוותר על דוכסות בוואריה לטובת היינריך האריה, וכפיצוי הועלתה המרקיזות למעמד דוכסות, ובוטלה הכפיפות שהייתה לה לבוואריה.

לאחר מכן

לאחר היכחדות בית באבנברג, תפס את הדוכסות אוטוקר השני, מלך בוהמיה. בשנת 1278 הביס רודולף הראשון, מלך גרמניה מבית הבסבורג את אוטוקר, וכבש את דוכסות אוסטריה, והפך אותה למעוזה של בית הבסבורג. בשנת 1453 הועלתה הדוכסות למעמד של ארכידוכסות, והחל מהמאה ה-15 יצאו ממנה כל קיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
ויליאם פרידריך בראונינג

חיים מוקדמים

ויליאם פרידריך בראונינג נולד בבולטימור שבמרילנד ב-2 ביוני 1870, להנרי ג'ייקוב וקתרין בראונינג. הוא סיים את בית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרילנד  בשנת 1897.

קריירה פוליטית

בראונינג שימש כחבר מועצת העיר של בולטימור בשנים 1897–1899, שם הציע חקיקה להקמת ועדת החשמל. הוא שירת בבית הנבחרים של מרילנד בשנים 1902–1904, שם היה חבר בוועדת בחירת השופטים. הוא נבחר לתובע הכללי של בולטימור בשנת 1911 וסיים את תפקידו בשנת 1915. הוא נבחר למועמד הרפובליקני בבחירות לעיריית בולטימור בשנת 1919, וניצח את המועמד הדמוקרטי, ג'ורג' ווימס וויליאמס, ב-3 במרץ 1919. בראונינג סיים את תפקידו כראש העיר בשנת 1923, אך נבחר לקדנציה שנייה משנת 1927 עד שנת 1931.
בראונינג היה חבר ב"אבירי פיתיאס", "המסדר העצמאי של העמיתים יוצאי הדופן" ועוד.

מוות וקבורה

בראונינג נפטר ב-12 באוקטובר 1953. הוא נקבר בבית הקברות וודלאון.
פואבלו (קולורדו)

היסטוריה

חבורת ציידים הקימה את מבצר פואבלו במקום בו העיר נמצאת היום ב-1842. במקום התגוררו מספר משפחות אשר סחרו עם התושבים הילידים עד שקבוצה מהם תקפה את המבצר ב-1854, מה שגרם לנטישתו של המבצר. ב-1858 המבצר יושב מחדש וחשיבותו גברה בגלל הבהלה לזהב בקולורדו שהתרחשה באותו זמן.
לאחר הבהלה לזהב האנשים שבאו לאזור בגללה הקימו בו יישובים. ב-1886 העיירות פואבלו (שנוסדה ב-1870), דרום פואבלו (שנוסדה ב-1873) ומרכז פואבלו (שנוסדה ב-1882), שהיו חלק מהיישובים האלו, התאחדו באופן רשמי לעיר אחת שנקראה פואבלו. ב-1894 צורפה לפואבלו העיירה בסמר, שנוסדה ב-1886.
פואבלו הפכה למרכז כלכלי גדול בקולורדו והייתה יודעה כמרכז גדול לייצור אוכפים, אך שיטפון גדול ב-1921 הרס חלק גדול מהעסקים בעיר והיא ירדה מגדולתה. העיר נפגעה פעם נוספת בגלל הידרדרות תעשיית הפלדה בארצות הברית בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.

חינוך

בעיר פועלים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם קמפוס פואבלו של אוניברסיטת המדינה של קולורדו.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה פואבלו ממוריאל, המשמש בעיקר לתעופה כללית וכן מציע טיסות לעיר דנוור.
ראג'י בטחיש

ביוגרפיה

נולד בנצרת. בוגר לימודי הנדסת מזון בטכניון ולימודי תסריטאות בבית הספר לתסריטאות בתל אביב. מגדיר את עצמו חילוני. גרוש ואב לבן, מחלק את זמנו בין דירתו בתל אביב ובין בית הוריו בנצרת.
החל את דרכו הספרותית כמשורר, ופרסם שלושה ספרי שירה. אחרי כן עבר לכתוב סיפורים קצרים. הידוע שבסיפוריו הוא "חדר בתל אביב" (غرفة في تل ابيب), שראה אור ב-2007 בביירות בהוצאת המכון הערבי למחקר ופרסום. חיבר מחזה בשם "אובדן" (الـفـقـدان), המשלב מחול מודרני, שירה ווידאו ארט.
בטחיש מפרסם מעל במות שונות ומשתתף באירועי תרבות ברמאללה ובעזה, בעולם הערבי ובאירופה. ספריו לא תורגמו לעברית. כמה מיצירותיו ראו אור בתרגום עברי בכתבי עת שונים, בהם "מעין". כותב בערבית מאמרים בנושאי תרבות ואקטואליה, שירה וסיפורים קצרים. מנחה סדנאות כתיבה יוצרת לילדים וצעירים.
ערך את המדור הקווירי במגזין האינטרנט "קדיתא" (Qadita.net) מיסודו של עלאא חליחל.
ב-2007 השתתף בסרטה של אבתיסאם מראענה "חדר בתל-אביב", שהיווה פרק בסדרה "גיבורי תרבות" ששודרה בערוץ 8.
יין מחוזק

יין מחוזק הוא יין שהוסף לו אלכוהול, בדרך כלל על ידי ערבובו עם ברנדי. היין המחוזק לרוב מתוק יותר ותמיד מכיל אחוז אלכוהול גבוה מזה של יין רגיל, לרוב בין 17-23 אחוז (לעומת 9-14 אחוז ביין רגיל).
שתיית יינות מחוזקים מקובלת הן כאפריטיף והן כקינוח.

ייצור

תהליך ייצורו של יין מחוזק זהה בתחילתו לזה של יין רגיל - לאחר סחיטת הענבים מועבר המיץ לתסיסה בחביות, אולם שלא כביין רגיל תהליך התסיסה נפסק על ידי הוספת תזקיק אלכוהול ליין. ריכוז האלכוהול הגבוה הורג את השמרים ביין, ולכן תהליך עיבוד הסוכרים לאלכוהול נפסק. כתוצאה מכך, היין המחוזק מכיל אחוז סוכר גבוה המקנה לו את מתיקותו, ואחוז אלכוהול גבוה ביחס ליין.
היינות המחוזקים נבדלים מהמשקאות המזוקקים (כגון הברנדי) בכך שכמות האלכוהול הגבוהה שבהם אינה נוצרת מתהליך של זיקוק אלא כאמור בדרך של הוספה (חיזוק).

היסטוריה

ראשית ייצור היינות המחוזקים לפני למעלה מ-500 שנה. הסיבה המקורית לייצורם של היינות המחוזקים הייתה הגברת העמידות של יינות בפני קלקול. ככל שאחוז האלכוהול גבוה יותר, נשמר היין לזמן ארוך יותר כיון שהאלכוהול הורג את הבקטריות והפטריות שעלולים לקלקל את היין. גם לאחוז הסוכר הגבוה ערך מוסף בשימור היין.
בצרפת מיחסים את התחלת ייצור היינות המחוזקים הקרויים "יינות מתוקים טבעיים" (vins doux naturels) לארנאלדו מוויאנובה שחי המאה ה-13 ולימד רפואה באוניברסיטת מונפלייה. יינות אלו שכיחים עד היום באזור לנגדוק-רוסיון בדרום צרפת.
על תפוצת היינות המחוזקים השפיע מאוד המאבק של האימפריה הבריטית בצרפת, במסגרתו עודדו הבריטים צריכה של יינות אלו כמתחרים בקוניאק הצרפתי.
כיום ייצור היין המחוזק הוא למען הטעם, שכן קיימות טכניקות אחרות וזולות יותר לשימור.
נטע הרפז

ביוגרפיה

הרפז נולד בשנת 1890 בקוסובה, בפלך שדליץ שבתחום המושב של האימפריה הרוסית, באזור פולין, לאביו מנחם מנדל גולדברג (תלמיד חכם, סוחר, מחסידי רדזין) ולאמו לבית אייבשיץ, שנפטרה בילדותו. למד בחדרים ובישיבות שדליץ ולושיץ.
הרפז החל בפעילות ציונית בוורשה, בגיל 14, במסגרת "פועלי ציון". הצטרף להגנה העצמית היהודית, ובשנת 1906 העביר נשק מוורשה לשדליץ בזמן הפרעות שם. הוא הצטרף לקבוצה חלוצית בראשות יצחק טבנקין, וב-2 בנובמבר 1908 עלה לארץ ישראל עם אחותו. הרפז פעל למען עבודה עברית, עסק בפעילות חלוצית חקלאית ובסלילת כבישים, והיה למנהיג פועלים.
על רקע מצוקתם הקשה של הפועלים בפתח תקווה, היה מיוזמי ומקימי קבוצת "אחווה" לעבודה קבלנית, בשנת 1913. קבוצת "אחווה" התקשרה עם המעסיקים על בסיס חוזים ארוכי טווח, וזאת בשונה מן התפיסה המקובלת אז של שכירי יום. בנוסף התחייבה הקבוצה להשגת היעדים הקבלניים וזאת מבלי לחייב את המעסיק על חריגה בכמות העובדים שידרשו לכך. מטרתה של הקבוצה הקבלנית הייתה העלאת הכדאיות הכלכלית של העסקת פועלים יהודים בעבודות שונות תוך יצירת יציבות תעסוקתית לפועלים עצמם. קבוצת "אחווה" הייתה להצלחה, ובעקבותיה קמו עוד קבוצות קבלניות ברחבי הארץ.
בתקופה זאת היה הרפז מן הדוברים המובהקים לטובת היידיש, שפת אמו, בה ראה שורש נפשו ורוחו. עמדתו השתנתה בעקבות החלטה של חברת עזרה לאסור על השימוש בשפה העברית בטכניון (מלחמת השפות).
בשנת 1914 נבחר למרכז "הפועל הצעיר".
במלחמת העולם הראשונה פעל להקלת מצוקתם של הפועלים היהודים.
במהלך המלחמה הואשמו 10 מפועלי פתח-תקווה בריגול למען בריטניה, ונדרשו להסגיר עצמם לשלטונות. הרפז התלווה אליהם לחקירה ביפו בתור ראש הפועלים. ה-11 הושמו בכלא העות'מאני בדמשק. שלושה מהם מתו בכלא, ועל-שמם נקרא קיבוץ גבעת השלושה שליד פתח-תקוה. בעת ששהה בכלא, נפטרו אשתו ובנו הרך, ברעב ובמלריה ששררו אז בפתח-תקוה.
עם שובו מדמשק היה ממייסדי מפלגת "אחדות העבודה" ומראשיה (1919), ונמנה עם מייסדי ההסתדרות הכללית וקופת חולים. נבחר לחבר הוועד הזמני ליהודי ארץ ישראל, ציר לאספת הנבחרים וחבר "הוועד הלאומי".
מראשית תקופת המנדט הבריטי עסק ברכש נשק ובהעברת עולים בלתי-לגאליים לארץ והיה חבר בוועד העולמי הזמני של "החלוץ".
ב־1926 נבחר לחבר המרכז החקלאי ומנהל מחלקת המושבות בו. המשיך בפעילותו לארגון הפועלים החקלאיים במושבות. ממייסדי "יכין" ו"חק"ל" וחבר בהנהלותיהם.
מתחילת מלחמת העולם השנייה ועד סיום המנדט הבריטי שימש צינור להעברת כספים מחו"ל לההגנה ולפלמ"ח. זאת תוך ניצול תפקידיו במרכז החקלאי בהקשר ליבוא של ציוד חקלאי כבד ושל יצוא תוצרת חקלאית. שימש מתווך בין אליהו גולומב ואנשי לח"י וכן בין אנשי ההגנה לאנשי האצ"ל.
עם הכרזת המדינה נבחר לציר האספה המכוננת, והיה חבר הכנסת הראשונה מטעם מפלגת פועלי ארץ ישראל.
נטע הרפז נפטר ב-11 באוקטובר 1970, בגיל 80.
פרסם בעתונות התקופה גם תחת שמות העט "גנן", "גנני", ו"נ. הררי".

בית נטע

לכבוד 50 שנות עלייתו לארץ ישראל, החליטה מועצת פועלי פתח תקווה על הקמת מפעל תרבותי מקצועי לכבודו. מועצת הפועלים רכשה מבנה שנקרא קודם לכן "בית האורז" והסבה את שמו לבית נטע (הרפז), מרכז לתולדות כיבוש העבודה וידע הסתדרותי שעל יד מועצת פועלי פתח תקווה. הבית שימש בימי מלחמת העצמאות כלשכת גיוס ונחנך במאי 1951 כבית האורז של אגודת האורז. בבית התקיימו תערוכות שונות וכינוסים שנגעו לענף פרי ההדר.
הבית נחנך על ידי נשיא המדינה במאי 1961. הבית הציג תערוכות שונות על העליות לארץ ישראל, והכיל ספריה שכלל אגף לתולדות תנועת העבודה בארץ ישראל ואגף של ספרייה חקלאית. כן קיים חוג של פנסיונרים וחוגי שחמט.
צופי צרפת

תנועת הצופים בצרפת כוללת כ-80 ארגוני צופים ופדרציות עם כ-180,000 צופים וצופות. לצד גרמניה, צרפת היא המדינה עם הצופים הכי מפולגים בעולם (המספר הגדול ביותר של ארגוני צופים שונים במדינה).
על פי החוק הצרפתי, כל ארגוני הנוער הפעילים ברמה הלאומית יכולים להיות מוכרים על ידי משרד הנוער והספורט של צרפת. רק תשעה מתוך 80 הארגונים הנ"ל אכן מוכרים על ידי המשרד. הרוב המכריע הם ארגוני צופים שאינם מוכרים: הפעולה שלהם אינה בלתי חוקית תחת החוק הצרפתי, אבל המדינה לא תומכת בהם.

ארגוני צופים לאומיים מוכרים

ארגוני הצופים הלאומיים המוכרים מאוגדים בשתי התאחדויות ובארגון עצמאי אחד.

Scouts unitaires de France

Scouts Unitaires de France (איחוד הצופים בצרפת) נוסד בשנת 1971 כתגובה לחידוש פדגוגי בתוך Scouts de France אשר פיצל גדודי חניכי הצופים (unités) לשתי שכבות גיל חדשות ויישם חינוך משולב של בנים ובנות יחד. איחוד זה הוא ארגון קתולי ומונה כ-23,000 חברים.

ארגונים אזוריים או מקומיים

ישנם לפחות 50 ארגוני צופים עצמאיים בצרפת מחוץ להתאחדויות המוזכרות עד כה. רובם מזוהים על ידי הרשויות המקומיות או האזוריות וחלקם באמצעות קהילות דתיות. הם נאמדים בכמות של כ-5,000 צופים וצופות.
ICANN

ICANN (ראשי תיבות של Internet Corporation for Assigned Names and Numbers; מבוטא כמו I can - "אני יכול") היא חברה ללא כוונת רווח שנוסדה ב-18 בספטמבר 1998 ואחראית על ניהול משימות שונות הקשורות לרשת האינטרנט, בהן ניהול שמות המתחם באינטרנט. תפקידה הוא להקצות לכל מדינה קבוצת שמות מתחם (לדוגמה: il עבור ישראל, uk לבריטניה ו-cn בסין), אותם היא תהא רשאית לחלק ולמכור או למנות סוחרים שיעסקו בכך. פול טומיי הוא נשיא החברה מאז 27 במרץ 2003. החל מה-7 בנובמבר 2007 יושב ראש חבר הנאמנים הוא פטר ת'רוש, שהחליף את וינט סרף.
איליה יברויאן

קריירה

יברויאן נולד ביישוב צ'אלטיר (Чалтырь) במחוז רוסטוב. החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של שופרון ולאחר מכן שיחק גם בקבוצה ההונגרית בקבשצ'בה. בשנת 2004 הגיע יברויאן לישראל והצטרף לקבוצת הפועל פתח תקווה. כבר במחזור הראשון של עונת 2004/2005 כבש שער ניצחון מול הפועל תל אביב, ובסך הכל כבש במהלך העונה 11 שערים בכל המסגרות. בעונתו היחידה בפתח תקווה זכה עמה בגביע הטוטו.
לאחר תחילת עונת 2005/2006 הצטרף יברויאן לקבוצת הפועל תל אביב. את שער הבכורה שלו במועדון כבש במשחק הראשון בו פתח בהרכב הקבוצה, במחזור ה-11 של ליגת העל, בניצחון 0-3 על קבוצתו לשעבר, הפועל פתח תקווה. בסך הכל בעונה זו הבקיע יברויאן 13 שערים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות, כולל שער הניצחון בגמר גביע המדינה, בדקה ה-87 מול בני יהודה תל אביב, שהעניק להפועל תל אביב את הגביע. בתום העונה הגיע לקבוצה המאמן יצחק שום, שהחליט לשחרר את יברויאן.
בקיץ 2006 עבר יברואין לקבוצה הרוסית שיניק ירוסלבל, אך בסוף חודש ספטמבר חזר לישראל וחתם בעירוני קריית שמונה מהליגה הלאומית. יברויאן כבש בעונת 2006/2007 21 שערים בכל המסגרות, וסייע לקבוצה להעפיל בתום העונה לליגת העל. לקראת עונת 2007/2008 חתם בקבוצת בני סכנין, ושם שיתף פעולה עם הקשר מאור בוזגלו, תחת הדרכתו של המאמן אלישע לוי, והוביל את הקבוצה לצמרת ליגת העל.
לקראת עונת 2008/2009 החתימה מכבי תל אביב את יברויאן ובוזגלו מסכנין. בעונה זו התקשה יברויאן לשחזר את יכולתו הטובה מהעונה הקודמת, והוא סיים את העונה עם 5 שערי ליגה ו-5 שערים בגביע הטוטו, בו זכה עם הקבוצה. בעונה שלאחר מכן כבש יברויאן 8 שערי ליגה, ובתום העונה שוחרר מהקבוצה.
לקראת עונת 2010/2011 חתם יברויאן בקבוצת בני יהודה תל אביב, ובחלון ההעברות של ינואר 2011 עבר לקבוצת הפועל אשקלון. בתום העונה ירדה הפועל אשקלון לליגה הלאומית, ויברויאן שוחרר מהקבוצה ועזב את ישראל. יברויאן שיחק מעט בליגות הנמוכות בארמניה ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל.

חיים אישיים

ב-28 באוגוסט 2008 קיבל יברויאן מעמד של תושב ארעי בישראל, בעקבות חתונתו עם בת זוגו הישראלית והולדת בתם.
בוצ'קי

היסטוריה

האזכור הראשון של בוצ'קי במסמכים הוא משנת 1502, במסמכי מסחר בין מושל ויטבסק לבין סוחרים לבית משפחת פוטוצקי, שאחד מהם היה פקיד בכיר בדוכסות הגדולה של ליטא. 
בשנת 1509 קיבל איוואן סאפייהא (Ivan Sapieha), בן שושלת פוטוצקי, את הבעלות על בוצ'קי מזיגמונד הראשון, מלך פולין. באותה תקופה קיבל היישוב זכויות עיר. ליישוב הגיעו מהגרים מרותניה והוקמו בה מספר כנסיות קתוליות.
במאה ה-16 היו ביישוב כ-1,400 תושבים, 235 בתים, כנסייה אורתודוקסית, מספר טחנות קמח ובתי עסק בתחום השיכר והאירוח, בית ספר קהילתי ומוסדות סעד. בשנת 1580 פקד את המקום המלך סטפאן באטורי. בתקופת הצרות ובעת פלישות האימפריה השוודית נפגעה העיר קשה ומספר תושביה ירד. בסוף המאה ה-17 היו ביישוב פחות מ-500 תושבים. 
במהלך המאה ה-18 נבנו במקום כנסייה נוספת, עם מגדל שעון, וכן מנזר. בתקופה זו שבה בוצ'קי להיות מרכז מסחר ואמנויות. רוב תושביה עסקו בחקלאות. לפי מסמכים מהתקופה, בני משפחות פוטוצקי ורדזיוויל ששלטו בכפר ביקשו לטפח בו לא רק את הכלכלה אלא גם את הנוף, הצמחייה והדרכים, הכתיבו כללים לפקידיהם בבוצ'קי על מנת לשמור על ניקיון היישוב ויזמו הקמתה של כנסייה עשוית אבן ב-1765.
מסוף המאה ה-18 החלו להיערך בעיר חמישה ירידים בשנה. עם חלוקת פולין השלישית ב-1795 נכללה בוצ'קי בשטח שסופח לפרוסיה. במרד ינואר הייתה בוצ'קי אחד ממרכזי המתקוממים.
עם הנחת מסילת הרכבת בין ביילסק פודלסקי לבין ביאליסטוק איבדה בוצ'קי את חשיבותה כתחנת מעבר לכרכרות דואר, ותעשיית האוכפים בה נפגעה. 
במלחמת העולם הראשונה נפגעה בוצ'קי בקרבות. לאחר המלחמה סופחה לפולין. גם בתקופה זו רוב האוכלוסייה  התפרנסה מענפי תוצרת חקלאית.
לאחר שחרור פולין התנהלו בעיר קרבות בין מחתרות פולניות שדגלו בשחרור פולין כגון ארמייה קראיובה וארמייה לודובה, לבין הצבא האדום. פולנים רבים בני העיר נרצחו או נשלחו למחנות מעצר או לגולאגים בתחומי ברית המועצות.

יהודים

ככל הנראה קהילה יהודית נוסדה ביישוב כבר בסוף המאה ה-16. במאה ה-17 הוקמו בבוצ'קי שני בתי כנסת מעץ, אך הם חרבו במלחמת העולם השנייה. במאה ה-18 היו בבוצ'קי 54 יהודים אך בסוף המאה ה-19 כבר היו בעיר כ-650 יהודים - כשליש מאוכלוסיית העיר - שרובם עסקו בתעשיית המזון (קצבים, אופים, מבשלי בירה), במלאכה (ייצור תוצרת בד ועור) ובמסחר.
בתחילת מלחמת העולם השנייה חיו בבוצ'קי כ-730 יהודים. ב-1 בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את בוצ'קי אך בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב הועברה בוצ'קי לידי ברית המועצות
הגרמנים שבו וכבשו את בוצ'קי ביוני 1941 במבצע ברברוסה, גייסו יהודים לעבודת כפייה וביוני 1942 הקימו ביישוב שני גטאות. 
ב-2 בנובמבר 1942 הועברו היהודים לביילסק פודלסקי ולאחר סלקציה נשלחו חלקם לגטו שם, והיתר גורשו לטרבלינקה.
תחנת הכוח דליה

דליה היא תחנת כוח פרטית לייצור חשמל המוקמת בצמוד לתחנת הכוח צפית של חברת החשמל (ליד כפר מנחם), שפועלת בטכנולוגיית מחזור משולב. התחנה בעלת הספק מקסימלי של 900 מגה-ואט, ומופעלת בגז טבעי (ובסולר בשימוש משני). התחנה החלה לספק חשמל ביוני 2015. התחנה כוללת שתי יחידות ייצור בטכנולוגיית טורבינות גז במחזור משולב, בהספק של 450 מגה-ואט כל אחת, ובסך הכל 900 מגה-ואט. התחנה היא אחת מתחנות הכוח הפרטיות הגדולות בישראל ומספקת כ-7% מתצרוכת החשמל בישראל.

בעלות

התחנה היא בבעלות של חברת "דליה-אנרגיות כח בע"מ" וחברת אלסטום סיפקה לדליה שירותי EPC (קבלנות תכנון והקמה) מלאים, וכן שירותי תפעול ותחזוקה (O&M). במסגרת זו תוכנן הפרויקט, סופקו טורבינת הגז, בוצעו פעולות הקמה והחל תפעול למשך 20 שנה. היקף הפרויקט למעלה ממיליארד דולר.
קלמן שולמן

קַלמַן שוּלמַן (שולמאן; ‏1819 – 2 בינואר 1899) היה סופר ומתרגם עברי, מאנשי תנועת ההשכלה היהודית בווילנה.

תולדות חייו

שולמן נולד בעיירה ביחוב שבפלך מוהילב ברוסיה הלבנה (בתחום המושב של האימפריה הרוסית), כנראה ב-1819. אביו היה חסיד חב"ד, מתלמידי ר' אהרן מסטרשלה, ודודו היה נפתלי הרץ שולמן, מן המשכילים הראשונים בתחומי האימפריה הרוסית. הוריו נפטרו בגיל צעיר וקרוביו השיאו לו אישה, ואולם שנתיים אחר נישואיו פרש מאשתו ונסע ללמוד בישיבת וולוז'ין. לאחר שש שנים בוולוז'ין נסע לווילנה להתרפא ממחלת עיניים, ולמד שם בקלויז של הגאון. הוא התגרש מאשתו ועבר ללמוד בעיירה קלווריה, שם החל גם ללמוד גרמנית ולקרוא ספרי השכלה. ב-1843 חזר לווילנה, והשתקע בה עד פטירתו.
בווילנה התפרנס בתחילה כמורה פרטי, והמשיך לצד לימודיו התורניים לעיין בספרי השכלה ודקדוק. בשעת ביקורו של מונטיפיורי בווילנה ב-1846 כתב שולמן בקשה ממנו בשמם של תושבי העיירות שעל גבול תחום המושב. מזכירו של מונטיפיורי, אליעזר הלוי, התרשם מן העברית המליצית שבה נכתבה הבקשה, והציג את שולמן לפני משכילי וילנה, ובהם מרדכי אהרון גינצבורג, אד"ם הכהן ובנו מיכ"ל, רש"י פין ואחרים, ומאז השתלב שולמן בחוג זה. במיוחד התיידד עם מיכ"ל, על אף המרחק הגדול בין דעותיו השמרניות של שולמן להשקפותיו הנועזות של מיכ"ל. 
לאחר פטירתו של גינצבורג תרגם שולמן מאמר הספד עליו מגרמנית לעברית בשם "קול בוכים", אשר היה פרסומו הראשון בדפוס (1847). מכאן ואילך פרסם עשרות תרגומים ועיבודים של יצירות, בעיקר בתחומי היסטוריה וגאוגרפיה, גם כלליים וגם מיוחדים לעם ישראל ולארץ ישראל, במטרה להפיץ את ערכי ההשכלה בקרב יהודי מזרח אירופה. ב-1849 התמנה מורה בבית ספר ריאלי שהוקם ליד בית המדרש לרבנים בווילנה, אך ב-1861 פרש ממשרה זו והתפרנס מן הכתיבה; דפוס ראם שילם לו בעד ספריו, וגם חברת מפיצי השכלה בישראל הזמינה ממנו חיבורים. ב-1851 נישא בשנית.

הערכה

לשונו של שולמן היא עברית מליצית, עם הקפדה על השימוש במלים מלשון המקרא בלבד. סגנון זה בא על חשבון הדיוק בפרטים, ואכן, לעיתים מתרגם או מבאר שולמן את אותו מונח לועזי בדרכים שונות. מעט צירופים וביטויים שחידש התקבלו בעברית, כגון הצירוף "חזיז ורעם" כתרגום לביטוי הגרמני "Donnerwetter".
באופן כללי היה שולמן מתון ביותר ביצירתו, וספריו התקבלו ונפוצו בקרב יהדות מזרח אירופה הרחבה ולא רק אצל המשכילים. בסוף 1895 חגגו בווילנה יובל לתחילת יצירתו. בסוף ימיו עוד הספיק להביע דעה חיובית על חיבת ציון, הקונגרס הציוני הראשון ותחיית הלשון העברית; הוא ראה במפעלים אלה המשך לפעילותו הספרותית בעד העברית ובעד הלאומיות היהודית. שולמן נפטר בראשית 1899 בווילנה.
יוסף קלוזנר כתב על שולמן:
שולמאן לא היה יוצר בספרות העברית וגם בלשון לא חידש הרבה. אבל הוא היה מפיץ השכלה ולשון עברית כאחת במידה, שקשה למצוא דומה לו בספרותנו. הוא הכניס לתוך ספרותנו עניינים אנושיים-כלליים הרבה וסיגל את לשוננו לנושאים הרבה, שהיו זרים לה פחות או יותר עד ימיו. (...) קלמן שולמאן הוא שלב בסולם-התחיה, שאי אפשר לדלג עליו.
תנועת נוער

תנועת נוער  היא ארגון של בני נוער העוסק בחינוך בלתי פורמלי. בתנועת הנוער שמים דגש על מעורבות בני הנוער בקבלת החלטות התנועה ובכיוונה. פעילות תנועת נוער נעשית לאור ערכים של החינוך הבלתי-פורמלי כגון אוטונומיה, עקרון "נוער מדריך נוער" ותרומה לקהילה.
תנועות נוער הן ארגונים רחבים, השואפים להקיף כמה שיותר את עולם החניכים החברים בהן. תנועות הנוער אף מסוגלות להוות חברות נוער שלמות, הכוללות מערכת עצמאית של תרבות, אידאולוגיה, סמלים, השתייכות פוליטית ועוד. תנועות אלו מהוות מעגל השתייכות משמעותי ביותר עבור הנער, המגבש את זהותו מתוך התנועה. בשל כך נחשבת תנועת הנוער לגורם מרכזי בחינוכם של בני הנוער.

היסטוריה

לפני המהפכה התעשייתית לא היה קיים מושג הנעורים והוא התפתח רק כאשר נוצר פער ריק בין תקופת הילדות, חסרת האחריות והדאגות, לבין הבגרות, המתאפיינת בלקיחת אחריות, הקמת משפחה ורכישת מקצוע. את תנועות הנוער הקימו אנשים שבער בהם היצר שכיום ניתן להתייחס אליו כאל מרדנות, ולכן תנועות הנוער קיבלו את אופיין כמות שהוא – שואף לפשטות של הדברים, כמיהה למקורות (לעיתים הפיזיים אך בעיקר הרוחניים), דוגל בגילוי הלב, ושואף לשבירת הניכור שבין אנשים. מתוך אלו נבעו קודי ההתנהגות האופייניים לתנועות הנוער: טיולים בטבע, הדגשת השיחות בין אנשים, וכן תוכן אוטונומי ושונה של כל תנועה.
תנועות הנוער הן ארגוני נוער מיוחדים שקמו במאה ה-19, על רקע המשברים החברתיים-תרבותיים שפקדו את אירופה, כביטוי לתרבות נוער ייחודית, שעסקו בחינוך בלתי פורמלי. רבות מהתנועות הדגישו את תרומת הנוער לפתרון המשברים, אך הן נבדלו זו מזו באופי הפתרון ובזיקתן לעולם המבוגרים. 
תנועות הנוער הראשונות צמחו בגרמניה, הואנדרפוגל והבינדה, אך לא היוו תנועה מחאתית שעיצבה את דפוסי החברה בגרמניה, גם מבחינת אופיין וגם מבחינת כמות בני הנוער בהן, שיחד לא עלתה על 60,000 איש. הן נתפסו יותר כהרפתקאת נעורים חולפת. מרבית בוגרי התנועות המשיכו בחייהם ונעשו לחלק מאותה תרבות הכלל הבורגנית, אך על מקצתם החוויה בתנועת הנוער, ואחריה בשירות בצבא במלחמת העולם הראשונה, השאירה תחושת אחריות חברתית עמוקה, אותה יישמו מאוחר יותר בחייהם.
תנועות טוטליאטריות השתמשו במודל תנועת הנוער, תוך הדגשת "החובה האזרחית", הסמלים והטקסים הלאומיים, דוגמת המפלגה הנאצית - הנוער ההיטלראי, המפלגה הפשיסטית - הבאלילה, או הקומסומול תחת המשטר הסובייטי. 
מאידך, בחזית האנטי-טוטליטארית בלטו גם כן תנועות נוער, שבוגריהם ראו עצמם מחויבים לרעיונות החירות.
תנועות נוער צופיות התפתחו בעיקר בתקופת השלטון הקולוניאליסטי בקולוניות, ושימשו לחיזוק הקשר בין המושבות לממלכות.

רכז

הרכז (נקרא גם קומונר או מרכז) בתנועת הנוער הוא מדריך בוגר שתפקידו הוא ניהול הסניף. תפקיד זה קיים ברוב תנועות הנוער, לדוגמה הצופים הנוער העובד והלומד, בני עקיבא, עזרא, אריאל, השומר הצעיר ומכבי צעיר. תפקיד הרכז לנהל את הפעילות השוטפת של הסניף: הפעלת החניכים, ליווי והנחית המדריכים והמתנדבים בשנת השירות (הש"שנים). מידת המעורבות של הרכז בפעילות משתנה בהתאם לאופי התנועה, צורכי הסניף וצרכי התנועה אליה הרכז משתייך. תפקידו יכול לכלול הנחיה בלבד של המדריכים או הדרכה בפועל של קבוצות חניכים, ארגון פעילות או פיקוח בלבד על בני הנוער שמארגנים פעילות.
לרוב יהיה הרכז גם נציג הסניף והדמות הבוגרת האחראית על קשר עם הורים, עם הקהילה, עם גופי התנועה ועם הרשויות.
הושץ'

יהודי הושץ'

תחילה היו יהודי הושץ' כפופים לקהילת אוסטראה. בזמן פרעות ת"ח ות"ט נפגעה הקהילה בעיירה, אך בהמשך השתקמה. בשנות ה-60 של המאה ה-19 נמנו בעיירה כ-300 יהודים וכ-400 אוקראינים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פונו יהודים רבים מהעיירה, ובמלחמת האזרחים הרוסית סבלו היהודים מהפרעות שהתחוללו אז. עם כניסת החיילים הפולנים לעיירה, התעללו אף הם ביהודיה.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, ופעלו בה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות. בשנים אלה נמנו בעיירה 811 יהודים, מתוך 2,230 תושבים.

בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיירה פליטים יהודים מאזור רובנו. ב-29 ביוני 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, הופצצה העיירה בידי מטוסים גרמניים, ו-165 יהודים בה נהרגו. ב-4 ביולי נכנסו לעיירה הגרמנים, והחלו לחטוף יהודים בה לעבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי רצח. עד מהרה צוו יהודי העיירה לענוד סרט זרוע עם מגן דוד, ומונה בעיירה יודנרט. בהמשך, הועברו יהודי העיירה לגטו פתוח.
באקציה ראשונה שביצעו שוטרים אוקראינים בעיירה, ב-20 במאי 1942, נרצחו בה כ-400 יהודים. באקציה שנייה שנערכה ב-25 בספטמבר 1942 נרצחו כ-350 יהודים. באקציה שלישית שנערכה ב-14 בנובמבר 1942 נרצחו 123 יהודים. כעשרים בעלי מקצוע יהודים שהושארו בעיירה נרצחו ב-17 ביולי 1943.
ב-18 בינואר 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום. מיהודי העיירה שרדו כעשרים איש אשר הסתתרו ביערות. בשל גילויי עוינות מצד האוקראינים המקומיים, לא שבו אלו להתגורר בעיירה.
ג'ון לוקומי

היסטוריית מועדונים

החל את הקריירה באקדמיית הנוער של דפורטיבו קאלי בשנת 2007 והגיע עד לקבוצה הבוגרת בשנת 2015. ערך את הופעת הבכורה ב-26 בספטמבר 2015 מול קורטולואה ושיחק בסך הכל 54 משחקים בנדי קאלי. עבר ב-18 ביולי 2018 לליגה הבלגית ולקבוצת ראסינג גנק ששילמה עליו 2.5 מיליון יורו. את הופעת הבכורה ערך כעבור 8 ימים במסגרת הליגה האירופית. בסך הכל שיחק 27 משחקים בכל המסגרות בעונת הבכורה בליגה, תפס מאוחר יותר את מקומו בהרכב הראשון ועזר לקבוצתו לזכות באליפות בלגיה.

נבחרת לאומית

קיבל את זימון הבכורה מהמאמן הזמני, ארתורו רייס, ב-28 באוגוסט 2018 לקראת צמד המשחקים מול ונצואלה וארגנטינה אך לא שיחק. את הופעת הבכורה רשם במשחק הידידות מול פנמה שהסתיים בניצחון 0–3 באצטדיון אל קמפין. זומן לסגל הסופי של הנבחרת לטורניר הקופה אמריקה 2019.