google/wiki40b huggingface dataset:
מחוז ולגה (אתיופיה)

ולגה (געז: ወለጋ) הוא אזור היסטורי במערב אתיופיה. גבולותיו הם בני שנגול מצפון, נהר דידסה במזרח המשמש כגבול עם אזור לאקה, מורדות הרמה האתיופית על יד גבול סודאן במערב והנהרות ברו, גיב וגוג'ב בדרום.
האזור נקרא על שמם של הולגה, תת-קבוצה של האורומו.
בחלוקה המנהלית של תחילת המאה ה-20 היה ולגה למחוז שגבל במחוז סיבו מצפון-מערב, בגוג'ם מצפון, שאווה ממזרח, לימו מדרום מזרח, ילובור מדרום וקלם ממערב. בשנות ה-40 של אותה המאה נוספו לולגה המחוזות בני שנגול, סיבו וכן חלק ממחוז קלם, כך שגבולה המערבי היה גבול סודאן. עיר הבירה הייתה העיר נקמת.
כיום שטחי ולגה מחולקים בין המדינות גמבלה ובנישנגול-גומאז כאשר רוב השטח הוא חלק ממדינת אורומיה.
הפרעה נוירולוגית

סיבות

למרות שהמוח וחוט השדרה מוקפים בקרומים חזקים, עטופים בעצמות הגולגולת ועמוד השדרה ומבודדים מאופן כימי על ידי מחסום דם-מוח הרי הם מאוד רגישים אם הם נפגעים. עצבים שוכנים עמוק מתחת לעור אבל עדיין יכולים להיות חשופים לנזק. נוירונים בודדים והרשתות העצביות שהם יוצרים רגישים לשיבושים מבניים ואלקטרוכימיים. במערכת העצבים ההיקפית יכולה להתרחש צמיחה מחדש של רקמת עצב אשר עשויה להתגבר על פגיעות או לעקוף אותן במידה מסוימת.
בעיות נוירולוגיות עשויות להיגרם מסיבות שונות. אלו כוללות פגמים גנטיים, מומים מולדים, זיהומים, גידולים סרטניים, חבלות ועוד. דוגמה לפגם גנטי הוא מחלות אגירה ליזוזומליות כמו מחלת נימן פיק הגורמת להידרדרות נוירולוגית. הבעיה יכולה להתחיל גם במערכת גופנית אחרת שיש לה קשרי גומלין עם מערכת העצבים. למשל, מחלות כלי דם מוחיים קשורות בפגיעות מוחיות בגלל בעיות בכלי הדם המספקים דם למוח. ליקויים אוטואימוניים קשורים בנזק הנגרם לגוף על ידי מערכת החיסון שלו עצמו. כמו כן, הן יכולות לנבוע מבעיות הקשורות לאורח חיים או לתנאי הסביבה, כדוגמת תת-תזונה. 
במיעוט המקרים, לא ניתן לזהות סיבה נוירולוגית לתסמינים עצביים כשמשתמשים בבדיקות הקיימות היום. מצבים אלו מכונים אידיופתיים.

הקשר לתפקוד מנטלי

בבדיקה נוירולוגית ניתן להעריך במידת מה את השפעת הפגיעה הנוירולוגית על תפקוד המוח במונחים של התנהגות, זיכרון או הכרה. נוירולוגיה התנהגותית מתמחה בתחום זה. בנוסף נוירופסיכולוגיה קלינית משתמשת בהערכות נוירופסיכולוגיות כדי לזהות ולעקוב בצורה מדויקת אחר בעיות בתפקוד המנטלי, בדרך כלל, אחרי סוג מסוים של פגיעה מוחית או ליקוי נוירולוגי.
לחלופין, בחלק מהמקרים חריגות בתפקוד המנטלי הן שמעידות על קיומה של בעיה, כאשר הערכה נוספת יכולה להצביע כי ישנה הפרעה נוירולוגית שמהווה בסיס לחריגויות אלה.
יש, לעיתים, גבולות לא ברורים בהבחנה בין הפרעות המטופלות במסגרת נוירולוגית והפרעות נפשיות המטופלות בענפי רפואה אחרים כמו פסיכיאטריה או מקצועות אחרים העוסקים בבריאות הנפש כמו פסיכולוגיה קלינית. פעמים רבות מקרה נראה כשייך לתחום אחד אבל יהיה מתאים יותר להעריך אותו כאחר. סוגיה זו עולה באופן מיוחד במקרים של סימפטומים נוירולוגיים אידיופתיים - מצבים שלא ניתן לקבוע את הסיבה לקיומם. דוגמאות קלסיות הן פרכוסים פסיכוגניים לא-אפילפטיים, נמלול וחולשה תפקודית. מקרים כאלה יכולים להיות מפורשים כפסיכולוגיים למרות שהם מתבטאים בתסמינים נוירולוגיים. מקרים אחרים יכולים להיות ממוינים כהפרעות נפשיות אם הסימפטומים נראים כקשורים באופן סיבתי למצבים רגשיים או כתגובות ללחץ חברתי.
במצבים המסווגים כהפרעות נפשיות, לקויות למידה או צורות של לקויות שכליות לא מטפלים בדרך כלל כפי שמטפלים בהפרעות נוירולוגיות. בפרקטיקה קלינית מצביעים על הפרעות נפשיות, בדרך כלל, על ידי בדיקת מצב פסיכיאטרי או סוג אחר של ראיון או שאלון מובנה. כיום אי אפשר לאבחן בצורה מדויקת הפרעה נפשית על ידי דימות מוחי או לקבוע את הסיכון שהפרעה כזאת תתפתח. עם זאת ניתן להשתמש בכלי זה כדי לשלול מצבים רפואיים אחרים כמו גידול מוחי. בהקשר המחקרי, דימות מוחי ומבחנים נוירולוגיים אחרים יכולים להראות מתאמים בין קשיים נפשיים שנצפו ואספקטים מסוימים של תפקוד נוירולוגי או הבדלים במבנה המוח. הניסיון להבין את התהליכים הבסיסיים המעורבים בתפקוד הנפשי מערב תחומים רבים במדעי המוח ובמדעים הקוגניטיביים. ההבחנה בין הפרעות נוירולוגיות ונפשיות יכולה להיות נושא לוויכוח בקשר לעובדות ספציפיות הקשורות לסיבת המצב הרפואי או בקשר להבנה הכללית של המוח והנפש.
יחסי דרום אפריקה–לסוטו

היסטוריה

האזור המכונה לסוטו מוקף לחלוטין בדרום אפריקה. לסוטו (בעבר באזוטולנד, תחת חסות בריטית) סופחה למושבת קייפ ב-1871, אך נפרדה ממנה (כמושבת כתר) ב-1884. כאשר האיחוד של דרום אפריקה נוסד ב-1910, היו ניסיונות של בריטניה לכלול את לסוטו באיחוד. ממשלת דרום אפריקה לחצה על בריטניה על שילוב האזור לשטחה. עם זאת, באוקטובר 1966 קיבלה הממלכה עצמאות מלאה. למרות העצמאות הפורמלית, הממשלה בדרום אפריקה מילאה תפקיד מרכזי בעניינים הכלכליים והפוליטיים של השכן, כולל תמיכה בממשלת לסוטו, ראש ממשלת ליאבוואה ג'ונתן. ב-1986, דרום אפריקה תמכה בהפיכה בלסוטו שהביאה את ג'סטין לח'ניה לשלטון. בתורו גירשה ממשלת לח'ניה את חברי הקונגרס הלאומי של אפריקה וכן טכנאים מצפון קוריאה, והדבר הוביל ליחסים טובים יותר בין שתי המדינות.
בספטמבר 1998, דרום אפריקה הובילה התערבות צבאית בלסוטו בשם SADC, לאחר פרעות שלאחר הבחירות ושמועות על הפיכה אפשרית. כוחות SADC נסוגו מלסוטו בחודש מאי של השנה הבאה.

היחסים לאחר עידן האפרטהייד

בדרום אפריקה נערכו בחירות דמוקרטיות ראשונות בשנת 1994, כאשר השתתפו בהן לראשונה אזרחי דרום אפריקה השחורים. מאז, השפעתה של דרום אפריקה על לסוטו גדלה. היא מעורבת בפרויקט המים של הר לסוטו, אספקת מים מתמשכת ופרויקט כוח הידרו. בחודש אוגוסט 2010, נשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה, הוביל קבוצה של משקיעים ופוליטיקאים ללסוטו, שם דנו בשיתוף פעולה בין שתי המדינות ובהתפתחויות פוליטיות אזוריות.

הצעות לסיפוח לסוטו

בשל היחסים הכלכליים והגאוגרפיים של לסוטו עם דרום אפריקה, פעלו כמה פעילים בלסוטו למען סיפוח המדינה לדרום אפריקה. לסוטו (אז באזוטולנד, תחת חסות בריטית) סופחה למושבת קייפ ב-1871, אך שוב הופרדה ב-1884. כאשר האיחוד של דרום אפריקה נוסד ב-1910, היו מהלכים של בריטניה לכלול את לסוטו באיחוד, אבל אלה נדחו בידי העם.
בשנת 2010 פתח באיגוד המקצועי, ויאני טיהאלי, עתירה התומכת בסיפוח: "יש לנו 30 אלף חתימות, לסוטו לא רק סמויה - דרום אפריקה נעולה, היינו שמורת עבודה לאפרטהייד בדרום אפריקה, אין לנו שום סיבה להתקיים עוד כאומה עם מטבע וצבא משלה". נטאטה מניני, מנהל ארגון צדקה, ציין את מגפת האיידס כסיבה לכך שלסוטו לא תוכל עוד לשרוד כמדינה עצמאית: "לסוטו נלחמת על הישרדות, יש לנו אוכלוסייה של כ -1.9 מיליון, אבל אולי יש כ-400,000 יתומים לאיידס בקרבנו, תוחלת החיים הממוצעת ירדה לגיל 34. אנחנו נואשים".
סעדיה עדני

בתימן

נולד וגדל בתימן, ככל הנראה נולד סמוך לשנת ה'ק"פ 1420. לא ידוע במדויק היכן נולד וחי, אך סביר להניח שבעיר עדן, מפני שבאחת מהעתקותיו המוקדמות לספר "אלמרשד אלכאפי" מאת רבי תנחום הירושלמי, ציין שהעתיק את החיבור בעיר עדן. ייתכן שמקור הכינוי "אלעדני" בכך שמוצא משפחתו בעדן.
באמצע המאה ה-15 עלה לארץ ישראל וחי בצפת, שם כתב חלק מחיבוריו. תקופה מסוימת חי בסוריה וישב בדמשק ובחלב. בכ"ט באלול ה'רמ"ה 1485 סיים לכתוב את אחד מחיבוריו האחרונים בהיותו בגליל העליון.

סופר ומעתיק ספרים

הרב עדני העתיק עשרות ספרי ראשונים. ההעתקה המוקדמת ביותר הידועה היא משנת ה'רי"א (1451) בעיר עדן שבתימן. בקולופון: "הכותב הקל והנקל סעדיה בר דוד תמכתכ"ה אלהים ימחול לי על כל מה שטעיתי ושגגתי והוספתי וגרעתי דכת' שגיאות מי יבין מנסתרות נקני וכו'".
ההעתקה המאוחרת ביותר הידועה היא כת"י פריז הספרייה הלאומית 701 משנת ה'רמ"ו(1485). קולופון המעתיק: "השלמתי אני סעדיה בר' דוד נ"ע התימני כתיבת ספר זה בעיר צפת שבגליל העליון באחד בשבת שהוא יום כ"ח לחדש מרחשון שנת חמשת אלפים ומאתים וארבעים ושש שנים ליצירה והיא שנת התשצ"ז לשטרות".

שהותו בדמשק ובחלב שבסוריה

בהגיעו לדמשק, היה המקום מרכז תורני וקהילת היהודים בדמשק הורכבה בעיקרה מיוצאי בבל ומיהודי ארץ ישראל שברחו לדמשק מאימת הצלבנים ועקב מצוקות החיים בישראל.
הוא עזב את דמשק ועבר לצפת בשנת ה'רמ"ג.
ייתכן שהתגורר זמן מה במצרים, לפי דברים שכתב בחיבוריו.

שהותו בצפת

כשהגיע הרב עדני לצפת, כעשר שנים לפני גירוש ספרד ולפני תור הזהב של המקובלים בצפת, היה היישוב במקום עדיין קטן, ומנה כשלוש מאות יהודים. הרב עדני הגיע לצפת בין השנים ה'רמ"ג - ה'רמ"ד. את חיבורו על ספר זמנים סיים בצפת.
רבי סעדיה עדני נפטר לאחר שנת ה'רמ"ו (1486), כנראה בצפת, שכן בשנה זו העתיק שם פירוש על ספר מורה נבוכים מאת משה בן יהושע נרבוני.
יחסי איסלנד–מולדובה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של איסלנד לבין רפובליקת מולדובה הם יחסים דיפלומטיים חלקיים. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין איסלנד לבין מולדובה כוננו לראשונה באופן רשמי ב-17 במאי 1995. הסחר בין איסלנד למולדובה בשנת 2018 עמד על שווי של 7.2 מיליון דולר אמריקאי.
הברלינאי האחרון

סיפור העלילה

הספר מתאר סדרת מסעות אשר ערך הסופר בגרמניה במשך 20 שנה, החל משנות השמונים ועד עת פרסום הספר. בספר הוא עורך חשבון נפש עם המדינה הגרמנית, אזרחיה, ניצולי השואה, ואביו, יליד גרמניה. כמו כן, מנסה קניוק לברר את הזהות החדשה אשר אימצה לעצמה גרמניה.
קניוק מתאר מפגשים עם אנשים מהרחוב הגרמני, לצד מפגשים עם אינטלקטואלים שונים, דוגמת ויכוח פומבי שערך עם הסופר גינטר גראס ופגישה עם הסופר הגרמני היינריך בל. במסעותיו מציב הסופר שאלות קשות בנוגע לאופיים של הנאצים ומידת האחריות אשר מוטלת על האומה הגרמנית.
דייוויד ויר

מרתון לונדון

ויר גדל ברובע סאטון שבלונדון, והתמודד במרתון לונדון בכיסאות גלגלים, ואף זכה בתחרות המיני-מרתון שבע פעמים. בתחרות המרתון בכיסאות גלגלים הוא סיים בשנת 2000 במקום הרביעי בתוצאה של 1:47:11 שעות, ובשנת 2001 סיים במקום השלישי עם תוצאה של 1:50:05 שעות.
ויר זכה במרתון לונדון לראשונה בשנת 2002 עם תוצאה של 1:39:44 שעות. הוא היה המתחרה הצעיר ביותר בתחרות ושיפר את שיאו האישי בלמעלה משבע דקות. בשנת 2003 הוא סיים שני כששיפר את שיאו האישי עם תוצאה של 1:34:48 שעות, ב-2004 סיים שני פעם נוספת עם 1:42:50 שעות, ובשנת 2005 סיים במקום השלישי עם 1.36.03 שעות.
במרתון שנערך בשנת 2006 זכה ויר בפעם השנייה בקריירה עם תוצאה של 1:29:48 שעות, ב-2007 זכה בשלישית עם 1:30:49 שעות, ובשנת 2008 ניצח בפעם השלישית ברציפות והרביעית בסך הכל עם תוצאה של 1:33:56. ויר נאלץ לחכות עד שנת 2011 בטרם זכה במרתון פעם נוספת, וב-2012 השווה את שיאה של טני-גריי תומפסון עם זכייה שישית במירוץ.

אטלנטה 1996

וייר השתתף לראשונה באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) כשהיה בן 17. הוא השתתף במרוץ ל-100 מטרים (קטגוריה T53) בו העפיל למקצה הגמר ועם תוצאה של 15.07 שניות סיים במקום השביעי, ובמרוץ ל-400 מטרים העפיל לחצי הגמר.

אתונה 2004

לאחר שנעדר מאולימפיאדת הנכים סידני (2000) חזר והתחרה באולימפיאדת הנכים אתונה (2004). במירוץ ל-400 מטרים הוא סיים את המקצה המוקדם בתוצאה של 49.26 שניות, ולא העפיל למקצה הגמר, ובמרוץ ל-200 מטרים זכה במדליית הארד כשסיים בתוצאה של 25.55 שניות, אחרי קני ואן ויהל ההולנדי שסיים ב-25.32 שניות, ולאו-פקה טהטי הפיני שזכה במדליית הזהב עם 25.25 שניות.

בייג'ינג 2008

באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008) התחרה ויר בתחרויות למרחקים בינוניים וארוכים. במרוץ ל-5,000 מטרים הוא זכה במדליית הארד עם תוצאה של 10:23.03 דקות, אחרי קורט פירנלי האוסטרלי עם 10:22.97 דקות ופראוואט ואהורם התאילנדי שזכה במדליית הזהב עם 10:22.38 דקות. במרוץ ל-400 מטרים הוא זכה במדליית הכסף עם תוצאה של 46.02 שניות, ונכנע רק לשיא עולם של הסיני גָ'אנְג לִישִׂין עם 45.07 שניות.
ויר זכה בבייג'ינג גם בשתי מדליות זהב. במרוץ ל-800 מטר הוא ניצח עם תוצאה של 1:36.61 דקות, לפני פירנלי שסיים בזמן של 1:36.76 דקות ופראוואט ואהורם שזכה בארד עם 1:37.12 דקות, ובמרוץ ל-1,500 מטרים זכה במדליית זהב שנייה כשניצח בתוצאה של 3:10.34 דקות.

לונדון 2012

באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) השתתף ויר בארבעה מקצים, ובכולם זכה במדליית הזהב. במירוץ ל-800 מטרים ניצח עם תוצאה של 1:37.63 דקות, במירוץ ל-1,500 מטרים זכה כשעצר את השעון על 3:12.09 דקות, במירוץ ל-5,000 מטרים ניצח בזמן של 11:07.65 דקות, ובמרתון זכה במדליית זהב רביעית עם תוצאה של 1:30:20 שעות, מאית השנייה לפני מרסל הוג השווייצרי וקורט פירנלי שעצרו את השעון שניהם על 1:30:21 שעות.

אסן 2006

באליפות העולם באתלטיקה לנכים שנערכה באסן בשנת 2006 זכה ויר בארבע מדליות, בהן שלוש מדליות זהב ומדליית כסף אחת. במקצה ל-100 מטר הוא זכה עם תוצאה של 14.34 שניות, ובמירוץ ל-400 מטרים עם תוצאה של 48.06 שניות. ויר הוסיף מדליית זהב נוספת במירוץ ל-1,500 מטרים כשניצח במקצה הגמר עם בזמן של 3:15.82 דקות, ובמקצה ל-200 מטר זכה במדליית הכסף כשעצר את השעון על 25.36 שניות.

קרייסטצ'רץ' 2011

באליפות העולם באתלטיקה לנכים שהתקיימה בקרייסטצ'רץ' בשנת 2011 זכה ויר בשלוש מדליות זהב נוספות. הוא ניצח במירוץ ל-800 מטר בתוצאה של 1:37.28 דקות, וקטף גם את מדליית הזהב במירוץ ל-5,000 מטרים כשעצר את השעון על 10:48.43 דקות. בתחרות שמר ויר גם על תוארו כאלוף העולם במירוץ ל-1,500 מטרים כשניצח במקצה בזמן של 3:10.93 דקות.
פורמוסה (ארגנטינה)

היסטוריה

במקור ישבו במקום אנשי שבטי טובה וויצ'י.
ב-8 באפריל 1879, לואיס חורחה פונטנה ייסד את העיר, שנהפכה ב-1884 לבירת הטריטוריה הלאומית של צ'אקו עד 1955, עת שקיבלה מעמד של פרובינציה.

חינוך

בעיר ממוקמת האוניברסיטה הלאומית של פורמוסה, שנוסדה ב-1988.

תחבורה

העיר משורתת על ידי נמל התעופה אל פוקו, הנמצא 7 ק"מ מדרום לעיר.
בירידיה

בירידיה היה שליט מגידו בתקופת הברונזה המאוחרת ב (המחצית הראשונה של המאה ה-14 לפנה"ס), קיומו ידוע ממכתבי אל-עמארנה. במכתבים הוא מכונה "נסיך העיר" (באכדית: amelu שפירושו המילולי "איש העיר"). שמו  של בירידיה מעיד על מוצא הודו-איראני, כשמו של שכנו מתענך "ישדתה".
בתקופה זאת כנען הייתה כפופה לשלטון מצרים. השלטון נעשה באמצעות מושלי הערים אשר ניהלו את הערים והעלו מיסים למצרים, ובאמצעות החזקת חיל מצב מצרי בכנען.
מכתבי אל-עמארנה הם ארכיון מכתבים גנוזים שהתגלה בחפירות ארכאולוגיות באל עמארנה שבמצרים התיכונה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. בארכיון נמצאו שבעה מכתבים שנכתבו על ידי בירידיה - מכתבים א"ע 242, 243, 244, 245, 246, 247 ו-365. בנוסף מוזכר השם בירידיה בקורפוס מכתבי כומידו של שליט כּוּמִידוּ עיר עתיקה ששכנה בבקאע שבלבנון. באחד המכתבים שזהות שולחו ונמענו אינם ידועים עוסק ברכושו של איש בשם בירידיה. שולח המכתב מזכיר שלמרות בקשותיו הקודמות לא נשלח אליו רכושו. לא ברור אם מדובר באותו אדם, ייתכן ובירידיה שליט מגידו נהרג ושולח המכתב (אולי קרוב משפחתו) מבקש שישלחו אליו את רכושו.
מכתביו של בירידיה לפרעה עוסקים בניסיונותיו של לבאיה שליט שכם המעוניין להרחיב את תחום שלטונו לאזורים בעמק יזרעאל ובכך מסכן את שלטונו של בירידיה.
על פי מכתב א"ע 244 של בירידיה, לבאיה מנצל את החזרת הגדוד המצרי הסדיר ממגידו למצרים כדי לבצע את תוכניות ההתפשטות שלו. הוא נעזר בבעלי בריתו החבירו. הסיבה להחזרת הגדוד המצרי אינה מובהרת מהמכתבים. השערת החוקרים היא שהגדוד הוחזר אולי בשל מאורע חגיגי לכבוד אמנחותפ השלישי, או כדי לעזור לאמנחותפ הרביעי לסגור את מקדשי נא אמון. במכתב זה מתלונן בירידה על מצור שהטיל לבאיה על העיר מתוך מטרה לכבוש אותה. בירידיה הצליח להדוף את לבאיה, ובעקבות זאת נשלח מכתב 243 המספר שבירידיה שומר עכשיו על מגידו, ביום שומר על השדות עם מרכבות, ובלילה על החומות.
במכתב א"ע 245 כותב בירידיה למלך מצרים ומבטיח לו לתפוס את לבאיה חי. לבאיה היה שבוי במגידו, על פי המכתב סַֻרתַ מושל עכו לקח את לבאיה ממגידו והבטיח לשלוח אותו למצרים באנייה. במקום זאת קיבל ממנו כסף ושחרר אותו ביחד עם בעלמהר מחנתון לביתו. על פי מכתב זה, היחסים בין מגידו וממלכת עכו מתוחים למדי. ייתכן והסיבות לכך הוא בסמיכות השטחים בשליטתם שהביאו לתביעות טריטוריאליות.
לפי מכתב 248 כנראה נכללה תענך בתחום ממלכתו של בירידיה. במכתב 365 מתלונן בירידיה שהוא חורש לבדו את אדמות שונם ולשם כך גייס אנשים כמס עובד מיפו ומנריבתה.
באחד המכתבים מסופר שבירידיה שלח שלושים ראשי בקר למצרים.
חולתה

היסטוריה

הקיבוץ הוקם על ידי חברי הנוער העובד, המחנות העולים והנוער העולה מגרמניה שקבלו הכשרה בתל חי. בקיץ 1936 הגיעו מספר מועט מחברי הקבוצה ליסוד המעלה לעבוד אצל איכרי המושבה. במרץ 1937 ניתן להם להקים משק קטן על שטח של 6 דונם של הכשרת היישוב. בעקבות זאת גדלה הקבוצה והגיעה ל-55 חברים, כ-30 ביסוד המעלה והשאר עבדו במקומות מרוחקים, כמו המפעל בסדום ובבניית גדר הצפון. החברים ביסוד המעלה קנו 2 פרות, 100 צאן ותרנגולות בסיוע קרן אדי קנטור שליד הסוכנות היהודית, גדלו שלושה דונם ירקות ותירס, עסקו במרעה גם עבור איכרי המושבה והפעילו סירת דיג. מספר חברים עבדו במפעל מי מרום. 
המצב הביטחוני בימי המרד הערבי הגדול היה רעוע ונרשמו מספר התקפות על חברי הקבוצה.
ענף הדיג של הקיבוץ התפתח ובאוקטובר 1939 הקיבוץ היה אחראי ליותר ממחצית שלל הדיג העברי בארץ ישראל. במאי 1941 ארעה דליקה ביישוב ששרפה את מחסן הבגדים, המזכירות והספרייה. באוגוסט 1942 חכרה הקבוצה את אדמות דרדרה שממזרח לימת החולה מידי הקרן הקיימת לישראל ופלוגה של 25-30 מחברי הקבוצה התיישבה במקום שהגישה אליו הייתה בסירות בלבד. 
בדצמבר 1958 חוברה חולתה לרשת החשמל הארצית.
מאז ייבוש החולה ב-1958 עבר הקיבוץ לפרנסה מחקלאות ומתעשייה, ובשנים האחרונות גם מאירוח ומיזמויות עסקיות שונות.
נהורה

היסטוריה

נהורה הוקמה בשנת 1955 כחלק מהקמת מועצה אזורית לכיש ונועדה להיות מרכז שירותים ליישובים מסביב, על כן הוקמו בה מרכז מסחרי, בית ספר אזורי, בית תרבות ומוקמו בה משרדי המועצה האזורית.
הוקם על פי תוכנית מהפכנית וראשונה בהקמת מרכז כפרי שישרת את המושבים שבקרבתו.
בנהורה בניין המועצה האזורית ומוסדות ציבור, בי"ס יסודי ממלכתי, אולם תרבות ומופעים, מגרש טניס, מגרש כדורגל אזורי, מגרש כדורסל, מעון יום, ספריה אזורית, בריכה אזורית, מרכז יום לישיש, מרפאה אזורית.
משנת 1982 (תשמ"ב), רב היישוב היה הרב יחזקאל ברלנד (אחיו של הרב אליעזר ברלנד מנהיג קהילת שובו בנים), אשר פעל רבות להפצת יהדות ביישוב וסביבתו, ובזמנו הוקמו שני בתי כנסת ביישוב. הרב נפטר בתאריך כ' בניסן תשע"ח.
ביישוב מתגוררים מעל ל-1500 תושבים והוא היישוב הגדול ביותר במועצה האזורית לכיש.
חורבת אבצם

חורבת אבצם (ח'רבת בצום במקור) הוא אתר ארכאולוגי בבקעת יבנאל שבמזרח הגליל התחתון, בו נתגלו שרידי יישוב יהודי מתקופת המשנה והתלמוד.
החורבה שוכנת בשיפוליה המערביים של בקעת יבנאל, למרגלות המושב שרונה, כקילומטר מצפון לחורבת עטוש וכשני קילומטרים מדרום מזרח לתל אדמי.
במרכז החורבה מבנה גדול המיוחס לשיח' בצום, וסביבו פזורות אבני פסיפס קדומות. כ-15 מטרים מעל למבנה הקבר ישנה מערכת של מחילות מסתור החצובות בצלע ההר, המזכירה מערכות מסתור דומות שנתגלו בהר ברניקי ובחורבת רומה.
בחורבה עצמה נתגלו אבני גזית מבזלת וכן מספר משקופים מעוטרים, כותרות ומזוזות האופייניים לבתי כנסת מתקופת התלמוד בגליל ובגולן.
בשמת בת ישמעאל

בָּשְׂמַת, דמות מקראית, שמה נזכר בספר בראשית, היא הייתה בת ישמעאל ואשת עשו.

זיהויה ומוצאה

בבראשית, ל"ו, ב', מופיע שמה של בָּשְׂמַת כבתו של ישמעאל. בבראשית, כ"ו, מופיע שמה והכתוב מציין כי היא בתו של אילון החיתי. בבראשית, כ"ח, ט' מופיע שמה של מחלת כבתו של ישמעאל, במקום שמה של בָּשְׂמַת אשר מוצאה חיתי. לדעת משה ויינפלד נפלה טעות מעתיק בהעתקת רשימות היוחסין הללו ומכאן הקושי. 
יש הסוברים כי שמות נשותיו של עשו בבראשית, ל"ו הם השמות הממשיים ואילו שמות הנשים בבראשית, כ"ו ובראשית, כ"ח אלו כינויהן. על כך גם רש"י: "עדה בת אילון היא בשמת בת אילון (בראשית, כ"ו) ונקראת בשמת על שם שהייתה מקטרת בשמים לעבודה זרה. אהליבמה היא יהודית (בראשית, כ"ו, ל"ד) אותו רשע (ר"ל עשו) כינה את שמה יהודית לומר שהיא כופרת בעבודה זרה כדי להטעות את אביו יצחק... בשמת בת ישמעאל להן קורא לה מחלת (בראשית, כ"ח, ט')".
לפי הכתוב בבראשית, ל"ו, ד'-ה', בשמת היא אמו של רעואל. ברשימת זו של נשותיו של עשו היא מופיעה שנייה ועל כך דורש אברהם בן הרמב"ם: "טעמו לפי הנראה כי בתחילה הזכיר אותן לפי סדר נישואיהן, כי נישואי בשמת בת ישמעאל היו מאוחרים. ובבנים הקדים להזכיר את רעואל לפי שנולד לפני שילדה אהליבמה".
בבראשית, ל"ו, ג', מציין הכתוב כי בָּשְׂמַת היא אחות נביות. קשר נישואין זה מעיד על קשר בין אדום וישמעאל.
נאמר עליה ועל יהודית בת בארי כי "וַתִּהְיֶיןָ מֹרַת רוּחַ לְיִצְחָק וּלְרִבְקָה". ועל כך רש"י: "מורת רוח - ל' המראת רוח כמו (ספר דברים, פרק ט') ממרים הייתם כל מעשיהן היו להכעיס ולעצבון ליצחק ולרבקה - שהיו עובדות אלילים."
ג'ו מנגניילו

שנותיו המוקדמות

מנגניילו נולד בפיטסבורג שבפנסילבניה, ויש לו אח צעיר בשם ניקולס. בתיכון היה מנגניילו קפטן קבוצת הפוטבול ושיחק בתפקיד ראשי במחזמר "אוקלהומה!" אשר הועלה בבית ספרו. לאחר מספר פציעות ואף מתיחה בשריר בברך גברה התעניינותו של מנגניילו במשחק ובימוי. את לימודיו התיכוניים סיים בשנת 1995 ולאחר מכן שלח בקשה להתקבל למחלקת האומנות של אוניברסיטת קרנגי מלון, בקשתו נדחתה ולכן החל ללמוד באוניברסיטת פיטסבורג. שנה לאחר מכן שלח בקשה לקרנגי מלון שוב והתקבל לאוניברסיטה. בשנת 2000 סיים מנגניילו עם תואר במשחק. במהלך לימודיו טייל בין ניו יורק ללוס אנג'לס במטרה להשיג אודישנים שונים וכך יצר לעצמו קשרים בתחום המשחק.

קריירה

לאחר סיום לימודיו עבר מנגניילו ללוס אנג'לס וחתם עם סוכנות כשרונות. שלושה ימים לאחר החתמתו בסוכנות נבחן לסרט "ספיידרמן" על תפקידו של פיטר פארקר אך לבסוף קיבל את תפקידו של פלאש תומפסון ושיחק בסרט לצדם של טובי מגוויר, קירסטן דאנסט, וילם דפו וג'יימס פרנקו. הוא השתתף גם בסרט ההמשך "ספיידרמן 3" בהופעת אורח ללא טקסט. במקביל הופיע מנגניילו בסדרות שונות בתפקידי אורח בסדרות כמו "לאס וגאס".
ב-2007 הופיע בסדרה "סקראבס" בתפקיד אורח וגם בסדרה "ER". במקביל הופיע מנגניילו במספר פרקים של הסדרה "איך פגשתי את אמא" של רשת CBS.
ב-2008 הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה "מגרש ביתי" ושיחק בה במשך שלוש עונות.
בשנת 2009 שיחק בסרט "מאחורי קווי האויב: קולומביה" והשתתף בסדרה "מדיום". בנוסף הופיע מנגניילו בשלוש הגרסאות של הסדרה "CSI".
בשנת 2010 שיחק בפרסומת של הרשת טאקו בל.
בשנת 2012 שיחק בדרמה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז וקמרון דיאז.
אתר האינטרנט BuddyTV דירג אותו במקום הרביעי ברשימת הגברים הסקסיים בטלוויזיה לשנת 2010, שנה לאחר מכן עלה בדירוג למקום השני ברשימה. ב-2012 דורג במקום השביעי ובשנת 2013 ירד בדירוג למקום ה-55 ברשימה.
בשנת 2012 שיחק מנגניילו בסרט "מג'יק מייק" של סטיבן סודרברג, בתפקיד ריצ'י. הוא חזר לשחק בתפקיד זה גם בסרט ההמשך, "מג'יק מייק XXL", בשנת 2015.
ב-29 באוגוסט 2016 הוכרז כי מנגניילו צפוי לגלם את דמות הנבל מעולם הקומיקס של DC קומיקס, דת'סטרוק, לאחר שבן אפלק (שגם מגלם את באטמן) שכתב וביים את סרט הסולו החדש של באטמן כחלק מהיקום הקולנועי של DC, פרסם בחשבון הטוויטר שלו סרטון שבו נראה שהוא סיים לצלם סצנה שבה דת'סטרוק מופיע. מספר שעות לאחר מכן שמועה זאת אושרה בידי "פורבס".

חיים אישיים

מנגניילו אוהד של פיטסבורג סטילרס ואף ביים והפיק סרט תיעודי על הקבוצה תחת השם "DieHardz".
בדצמבר 2014 התארס לשחקנית והדוגמנית סופיה ורגרה, הם התחתנו ב-21 בנובמבר 2015.
פריץ ביירליין

קריירה מוקדמת

ביירליין נולד ב-14 בינואר 1899 בוירצבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1917 באמצע מלחמת העולם הראשונה התגייס ביירליין לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-9. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. 
לאחר המלחמה הצטרף ביירליין לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1938 הועלה לדרגת מיור, ומונה לקצין מטה בדיוויזיית הפאנצר ה-3.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה ביירליין לראש מטה דיוויזיית הפאנצר ה-10, ולחם עימה במהלך במהלך המערכה בפולין במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ובמהלך המערכה על צרפת כחלק מהקורפוס הממונע ה-19 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט. במהלך מבצע ברברוסה היה ביירליין ראש מטה ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן מונה לראש מטה קורפוס אפריקה. ב-5 באוקטובר 1941 קיבל ביירליין על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובמהלך קרב אל עלמיין השני פיקד ביירליין למשך שבועיים על קורפוס אפריקה. ב-6 ביולי 1943 קיבל ביירליין תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-25 באוקטובר 1943 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-3, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת הארמייה השמינית. ב-10 בינואר 1944 מונה ביירליין למפקד דיוויזיית פאנצר להר, ונשלח עימה לדרום צרפת בתחילת 1944, ולאחר מכן הועבר עימה להונגריה לאימונים נוספים, שם קלטה הדיוויזיה לתוכה את רגימנט הפאנצרגרנדיר (חי"ר משוריין) ה-901. במאי חזרה הדיוויזיה לצפון צרפת, בהמתנה לפלישה הצפויה של בעלות הברית. בעת הפלישה לנורמנדי, ב-6 ביוני, פאנצר להר הייתה חלק מהעתודה האסטרטגית המשוריינת של הגרמנים במערב (קבוצת פאנצר מערב), ואחת הדיוויזיות החזקות ביותר בצבא הגרמני, וכללה 14,634 איש, 109 טנקים, 40 תותחי סער, ו-612 זחל"מים - פי שניים ממספר הזחל"מים בדיוויזיות פאנצר רגילות. ב-8 ביוני היא הובהלה לקרבות כנגד התקדמות הכוחות הבריטים והקנדים לעבר קן (הקרב על קן). פאנצר להר ספגה אבדות כבדות במערכה בנורמנדי, וכמעט שהושמדה, ועד ראשית אוגוסט 1944 כללה רק כ-20 טנקים. ב-20 ביולי 1944 קיבל ביירליין תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובספטמבר נשלחה הדיוויזיה בפיקודו לרענון ומילוי שורותיה, ובנובמבר הועברה לחבל הסאאר, שם סייעה לקבוצת ארמיות G שהייתה נתונה למתקפות כבדות מהארמייה השלישית של ג'ורג' פטון. בדצמבר נשלחה פאנצר להר צפונה, לקחת חלק במתקפה הגרמנית המתוכננת בארדנים (הקרב על הבליטה), וסופחה לארמיית הפאנצר החמישית. ערב המתקפה בארדנים, היא הייתה מתחת לתקן באנשים, בתותחים כבדים ובנגמ"שים, וכללה רק 63 טנקים ו-15 משחיתי טנקים. לאחר פתיחת המתקפה בארדנים היא תוגברה בגדוד משחיתי טנקים כבדים מדגם יאגדפנתר.
לאחר כישלון המערכה בארדנים, שם ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות, פאנצר להר נלחמה בהולנד כנגד ההתקדמות של קבוצת הארמיות ה-21. ב-24 במרץ 1945 מונה ביירליין למפקד הקורפוס ה-53, ופיקד עליו עד סוף המלחמה.

לאחר המלחמה

ב-2 באפריל 1947 שוחרר ביירליין מהשבי. לאחר שחרורו התגורר בירליין בוירצבורג, וכתב ספרי היסטוריה צבאית. ב-30 בינואר 1970 מת, והוא בן 71 שנים.
ז'ול ברטן

חייו

ז'ול ברטן נולד  סן-דני (איל-דה-פראנס) לסוחר בגדים שעשה מאוחר יותר קריירה צבאית ושרת בעיר ליאז' בבלגיה. ברטן למד בשנים 1848-1842 בבלגיה, באקדמיה לאמנות באנטוורפן. אחד ממוריו היה ז'וזף-ז'אר דיקאז'י (Ducaju). לאחר מכן חי ברטן בליאז' והתחתן ב-1854 עם תושבת העיר, קתרין אנרי. בהמשך בני הזוג גרו בטונגר. ברטן היה פעיל בחברה למדעים ולספרות של מחוז למבור וב-1859 נבחר על ידה לפסל את פסלו של הגיבור הקלטי אמביוריקס בככר הגדולה של טונגר (טונגרן). אחרי 1863 עבר לגור בסנט-ז'וסטן-נודן ואחר כך בשארבק, באזור בריסל. כעבור מספר שנים חזר וחי בסן דני (מ-1879) ובפריז. ברטן נפטר בפריז ב-1892 בגיל 66.
ברטן נודע במיוחד במספר פסלים מונומנטלים, שהמפורסם בהם - הוא הפסל של אמביוריקס בטונגר (1866-1865).