google/wiki40b huggingface dataset:
ג'אני סקיקי

תקציר העלילה

אחד מקרובי משפחתו של בואוזו דונאטי (Buoso Donati), סוחר עשיר שזה עתה מת, מזעיק את ג'אני סקיקי, הידוע בכל פירנצה בזכות חריפותו השכלית, על מנת שיציל את בני המשפחה מהתסבוכת שאליה נקלעו: דונאטי הוריש את כל ממונו הרב ונכסיו למנזר בקרבת מקום. ג'אני סקיקי רוקח מזימה: מכיוון שדונאטי מת זה עתה ואיש אינו יודע עוד על כך, יובל המנוח לחדר הסמוך, ואילו סקיקי עצמו ייכנס לתוך בגדיו, ובחיקוי קולו וסגנון דיבורו, יכתיב הוא לנוטריון צוואה חדשה.
כל אחד מבני המשפחה מנסה בתורו לשחד את סקיקי בסתר, על מנת ש"יוריש" להם את מרבית נכסי המנוח: ביתו, פרדתו ("הפרדה הטובה ביותר בטוסקנה") והטחנות שבעיר סיניה (Signa) אשר בבעלותו. סקיקי מסכים לבקשות כל אחד ואחד מהם, ומיד אחר כך, לאחר שהתקבצו סביבו כולם, מזהיר אותם ומזכיר להם שהעונש הקבוע בחוק למתחזים בענייני ירושה ואף למשתפי הפעולה הוא כריתת היד והגליה מפירנצה. כשמגיעים הנוטריון והעדים, סקיקי כבר מוכן במיטתו של המנוח ובבגדיו להכתיב את הצוואה החדשה; למנזר "סנטה רֶפּראטה" (Santa Reparata) משאיר חמש לירות בלבד. את שאר כספו של דונאטי מחלק הוא שווה בשווה בין קרובי המשפחה, ואף את הנכסים פחותי הערך מחלק כך ביניהם.
הקרובים רותחים מזעם כאשר את שלושת הנכסים החשובים ביותר, הפרדה, הטחנות והבית, משאיר הוא במקום להם, כפי שהבטיח, ל"חברו היקר, המסור והאהוב ג'אני סקיקי". על מנת לא להיחשף, מחכים הם שיסתלקו הנוטריון ושני העדים, וכשאלה יוצאים, משתלחים הם בג'אני סקיקי ומתחילים לבזוז מכל הבא ליד. סקיקי מגרש את כולם מן הבית, אשר שייך כעת לו. האופרה מסתיימת כאשר לאורטה, בתו של סקיקי, ורינוצ'ו, אחיינו של המנוח, המאוהבים זה זמן רב, מתחבקים במרפסת הבית. סקיקי מחייך למראה אושרם ומשביעות רצון ממזימתו.

על האופרה

הכתיבה המוזיקלית של ג'אני סקיקי, בידיו האמונות של פוצ'יני, מפגינה את בקיאותו ברזי הכתיבה המוזיקלית לתיאטרון; היא עוקבת היטב אחר הטקסט ההומוריסטי של פורצאנו, ומשרתת אותו נאמנה. המוזיקה קולחת ורציפה, הדמויות מאופיינות היטב, נעשה שימוש מחושב ולעיתים מחוכם מאוד בלייטמוטיבים, והתזמור עשיר ומגוון.
על-כן, רואים מבקרים רבים בג'אני סקיקי אחת משלוש האופרות הקומיות הטובות בכל תולדות האופרה, לצד "הספר מסביליה" של רוסיני ו"פלסטף" מאת ורדי.
טיהומיר אורשקוביץ'

ביוגרפיה

אורשקוביץ' נולד בזאגרב, בירת קרואטיה, בשנת 1966, בימי השלטון הקומוניסטי בארצו, כבנם של דאנה אורשקוביץ' וג'ורג'ה (ג'ורג'יצה) אורשקוביץ' לבית לאדיץ'. אחרי לידתו היגרה משפחתו למדינת אונטריו בקנדה והתיישבה בעיר המילטון. הוא למד בשנים 1985-1989 כימיה באוניברסיטת מקמאסטר ובשנת 1991 סיים בה תואר שני למנהל עסקים. בקנדה נודע כ"טים" אורשקוביץ'.
החל משנת 1992 עבד אורשקוביץ' במחלקת הכספים של חברת התרופות איליי לילי, אחר כך ב"נובופארם"-קנדה, הנמצאת בימינו בבעלות חברת טבע. אחרי שהחברה הישראלית רכשה את חברת התרופות הקרואטית "פליווה", היה אורשקוביץ' לסמנכ"ל הכספים של "פליווה" ,אחר כך למנהל שלה. החל משנת 2009 ניהל אורשקוביץ' את מחלקת הכספים של טבע - מזרח אירופה והחל משנת 2010 את אותה מחלקה ב"טבע" - מזרח אירופה, המזרח התיכון, הים התיכון ואפריקה וחי עם משפחתו באמסטרדם. בשנת 2014 התמנה לסמנכ"ל "טבע"-גנריקה.

ראשות הממשלה

בעקבות תוצאות הבחירות בקרואטיה בשנת 2015 נוצר מבוי סתום כשהמפלגה הרפורמיסטית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית שהייתה בשלטון עד נובמבר 2015 לא הצליחו להרכיב ממשלה. אחרי 76 ימי מו"ם, ב-23 בדצמבר 2015 תמכו 78 מקרב 151 חברי הפרלמנט במועמדות הפשרה של טיהומיר אורשקוביץ' לראשות ממשלה המורכבת על ידי "הקואליציה הפטריוטית" שבראשות מפלגת "האיחוד הדקמורטי הקרואטי" HDZ ו"רשימת גשר העצמאים" (MOST). באותו יום מינתה נשיאת קרואטיה, קולינדה גרבר-קיטרוביץ' את אורשקוביץ' לראש ממשלה. ב-22 בינואר 2016 ממשלתו השיגה את אישור הפרלמנט. 
קודם לכן הועלתה ההצעה שאורשקוביץ' יכהן כשר האוצר בממשלה בראשות טומיסלב קאראמרקו. בשלהי אוקטובר 2016 סיים את כהונתו.

חייו הפרטיים

אורשקוביץ' נשוי לסניה לבית דוּימוביץ' ויש לו 4 ילדים.
ארקדי רייקין

ארקדי רייקין (ברוסית: Аркадий Райкин; ‏ (ב-24 באוקטובר 1911, ריגה - 17 בדצמבר 1987 מוסקבה) היה אמן סטנד-אפ סובייטי יהודי בעל תואר האמן העממי (1968), גיבור העמל הסוציאליסטי  וחתן פרס לנין (1980). הפופולריות שלו בברית המועצות הייתה חסרת תקדים.

קורות חיים

ארקדי רייקין נולד בריגה למשפחת סוחר יהודי. במהלך מלחמת העולם הראשונה המשפחה עזבה את העיר והחל משנת 1922 התגוררה בפטרוגרד. בשנת 1929 רייקין החל לעבוד במעבדה במפעל כימי. 
בשנת 1935 רייקין סיים לימודים בבית הספר למשחק בו למד בניגוד לרצון הוריו. לאחר סיום לימודי משחק הוא התחיל לעבוד בתיאטרון בלנינגרד. בשנת 1938 השחקן הצעיר הצטלם לשני סרטי קולנוע. לפעילות זו על הבמה ובקולנוע לא הייתה לו הצלחה יתרה.
בשנת 1939 הוא זכה בתחרות סטנד-אפ במוסקבה. באותה שנה רייקין עבר לתיאטרון סאטירי בלנינגרד והחל להנחות הופעות. כעבור שלוש שנים רייקין מונה למנהל האמנותי של התיאטרון הסאטירי בו עבד. במהלך מלחמת העולם השנייה רייקן הרבה להופיע בפני החיילים בקרבת החזית ותרם את ההכנסות מההופעות למאמץ המלחמתי.
לאחר מלחמת העולם השנייה רייקין המשיך את עבודתו בתיאטרון הסאטירי בלנינגרד. במקביל הוא הופיע ברדיו וטלוויזיה. הופעות סטנד-אפ שלו זכו לפופולריות עצומה ברחבי ברית המועצות. פופולריים במיוחד היו קטעים בהם הוא הופיע בדמויות שונות תוך החלפתם תוך זמן קצר. בהופעותיו הייתה סאטירה על הביורוקרטיה הסובייטית ואורח החיים בברית המועצות, למרות זאת השלטונות נתנו לו להמשיך בקו הסאטירי והוא לא הוענש. 
החל משנות ה-50 התיאטרון של רייקין הופיע במדינות הגוש הסובייטי. בכל ההופעות רייקין למד את התרגום למדינה בה ביקר והתאים את הסטנד-אפ לתרבות המקומית. בשנת 1965 רייקין נסע ללונדון בה הופיע בטלוויזיה, בBBC. במהלך סדרת הופעות באודסה רייקין הכיר את השחקנים והסופרים הצעירים מיכאיל ז'בנצקי, רומן קרצב וויקטור אילצ'נקו. הוא הזמין אותם לתיאטרון שלו ויחד הם הכינו מספר הצגות מוצלחות. שיתוף פעולה זה נמשך עד לשנת 1969. 
במהלך שנות ה-70 הפופולריות של רייקין גדלה עוד יותר, הוא צולם במספר סרטים באורך מלא וזכה בפרסים. בשנות ה-70 יחסיו עם ראשי לנינגרד היו גרועים ובשנת 1982 הוא קיבל הרשאה מלאוניד ברז'נייב לעבור עם התיאטרון למוסקבה. בתחילת שנות ה-80 הוא התחיל לשתף בהצגותיו את בנו קונסטנטין רייקין (לאחר פטירת ארקדי רייקין בנו החל לנהל את התיאטרון).
בשנת 1987 רייקין קיבל הרשאה לבקר בארצות הברית במהלך ביקורו הוא הופיע במספר ערים. 
רייקין נפטר ב-17 בדצמבר 1987 מסיבוכים של מחלת לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'י במוסקבה.
מריה שניידר

ביוגרפיה

שניידר נולדה בשם מריה-הלן ז'לן. היא בתם של השחקן הצרפתי דניאל ז'לן  ושל מארי-כריסטין שניידר, ממוצא רומני, בעלת חנות ספרים בפריז.
שניידר הופיעה בגיל 19 בסרט "הטנגו האחרון בפריז" במספר סצנות עירום ומין, שהיו מעוררות מחלוקת בתקופה בה הוקרן הסרט. בעקבות הופעתה זו הפכה לסמל סקס, אך מאז לא הופיעה עוד בסצנות מין. בראיון ל"דיילי מייל" בשנת 2007 אמרה שניידר כי בצילומי סצנת המין האנאלי בסרט אכן הרגישה כאילו ברנדו אנס אותה, הביעה חרטה על השתתפותה בסרט, וטענה כי חייה נהרסו מאז. בשנת 2016 דלף לרשת האינטרנט קטע וידאו משנת 2013 בו הודה במאי הסרט, ברנרדו ברטולוצ'י, כי השחקן מרלון ברנדו והוא תכננו את השימוש בחמאה כחומר סיכה בסצנת הסקס בסרט ללא ידיעתה של שניידר כדי שתגובתה תהיה אותנטית.
בהמשך שיחקה בסרט "זהות גנובה" (1975) לצד ג'ק ניקולסון, ובמספר סרטים צרפתיים.
ב-1974 שניידר סיפרה כי נטייתה המינית היא ביסקסואלית. ב-1976 הפסיקה את צילומיה לסרט "קליגולה" ואושפזה בבית חולים לחולי נפש ברומא עם המאהבת שלה; בעקבות זאת הופסקה עבודתה בסרט. במהלך שנות ה-70 עברה גם התמכרויות לסמים, נטילת מנת יתר של סמים וניסיון התאבדות, אך היא התאוששה בשנות ה-80.
בשנות ה-90 וה-2000 שיחקה שניידר בתפקידי משנה בסרטים כגון "ג'יין אייר" (1996) ובמספר סרטים צרפתיים, סדרות וסרטי טלוויזיה. הסרט האחרון בו הופיעה היה "ג'יגולו צרפתי" (2008), לצד נטלי ביי.
שניידר נפטרה בגיל 58 ממחלת הסרטן.
מקדש האדמה

היסטוריה

ב-1530, השנה התשיעית לכהונתו של גְ'יָאגִ'ינְג, הקיסר האחד-עשר של שושלת מינג (שלט 1567-1522), החליט הקיסר על הפרדה בין טקסי הקורבן לשמים ולארץ. גְ'יָאגִ'ינְג, שהיה חסיד אדוק של טאואיזם ורדף את הבודהיזם, הורה על הקמת מקדש האדמה. במקביל נבנו בהוצאה כספית גדולה מקדש השמים ( 天壇, בפין-יין: Tiāntán) בדרום העיר, מקדש השמש (日壇 בפין-יין Rìtán) במזרחה, ומקדש הירח (月壇 בפין-יין Yuètán) במערבה. מכיוון שהמקדש מסמל את כדור הארץ, הוא בנוי בצורת ריבוע, הכיכר היא סמל רב עוצמה בתרבות המיתולוגיה הסינית, אשר יכול להיות מפורש כארץ או כאדמה. מקדש האדמה נמצא בצפון בייג'ינג, צפונית לכיון כדור הארץ, לעומת זאת מקדש השמים הוא בצורת עיגול, המסמל את השמים, והוא ממוקם בדרום בייגינג'. שני מקדשים אלה, יחד עם מקדש הירח ומקדש שמש (הממוקמים ממערב וממזרח, בהתאמה), מקושרים ביניהם מבחינה רוחנית.

הפארק כיום

הפארק משתרע על שטח 40 דונם מחוץ לכביש הטבעת השנייה של בייג'ינג, באמצע אזור המאוכלס בצפיפות; הוא כולל גנים עם שפע של שבילים ועצים. במהלך מהפכת התרבות בסין, המקדש נהרס, אולם מאז האתר שופץ ושוחזר.
נדיר לראות במקדש זרים או תיירים. המקדש מפואר הרבה פחות ממקדש השמים. מלבד המזבח, הפארק מציע משחקים לילדים, ציורי קליגרפיה (שבו תיירים יכולים לרכוש מברשות כדי "לצייר" עם מים על הבטון), מזון ואטרקציות נוספת; הוא גם מקום פופולרי מאוד לתרגול טאי צ'י. מאז שנת 1980, במקדש נערך יריד בראש השנה הסינית.

מטרות דתיות

מקדש האדמה הוא המקדש המרכזי בבייג'ינג לעבודת אלוהי האדמה.

טקסים ואירועים

מקדש האדמה שימש למטרה כמקום פולחן עבור השליטים; הקיסרים משושלת מינג, ולאחר מכן שושלת צ'ינג, הקריבו קורבנות במקדש כדי לפייס את האלים; הקיסרים ביקשו מהאלים שישגיחו על סין: ידאגו למזג אוויר נוח לחקלאות, לשפע של יבולים ולחיזוק ממלכתם. העלאת קורבנות זו התקיימה במקדש האדמה במהלך ההיפוך הקיצי.
בימינו, במהלך ראש השנה הסינית (שחל ביום הראשון של החודש הירחי הראשון של השנה), נערך במקדש האדמה פסטיבל פופולרי מאוד; במהלכו, אלפי פנסים אדומים נתלים על העצים הרבים שבפארק; מדי שנה, אלפי מקומיים נוהרים לפסטיבל יחד עם תיירים רבים.

מקדשים, מזבחות, מבנים

המזבח המרכזי של מקדש האדמה נקרא פאנג-זי-טאן (Fang Ze Tan), או "מזבח המים המרובע"; למזבח צורת ריבוע - זאת בגלל התפיסה הסינית העתיקה, כי לכדור הארץ צורת ריבוע. המזבח אמור היה להיות מוקף במים, אך בימינו אין מים סביבו. המזבח שימש להעלאת קורבנות לאלי האדמה.
המקדש בנוי על ציר צפון-דרום והוא מורכב מחמישה בניינים עיקריים: מזבח פאנג-זי-טאן, בית האירוח הקיסרי, ביתן הקורבן, ארמון, והגלריה האלוהית. מזבח הפאנג-זי-טאן, המכונה גם אזור התפילה, הוא הבניין המרכזי במקדש, והוא מכסה שטח של כ-18,000 מטרים רבועים.
יבגני זרובינסקי

ביוגרפיה

זרובינסקי נולד בקייב, בירת אוקראינה הסובייטית דאז. ב-1990 עלה לישראל עם משפחתו, והם התמקמו בקריית חיים.
בשנת 2002, כשהיה בן 17, הקים את "חדשות חיפה והקריות", אתר חדשות לתושבי הקריות ואזור חיפה, שהיה מראשוני המקומונים המקוונים בישראל. פרסומיו העיתונאיים באתר זכו לאזכורים ולפולו-אפים בתקשורת הארצית. לאחר שהשתחרר מהצבא הקים משרד פרסום ויחסי ציבור.

פעילות ברשת

לזרובינסקי כ-247 אלף עוקבים בפייסבוק, כ-317 אלף באינסטגרם וכ-34,000 בטוויטר. הוא מרבה לפרסם פוסטים הומוריסטיים לצד סטטוסים פוליטיים וביקורתיים בין היתר כלפי התקשורת הישראלית.
בשנת 2016 השתתף בסרטון ברכה הומוריסטי לכבוד חג הפסח עם יו"ר מפלגת "ישראל ביתנו" אביגדור ליברמן, וקיים "ראיון סלפי" עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, ובסוף השנה השתתף עם נתניהו בסרטון ברכה לציון השנה האזרחית החדשה. בנוסף שיתף פעולה בסרטונים ויראליים עם הזמרים סטטיק, ליאור נרקיס, רותם כהן, נתן גושן, הסטנדאפיסט נדב אבקסיס, הסופר והקומיקאי חנוך דאום ועוד.
במהלך גל הטרור הפלסטיני בשנת 2015–2016 נחסם על ידי פייסבוק לאחר שפרסם פוסט הומוריסטי על מחבל. המקרה גרר מחאה של אלפי גולשים ברשת והעלה על סדר היום הציבורי טענות שהרשתות החברתיות מאפשרות הסתה נגד ישראלים, בעוד שפרסומים ביקורתיים או הומוריסטיים כלפי הפלסטינים נמחקים ומפרסמם אף נחסם. פייסבוק דחו את הטענות.

מחוץ לרשת

בעקבות איסור של משטרת ישראל להכניס דגלי ישראל להופעה של הראפר תאמר נפאר בחיפה באוקטובר 2016, פנה זרובינסקי באמצעות עורך דינו ליועץ המשפטי של משטרת ישראל בדרישה שיפרסמו הוראה גורפת שלא לאסור יותר הכנסת דגלי ישראל לאירועים ציבוריים בטענה כי הדבר לא חוקי ואיים לפנות לבג"ץ. כעבור שבועיים הודיעה משטרת ישראל כי ניתנה הוראה שכזו.
זרובינסקי הופיע ברשימת 15 העיתונאים הבולטים בצפון ב"כנס חיפה לתקשורת" שהתקיים בשנת 2014 באוניברסיטת חיפה.] בשנת 2018 נכלל ברשימת "100 המשפיעים בישראל" של העיתון TheMarker.
זרובינסקי מרואיין לעיתים בתוכניות אקטואליה בנושא רשתות חברתיות, השיח הפוליטי ברשת ועוד.
משרד הפרסום שלו השתתף בקמפיין הבחירות מפלגת חוסן לישראל ובני גנץ.

טלוויזיה ותקשורת

ב-2016 שיחק בתפקידי אורח בסדרה "שותפים" של "HOT" ובעונה השלישית של הסדרה הקומית "שנות ה-80". בשנת 2018 שיחק בתפקיד עצמו בסרט "המירוץ לצמרת של צחי רבינא" שהופק על ידי פרטנר וטדי הפקות.
זרובינסקי הגיש פינה שבועית בנושא הרשת החברתית בתוכנית הבוקר של חנוך דאום ששודרה ברדיו תל אביב, רדיו דרום ורדיו גלי ישראל ובנוסף מגיש פינה דומה ברדיו חיפה.
באוקטובר 2017 דווח כי זרובינסקי צפוי להתמנות ליועץ אסטרטגיה דיגיטלית של ערוץ הטלוויזיה "רשת 13".
ביוני 2018 הקים בחיפה משרד פרסום וייעוץ אסטרטגי בשם "זרובינסקי".
בפברואר 2019 דווח כי זרובינסקי ישמש כיועץ אסטרטגי בקמפיין הבחירות לכנסת ה-21 של מפלגת "חוסן לישראל" בראשות בני גנץ.
אליעזר ריבלין (סופר)

אליעזר ריבלין (ט"ו באדר תרמ"ט, 16 בפברואר 1889 - י' בסיוון תש"ב, 26 במאי 1942) היה עיתונאי, סופר והיסטוריון.

ביוגרפיה

אליעזר ריבלין נולד בירושלים לעטל זילברשטיין ולבנימין, נצר למשפחת ריבלין המפורסמת. בכ"ה בכסלו תרס"א נפטר אביו של אליעזר, ומכאן ואילך, גדל הנער בבית דודו - ראובן ריבלין. את חינוכו קיבל בתלמוד תורה וישיבת עץ חיים, שם נותר עד גיל 20. בשנת 1909 נשא ריבלין את חוה בת חיים המבורגר לאשה. ולאחר מכן יצא מן הישיבה ועסק במסחר למשך תקופה מסוימת, עד שהתקבל לעבודה כפקיד במושב הזקנים הכללי המאוחד, שם עבד עד סוף ימיו, בתקופה זו החל לפרסם מאמרים בעיתון היידישאי "מאָרגען זשורנאל".
בעת מלחמת העולם הראשונה הוצא צו גירוש למחזיקי נתינות זרה בירושלים, ואליעזר, בעל הנתינות האמריקאית, גורש לדמשק, חוה, שהייתה נתינה עות'מאנית, בחרה להצטרף אליו, ושם, ב-1918 היא חלתה, מתה ונקברה. את עת שהותם בדמשק ניצלו הוא ובן-דודו יוסף יואל ריבלין למחקר אודות תולדות הקהילה היהודית ואת פרי עבודתם פרסמו במאמר "לקורות היהודים בדמשק במאה הרביעית לאלף הששי".
בשנת 1920 נשא לאשה את חיה רייזיל שושנה מושקין-שטרנברג, שאף היא התאלמנה בזמן המלחמה.
במהלך השנים פרסם כמה וכמה קבצים שונים - ביוגרפיות של רבנים (מאיר אוירבך, יוסף זונדל מסלנט, משה רבקש ועוד) ושל אישי צבור אחרים (כגון יוסף ריבלין, מרדכי סלומון ועוד), מחקרים בתולדות יהודי ירושלים וארץ ישראל, ההדיר כתבי יד עתיקים, כגון פירוש התורה של רפאל מרדכי מלכי. גולת הכותרת של מחקריו היא הספר תולדות חכמי ירושלים שכתב אריה ליב פרומקין, וריבלין, שקבל לידיו את כתב היד לאחר מספר שנים, ההדירו, הרחיבו והוסיף את הערותיו הרבות והדפיסו מחדש. כמו כן, ערך ריבלין את "ספר היחס", המפרט את תולדות משפחת ריבלין, אך בחר שלא להוציאו לאור וציווה שיעשה כן רק לאחר שיוולד נכד של דוד-מטיבו, ראובן ריבלין, ויקרא על שמו; הצוואה קויימה לאחר לידתו של ראובן ריבלין.
בשנת 1942 חלה ונפטר, בן 53 במותו. במרכז ירושלים קרוי רחוב על שמו.
הדירוג העולמי של פיפ"א

ביקורת

שיטת הניקוד עברה שינויים משמעותיים במהלך השנים, בעקבות ביקורת שטענה שהדירוג לא שיקף נאמנה את הרמה האמיתית של הנבחרות השונות. אולם, גם השיטה הנוכחית סופגת ביקורת על תוצאות הדירוג שהיא מציגה. למשל, בנובמבר 2008 העפילה נבחרת ישראל לדירוג שיא של כל הזמנים בדירוג, מקום 15, והקדימה נבחרות כמו פראגוואי (מקום 17), יוון (מקום 18), רומניה (מקום 19), אורוגוואי (מקום 23), מקסיקו (מקום 25) ושוודיה (מקום 29). כולן נבחרות מבוססות שהגיעו להישגים באליפויות האזוריות והעולמיות, לעומת ישראל, שכשלה להעפיל הן למונדיאל 2006 והן ליורו 2008 או נבחרת רוסיה שדורגה במקום ה-70 לפני המונדיאל 2018 וסיימה בין 8 הראשונות באותו מונדיאל.
הרמן אבנדרות

ביוגרפיה

אנבדרות, יליד פרנקפורט, בשנים 1900–1903 למד אבנדרות במינכן תאוריה של המוזיקה וקומפוזיציה אצל לודוויג תויל, פסנתר אצל אנה הירצל-לנגנהם וניצוח אצל פליקס מוטל.
כיהן כמנצח על תזמורות במינכן, ליבק ואסן.
משנת 1915 עד 1934 היה מנצח תזמורת גירצניך בקלן ומנהל הקונסרבטוריון של קלן (בשנים 1925 -1934 בית הספר הגבוה למוזיקה של קלן). הוא התמנה למנהל המוזיקלי של תזמורת קלן בשנת 1918. בשנים 1925, 1927 ו-1928 ביקר בברית המועצות וניצח שם על התזמורת הסימפונית הממלכתית.
בשנת 1934 החליף את ברונו ולטר (שפוטר, עקב יהדותו, בהוראת השלטון הנאצי החדש) כמנצח תזמורת גוונדהאוס של לייפציג. משנת 1934 עד 1945 היה פרופסור בקונסרבטוריון של לייפציג (בית הספר הגבוה למוזיקה בשנים 1941–1945).
אחרי מלחמת העולם השנייה התמנה למנהל מוזיקלי כללי של ויימר, משנת 1945 עד 1956). באותה תקופה, משנת 1949 עד 1956, ניצח על תזמורת רדיו לייפציג ומשנת 1953 עד 1956 על תזמורת רדיו ברלין (המזרחית).
בשנת 1951 ניצח בפסטיבל האביב הבינלאומי למוזיקה בפראג.
אבנדרות מת בינה, ב-29 במאי 1956.
עזרא פינינברג

עזרא פינינברג (יידיש: עזרא פינינבערג; 1899 אומן - 1946 מוסקבה) היה משורר יהודי, כתב ביידיש, עברית ורוסית.

ביוגרפיה

פינינברג למד בחדר מתוקן בעל השקפה ציונית. את השירים הראשונים חיבר בעברית בהיותו בן 12, אבל יותר מאוחר עבר לחבר שירים ביידיש ורוסית. ב-1917 היה אחד המייסדים של סניף מפלגת הפועלים הציונית-סוציאליסטית באומן, אך ב-1919 עם רוב חבריו לסניף הצטרף למפלגה הקומוניסטית של אוקראינה. ב-1920 הוא עבר להתגורר בקייב, שם ערך כתב עת ספרותי ביידיש. 
ב-1922 הוא פרסם קובץ שירים ראשון אָטעם (עברית: נשימה). ב-1925 פורסם קובץ הבא בשם לידער (עברית: שירים). הוא שימש בתור מזכירו של כתב העת היידי די רויטע וועלט שיצא לאור בחרקוב.
בזמן מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא האדום, ונפצע קשות במהלך השרות, הוא נפטר ב-1946 כתוצאה מפציעה זו.
לילה אמריקאי

העלילה

לילה אמריקאי מספר על הפקתו של הסרט Je Vous Présente Paméla (לפגוש את פמלה), מלודרמה בנלית בהשתתפות הכוכב המזדקן, אלכסנדר (ז'אן-פייר אומון), הדיוה לשעבר סברין (ולנטינה קוֹרטֶזֶה), אלפונס שבור הלב (ז'אן-פייר לאוֹ) והשחקנית הבריטית ג'ולי בייקר (ז'קלין ביסט), המתאוששת הן מהתמוטטות עצבים והן מהבעייתיות בנישואיה עם רופא המבוגר ממנה בהרבה. בין לבין מגוללים סיפורים קטנים יותר של חברי הצוות והבמאי פראן (טריפו בעצמו) העומד בפני בעיות פרקטיות הקשורות בעשיית הסרט. מאחורי המצלמה, השחקנים והצוות עוברים מספר רומנים, פרשיות אהבים, פרידות ומכאובים. ההפקה עוברת דרך חתחתים במיוחד כשארוסתו של אלפונס עוזבת אותו לטובת פעלולן, דבר שמוביל אותו לסטוץ עם ג'ולי. בנוסף אחת משחקניות המשנה מגלה שהיא בהריון, ולבסוף אלכסנדר נהרג במפתיע בתאונת מכונית.

נושאים

אחד מנושאי הסרט הוא האם סרטים הם חשובים יותר או פחות מהחיים עבור אלו שעושים אותם. הוא מכיל רמיזות רבות גם לעשיית סרטים וגם לסרטים עצמם (אולי שלא במפתיע מתוך הנחה שטריפו החל את הקריירה שלו כמבקר סרטים שהתבונן על הקולנוע כעל אמנות). הסרט נפתח בתמונותיהן של ליליאן ודורותי גיש, שלהן הוא מוקדש. בסצנה אחת, פראן (המגולם על ידי טריפו בעצמו) פותח חבילת ספרים שהוא הזמין. אלו הם ספרים על במאים שהוא מעריץ כמו לואיס בוניואל, קארל תאודור דרייר, אינגמר ברגמן, אלפרד היצ'קוק, ז'אן-לוק גודאר, ארנסט לוביטש ורובר ברסון.
ב-DVD של הסרט מסופר על כך שהסופר המפורסם גרהם גרין ערך הופעת אורח שלא ניתן לה קרדיט בכתוביות, כשהופיע כסוכן ביטוח בסרט. ב-DVD של הסרט נאמר שגרין היה מעריץ גדול של טריפו ותמיד שאף לפגוש אותו, כך שכשעמדה בפניו ההזדמנות לקבל בסרט תפקיד שבו הוא יוכל לדבר עם הבמאי, הוא שמח לקבל את התפקיד. נאמר שטריפו הצטער שלא נאמר לו (עד אחרי כן) שהשחקן שגילם את דמותו של סוכן הביטוח היה גרין, שאז הוא היה שמח להכיר אותו, מכיוון שגם הוא העריץ את ספריו של גרין.

הכרה

הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-1973, אבל לא נכלל בתחרות. 
הסרט זכה בשנת 1974 בפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר ובפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. ולנטינה קוֹרטֶזֶה הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, וטריפו לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
לילה אמריקאי נחשב אחד מהסרטים הטובים ביותר של פרנסואה טריפו. לשם דוגמה, הוא אחד משני סרטיו של טריפו שנכללים ברשימות המגזין טיים של מאה הסרטים הטובים ביותר במאה העשרים, ביחד עם 400 המלקות.
מלאכת קורע

מְלֶאכֶת הַקּוֹרֵעַ היא אחת מהל"ט אבות מלאכה האסורות בשבת. ככל מלאכות שבת, מקור איסור מלאכה זו הוא העבודות שנעשו להקמת המשכן, כאשר הייתה נוצר קרע באחד מהאריגים ששימשו ליריעות המשכן, היו קורעים את מקום החור, על מנת לתפור אותו מחדש.

הגדרת המלאכה

בתלמוד מוגדרת המלאכה האסורה מהתורה כ"קורע על מנת לתפור", בעוד קריעה שלא על מנת לתפור אינה אסורה מהתורה אלא מדרבנן. הרמב"ם פוסק שכל קריעה שמטרתה היא תועלת אסורה מהתורה אף אם אינה על מנת לתפור. רבי עקיבא איגר מביא ראיה מהגמרא שאומרת שהקורע על מתו חייב, למרות שאינו על מנת לתפור, ומכאן ראיה שגם באופן שאינו על מנת לתפור אלא שאינו קלקול, חייב. וכן פסק רבי ישראל מאיר הכהן בביאור הלכה. בדעת התוספות נחלקו האחרונים - רבי עקיבא איגר מדייק מדברי התוספות שבקורע חייב דווקא על מנת לתפור, ואם אין המטרה "על מנת לתפור", אינו חייב למרות שאינו "מקלקל". הביאור הלכה מסביר את דברי התוספות באופן שונה. 
הגמרא מביאה מקרה בו מותר לקרוע ובפוסקים דנו את סיבת ההיתר. המקרה הוא בסל שעשוי מענפי דקל לאיכסון תמרים שלא הבשילו לגמרי, שמותר לקרוע את הסל בשביל להוציא את התמרים. בכל-בו כתב שזה נחשב כמו שבירת אגוז לאכול את תוכו שמותרת. החזון איש הסביר את הסברא, כשאדם עוסק בחילוץ חפץ מתוך עטיפה אין קריעת העטיפה נחשבת קריעה, ורק כשאדם עוסק בקריעה לשם קריעה נחשבת המלאכה כמלאכת קורע. יש שהסבירו את הכוונה שהעטיפה טפילה לתכולה ולכן אין עיסוק בה נחשב כמלאכה. רבי שניאור זלמן מלאדי הסביר דין זה שקריעה היא רק קריעת שני גופים דבוקים ולא גוף אחד (ראו לקמן). דין דומה מובא בתוספתא שמותר לקרוע עור שמכסה חבית אם כי יש המפרשים את הדין באופנים אחרים.

יישומים

מי שקורע נייר לקרעים כדי לקנח משהו, חייב משום קורע, אם כי נחלקו הפוסקים אם הנייר נחשב לגוף אחד או לשני גופים (שהרי הוא מורכב מכמה גופים), ולכן ייתכן שאיסור זה תלוי במחלוקת האם קריעה של גוף אחד לשנים נחשבת לקריעה. יש שהתירו במקום הדחק לקרוע כלאחר יד זאת מלבד איסור מחתך. כך גם, מי שקורע מעטפה גם הוא עובר משום קורע. לדוגמה; ישנם הקורעים את הנייר לפני כניסת השבת כדי שיוכלו להשתצמש בו בשבת מבלי לעבור על איסור עשיית המלאכה. 
קריעת עטיפה או מכסה כגון עטיפת במבה או כיסוי של גביע לבן, מתירים רוב הפוסקים על פי הדין של סל של תמרים שעטיפת חפץ מותרת בקריעה, ויש מיעוט האוסרים אך מסיבות שונות. אם כי כאשר פותחים דבר שבפתיחתו הוא נהיה כלי, עוברים על איסור אחר שהוא מלאכת מכה בפטיש או מלאכת בונה אם הקריעה לא הייתה דרך קלקול, וכן לפעמים יש גם איסור של מלאכת מחתך וכן מלאכת מוחק שכיש על העטיפה אותיות או ציורים.
אדם הקורע מחמת כעסו, לא עובר על האיסור, "הקורע בחמתו ועל מתו וכל המקלקלין פטורין".

שיטת שולחן ערוך הרב

רבי שניאור זלמן מלאדי מחדש שמלאכת קורע כוללת רק הפרדת שני גופים דבוקים בלא מחשבת קלקול, שכן מלאכה זו היא בניגוד למלאכת תופר שבה מחברים שני גופים לגוף אחד. רבי ישראל מאיר מראדין חולק וטוען שגם קריעת גוף אחד לשנים, כמו נייר, נחשבת לקריעה ומוכיח כדבריו מהתלמוד ירושלמי. עם זאת ברמב"ם ובשולחן ערוך מובא איסור קריעת נייר בנימוק "אין קורעין הנייר, מפני שהוא כמתקן כלי", ומכאן ראיה לכאורה, כדברי רבי שניאור זלמן מלאדי.
גבריאל יאנצו

קריירה

יאנצו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סטיאווה בוקרשט ממנה עבר לקונקורדיה קיאז'נה ומשם להאקדמיה של גאורגה חאג'י.
בקיץ 2011 חתם בויטורול קונסטנצה שנמצאת בבעלותו של גאורגה חאג'י. במרץ 2012 היה מועמד לאייאקס אמסטרדם ולגלאטסראיי.
בדצמבר 2012 חתם לחמש שנים בסטיאווה בוקרשט שקיבלה 70% מכרטיס השחקן שלו. ב-10 במרץ 2013 יאנצו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3-4 נגד ציהלול פיטרה ניאמץ.  ב-30 ביולי 2013 יאנצו הבקיע צמד בניצחון 0-2 נגד דינמו טביליסי במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לקראבוקספור מהליגה השנייה בטורקיה. ב-16 ביוני 2016 יאנצו חזר לוויטורול וזכה עימה באליפות הראשונה בתולדותיה.
ב-9 באוגוסט 2017 יאנצו חתם בהפועל רעננה מליגת העל, אך שוחרר מהקבוצה כעבור כמה ימים.
בקיץ 2018 יאנצו חתם בולונטרי מליגת העל הרומנית בה רשם רק 13 דקות משחק.
בפברואר 2019 יאנצו חתם בדונריאה קלארשי.
בקיץ 2019 חזר לויטורול קונסטנצה.