google/wiki40b huggingface dataset:
יוסף שרגא

הרב יוסף שרגא (נולד בט' בטבת תש"ז, 30 בינואר 1947) הוא רבה של עדת היזדים בארץ ישראל ורב בית כנסת היזדים (תפארת ירושלים) וראש כולל במקום.

ביוגרפיה

נולד ביזד שבאיראן, דור שביעי למקובל "מולא אור שרגא". בגיל 6 עלה עם משפחתו לישראל והמשפחה התיישבה בשכונת הבוכרים בירושלים. למד בתלמוד תורה בני ציון הישן בשכונת הבוכרים ולאחר מכן בישיבת פורת יוסף אצל הרב בן ציון אבא שאול, הרב עזרא עטייה, והרב יהודה מועלם. 
לאחר חתונתו למד דיינות והתמנה כרבה של עדת היזדים ורב בית כנסת היזדים (תפארת ירושלים) וראש הכולל. את הפסיקה ההלכתית שלו הוא רכש מרבו הרב בן ציון אבא שאול. 
במשך שנים למד בחברותא עם הרב יהודה צדקה בערב שבת, ולאחר פטירתו המשיך ללמוד בחברותא עם בנו הרב משה צדקה המשמש כראש ישיבת פורת יוסף כיום.
בין השנים 1993–2008 היה מפקח גמרא בתלמוד תורה בני ציון.
במשך 40 שנה מסר נשיא מועצת החכמים של תנועת ש"ס הרב עובדיה יוסף את שיעורו השבועי מבית כנסת היזדים, לאחר פטירתו של הרב עובדיה יוסף ז"ל פנה הרב יוסף שרגא לבנו של הרב עובדיה ז"ל, הראשון לציון הרב יצחק יוסף ע"מ שימלא את מקום אביו במסירת השיעור השבועי בבית כנסת היזדים, הרב יצחק יוסף נעתר לבקשתו והחל מחודש כסליו תשע"ד החל למסור את השיעורים במקום אביו בבית כנסת היזדים בשכונת הבוכרים.  
הרב יוסף שרגא נשוי ואב לשמונה ילדים.
קינגסטון

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1692 על ידי מתיישבים בריטיים, לאחר שרעידת אדמה הרסה את בירת המושבה הקודמת פורט רויאל. בשנותיה הראשונות של העיר, אלפיים איש מתו כתוצאה ממחלות שנגרמו על ידי יתושים. בשנת 1716 העיר הפכה למקום מרכזי מבחינה מסחרית בג'מייקה. בשנת 1755 הוחלט להעביר את משרדי הממשלה  לקינגסטון.
קינגסטון הפכה לבירה האדמיניסטרטיבית של ג'מייקה בשנת 1872, ולבירת המדינה ב-1962, כאשר ג'מייקה זכתה בעצמאות.
רעידת אדמה ב-14 בינואר 1907 גרמה לנזק רב בדרום העיר. רעידת האדמה הובילה להגבלות מסוימות כל גובה הבניינים.
בשנות ה-30 חלו מהומות בעיר, דבר שגרם לגדילה עצומה באיגוד מקצועי. בשנת 1948 העיר הפכה למרכז של אוניברסיטת איי הודו המערבית.
בשנת 1966 קינגסטון אירחה את משחקי חבר העמים הבריטי.

השכלה

בפרבר מונה של העיר נמצא קמפוס אוניברסיטת איי הודו המערבית שנוסדה בשנת 1948.

דמוגרפיה

רוב אוכלוסיית קינגסטון היא ממוצא אפריקאי, עם מיעוטים סיניים ואינדיאנים. המיעוט הסיני תרם רבות לפיתוח הסחר בעיר. ישנו גם מיעוט קטן של אירופים (אירים וגרמנים בעיקר), ומעט לבנונים וסורים. ישנה גם קהילה יהודית קטנה.

דת

רוב האוכלוסייה היא  פרוטסטנטית. זאת כתוצאה מהכיבוש הבריטי של האי. ישנן כנסיות רבות בעיר. בין הזרמים הדומיננטיים בנצרות ניתן למנות את המתודיזם, הכנסייה הקתולית, הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי, פנטקוסטליזם ואת הבפטיזם.
למורמונים יש כשלושה סניפים בעיר.
לקהילה היהודית יש בית כנסת אחד בשם "שערי שלום".
המועצה האיסלאמית של ג'מייקה ממוקמת בעיר, ולקהילה המוסלמית הקטנה בעיר יש גם מרכז חינוכי ומרכז דעוה.

אתרים בעיר

השכונה המפורסמת בעיר היא טרנצ'טאון. מן השכונה צמחו הסגנונות המוזיקליים רגאיי, סקא ורוקסטדי ותנועת הראסטפארי. השכונה הייתה מקום מגוריו של בוב מארלי וחלק מחברי להקתו, The Wailers.
בעיר נמצאים מוזיאון בוב מארלי שנמצא במקום בו מארלי התגורר, והגלריה הלאומית של ג'מייקה.

תחבורה

בעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי נורמן מנלי.
מספר זה"ב

מספר זה"ב ראשי תיבות של זיכוי העברות יומניות בזמן אמת (באנגלית: IBAN ראשי תיבות של International Bank Account Number) הוא תקן בינלאומי המציין (חד-חד ערכית) את מספר חשבון הבנק, מספר הסניף, זיהוי הבנק והמדינה בה מתנהל החשבון.
בישראל מורכב המספר מ-23 תווים, הכוללים את קוד המדינה, את מספר הבנק, את מספר הסניף, את מספר חשבון הבנק של הלקוח, וכן ספרות ביקורת. מספר התווים מהם מורכב המספר משתנה ממדינה למדינה.
מערכת זה"ב מאפשרת לבצע העברת כספים מחשבון בנק אחד לאחר באופן מיידי, באמצעות מספר חשבון ייחודי שנוצר לכל חשבון התואם למערכת. הרשם הרשמי של מספרי זה״ב היא האגודה העולמית לתקשורת פיננסית בין בנקאית (SWIFT).

אימוץ בינלאומי

המערכת אומצה בעיקר באירופה ובמזרח התיכון, כאשר מדינות נוספות מאזורים גאוגרפיים אחרים בוחנות את התקן את השפעתו על מערכת הבנקאות שלהן בעקבות אימוץ המערכת.
בתוך האזור הכלכלי האירופי כל המדינות חייבות להשתמש במערכת, ועל פי החלטת הפרלמנט האירופי, עד פברואר 2014 כל מדינות גוש האירו היו חייבות להחליף את המערכות הלאומיות שלהן ולעבור לבצע העברות בנקאיות רק באמצעות מערכת SEPA (אזור תשלומים אירופי אחיד, Single European Payments Area), שבה נעשה שימוש בלעדי במספרי זה"ב.
בישראל המערכת נכנסה לשימוש ב-3 בספטמבר 2007, והיא פועלת בכל הבנקים ומאפשרת לבצע העברות כספים בין כל החשבונות בכל הבנקים. העברה שמתבצעת באמצעות מערכת זה"ב היא סופית ואינה ניתנת לביטול. העברות בין חשבונות המתנהלים בבנקים בישראל מתבצעות באותו יום עסקים.
החל מ-4 ביולי 2007 כל העברת כספים בשקלים המתבצעת בין חשבונות בבנקים ישראליים בסכום של 3 מיליון ש"ח ומעלה חייבת להתבצע באמצעות מערכת זה"ב. בסכום הנמוך מ-3 מיליון ש"ח, ניתן היה לבחור לבצע העברת זה"ב. החל מ-10 ביוני 2010 הוחלט כי סכום הגבוה ממיליון ש"ח חייב יהיה להיסלק באמצעות המערכת.
דיינוניכוס

תיאור

הדיינוניכוס היה דינוזאור בגודל בינוני, אך חזק וזריז ביותר ביחס לגודלו. הוא שקל כ-80 ק"ג והתנשא לגובה של 1.2 מטר במותניו. אורכו הכולל היה 3 מטר ואילו אורך הגולגולת שלו היה 410 מ"מ. בזנבו היו לדיינוניכוס עצמות שיכלו להינעל ביחד וליצור מוט רציף וקשיח שהחזיק את הזנב. כך יכול היה הדיינוניכוס להשתמש בזנבו בשביל לייצב את גולגולתו הגדולה ולנווט תוך שהוא מנהל מרדפים במהירות גדולה.
הגולגולת של הדיינוניכוס הייתה גדולה בהשוואה לגופו, ובעלת שקעי עיניים גדולים - דבר הגורם לחוקרים להאמין שהייתה לו ראייה חדה כשל עיט. הלסת שלו הכילה 70 שיניים חדות המעוקלות פנימה ושרירים עצומים שסייעו לו לסגור את לסתו בכוח אדיר. זרועותיו היו ארוכות יחסית לתרופודים אחרים וסייעו לו להתלות על הטרף כאשר שיסף אותו בשיניו וטפריו.
רוב החוקרים סבורים שהדיינוניכוס היה דינוזאור טורף שנהג לצוד את טרפו בלהקות והיה בעל אינטליגנציה מפותחת. הוא היה בנוי לריצה במהירויות גדולות. מבנה גופו היה אווירודינמי ועצמותיו היו חלולות כדי להפחית במשקל מיותר. מתוך שרידי גידים של שרירים ועצמות הרגל, הפליאונטולוגים מאמינים שלדיינוניכוס היו שרירים חזקים שאפשרו לו לפתח מהירות ריצה של כ-60 קילומטר לשעה.
בשנים האחרונות הועלתה סברה שהדיינוניכוס היה מכוסה בנוצות בדומה לקרוביו, אך עניין זה עדיין שנוי במחלוקת.

גילוי ומחקר

הדיינוניכוס התגלה על ידי ג'ון אוסטורם וגרנט מייר בדרום מונטנה בשנת 1964. הם גילו מאות עצמות של הדיינוניכוס. גילויו של הדיינוניכוס היה נקודת מפנה מכרעת בחקר הדינוזאורים שגרם לשינוי פרדיגמה שנקרא "רנסאנס הדינוזאורים". עד אז סברו המדענים שהדינוזאורים היו יצורים כבדים, מגושמים וטיפשים בעלי דם קר שרוב הזמן רבצו בשמש כדי להתחמם. מאובני הדיינוניכוס הראו שהוא היה דווקא דינוזאור מהיר, זריז ופעלתן ומגודלה של קופסת המוח הסיקו המדענים שהוא כנראה היה גם חכם למדיי, יותר מהזוחל הממוצע (אך עדיין פחות מעופות) - רחוק מאוד מהדימוי של לטאה טיפשה ומגושמת. מאובנים נוספים העידו שהוא לא היה הדינוזאור היחיד בעל מאפיינים אלה. הפלאונטולוג ד"ר בוב בקר לקח את התזה הזאת צעד אחד קדימה והעלה השערה שכל הדינוזאורים היו יצורים חינניים, מהירים, זריזים ופעלתנים - ויתרה מזאת: הם היו בעלי דם חם.
שיני דיינוניכוס נמצאו ליד שלדי דינוזאורים צמחוניים כמו הטנונטוזאור שהיו כנראה חלק מהתפריט של הדיינוניכוס.

בתרבות

בסדרת הסרטים פארק היורה נראים ולוצירפטורים גדולים שמוצגים כיצורים טורפים גדולים ואינטליגנטיים. הם נראים בכל הסרטים והספרים, אך ככל הנראה הם מבוססים על הדיינוניכוס שהיה גדול מהם. ייתכן שהסיבה לכך היא שבעבר המין Deinonychus antirrhopus, הוכר כVelociraptor antirrhopus, כך שחשבו שמדובר באותו הסוג. בסרט עולם היורה הם מוצגים במחשב כיצורים שחיו בפארק (לצד הולוצירפטורים), אך לא נראו. ככל הנראה הם נכחדו לאחר נפילת הפארק. 
הדיינוניכוס נראה גם בסרט "Dinosaur!" מ-1985, בסרט "The Land Before Time VII" ובמשחקי המחשב Zoo Tycoon 2‏, Jurassic Park Builder וJurassic World Evolution.
הצגה נוספת שלו הייתה בסדרה מועדון הקרב הג'ורסי ("Jurassic Fight Club") של ערוץ ההיסטוריה, שם הוא נראה נלחם עם טנונטוזאורוס.
האימפריה המוסלמית

מונגולים, ממלוכים וטורקים (1258 - 1517)


המונגולים, בראשות הולגו חאן, נכדו של ג'ינגיס חאן, כבשו את בגדאד מידי הסלג'וקים וביטלו את הח'ליפות העבאסית בשנת 1258. אחד מצאצאי העבאסים ברח למצרים ושמר על תוארו תחת חסות הממלוכים שם, אך בכך הגיעה לידי סופה הח'ליפות בבגדאד, שהייתה מרכז האימפריה.
המונגולים המשיכו לשלוט באזור עד 1336. בתקופה זו התרבו מאבקים פנימיים על הירושה ומאבקים חיצוניים עם הממלוכים. מנגד, עלתה שושלת העות'מאנים, אשר התחילה לכבוש אזורים בצפון האימפריה, בעוד שהממלוכים כובשים אזורים בדרומה. החברה הצבאית הממלוכית התפתחה, והשושלות שלה שלטו במצרים בשנים 1250–1517. ב-1260 חודשה הח'ליפות העבאסית בקהיר, אולם כל סמכויות הח'ליף הועברו לסולטאן הממלוכי. במהלך המאה ה-14 המונגולים שחיו באותו אזור התאסלמו ונטמעו באוכלוסייה המקומית, והממלוכים כבשו את כל השטחים שהיו בעבר תחת הח'ליפות הבגדאדית.
בשנת 1453 העות'מאנים כבשו את קונסטנטינופול וב-1517 את מצרים מידי הממלוכים, ובכך נוצרת האימפריה העות'מאנית.
בוב הוברגס

קריירת מכללות

הוברגס נולד בעיר ונקובר שבקנדה, וגדל בסיאטל, ארצות הברית. בין השנים 1950–1953 למד באוניברסיטת וושינגטון, ובלט כשחקן קבוצת הכדורסל שלה. בעונתו הראשונה בוושינגטון קלע 13.6 נקודות בממוצע למשחק וסייע לקבוצה להשוות את הישג השיא שלה – העפלה לשלב רבע הגמר של טורניר אליפות המכללות ("NCAA Elite Eight"). בעונתו השלישית והאחרונה באוניברסיטה רשם ממוצעים של 25.6 ו-11.5 ריבאונדים למשחק והוביל את קבוצתו לפיינל פור אליפות המכללות, בפעם היחידה בתולדותיה. במשחק חצי הגמר הודחה וושינגטון מול אוניברסיטת קנזס, ובמשחק על המקום השלישי גברה על אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה ("LSU"), בה שיחק בוב פטיט, בזכות 42 נקודות של הוברגס. בסיום העונה זכה הוברגס בתואר "שחקן העונה" בליגת המכללות כולה.

קריירת משחק

הוברגס נלקח על ידי מילווקי הוקס בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA‏ 1953, אחרי ריי פליקס שנלקח ראשון. כבר לאחר 11 משחקים עם ההוקס הועבר הוברגס בטרייד לבולטימור בולטס, בתמורה לקלע הוותיק מקס זסלופסקי. בולטימור סיימה את אותה עונה במקום האחרון ב-NBA, עם מאזן שלילי 16–56.
במהלך העונה העוקבת התפרק מועדון הבולטס, ובוסטון סלטיקס צירפה אליה את הוברגס במהלך "דראפט הפיזור" שנערך על שחקני הבולטס. לאחר משחק אחד בבוסטון שוחרר מהקבוצה, וחתם בקבוצת "פורט ויין פיסטונס" (אשר הפכה בהמשך לדטרויט פיסטונס), במדיה שיחק ב-3 העונות הבאות. בעונות 1955 ו-1956 הפסיד עם הפיסטונס בגמר ה-NBA, מול סירקיוז נשיונלס (3–4) ופילדלפיה ווריורס (1–4), בהתאמה. לאחר 17 משחקים בעונת 1957/1958 עזב הוברגס את הפיסטונס ופרש ממשחק, בגיל 25 בלבד.

לאחר הפרישה ממשחק

בנובמבר 1969 מונה לג'נרל מנג'ר של סיאטל סופרסוניקס, ונשאר בתפקיד זה עד סיום עונת 1972/1973. בין פעולותיו הבולטות ביותר ניתן למנות את החתמתו של ספנסר הייווד (1970), בחירתו בפרד בראון בדראפט ה-NBA‏ (1971), ושליחתו של מאמן ורכז הקבוצה לני וילקינס לקליבלנד קאבלירס (1972).
בשנים הבאות התגורר בעיר אולימפיה שבמדינת וושינגטון, ועבד בחברת ההנעלה קונברס. ב-28 במאי 2014 נפטר הוברגס, בגיל 82.
הרשות להגנה על עדים

הרשות להגנה על עדים בישראל היא יחידה במשרד לביטחון הפנים שתפקידה להגן על עדים מאוימים ברמת סיכון גבוהה.

רקע

בשנת 2002 מונה צוות הקמת תוכנית להגנת עדים בישראל, בהמלצת פרקליטת המדינה עדנה ארבל ומפכ"ל המשטרה שלמה אהרונישקי. בראש הצוות עמד משה לדור, ובו היו חברים  נציגים מפרקליטות המדינה, משטרת ישראל, משרד המשפטים, המשרד לביטחון הפנים ומשרד האוצר. מטרות הצוות היו בחינת תופעת האיומים על עדים, והקושי שהיא גורמת בהתמודדות עם פשיעה. על הצוות היה לתכנן מערכת שתאפשר למנוע את התופעה.
בשנת 2004 הגיש צוות זה את מסקנותיו, לפיהן יש להקים תוכנית להגנת עדים בישראל, לפרקליט המדינה ערן שנדר ולמפכ"ל המשטרה משה קראדי. בעקבות מסקנות הוועדה, מי שיזם ודחף להקמת הרשות היה השר אבי דיכטר. הממשלה יזמה בשנת 2008 הצעת חוק שנועדה להסדיר את הנושא. במקביל, הוחל בהקמת רשות להגנה על עדים, כיחידת סמך של המשרד לביטחון הפנים. לתפקיד מנהל הרשות מונה אריה ליבנה. בנובמבר 2008 אישרה הכנסת את חוק להגנה על עדים, המסדיר את פעילות הרשות ואת סמכויותיה.

תפקידי הרשות וסמכויותיה

תפקידיה של הרשות הם הגנה על עדים המצויים בסכנה ברמה הגבוהה ביותר. הגנה זו יכולה לבוא לידי ביטוי הן בהיבטים של אבטחה והן בהיבטים של שיקום. מנהל הרשות הוא שמחליט האם לכלול עד בתוכנית הגנה, בהתבסס על הערכות המשטרה לגבי מידת הסכנה הנשקפת לעד, על חשיבות העדות והאינטרס הציבורי שבקיום ההליך הפלילי שהוא מעיד בו, ועל התאמתו לתוכנית מבחינת מצבו המשפחתי, הפסיכולוגי והחברתי. רשויות ציבוריות מחויבות בסיוע ובמתן כל מידע הדרוש לשם קבלת החלטה בעניין.
ככלל, אבטחת העדים היא באמצעות מאבטחים עובדי הרשות, ואולם הרשות מוסמכת במקרים חריגים להעסיק גם מאבטחים פרטיים, לאחר שתיבחן התאמתם, ולאחר שיעברו הכשרה מתאימה. לשם הגנה על העד, יש למאבטחים סמכויות דרישת הזדהות, חיפוש ותפיסת חפצים, עיכוב וסמכות מעצר מוגבלת. בנסיבות מסוימות רשאים המאבטחים להפעיל שימוש בכוח סביר. הרשות מוסמכת לפעול לשם שינוי זהותם של עדים, העתקת מקום מגוריהם (בתוך ישראל או מחוץ לה), סיוע במציאת עבודה או לימודים והשתלבות בקהילה שבה הם נקלטים. לגבי עדים מוגנים שהם אסירים או עצורים, מוסמכת הרשות להוציאם מבית הסוהר או מבית המעצר ולהחזיקם במשמורת במקום אחר.
יישום תוכנית הגנה במדינות זרות נעשה באמצעות הרשויות המקבילות בהן, ובמקביל, הרשות להגנה על עדים בישראל אחראית ליישום תוכניות של רשויות זרות להגנה על עדיהן בישראל. כל זאת, בכפוף לאמנות בינלאומיות או הסכמים פרטניים.
מאחר שלא ניתן לספק תוכניות הגנה לכל העדים המאוימים, הרשות אחראית רק לעדים ברמת הסיכון הגבוהה ביותר. עדים ברמת סיכון נמוכה יותר ימשיכו להיות מאובטחים בידי המשטרה.
עם הקמתה עמד בראש הרשות אריה ליבנה, אך ביוני 2010 הודיע על התפטרותו עקב חילוקי דעות עם השר לביטחון הפנים, יצחק אהרונוביץ'. לאחר התפטרותו של ליבנה, מונה צפריר ניר לממלא מקום במשך שנה וקיבל את העד הראשון לתוכנית, ועדת האיתור של המשרד לביטחון פנים המליצה על אבי בן-חמו כמחליף, והוא נכנס לתפקיד בשנת 2011. החל משנת 2018 ראש הרשות הוא תנ"צ בדימוס אבי נוימן.
אנטנה חכמה

אנטנה חכמה (באנגלית: Smart Antenna), וגם אנטנה אדפטיבית או מסתגלת (Adaptive Array Antenna או פשוט Adaptive Antenna) ולפעמים גם MIMO, היא אנטנת מערך מופע עם אלגוריתם עיבוד אותות חכם המשמש לזהות חתימת סיגנל מרחבית כגון כיוון ההגעה (DOA) של הסיגנל, וניתן להשתמש בו כדי לחשב וקטורי עיצוב אלומה, לעקוב ולאתר את האנטנה במטרה. 
אין לבלבל בין אנטנה חכמה לבין אנטנה ניתנת לעריכה (reconfigurable antenna), אשר לה יכולות דומות, אבל מורכבת מאלמנט יחיד ולא אנטנת מערך מופע.
טכניקות אנטנה חכמה משמשות בעיקר בעיבוד אותות אקוסטי, מכ"ם סריקה ועקיבה, רדיו-אסטרונומיה ורדיו-טלסקופים, ובעיקר במערכות סלולריות כמו W-CDMA, UMTS ו LTE. 
לאנטנה חכמה שני תפקודים עיקריים: הערכת DOA ועיצוב אלומה.
זריקת רעל

זריקת רעל או "זריקה קטלנית", היא שיטה חדשה יחסית של הוצאה להורג, הנחשבת לעונש מוות "הומניטרי". שיטה זו באה לכאורה להחליף שיטות המתה הגורמות סבל רב, כאב ופחד למוצא להורג. ההוצאה להורג נעשית באמצעות הזרקת עירוי המכיל תרכובות שבה שילוב משולש של חומרים במינון גבוה: חומר הרדמה, חומר לשיתוק השרירים ורעל. התרכובת זורמת בכלי הדם של המוצא להורג ובאופן זה מביאה למותו.
עלותה המשוערת של זריקת רעל המשמשת להוצאה להורג אחת יקרה משיטות אחרות.
השיטה משמשת בעיקר ברוב מדינות ארצות הברית. המוצא להורג הראשון שהומת בדרך זו היה צ'ארלס ברוקס ג'וניור. גזר דינו בוצע ב-7 בדצמבר 1982.

גישת הרפואה לזריקות רעל

לכאורה, החדרת העירוי וקביעת המוות הם עיסוק רפואי, אך הממסד הרפואי מתנגד בתוקף להשתתפותם של רופאים בתהליכי הוצאה להורג. זאת עקב ה"קו המנחה" בשבועת היפוקרטס, כי על פי כללי האתיקה הרפואית, תפקיד הרופא הוא לעזור לשפר את בריאותו של האדם ולא לעסוק בהמתתו.

ביקורת ודיון על זריקת הרעל

ההוצאה להורג בזריקת רעל מעלה עניין רב ותהיות בקרב מגזרים שונים. ארגונים לזכויות האדם מתנגדים ומפגינים בנחרצות כנגד הוצאה להורג בדרך זו בפרט וכנגד הוצאות להורג בכלל.
בשנת 2006 בלבד, הוצאו להורג בזריקת הרעל 53 נידונים למוות בארצות הברית, ואילו בשנת 2007 בוצע גזר דינם של 42 אסירים שנידונו לעונש מוות בשיטה זו. בראשית העשור השני של המאה ה-21, ממתינים לביצוע הריגתם מעל לשלושת אלפים אסירים רק בארצות הברית.
בשנת 2010 התעורר דיון בארצות הברית כי ייתכן ששתי הזריקות הראשונות הניתנות לנידונים למוות ומטרתן להרדים לשתק ולמנוע כאב אינן יעילות. נוירולוגים ורופאים אחרים העוסקים בנושא סברו כי ייתכן והאסירים המקבלים את הזריקות מרגישים כאב וסבל מסוים עם קבלת הזריקה השנייה והשלישית, וכי הזריקה השנייה שמטרתה לשתק את מערכת השרירים אינה גורמת לאובדן תחושת כאב אלא רק גורמת לחוסר יכולת להגיב לכאב. עם התעוררות הדיון מספר ארגוני זכויות האדם טענו כי מקורה של הזריקה הוא בגרמניה הנאצית והשימוש בה כדרך הוצאה להורג מעביר את האסיר סבל וכאב רב והיא איננה הומנית. כתוצאה מהתעוררות הדיון, מספר רב של אסירים בארצות הברית ערערו על גזר דינם וביקשו שהוא יבוצע בדרך אחרת, ברוב המקרים דחו בתי המשפט בארצות הברית את הערעור בטענה שמטרתו לדחות את מועד ההוצאה להורג.

בפסיקת בתי המשפט

בפסק דין שניתן בבית המשפט הפדרלי בקליפורניה על ידי השופט ג'רמי פוגל נקבע, כי "היישום של זריקת רעל הוא פגום, אך ניתן לתיקון" והרעל גורם לכאב שניתן לכנותו "עונש אכזרי ויוצא דופן". ב-2006 ניתן פסק דין דומה בבית משפט פדרלי במיזורי, שקבע כי עונש מוות בזריקת רעל נוגד את החוקה. בית המשפט העליון של ארצות הברית לא פסל הוצאה להורג באמצעות זריקת רעל (כמו גם באמצעים אחרים, כגון הכיסא החשמלי, ירייה, תלייה או תא הגזים) אך לא דן בסוגיית הכאב הכרוך בהוצאה להורג בדרך זו.
חמש המ"מים

חמש המ"מים של ז'בוטינסקי

המונח שימש את המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי למטרות אחרות; במאמר "הגאולה הסוציאלית" שפרסם שנת 1934, התיאר את חמשת הצרכים שעל המדינה לספק לאדם כ"חמש המ"מים": מזון, מעון, מלבוש, מורה ומרפא.
ז'בוטינסקי האמין כי ככלל הפגיעה בפרט הנדרשת לסיפוק צרכים בסיסיים אלו (בעיקר באמצעות מיסוי), לא תהווה פגיעה משמעותית בחירות הפרט ובזכותו לקניין. ביחס למקרה חירום בו נדרשת התערבות מוגברת של המדינה להספקת צרכים אלו הדגיש ז'בוטינסקי שהתערבות כזו תהיה מוגבלת לתקופה קצרה ככל האפשר והמשיל זאת לטיפול רפואי: "בהגדירנו מהו 'מינימום' ההתערבות המדינית, דרושה גמישות יתרה. בימי מלחמה או משבר (כלכלי כמדיני) עלול להתעורר צורך בהרחבת המינימום הזה, כשם שחולה מתמסר לשלטון הרופא: לשעת המחלה ולא יותר, ולא 'בכלל'".
ליהיא לפיד

ביוגרפיה

נולדה בערד בשם ליהיא מן, לתלמה ורפאל (רפי) מן, נכדו של הרב משה אביגדור עמיאל. בגיל 9 עברה מערד עם משפחתה לרמת השרון, שם מחזיקים הוריה חנות לחפצי אמנות ויודאיקה. למדה בתלמה ילין במגמת אמנות פלסטית, צילום בקמרה אובסקורה, ובפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב אך לא סיימה.
בשנים 1986–1988 שירתה בצה"ל כצלמת העיתון "במחנה". לאחר שיחרורה מצה"ל שימשה צלמת במוסף "הארץ" ובמוספי "מעריב".
בשנים 2003–2019 הייתה בעלת טור ברשת "ידיעות תקשורת". הטור עסק בתחומי חיים רבים מתוך נקודת מבטה האישית כאישה וכאם.
ליהיא לפיד פרסמה 12 ספרים בניהם ספרי ילדים, מתכונים ורומנים.
משנת 2016 היא נשיאת עמותת "שק"ל - שירותים קהילתיים לאנשים עם צרכים מיוחדים" - עמותה המפעילה הוסטלים ומרכזי תעסוקה מוגנת לאנשים עם צרכים מיוחדים.

חיים אישיים

נשואה ליאיר לפיד ולהם בן ובת. מתגוררת ברמת אביב ג'.
ניסוי האבולוציה של אי קולי

ניסוי האבולוציה לטווח ארוך של האי קולי (LTEE - E. coli long-term evolution experiment) הוא ניסוי אבולוציה מתמשך בראשות ריצ'רד לנסקי (Lenski) העוקב אחרי שינויים גנטיים ב-12 אוכלוסיות של מיני החיידקים Escherichia coli, אוכלוסיות שהיו זהות בראשיתן מאז 24 בפברואר 1988. האוכלוסיות הגיעו לאבן דרך של 50,000 דורות בפברואר 2010 ו-65,000 ביוני 2016.
במהלך הניסוי דיווחו לנסקי ועמיתיו על מגוון רחב של שינויים פנוטיפיים וגנוטיפיים באוכלוסיות ה-E. coli. אלה כללו שינויים שהתרחשו ב-12 אוכלוסיות ואחרים שהופיעו רק באחת האוכלוסיות או בחלקן. לדוגמה, כל 12 האוכלוסיות הראו דפוס דומה של שיפור בולט בכשירות, שיעורי גדילה מואצים וגדילת התא. בחצי מהאוכלוסיות התפתחו פגמים ב-DNA שגרמו לפנוטיפים בעלי שיעורי מוטציות מוגברים. האדפטציה הבולטת ביותר שדווחה עד כה היא האבולוציה של תזונה מציטראט - תכונה יוצאת דופן ב - E. coli. תכונה זו התפתחה באחת האוכלוסיות של ה-E. coli בשלב כלשהו בין הדורות 31,000 ו-31,500.
הקונסוליה הרוסית בירושלים

הקונסוליה הכללית הרוסית בירושלים (ברוסית: Русское генконсульство в Иерусалиме) הייתה הנציגות הדיפלומטית של האימפריה הרוסית בירושלים בשלהי התקופה העות'מאנית. הקונסוליה הוקמה ב-1858 ופעלה בעיר עד 1914.

היסטוריה

על פי דו"ח שר החוץ של רוסיה אלכסיי גורצ'קוב לקיסר רוסיה אלכסנדר השני מה-19 באפריל 1858 הוצע למנות לקונסול רוסיה בירושלים את הסוחר ולדימיר דורגובוג'ינוב (В. И. Доргобужинов). 
בדצמבר 1858 ההצעה התקבלה על ידי הקיסר רשמית ומיד לאחר מכן הוקמה הקונסוליה הרוסית ובה הקונסול ומזכירו. על הקונסול הממונה הוטלה המשימה לדאוג לצליינים הרוסים בארץ ישראל, להעניק להם סיוע ולשתף פעולה עם נציגי החברה האורתודוקסית הרוסית הקיסרית בארץ ישראל בניהול משא ומתן עם השלטונות הטורקיים.
לצורך בניית מבנה לקונסוליה נרכשה חלקת אדמה בעיר העתיקה בירושלים, סמוך לכנסיית הקבר. ברם בחפירות במקום נמצאו שרידים ארכאולוגיים של שער קדום והוחלט במקום זה לבנות כנסייה ועל נציגי החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית הוטל למצוא מקום חלופי עבור הקונסוליה. מעון הקונסול הרוסי נחנך לבסוף במבנה שנועד לשמש כבית מרחץ, במגרש הרוסים והמבנה שימש את הקונסול משנת 1859 ועד 1914.
משנת 1879 הקונסול הפך לקונסול כללי ובמחצית השנייה של שנת 1891 הקונסוליה הפכה לקונסוליה הכללית הקיסרית בירושלים ובתקופה זו כיהן א. יאקובלב כקונסול כללי משנת 1897 ועד 1907.
מ-1914 האימפריה העות'מאנית הייתה נתונה במצב מלחמה מול האימפריה הרוסית והנציגים הדיפלומטים של רוסיה אולצו לעזוב למצרים. מאותה עת הסתיימה הנוכחות הדיפלומטית הרוסית בירושלים. חיילי צבא האימפריה העות'מאנית כבשו את בניין הקונסוליה ובשנת 1917 החל המנדט הבריטי והבריטים הפכו את המבנה וסביבתו למרכז האדמיניסטרטיבי שלהם.
ב-1948 ישראל השתלטה על המבנים, אך בשל לחץ השלטונות בברית המועצות אולצה למכור את השטח לידי הסובייטים במסגרת "הסכם התפוזים" ב-1964.
כיום (2019) משמש המבנה מחלקות שונות של עיריית ירושלים.
ריקה דיאלינה

ביוגרפיה

דיאלינה נולדה ב-8 באוגוסט 1931 בהרקליון, כרתים.
בשנת 1954 הוכתרה כמיס יוון, ונשלחה לייצג את ארצה בתחרות מיס תבל שנערכה לונג ביץ', קליפורניה. בתחילה נדחתה בקשתה לקבל ויזה לארצות הברית, עקב היותה בעלת קשרים קומוניסטיים כביכול, זאת עקב חשד שאיירה ספר אודות הקומוניזם, מזכיר המדינה של ארצות הברית דאז, ג'ון פוסטר דאלס, התערב במקרה, והיא קיבלה אישור כניסה זמני למדינה, היא הגיעה לארצות הברית ימים ספורים לפני התחרות, שם עלתה לשלב חמש עשרה המועמדות הסופיות, לאחר מכן היא נישארה שם באופן קבוע.
היא הופיעה כשחקנית במספר רב של סרטי קולנוע, ביו היתר הייתה בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה האיטלקי "I mostri" לצד ויטוריו גסמן.
בשנת 1964 שיחקה בסרט המדע הבדיוני "The Secret of Dr. Mabuse".
ב-1965 הופיעה בסרט ג'ולייטה של הרוחות.
בשנת 1982 הופיעה בקומדיה הרומנטית "מאהבי קיץ" לצד דריל האנה.
ב-2002 יצירת אמנות שיצרה הופיעה בגלריה בשדרת פארק.
האיגרת השלישית אל הקורינתים

האיגרת השלישית אל הקורינתים היא איגרת המשויכת לשליח פאולוס (שאול התרסי). בראשיתה של האיגרת נכתב כי פאולוס היא כותב האיגרת, אולם ככל הנראה מדובר באיגרת פסאודואפיגרפית.
ההעתק הקדום ביותר של האיגרת שנשתמר הוא פפירוס בודמר מס' 10.
אין מדובר באיגרת השלישית אל הקורינתים (מוזכרת באיגרת השנייה אל הקורינתים 2 ד' ו-ז' 8 -9) אשר נכתבה על ידי פאולוס ולא שרדה עד ימינו.

מחבר האיגרת

החל מהמאה הרביעית נחשבה האיגרת בקרב הכנסיות המערביות (הכנסייה הקתולית) כאיגרת אפוקריפית (איגרת שלא הפכה לחלק מהברית החדשה) מאחר שזהות מחברה לא הובררה. לעומת זאת, בכנסיות המזרחיות היוותה האיגרת חלק מכתבי הקודש - בכנסייה הסורית אותודוכסית התייחס אפראהט אל האיגרת כקדושה (בשנת 340 לערך) ואפרים מסוריה התייחס אלה כחלק מספרי הברית החדשה (373 לערך).
האיגרת הופיע כחלק מהתנ"ך הארמני בשנת 1666 וכספר חיצוני בתנ"ך זה משנת 1805.
אלפרד פון ולדרזה

ביוגרפיה

פון ולדרזה נולד בעיר פוטסדאם שבממלכת פרוסיה ב-8 באפריל 1832 לגנרל חיל הפרשים הרוזן פרנץ היינריך פון ולדרזה וברטה פון הינרביין. אביו היה בנו של הרוזן פרנץ אנטון פון ולדרזה, שהיה בנו הבלתי חוקי של לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו.
בשנת 1850 התגייס פון ולדרזה לצבא הפרוסי, והצטרף לחטיבת הארטילריה של המשמר. במלחמת אוסטריה-פרוסיה שירת פון ולדרזה כעוזרו של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, והשתתף עמו בקרב קניגרץ. לאחר המלחמה מונה לקצין מטה בקורפוס ה-10 בהנובר, ובינואר 1870 מונה לנספח הצבאי בפריז. במלחמת פרוסיה-צרפת שימש פון ולדרזה כקצין מטה בקורפוס ה-13 (וירטמברג) בפיקוד פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, והשתתף בקרב מץ. בשנת 1871 חזר פון ולדרזה לכהן כנספח הצבאי בפריז, ובשנת 1873 מונה לראש מטה הקורפוס ה-10.
בשנת 1874 התחתן פון ולדרזה עם מרי אסתר לי, אלמנתו של פרידריך, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אאוגוסטנבורג.
בשנת 1882 פון ולדרזה מונה לעוזרו של הלמוט פון מולטקה הזקן במטה הכללי, וכן מונה למלווהו של הנסיך וילהלם בטיוליו לחו"ל. בשנת 1888 מונה פון ולדרזה לראש המטה הכללי במקום הלמוט פון מולטקה הזקן שפרש לביתו, אולם לאחר שהנחיל בתמרוני הסתיו של 1890 תבוסה לכוחו של וילהלם השני, קיסר גרמניה פוטר מתפקידו, ובשנת 1891 מונה למפקד הקורפוס ה-9. בשנת 1898 מונה פון ולדרזה למפקח הכללי של הארמייה השלישית בהנובר, וזכה מחדש להערכתו של וילהלם השני.
בשנת 1900 מונה פון ולדרזה למפקד הכוח הגרמני שנשלח, כחלק מצבא רב לאומי לדכא את מרד הבוקסרים בסין, ובשנת 1901 חזר לגרמניה וקיבל את עיטור הפור לה מריט עם עלי אלון. לאחר מכן חזר פון ולדרזה לתפקידו כמפקח הכללי של הארמייה השלישית בהנובר, ובשנת 1904 פרש מהצבא.
ב-5 במרץ 1904 מת פון ולדרזה בעיר הנובר, והוא בן 72 שנים.