google/wiki40b huggingface dataset:
גאולה סירי

ביוגרפיה

סירי נולדה בתימן ועלתה ארצה עם משפחתה בשנת 1950, במסגרת מבצע "מרבד הקסמים". הם שוכנו באוהלים במעברת עין שמר, שם גרו כשנה. שלושה חודשים לאחר בואם, בהיותם במעברה, חלתה בשיתוק ילדים. היא עברה סדרת ניתוחים ללא הועיל, ועם השנים מצבה הוחמר. שנה לאחר בואם עברה משפחתה להתגורר בבת-ים, בה מתגוררת סירי גם כיום.
בשנת 1963 החלה סירי בפעילות ספורטיבית במרכז הספורט לנכים (מועדון "ספיבק") ברמת גן. באולימפיאדת הנכים שהתקיימה בישראל בשנת 1968 זכתה בשבע מדליות: מדליית זהב בכדורסל, שתי מדליות כסף וארבע מדליות ארד בתחומי האתלטיקה. בשנת 1969 השתתפה במשחקי סטוק מנדוויל וזכתה בתשע מדליות: 4 זהב, 4 כסף, ו-1 ארד. במשחקים אלה קבעה שיא עולמי בקרב חמש.
בשנת 1985 יצאה סירי שוב למשחקי סטוק מנדוויל, בהם זכתה בשלוש מדליות: מדליית זהב בהטלת כידון, ומדליות כסף בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס. בשנת 1988 השתתפה בשנית בנבחרת ישראל למשחקים הפאראלימפיים בסיאול, אך לא זכתה שם במדליה.
בשנת 2009 השתתפה סירי באליפות אירופה לנכים בטניס שולחן שנערכה בגנואה, איטליה, וזכתה במדליית ארד.
פעילותה הספורטיבית נמשכה לאורך השנים. סירי השתתפה בתחרויות רבות באתלטיקה קלה, כדורסל, שחייה וחץ וקשת וזכתה במדליות ובגביעים. שנים רבות ברציפות הייתה גם אלופת ישראל בטניס שולחן. כמו כן היא השתתפה 17 פעם בצליחת הכנרת ושלוש פעמים במשחה "קריעת ים סוף" באילת. סירי לקחה חלק פעמים רבות בצעדות ירושלים והשתתפה מספר פעמים במרתון תל אביב בכיסא גלגלים.
כספורטאית ותיקה קיבלה גאולה מדליה מנשיא המדינה חיים הרצוג במלאת חצי יובל (25 שנה) למרכז הספורט לנכים, וכן קיבלה תעודת הוקרה ומדליה על מצוינות אולימפית בכדורסל נשים. ב-29 בדצמבר 2013 קיבלה גאולה פרס על מפעל חיים בטקס שנערך במרכז הספורט לנכים ברמת גן מידי ראש עיריית ר"ג ישראל זינגר ושר הרווחה לשעבר חה"כ יצחק (בוז'י) הרצוג.
תורת משה

תורת משה המוכר יותר כ"האלשיך" הוא ספרו החשוב והמוכר ביותר של רבי משה אלשיך (האלשיך הקדוש) המציג את תורתו וביאוריו על חמשת חומשי התורה. מחמת ארכו הרב, נדפס הספר כסדרה בת חמישה כרכים. באורח נדיר, אף שהאלשיך לא היה חסיד, זהו ספר מתקופת האחרונים שמתבססים על דרושים ממנו רבים מחשובי תנועת החסידות המרבים לצטטו, בהם תולדות יעקב יוסף, החוזה מלובלין, קדושת לוי, המגיד מקוזניץ ועוד.
את הספר החל לסדר רבי משה בשנת ה'שנ"ב, ושנה לאחר מכן יצא החלק הראשון על ספר בראשית, בבית דפוסה של דונה ריינה אלמנת דון יוסף נשיא, סמוך לקושטא. הספר הוגה על ידי רבי יצחק גרשון תלמיד האלשיך. בה'ש"ס נדפס הספר שנית בויניציאה, במהדורה מתוקנת מטעויות הדפוס הראשון. בשנה הבאה הופיעה מהדורה שלישית באותה עיר, עם הקדמת רבי ברוך קלמיאני.
האר"י אמר על דרשות האלשיך כי כיוון לאמת, והפליא רבות בשבחם. גם החיד"א התבטא עליו בעקבות הספר "המפרש הגדול שבאחרונים", "פירוש מתוק ואמיתי" ועוד. אגדות על כך שהאר"י יצא לשמוע את הדרשות עם כל פמלייתו נשמעו מפי רבי חיים אלעזר שפירא.
יעקב חיים

הרב יעקב חיים (י' בניסן ה'תרי"ד, 1854 - י"ב בחשוון ה'תרפ"א, 1921) היה רב ומקובל, ממנהיגי הקהילה היהודית בבגדד בראשית המאה ה-20, בנו וממשיכו של הרב יוסף חיים מבגדד, "הבן איש חי".

תולדות חייו

נולד בבגדד בי' בניסן ה'תרי"ד כבן יחיד לרב יוסף חיים, מנהיג הקהילה היהודית בעיר, ולרחל. את ראשית חינוכו קיבל בכותאב המקומי, אך משהתקדם בלימודו יותר משאר בני גילו, החל אביו ללמדו באופן עצמאי, והוא הפך לתלמידו המובהק. עוד בצעירותו היה ידוע כתלמיד חכם, ואף הוזכר פעמים רבות על ידי אביו בכתביו, אך לא נשא בשום תפקיד רשמי או ציבורי כל עוד היה אביו בחיים. בשנת ה'תרס"ט, עם פטירת אביו, נבחר על ידי ראשי הקהילה היהודית בבגדד למלא את מקום אביו ברבנות. הוא היה נושא את הדרשות השבועיות תחת אביו, אליהן היה מגיע קהל רב, ניהל את קופת הצדקה של הקהילה (ופעל גם למען עניי ירושלים), ייסד ישיבה לבעלי בתים בשם "מדרש בית טאקו" ועמד בראשה, והנהיג את הקהילה בבגדד. עסק בעריכה והוצאה לאור של כמה מכתבי אביו. 12 שנה כיהן כרב בבגדד, עד לפטירתו בי"ב בחשוון ה'תרפ"א.
בנו הרב דוד מילא את מקומו, עד לשנת ה'תשל"ב, אז נמלט מעיראק ללונדון, ומשם עלה לישראל, בה נפטר בשנת ה'תשמ"ג.
אוטאץ'

היסטוריה

עדות ראשונה לקיומו של היישוב קיימת מהמאה ה-15. היישוב היה חלק מבסרביה ונמסר על ידי האימפריה העות'מאנית לאימפריה הרוסית בעקבות המלחמה העות'מאנית-רוסית בתחילת המאה ה-19, אם כי האזור היה שייך לנסיכות מולדובה (מדינת חסות של העות'מאנים). מ-1873 עד 1917 הייתה אטאקי חלק ממחוז סורוקה (רו') באימפריה הרוסית. בתקופה זו הייתה אוטאקי שטעטל עני שרוב תושביו יהודים.
בין השנים 1917–1918 הייתה אטאקי חלק מהרפובליקה הדמוקרטית המולדובנית. באפריל 1918, בשלבים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה, צורפה אטאקי לרומניה. ב-1940, בעקבות הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, נכנס הצבא האדום לבסרביה וסיפח את אטאקי לברית המועצות. בשנת 1941, עם פלישת רומניה לברית המועצות במקביל לפלישת גרמניה ב"מבצע ברברוסה", כבשה רומניה את היישוב.
משנת 1991, עם עצמאות מולדובה, השתייכה אוטאץ' אל המדינה החדשה, ובשנת 1994 הוענק לאוטאץ' מעמד עיר (oraş).

גירוש יהודים דרך אטאקי בתקופת השואה

באוקטובר 1941 החל גירוש יהודי צ'רנוביץ מרומניה, וכן גירוש כל היהודים שנותרו בחיים בבוקובינה הצפונית מעבר לדנייסטר, לאחר רצח עשרות אלפים מהם החל מיוני 1941. אלפי יהודים גורשו לטרנסניסטריה דרך אטאקי. רבים נרצחו בדרך. עם חציית הנהר ליד אטאקי, מתו רבים מהיהודים המגורשים בטביעה, במכות או בירי. רוב המגורשים נשלחו למחנות בצפון בסרביה: מחנות סקורן, אדינץ ומרקולשט. רבים מהמגורשים נספו במחנות אלה. יהודים נוספים גורשו לטרנסניסטריה. מבוקובינה גורשו 57,000 יהודים. בנובמבר תמו הגירושים. ביוני 1942 גורשו כ-4,000 מבין כ-20,000 היהודים שנותרו בצ'רנוביץ, דרך אטאקי.
פימליקו

פימליקו (באנגלית: Pimlico) היא שכונה בחלק הדרומי של רובע הסיטי של וסטמינסטר.

גבולות השכונה הם מצפון תחנת לונדון ויקטוריה ושכונות ויקטוריה ובלגרביה, ממזרח דרך גשר ווקסהול ושכונת וסטמינסטר, מדרום נהר התמזה וממערב מסילת הברזל המובילה לתחנת הרכבת ויקטוריה והשכונות בלגרביה וצ'לסי.

היסטוריה

השכונה החלה את ההתפתחות שלה בשנת 1825 כאשר עלה הביקוש בצד המערבי של העיר והביצות באזור יובשו. הלורד גרובנור שהיה מהיזמים העשירים בעיר, שכר את שירותיו של תומאס קוביט לפתח ולבנות את אזור זה לצד שכונות ואזורים נוספים בצד המערבי (כמו שכונת בלגרביה). השכונה נבנתה בעיקר משורות של בתים טוריים לבנים בסגנון בנייה של התקופה (תקופת העוצרות; Regency era).

במהלך המאה ה-19 נחשבה השכונה בעיקר לשכונת מגורים שקטה של מעמד הביניים, אך לקראת סוף המאה החלה דעיכה ביוקרתיות השכונה עם פרויקטים שונים של מעבר שכבות עניות יותר לתוך השכונה. בתחילת המאה ה-20 החל גל פיתוח נוסף לשטוף את השכונה והיא החלה לחזור למעמדה היוקרתי, קרבתה לאזור וסטמינסטר ובתי הפרלמנט הפכה אותה לחביבה בעיני פוליטיקאים רבים שעברו לגור בה. בין שנות ה-30 לשנות ה-50, נבנו מספר פרויקטים בשכונה ואחוזות רבות מהתקופה הוויקטוריאנית הומרו לבתי מלון. חלקים מהשכונה שנהרסו במהלך הבליץ נבנו מחדש גם הם בתקופה זו.

תחבורה

בקצה הצפוני של השכונה כאמור נמצאת תחנת הרכבת לונדון ויקטוריה וכן תחנת הרכבת התחתית ויקטוריה, בדרום-מזרח השכונה נמצאת גם תחנת הרכבת התחתית פימליקו. הרחובות העיקריים המרכיבים את השכונה הם דרך גשר ווקסהול (התוחם אותה ממזרח), דרך בלגרייב (כביש ה-A3213) שעובר במקביל לדרך גשר ווקסהול לאורך השכונה, רחוב לופס שחוצה את השכונה ממזרח למערב, ודרך גרובנור (כביש ה-A3212) אשר עובר לאורך גדת נהר התמזה בגבולה הדרומי של השכונה. רחובות חשובים אחרים הם דרך סינט ג'ורג' ורחוב סאת'רלנד העוברים במקביל לדרך בלגרייב ומתחברים לרחוב לופס, ודרך וורויק החוצה את כל רחובות אלו ממזרח למערב.
יוסף ליב ננדיק

ביוגרפיה

נולד בסוחובולה, למד בצעירותו בישיבת טלז אצל הרב שמעון יהודה שקופ. בהמשך נסע ללמוד ב"תלמוד תורה" שבקלם והיה מראשוני תלמידי הרב שמחה זיסל זיו-ברוידא ("הסבא מקלם") ממנו קיבל את דרכו הפדגוגית. בגיל 28 נישא לבתו של הרב נח וינר, רבן של כמה ערים ועיירות. לבני הזוג נולד בן אחד, מיכאל.
בתקופה שלאחר נישואיו הקים בקלם את המכינה לתלמוד תורה, ושימש בה ר"מ יחד עם ידידיו הרב אליהו לופיאן והרב ירוחם ליבוביץ. בשנים הבאות נסע לשמש משגיח רוחני בישיבות אחדות: ישיבת בריינסק וישיבת לומז'ה, ולאחר מכן ישיבת ראדין. בשל מלחמת העולם הראשונה והחשש מפני הכיבוש הגרמני ההולך וקרב, נמלטו רוב ככל בחורי ישיבת ראדין מזרחה לעומק שטח רוסיה עם רבי ישראל מאיר הכהן (ה"חפץ חיים"). הרב ננדיק נותר בראדין לנהל את הישיבה עם ראש הישיבה, הרב משה לנדינסקי.
אחרי שעזב את ראדין החל לפעול בקרב תלמידיו בוגרי הישיבות לארגון פעילות של לימוד תורה ומוסר. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 עבר לשמש משגיח בישיבת שער התורה בגרודנה ועזר בכינונה. הוא פעל והביא אליה כראש ישיבה את רבו הראשון, הרב שמעון שקופ, שנותר מזוהה עם הישיבה עד פטירתו. כשכבשו הבולשביקים את גרודנה בשנת 1921, נמלט עם 40 תלמידים לישיבת פוניבז' ושימש בה משגיח במשך תקופה, עם שובו לאחר זמן לגרודנה החליפו כמשגיח בפוניבז' הרב ירוחם ליבוביץ.
ב-1923 הקים רבי פסח פרוסקין את ישיבת קוברין, הרב ננדיק הוזמן לכהן בה כמשגיח וחילק את זמנו בין ישיבת קוברין לישיבת קלצק. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשאר עם תלמידיו בקלצק ומ-1940 בווילנה, תחילה תחת הכיבוש הסובייטי ואחר כך תחת הכיבוש הגרמני. הוא נספה עם אשתו ובנו היחיד בשואת יהדות ליטא.

כתביו ושיחותיו

כתביו הרבים שהופקדו בידי תלמידו הרב ליב רוטקין נתפסו בידי הקומוניסטים ונשרפו, כל שיחות המוסר שלו שנדפסו לאחר המלחמה מקורן ברשימות של תלמידים. דברי תורתו מרוכזים בספרים "רחשי אילן" (מישיבת קלצק וקוברין; נדפס ירושלים תשמ"ד) "מוסרי קלצק" (שיחות מישיבת פוניבז' וישיבת קלצק; נדפס בני ברק תשע"ה) והערות קצרות שלו מלוקטות בסדרת "פנינים משולחן גבוה" על התורה, מפי תלמידו.
וסט היילנד וייט טרייר

היסטוריה של הגזע

מוצאו של הווסט היילנד וייט טרייר הוא מסקוטלנד, בדומה לקאירן טרייר והסקוטיש טרייר.
בתחילה היו הציידים-מגדלים מוציאים מקבוצת הגורים את הגורים הלבנים ומשתמשים בגורים הכהים בלבד, אך לאחר תאונת עבודה בה צייד ירה בטעות בווסט היילנד וייט טרייר שלו שהיה בצבע כהה, הם החליטו להשתמש בכלבים הלבנים שמאוד בולטים במהלך הציד.

מבנה כללי

זהו כלב שרירי עם לסת חזקה (על מנת שיוכל להביא את הטרף), וציפורניים חזקות לחפירה.
אלן קולמס

אלן קולמס (אנגלית: Alan Colmes;‏ 24 בספטמבר 1950 - 23 בפברואר 2017) היה שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה יהודי-אמריקני. 
קולמס נולד וגדל בניו יורק. בצעירותו אהב להאזין לרדיו. הוא רכש השכלה אקדמית באוניברסיטת הופסטרה, אוניברסיטה פרטית בלונג איילנד. החל את דרכו כשדרן רדיו בשנת 1979, ושידר בתחנות רדיו בצפון מזרח ארצות הברית, בהן: WABC ו-WNBC, בניו יורק ו-WZLX בבוסטון. קולמס היה אישיות רדיו מוכרת בניו יורק, לפני שנשכר על ידי ערוץ החדשות בכבלים, פוקס ניוז.
בשנים 2009–1996 הגיש קולמס את תוכנית הטלוויזיה היומית "האניטי וקולמס" בפוקס ניוז יחד עם שון האניטי. התוכנית עסקה בפוליטיקה ובדיונים על אקטואליה וקולמס היה על תקן הפרשן הליברלי, לצד האניטי השמרן. קולמס מגיש את תוכנית הרדיו "המופע של אלן קולמס" המשודרת ברחבי ארצות הברית, וזוכה לפופולריות רבה.
קולמס היה מגיש טלוויזיה המזדהה כ"שמאלני" בערוץ חדשות שנתפס בארצות הברית כ"ימני". אחדים מעמיתיו של קולמס למקצוע בערוצים אחרים, אמרו כי הם רואים בו "איש מרכז" דווקא. הושמעה אף ביקורת על-פיה קולמס אינו אגרסיבי כמו עמיתו לתוכנית, האניטי, ואינו מייצג נאמנה את הצד הליברלי. 
ב-2003 יצא לאור ספרו: "Red, White & Liberal: How Left is Right and Right is Wrong", (בתרגום חופשי מאנגלית: אדום, לבן וליברל, מדוע שמאל זה נכון וימין זו טעות). בספר מציג קולמס את זווית ראייתו במגוון נושאים שעל סדר היום בארצות הברית, בהווה ובעבר. 
ב-2003 נישא לד"ר ג'וזלין קראולי, פרופסור חבר בבית הספר לתכנון ומדיניות ציבורית באוניברסיטת רטגרס בניו ג'רזי. קראולי היא אחותה של ד"ר מוניקה קראולי, שדרנית רדיו שמרנית, אשר הופיעה מספר פעמים בתוכנית "האניטי וקולמס" כמחליפתו של האניטי.
קולמס נפטר בבית חולים במנהטן ב-23 בפברואר 2017 בגיל 66 אחרי מאבק בסרטן הלימפומה.
איסתרק

העלילה

העלילה מתרחשת בימי הביניים בממלכת כוזר היהודית, ממלכה חזקה של גרים המצויה ביחסים מתוחים עם שכנותיה עמן ידעה מלחמות בעבר. בכוזר יש בית מלוכה וותיק העובר מאב לבן ותפקידים רבי עוצמה המכונים: "עוצר כוזר", "בק כוזר", ועוד. העלילה נעה בין בגידות, אמון, ומלחמות, והתפלגות כתוצאה ממלחמות ירושה.
העלילה נפתחת כאשר הממלכה תחת שלטונו של המלך רעואל, עוברת התרחשויות מוזרות ורצף אסונות, שמתחיל ברצח הבק בתוך חדר הישיבות, ממשיך בהערלת המלכה, ובשיאו נרצח המלך הכוזרי בידי מתנקש, ואת מקומו יורש עוצר כוזר האביר יוסף דיאלידאן.
הנסיכים מיכאל ואיסתרק, שהיו בדרכם לבבל עם פלוגת חיילים ובראשם סגן שר החוץ דוד סאנפאל, נקלעים למארב של הקווארים (שבט עוין השוכן במישורי הפלאט הסמוכים לכוזר), דוד סאנפאל ומרבית החיילים נהרגים, והנסיכים נופלים בשבי הקווארי. אליהם מתלווים שני משרתים על פי הוראת החוטפים. בדרכו לעבר מישורי הפלאט שמעבר לגבול הכוזרי עובר הנסיך איסתרק התעללויות רבות ושוביו מסתירים אותו מחיילי כוזר המחפשים את הנסיכים, בתור אחותם המעוררת בנפשה, לעומתו מיכאל מובל כבול בתוך חבית יין, הנישאת בעגלה עמוסה חביות.
בהיותו בשבי מתחיל איסתרק להזדהות עם סגנון החיים של שוביו, ומוקסם מיופי התרבות הקווארית. הוא הופך להיות דמות נערצת בקרב הקאוורים, ומבין את טעותו רק לאחר תוכחתו של משרת יהודי ממוצא מונדרי (מיעוט בכוזר הנחשב לגזע נחות) בשם קנז שנמצא עימו. לאחר מכן הוא מגלה שאחת מנשיו של המנהיג הקווארי קאה-הי, היא דודתו רנה שנחטפה על ידי הקווארים לפני 26 שנה. הוא יוצר קשר עם דודתו והם רוקמים תוכנית בריחה, שבה לוחצת רנה על המנהיג הקאוורי שבטוח שאיסתרק יעשה כל מה שיבקש ממנו, להוכיח זאת על ידי שיציע לאיסתרק את בתם הלה לכלה, קאה-הי מסרב לבקשה, אך אחרי לחצים מרובים נכנע, ומציע זאת לאיסתרק, איסתרק מסרב בכל התוקף - דבר שמרגיז מאוד את קאה-הי, אך לבסוף שמתוודע לכך שהיא בת דודתו, וידיה של רנה בסיפור, מסכים לבקשה ונושא את הלה (בת דודתו) לאשה, ולאחר מכן בליל החתונה תוכנית הבריחה מתחילה ואיסתרק יחד עם אחיו, אשתו, דודתו ואנשיהם מציתים את האוהלים של השבט וגורמים למהומה רבה, שבמהלכה הם נמלטים ומשאירים לקאה-הי פתק המאיים עליו לבל ירדוף אחריו.
במסעו חזרה לעבר כוזר מבין איסתרק עד כמה הושפעו דעותיו משוביו וכמה הן היו לא נבונות, ומתחרט עליהם. וכן משלים עם אחיו מיכאל לאחר שמילדותם שררה בניהם איבה סמויה.
איסתרק חוזר לכוזר ומגלה כי לבינתיים אירעה התנקשות באביו, וכי יוסף דיאלידאן קיבל את המלכות.
הספר מסתיים בחשיפת יוסף דיאלידאן כבוגד העומד מאחורי חטיפת הנסיכים וההתנקשות במלך. בעזרת מספר מצומצם של אנשים שחלקם נשארו נאמנים לו וחלקם הצטרפו אליו ברגע האמת, מצליח איסתרק לכבוש מחדש את אתיל, עיר הבירה ולהבריח את יוסף וכוחותיו.
הנרי קיפרונו קירווה

בייג'ינג 2008

קירווה לקח לראשונה חלק במשלחת הפאראלימפית באולימפיאדת הנכים בייג'ינג (2008), והתחרה בשלושה מרחקים. הוא זכה במדליית הזהב בריצת 1500 מטר כשסיים את מקצה הגמר בזמן של 4:06.11 דקות, במדליית זהב נוספת כשקבע שיא עולם בריצת 5000 מטר עם 14:24.02 דקות, ובמדליית זהב שלישית עם שיא פאראלימפי של 31:42.97 דקות בריצת 10000 מטר.

קרייסטצ'רץ' 2011

באליפות העולם באתלטיקה לנכים שהתקיימה בקרייסטצ'רץ' בשנת 2011 זכה קירווה במדליית הכסף במקצה ל-1,500 מטרים עם תוצאה של 4:02.07 דקות, ובמדליית כסף נוספת בריצת 5,000 מטרים בזמן של 14:41.80 דקות. הוא לקח חלק גם במרוץ השליחים 4X100, אולם קבוצתו פסלה ולא סיימה את התחרות.

לונדון 2012

קירווה שב לייצג את מדינתו באולימפיאדת הנכים לונדון (2012). הוא זכה במדליית הארד בריצת 5000 מטרים, כשעצר את השעון על 14:20.76 דקות, ובריצת 1500 מטרים סיים במקום החמישי במקצה הגמר עם תוצאה של 3:53.55 דקות.

ריו דה ז'ניירו 2016

במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) השתתף קירווה בשתי תחרויות. בריצת 5,000 מטר (קטגוריה T12/13) בה זכה במדליית הזהב עם תוצאה של 14:17.32 דקות, ובריצת 1,500 מטר בה זכה במדליית הארד כשעצר את השעון על 3:49.59 דקות.
אדיר טובול

קריירה

טובול גדל במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד ובגיל 18 על לקבוצה הבוגרת בתור קשר שמאלי, ותוך זמן קצר הוסט לעמדת המגן השמאלי. לאחר איחוד קבוצתו עם הפועל אשדוד המשיך טובול לשחק בקבוצה המאוחדת - מועדון ספורט אשדוד, בשורותיה הופיע בליגת העל במהלך כל העשור הראשון של המאה ה-21.
בקיץ 2010 עזב המאמן יוסי מזרחי את אשדוד, ומשום כך החליט טובול לעזוב לשנה אחת את אשדוד לטובת הפועל אשקלון, העולה החדשה לליגת העל. באשקלון שיחק ב-24 משחקי ליגה, אך הקבוצה ירדה ליגה בסיום העונה לאחר עונה אחת בלבד בליגה הראשונה. לאחר חזרתו של מזרחי בקיץ לאחר מכן השתכנע טובול לחזור לאשדוד. במדי אשדוד צבר 249 הופעות והבקיע 2 שערים, והוא נחשב לאחד הסמלים של המועדון.
בפברואר 2013 חתם טובול בקבוצת בני סכנין. ביולי 2013 חתם בקבוצת מכבי נתניה מהליגה הלאומית, ובעונה זו הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, והעפיל עמה בחזרה לליגת העל. בעונת 2014/2015 שיחק בקבוצת מכבי יבנה מהליגה הלאומית.
ב-24 ביוני 2015 חזר טובול למועדון ספורט אשדוד, לאחר שהקבוצה ירדה לליגה הלאומית, ולאחר עונה אחת העפיל עמה בחזרה לליגת העל. בעונת 2016/2017 שותף בשני משחקים בליגת העל, ובסופה פרש ממשחק פעיל ומונה למנהל הקבוצה.
דוד זונדלוביץ'

דוד זונדלוביץ' (נולד ב-1950 בליטא) הוא פסל ישראלי, מייסד וראש בית הספר לפיסול "בסיס".

ביוגרפיה

זונדלוביץ' החל ללמוד פיסול באקדמיה לאמנויות פלסטיות בליטא בשנת 1961 וסיים במוסד תואר שני, ואחר כך לימד ועסק בפיסול. בשנת 1990 עלה לישראל. הוא לימד תקופה מסוימת במכון אבני ושימש שם כראש מגמת הפיסול ובשנת 1993 הקים את בית הספר לפיסול "בסיס", באזור התעשייה בנתניה. מאוחר יותר בית הספר העתיק את מקומו לעין ורד ובשנת 2003 עבר לשטח פנימיית "הדסה נעורים" הסמוכה לבית ינאי.
זונדלוביץ' הוא נציג בישראל של הארגון העולמי למדליות אמנותית (Fidem) ומייסד ונשיא של הארגון הישראלי לאמנות זו.
יחסי אנדורה–הממלכה המאוחדת

סקירה כללית

נסיכות אנדורה מקיימת עם הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד יחסים דיפלומטיים רשמיים, אלו כוננו ב-9 במרץ 1994. 
אזרחי הממלכה המאוחדת ואזרחי אנדורה הם בעלי חופש תנועה בין מדינה למדינה.
חיים יעקב מישקינסקי

הרב חיים יעקב מישְקינסקי (ה'תרמ"ג, 1883 - כ"ב בחשוון ה'תש"ג, 2 בנובמבר 1942) היה רב ליטאי, רבן של שטאבין, קנישין וסוויסלוץ'. נספה בשואה.

ביוגרפיה

נולד בברזניקי הסמוכה לסובאלק למשה יהודה מישקינסקי, למד בישיבות המזוהות עם תנועת המוסר: ישיבת ראדין וישיבת "כנסת ישראל" בסלובודקה. בסלובודקה נתפס לשיטתה של תנועת המוסר והרב יצחק בלאזר מראשי התנועה ותלמידו של מייסדה רבי ישראל מסלנט, היה עבורו מודל לחיקוי. כבן למשפחה אמידה סייע רבות לחבריו במתן הלוואות וטיפל בעצמו בחברים חולים, גם באלו שחלו במחלות מידבקות.
נישא ליוכבד פָאיַאנְס, בתם של הרב דוד פאיאנס, הרב בקנישין ולימים ראב"ד ביאליסטוק וחבר הוועד המרכזי של "המזרחי", והרבנית מרים בתו של ראב"ד ביאליסטוק הרב חיים נפתלי הרץ הלפרין בן רבה הנודע של ביאליסטוק הרב רפאל יום טוב ליפמן הלפרין, מחבר הספר "עונג יום טוב".
לאחר נישואיו כיהן כרב בשטאבין שבפלך סובאלק, אך במלחמת העולם הראשונה נחרבה העיירה והוא נדד בין עיירות שונות. עם מינוי חמיו לרבנות העיר ביאליסטוק, התמנה במקומו לרב בקנישין. הוא היה פעיל בנושאים חברתיים בעירו, וייסד בית ספר שבו למדו גם מקצועות חול לצד לימודי קודש. כחמיו תמך גם הוא ברעיון יישוב ארץ ישראל, אך לא נמנה באופן רשמי על תנועת המזרחי.
לאחר פרישת הרב מרדכי דב איידלברג מרבנות העיירה סוויסלוץ' לטובת רבנות העיר לחוביצ'ה, התמנה תחתיו כרבה של סוויסלוביץ'. גם בעיירה זו היה פעיל בתחומי החינוך והחברה. בתקופת הכיבוש הסובייטי לא הוגלה לסיביר כמו רבים אחרים מבני המעמד הבורגני כי היה אהוד על הקומוניסטים המקומיים, עובדה זו גרמה לכך שנשאר בעיירה עד כיבוש ליטא בידי הנאצים ב-1942. ביום חיסול גטו סוויסלוביץ', 2 בנובמבר 1942, היו הרב ורעייתו יוכבד בין היהודים שנרצחו בבור ירי ביער וישבניק ולפי עדות ראייה, נשא דרשה לפני שאר המוצאים להורג בנושא קידוש השם. בנם הצעיר נרצח במחנה ריכוז בוולקוביסק.
אוברי פלזה

ביוגרפיה

פלזה נולדה בוילמינגטון, דלאוור שבארצות הברית למשפחה נוצרית. בת לברנדט, פרקליטה ממוצא אירי ואנגלי, ולדייוויד פלזה, יועץ פיננסי ממוצא פוארטו-ריקני. לה שתי אחיות קטנות, רנה ונטלי, כאשר השנייה היוותה לה השראה לדמותה של אפריל ב"מחלקת גנים ונוף".

בטלוויזיה

קריירת המשחק של פלזה החלה ב-2006, לאחר שהשתקמה משבץ שקרה לה במהלך תקופת לימודיה בבית הספר למשחק באוניברסיטת ניו יורק. באחד מתפקידיה הראשונים במקצוע גילמה מתמחה ב-NBC בפרק בעונה הראשונה של הסיטקום "רוק 30".
ב-2009, היא לוהקה לסדרה הקומית והמוקומנטרית המצליחה של ערוץ NBC, "מחלקת גנים ונוף", שם היא גילמה את אפריל לאדגייט והיא זכתה לפרסומה הגדול דרך השתתפותה בסדרה, בזכות "מחלקת גנים ונוף", היא הייתה מועמדת 3 פעמים לפרס אמי בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית" וגם הייתה מועמדת פעמיים לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השחקנית בטובה ביותר בסדרה קומית".
ב-2017 לוהקה לסדרה "לגיון" כלני באסקר- שבהתחלה מוגדרת כחברה אך בהמשך לאנטגוניסטית הראשית. ב-2018 שבה לשחק בעונה השנייה של הסדרה, ועל תפקידה הייתה מועמדת למספר פרסים ומועמדויות.

בקולנוע

בנוסף ב-2009 פלזה השתתפה בסרט הראשון שלה, "אנשים מצחיקים" עם אדם סנדלר וסת' רוגן, שם גילמה את דייזי דנבי.
ב-2010 השתתפה בסרט "האקסים של החברה שלי" בתור ג'ולי פאוורס. ב-2011 שיחקה בסרט הקומדיה "10 שנים" את אוליביה, לצדם של צ'נינג טייטום, כריס פראט ועוד.
ב-2012 כיכבה בסרט "על אחריותכם בלבד" בתפקיד דריוס לצד ג'ייק ג'ונסון, הסרט זכה לביקורות חיוביות והעניק לפלזה התמודדויות למספר פרסים. שיחקה גם בסרט הדרמה "סוף האהבה" של מארק וובר. באותה שנה גם גילמה את מארני בסרט הקומדיה "הצצה למוחו של צ'ארלס סוון השלישי" בכיכובו של צ'ארלי שין.
ב-2013 גילמה את אשלי בסרט "צ'ארלי חייב למות" בכיכובו של שיה לה-באף. בנוסף, דיבבה את נשיאת המועצה היוונית בסרט האנימציה "בית ספר למפלצות" של דיסני ופיקסאר. בהמשך, דיבבה את דמותה של אסקה ב"האגדה של קורה", סדרת ההמשך לסדרת האנימציה "אווטאר". באותה שנה יצאה הגרסה האנגלית של סרט האנימה "תצפית על גבעת הפרגים" לאקרנים, בה פלזה דיבבה את סצ'יקו הירוקוג'י. בקיץ 2013 יצא סרט קומדיית הנעורים "התנסות חובה" בכיכובה של פלזה שגילמה את ברנדי ובהשתתפות רייצ'ל בילסון וביל היידר, הסרט זכה להצלחה רבה בקופות.
ב-2014 כיכבה בקומדיית הזומבים "חיים אחרי בת'" בתור בת' סלוקם ולצידם של דיין דיהן וג'ון סי. ריילי, הסרט נכתב ובויים על ידי ג'ף באנה, בן זוגה של פלזה. באותה שנה השתתפה במספר פרקים בסיטקום "שוודיה אהובתי" שם שיחקה בתפקיד עצמה. בנוסף גילמה את שרה בסרט "בנוגע לאלכס" לצד מקס גרינפילד ומגי גרייס. כמו כן, כיכבה בסרט "נד רייפל" בתור סוזן וובר. פלזה כיכבה גם בקומדייה הרומנטית "לא מתרגש" וגילמה את מלורי לצד כריס אוונס ומישל מונאהן.
ב-2015 פלזה כיכבה בסרטים "האזור הבלתי-נסחף", לצד זואי דשנל ואנטון ילצ'ין, ו"צ'ארלי מורדכי" בכיכובם של ג'וני דפ וגווינת' פאלטרו.
ב-2016 השתתפה בסרטים "סבא בהפרעה", לצדם של רוברט דה נירו וזאק אפרון. לאחר מכן, שיחקה בסרט "מייק ודייב מחפשים דייט" לצד זאק אפרון ואנה קנדריק. בשנת 2017 אוברי השתתפה בסרט "אינגריד מאבדת את הצפון" ובקומדיה "השעות הקטנות".

חיים אישיים

נכון ל-2011, פלזה יוצאת עם הכותב-במאי ג'ף באנה.
פלזה מזדהה כביסקסואלית. ב-2016 סיפרה לכתב העת הגאה האמריקאי "The Advocate", על כך שהיא מתאהבת גם בבנים וגם בבנות.
פלפל אל-מסרי

חייו

מוגרבי נולד ברובע היהודי של קהיר למשפחה בת 11 ילדים. אביו של מוגרבי, יוסף שלום מוגרבי, היה נגן עוד ופסנתר ידוע במצרים ואף ליווה בנגינה את הזמרת פאיזה רושדי. בגיל 11, כשהתלווה לאביו באחת מהופעותיו, פגש בבמאי שהציע לו להשתתף בסרט קולנוע. שמו של הילד בסרט היה "פלפל", ומכאן זכה לכינוי זה עד סוף ימיו. בהמשך השתתף בעשרה סרטי קולנוע נוספים, ורובם זכו להצלחה קופתית שהפכה אותו למפורסם. את הנגנים אלברט שטרית ופליקס מזרחי הכיר באותה תקופה. השלושה המשיכו לשתף פעולה גם מאוחר יותר בישראל.
עלה עם רעייתו ואחיו לישראל בשנת 1954. בני הזוג מוגרבי השתקעו באזור רחוב הכובשים בתל אביב, בין כרם התימנים למסגד חסן בק. זמן קצר לאחר עלייתם החל להופיע בקפה "גן רווה". במקביל החל לעבוד כשליח בבית מרקחת.
בישראל הוא הוזמן לשיר בהקלטות בקול ישראל, בתוכנית "שחרזדה", שבמסגרתה שר בערבית. באותה תוכנית השתתף גם פלפל גורג'י, ובשל הכפילות בשם הפרטי, הוא אימץ את הכינוי "פלפל אל-מסרי". בנוסף שר גם בקפה נוח בשכונת התקווה, מקום שבו שרו זמרים מזרחים. מאוחר יותר הקים יחד עם שותפים מפעל לייצור מזון לתינוקות והמשפחה עברה להתגורר בחולון.
בהמשך החל לשיר בעברית. רוב הלחנים לשיריו היו לחנים של שירים מצריים, מרוקאיים ועיראקיים, שהותאמו להם מילים עבריות על ידי חברו הטוב, אלברט שטרית. מוגרבי זכה להצלחה בהופעותיו, ולכן, אף שהזרם המוזיקלי שייצג היה רחוק מרחק רב מהקונצנזוס של אותה תקופה, הוחלט להזמינו בשנת 1959 לתוכנית רדיו בקול ישראל שעסקה בהווי העדות בארץ; זו ככל הנראה הייתה הקלטה ראשונה של שיריו.
שיריו נודעו במילותיהם העממיות שמתארות מצבי חיים באופן הומוריסטי ופשוט. שירתו אופיינית במבטא מזרחי בולט עם הגיית ח' גרונית מודגשת, בשילוב לחן ערבי ותחביר שאינו תקני, שהתפרש כאמצעי לביטוי של הומור. בחלק משיריו זכה להצלחה רבה בארץ בשנות ה-50 וה-60. משיריו הידועים: "הכל בתשלומים", "החופש השנתי", "שמחה גדולה הלילה", "דיאטה", "אשתי רוצה ללמוד הכל". רובם הופיעו בתקליט אריך הנגן שהוציא ב-1960 בחברת קוליפון. בשנת 1998 נכלל השיר "הכל בתשלומים" בתקליטור האוסף "גדלנו יחד – אוסף היובל של ישראל".
בראשית יוני 1960 חדל קול ישראל להשמיע את שיריו של אל-מסרי, עקב אי עמידתם ב"מבחן הטעם הטוב". בעקבות כך הציף גל מכתבי מחאה את משרדי הרדיו.
בשנת 1970 חזר בתשובה. בעקבות רצונו לזכות בבן קיבל עצה להשתתף בבנין בית כנסת. עקב כך, יזם את הקמת בית הכנסת "חסד ואמת" על מגרש בבעלותו בחולון.
מוגרבי נפטר ב-1992 בעקבות שחמת הכבד, ממנה סבל בשנותיו האחרונות. הותיר אחריו את רעייתו, מרי (מרים), שתי בנות ובן. בנו הוא הרב יוסף מוגרבי, ראש מוסדות "תפארת בנים" בחולון לחוזרים בתשובה.
בשנת 2002 הועלה המופע "פלפל אל חפלה", שבו בוצעו מיטב שיריו על ידי השחקנים אורי הוכמן, תומר שרון ועמי סמולרצ'יק. בנוסף, בוצעו במהלך השנים גרסאות כיסוי של שיריו (בעיקר של "בתשלומים") על ידי זמרים אחדים.