google/wiki40b huggingface dataset:
אוניברסיטת לוון

היסטוריה

האוניברסיטה הישנה של לוון הוקמה בשנת 1425 על פי בקשתו של יוהאן הרביעי, דוכס ברבנט לבית ולואה מהאפיפיור מרטינוס החמישי. האפיפיור נעתר לבקשה, והנפיק ב-9 בדצמבר 1425 בולה אפיפיורית המורה על הקמת מוסד ללימודים גבוהים. שפת הלימוד באוניברסיטה העתיקה הייתה לטינית והזרם המרכזי בה היה יאנסניזם. גדולתה של האוניברסיטה באה לה, בין היתר, בעקבות חברי הסגל החשובים שלה וביניהם אדריאן פלוריץ דדל (לימים האפיפיור אדריאנוס השישי), ארסמוס מרוטרדם, חואן לואיס ויוס, אנדריאס וסאליוס וגרארדוס מרקטור. 
בשנת 1797, במסגרת הסכם קמפו פורמיו שחתם את מלחמת הקואליציה הראשונה, הועברה השליטה על השטח לממשלת צרפת. בעקבות חוק צרפתי מאותה תקופה שקבע איסור על קיום אוניברסיטאות בשטחה של צרפת, נסגרה האוניברסיטה ב-25 באוקטובר 1797. רכושה של האוניברסיטה וספריה הועברו ל-École centrale, שנחשב ליורשה המשפטי של האוניברסיטה. ה-École centrale נסגר בשנת 1802.
ספריית האוניברסיטה נפגעה קשות בשתי מלחמות העולם. במהלך מלחמת העולם הראשונה, ב-25 באוגוסט 1914, שרפו הגרמנים את הספרייה, ובכך השמידו 300,000 ספרים (ביניהם כתבי יד עתיקים ונדירים). אחרי מלחמת העולם שוקמה הספרייה במאמץ בינלאומי, אך נפגעה שוב במלחמת העולם השנייה ורק 15,000 מ-900,000 הספרים שהיו בספרייה בין שתי מלחמות העולם שרדו את המלחמה. 
בשנות ה-60 התקיימו בלוון מחאות של סטודנטים דוברי פלמית, אשר דרשו אוניברסיטה המלמדת בשפתם. ב-1968 פוצלה האוניברסיטה לשניים. האוניברסיטה ה"פלמית" Katholieke Universiteit Leuven והאוניברסיטה דוברת הצרפתית, Université Catholique de Louvain (UCL), שמשכנה עבר ל"לוון החדשה" (Louvain-la-Neuve) בדרום בלגיה. גם הספרייה פוצלה: ספרים עם מספר סידורי אי-זוגי נותרו בלוון, והספרים עם המספר הזוגי עברו ללוון החדשה. למרות ההריסה והפיצול, קיימים כיום יותר מארבעה מיליון ספרים בשתי הספריות.
דוכיפת 1

הבנייה

הלוויין נבנה בחדר נקי. הוא הורכב על ידי קבוצה של 40 תלמידים אשר התחלפו כל שנה בהנחייתה של ד"ר אנה הלר ובסיוע וליווי צמוד של חובבי רדיו מאגודת חובבי הרדיו בישראל. 
במהלך אפיון ובניית הלוויין, עסקו תלמידי המרכז למדעים במגוון נושאים הקשורים ללוויין, הכוללים בין היתר את ניהול אנרגיית הלוויין, תכן תרמי, מסלולי לוויינים, חקר קרינת גלי רדיו של מערכי אנטנות לננו לוויין, תכנון משימת הלוויין באמצעות פרוטוקול התקשורת APRS, בניית תחנת קרקע, וכתיבת תוכנה ומנהלי התקנים. 
בניית הלוויין הסתיימה בפברואר 2014. לאחר מכן הוא עבר בדיקות תנאי סביבה בתעשייה האווירית. במאי 2014 נשלח להולנד ושולב למתאם למשגר יחד עם לווייני סטודנטים אחרים מרחבי העולם.

מטרות הלוויין

ללוויין מספר מטרות והראשונה שבהן היא שימוש כפלטפורמה חינוכית לתלמידים ויצירת תמריץ ללימודי חלל. 
כמו כן ניתן להשתמש בלוויין על מנת להעביר הודעות פשוטות בין בתי ספר בעולם דרך החלל (שימוש בהודעות מושהות היורדות מהלוויין לפי זמן הנקבע מראש).
הלוויין משתמש בתדרי חובבי רדיו ומאפשר לחובבי רדיו ברחבי העולם לתקשר קליטת תדרים מסוג UHF ומסוג VHF.
אך מטרת הלוויין העיקרית היא קליטת אותות מצוקה על ידי שידורי רדיו במיוחד משדרי רדיו קטנים וזולים המשומשים על ידי מטיילים המאפשרים את חילוצם

מבנה הלוויין

הלוויין בנוי בתצורה של קובייה של 10X10X10 ס"מ בתקן קיובסאט ומשקלו כ-860 גרם. למרות גודלו הקטן, הלוויין כולל את תת-המערכות ההכרחיות כמו בלוויין גדול, לרבות מערכת בקרת אנרגיה, מערכת שידור, קליטה ועיבוד מידע ומערכת בקרה תרמית.

שיגור

הלוויין שוגר מאתר השיגורים יאסני ברוסיה, סמוך לגבול עם קזחסטן, על גבי טיל דנייפר, ב-19 ביוני 2014. השיגור נעשה בשימוש מכשירי QuadPack של חברת ISIS ההולנדית ומערכת פריסת רצף iMDC. לאחר השיגור, דוכיפת היה הלוויין הראשון שנקלט מבין הלוויינים המשוגרים והוא נקלט על ידי תחנת הקרקע של מרכז המדעים.

תפקוד

נכון לינואר 2017 מערכות דוכיפת מתפקדות באופן מלא והוא נקלט על ידי חובבי רדיו ברחבי העולם, כמו כן על ידי תחנת הקרקע של מרכז המדעים בהרצליה. באוקטובר 2014 הוא שבר שיא בהיותו לוויין התלמידים שפעל הכי הרבה זמן בחלל.
זאב זאב

זאב זאב הוא כינוי לתופעה שבה אדם מרבה בהתרעות שווא, ולכן חדלים להאמין לו. לעיתים ניתנות ההתרעות השגויות בזדון, למשל מתוך רצון להשתעשע, אך הבעיה מחמירה כאשר ההתרעות השגויות ניתנות בתום לב, עקב הערכה שגויה. לעיתים במצב כזה לא רק מקבלי ההתרעה חדלים לתת אמון במתריע, אלא אף הוא עצמו חדל להאמין ביכולתו לתת התרעת אמת.

מקור הביטוי

הרועה שצעק זאב הוא משל מפורסם מאוד, המיוחס לאיזופוס. המשל נפוץ בגרסאות מרובות, אשר בהן הפרטים הקטנים משתנים, אך העיקרון נשאר זהה. לעיתים הרועה הוא איכר, אישה, או דמות אחרת, ולעיתים הזאב הוא אריה או דוב, וכדומה.
הרועה המשועמם, נכנס ליער וקורא לעזרה מול הזאב התוקף את עדרו. כל אנשי הכפר מתחמשים ורצים לעזור לו, אך כאשר הם מגיעים למקום, הרועה צוחק עליהם, ואומר ששיעמם לו. לאחר מספר ימים הרועה נכנס שנית ליער וקורא שנית לעזרה מפני הזאב. אנשי הכפר מתחמשים שנית, ושוב רצים לעזרתו, ואילו הרועה לועג להם שוב. לאחר זמן מה, הרועה נכנס ליער, ואכן נתקל בזאב. הרועה מתחיל לצעוק לעזרה, אך הפעם האנשים לא מתייחסים אליו, והזאב טורף את הצאן.
המשל מלמד שאל לנו להגיד לאנשים שאנחנו בסכנה, אלא אם זה באמת כך. אחרת, כאשר באמת נהיה בסכנה - אף אחד לא יאמין לנו.
במקור תנאי נכתבו דברים דומים: "ר' שמעון אומר: כך עונש של בדאי, שאפילו דובר אמת - אין שומעין לו. שכן מצינו בבניו של יעקב שכיזבו לאביהן בתחלה, האמין להם שנאמר: (בראשית לז) "ויקחו את כתונת יוסף וישחטו שעיר עזים", וכתיב (שם) "ויכירה ויאמר כתונת בני". אבל באחרונה, אף על פי שדברו אמת לפניו, לא האמין להם שנאמר: (שם מה) "ויפג לבו כי לא האמין להם". (אדר"נ נוסח א', פרק ל' פסקה ד')

מלחמת עיראק השנייה

המניע הרשמי ליציאתן של ארצות הברית ובנות בריתה למלחמת עיראק היה התרעות המודיעין על הצטיידותה של עיראק בנשק להשמדה המונית. חיפושים קדחתניים אחר נשק כזה, שנעשו בעקבות הפלת משטרו של סדאם חוסיין, העלו חרס. התרעות נוספות של גורמי מודיעין, על פיתוחו המואץ של נשק גרעיני באיראן, מתקבלות בזלזול מה, בפרט באמצעי התקשורת, משום שהן נחשבות לקריאות "זאב זאב".

בנימין נתניהו

בבחירות 2015 יצא בנימין נתניהו בקריאה נרגשת לבוחריו על כך ש"המצביעים הערבים נעים בכמויות אדירות לקלפי" ושעקב כך שלטונו בסכנה. הקריאה הנ"ל הביאה לאחוזי הצבעה גבוהים של בוחריי הליכוד. נתניהו רשם הישג וקיבל 30 מנדטים - מקום ראשון מבחינת מנדטים בפער של 6 מנדטים ממפלגה הבאה. לאחר הבחירות, עם פרסום של סטטיסטיקה רשמית של אחוזי הצבעה התברר שאחוזי הצבעה במגזר ערבי בפועל היו רגילים ואף נמוכים. נתניהו נאלץ להסביר את עצמו עקב הקריאה. בבחירות ספטמבר 2019 חזר נתניהו על אותה קריאה לבוחריו. אחוזי הצבעה במגזר ערבי באמת היו גבוהים מהרגיל בבחירות הנ"ל, אבל הקריאה של נתניהו כבר לא הצליחה להוציא את בוחריו לקלפיות, כי עקב ניסיון העבר נוצר ממנה רושם של קריאת "זאב זאב". נתניהו נכשל ולא הצליח לשמור על הליכוד בתור המפלגה הגדולה.
תרבוע (מתמטיקה)

במתמטיקה, תרבוע (באנגלית: Quadrature) הוא מונח היסטורי שפירושו קביעת השטח של צורה מסוימת. נושא התרבוע שימש כאחד המקורות העיקריים לבעיות שהתניעו את פיתוח החשבון האינפיניטסימלי, והציג מושגים חשובים באנליזה מתמטית.
נואה סיירוס

קריירת משחק

סיירוס החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 3, כשגילמה את גרייסי הרברט בפרק השישי של סדרת הטלוויזיה "Doc". היא השתתפה בשישה פרקים שונים של סדרת הטלוויזיה של ערוץ דיסני האנה מונטנה ואף הייתה רקדנית רקע בסרט האנה מונטנה: הסרט שיצא בשנת 2009. כמו כן, היא הופיעה בסרט הDVD מוסטלי גוסטלי, כששיחקה ילדה המשחקת בתעלול או ממתק. ב-2008 קיבלה את התפקיד הראשון שלה בסרט פוניו על הצוק ליד הים כשדיבבה את פוניו בגרסה האמריקאית. סיירוס בנוסף שרה את שיר הנושא לסרט זה לצד פרנקי ג'ונאס. במשך השנים 2009–2010, סיירוס העלתה תוכנית רשת עם אמילי גרייס ריבס שנקראה "המופע של נואי ואם"

קריירת שירה

ב-15 בנובמבר 2016 נודע כי סיירוס חתמה על הסכם הקלטות עם חברת ההקלטות "RECORDS" ולאחר מכן חתמה על עסקת ניהול עם מייבריק. מאוחר יותר באותו היום היא שחררה את סינגל הבכורה שלה, "(Make Me (Cry", בשיתוף הזמר האנגלי לברינת'. בדצמבר 2016 הוציאה הופעה אקוסטית של שיר מקורי משלה הנקרא "Almost Famous". יתר על כן, היא בנוסף התארחה בשיר "Chasing Colors" של מרשמלו ו-"Ookay", שיצא בפברואר 2017. 
ב-14 באפריל 2017, הוציאה את הסינגל "Stay Together", בעוד שהסינגל ששוחרר אחריו הוא "I'm Stuck" ב-25 במאי 2017. ב-26 באוקטובר 2017, התארחה בשיר "All Falls Down" בשיתוף פעולה עם מפיק המוזיקה אלן ווקר השיר זכה להצלחה רבה.

פילנתרופיה

ב-2013, סיירוס ניצלה את יום הולדתה ה-13 כהזדמנות לגייס כסף עבור אסירת הרכיבה ושימוש במרכבות הרתומות לסוסים בניו יורק. בנוסף היא דיגמנה בפרסומת של אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים שמחאה על השימוש בבעלי חיים במעבדות בבתי ספר תיכונים.
ראובן שפר

ביוגרפיה

ראובן שפר נולד ב-1925 בתל אביב. סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר אליאנס.
בצעירותו השתתף כזמר בולט במקהלת רון בניצוחו של קונראד מן, יחד עם שמעון ישראלי ודוד חנין.
בשנת 1957 הצטרף ללהקת הזמר "רביעיית מועדון התיאטרון" לצד גדעון זינגר, יענקלה בן סירא ושמעון בר. רביעיית מועדון התיאטרון ביצעה שירים שכתב עבורה חיים חפר, ביניהם "אין כמו יפו בלילות", "איך הפשפש עלה למעלה" והשיר בתרגומו של דן אלמגור "גוי של שבת". 
במשך כעשור שיחק בתיאטרון גיורא גודיק ובתיאטרון חיפה ובשנת 1973 הצטרף לתיאטרון הקאמרי. במהלך הקריירה שלו, שיחק שפר בתיאטרון בתפקידים בולטים ומגוונים. בין תפקידיו היו יעקב במחזה "יוסף וכתונת הפסים" וקיסר אוסטריה ב"אמדאוס". כמו כן השתתף גם ב"איי לייק מייק", "החלילן מהמלין", "הוא הלך בשדות", "ייסורי איוב", "טוב", "סוויני טוד", "כטוב בעיניכם", "ילדי הירח", "אמדאוס", "כובע הקש האיטלקי" ובעוד הצגות רבות.
בקולנוע השתתף שפר בין היתר בסרטים "סאלח שבתי", "ארבינקא", "תעלת בלאומילך", "עזית הכלבה הצנחנית", סלומוניקו ו"צ'רלי וחצי", "נס בעיירה" וכן בסרט עטור הפרסים "Voyages". 
שפר דיבב בסדרה המצוירת "הדבורה מאיה" משנת 1979 את פליפ החרגול ושר את שיר הפתיחה. כמו כן בסרט "אליס בארץ הפלאות" תרם את קולו לדמותו של "הכובען המטורף".
שפר גם השתתף בשתי תוכניות של הטלוויזיה החינוכית - "גאומטריה" ו"חשבון פשוט" בתפקיד ד"ר גוטמן. 
ב-1982 זכה בפרס אברהם בן-יוסף על גילום תפקיד הקיסר יוזף השני בהצגה אמדאוס.
בשנת 2011 נפטר שפר בביתו בתל אביב בגיל 86 ונטמן בבית העלמין ירקון. הוא הותיר אחריו אשה ושתי בנות.
סנכרון

סנכרון הוא יצירה של קואורדינציה בין אירועים לצורך הפעלת מערכת באופן אחיד.
מערכות שפועלות כך שכל החלקים שלהם נמצאים בסנכרון הן מערכות מסונכרנות.

סנכרון של מערכות ביולוגיות - מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים

מרכיביה השונים של מערכת החיסון קיימים יחסי גומלין ענפים, המאפשרים להם לפעול באופן מסונכרן ומתואם נגד פולשים זרים שמהם נשקפת סכנה לגוף.
לסנכרון בין תאי עצב יש תפקיד חשוב לאינטגרציה של יחידות תפקודיות במוח.
הסנכרון העצבי מושפע רבות מה"רעשים" של המוח.
ייתכן שרעשים אלו אף תורמים ליכולת הסנכרון העצבי במוח.
גרעיני הבסיס פועלים בתיאום עם קליפת המוח הקדמית כדי לסנכרן ולבצע התנהגויות מתוכננות ורצוניות המצריכות את מערכות השליטה הלימביות, הקוגניטיביות והמוטוריות.

סנכרון בין בני אדם

סנכרון נדרש במקרים רבים של שיתוף פעולה בין בני אדם. לעיתים מתבצע סנכרון עצמי בין המשתתפים בפעילות, ולפעמים מתייחסים כל המשתתפים לבסיס זמן המסופק על ידי סנכרון חיצוני.
במוזיקה, הרכבים קטנים יכולים לנגן תוך סנכרון עצמי, אך בהרכבים גדולים יותר משתמשים בסנכרון חיצוני - לדוגמה, מנצח העוסק בניצוח על הרכב מוזיקלי מספק בסיס זמן משותף לכל הנגנים.
פעילויות ספורטיביות קבוצתיות מחייבות תיאום זמן בין המשתתפים. לדוגמה, שחייה צורנית דורשת סנכרון בין השחייניות. ברוב סוגי הספורט מתבצע הסנכרון ללא מקור חיצוני. בחתירה אקדמית יש בכל סירה הגאי שתפקידו לסנכרן בין החותרים.
בכבישים, במצב של עומס תנועה, נהגים נדרשים להתאים את מהירותם לנהגים אחרים, ולמעשה לבצע סנכרון עצמי של התנועה. רמזור הוא מקור סנכרון חיצוני לתנועת כלי רכב בצומת.
זמן אוניברסלי מתואם הוא בסיס לסנכרון שעונים ברחבי כדור הארץ (ובחלל הקרוב אליו), ואליו מתואמים השעונים במדינות השונות. אזורי זמן מסביב לעולם מתוארים כהיסטי זמן ביחס לשעון הזה.

סנכרון בין לוויינים

על מנת שמערך לוויינים יפעל כראוי, יש צורך בסנכרון מלא בין כל הלוויינים במערך. חלק מסנכרון זה נעשה באמצעות הרכיב האלקטרוני שעון אטומי שדרוש לדיוק המיקום הספציפי של לוויין, וסנכרון התקשורת בין הלוויינים.
Mrs. Robinson

רקע

בעת שעבד הבמאי מייק ניקולס על סרטו "הבוגר" הוא נשבה בקסמם של שירי סיימון וגרפונקל, להם נהג להאזין באותה התקופה , ונפגש עם יו"ר חברת ההקלטות של סיימון וגרפונקל – קולומביה רקורדס – כדי לחתום על חוזה מולם לכתיבת מוזיקה עבור הסרט. פול סיימון לא קיבל בברכה את הרעיון וחשש מהתמסחרות של הצמד אם ימכרו שירים לסרט, אך הסכים לכתוב שיר או שניים עבור הסרט לאחר שהתרשם מהתסריט שכתב מייק ניקולס.
מספר שבועות לאחר מכן, סיימון הציע לניקולס שני שירים חדשים שכתב - "Punky's Dilemma" ו-"Overs". ניקולס התרשם שהשירים אינם מתאימים לסרט ושאל את הצמד אם הם כתבו שירים נוספים, ואלה השמיעו לו גרסה מוקדמת של שיר שכתבו בשם "Mrs. Roosevelt" - גברת רוזוולט - על שם אלינור רוזוולט, אשתו של נשיא ארצות הברית לשעבר פרנקלין רוזוולט. ניקולס התלהב מהשיר ושינה את שמו לגברת רובינסון, על שם אחת הדמויות הראשיות בסרט, וכך הופיע השיר בסרט ובאלבום, ומוכר כיום.

פרסים ומועמדויות

בשנת 1969 זכה השיר בשני פרסי גראמי בטקס הגראמי ה-11, כולל לתקליט השנה של השנה.
למרות שהסרט "הבוגר", שבו הופיע השיר, היה מועמד לכמה פרסי אוסקר וזכה בפרס על הבימוי, השיר לא היה יכול להיות מועמד לאוסקר על פי חוקי הפרס, משום שלא נכתב במיוחד עבור הסרט.
יחסי מיקרונזיה–פלאו

היסטוריה

היחסים השוררים בין מיקרונזיה לפלאו הם חמים מאוד וידידותיים, הם מושפעים מאוד מהתלות של שתיהן בארצות הברית. בתוכנית העצמאות המקורית הייתה אמורה להיות פלאו חלק ממיקרונזיה, מנהיגי התוכנית בפלאו החליטו ללכת נגדה ולא להצטרף למיקרונזיה בעקבות שפה שונה שמדוברת באיים ותרבות שונה מציוויליזציה מבודדת שהתפתחה ספציפית בפלאו. כך קיבלה מיקרונזיה עצמאות בשנת 1986 ופלאו ב-1994 (לאחר ההתעקשות שלא להצטרף למיקרונזיה).
אזרחים מיקרונזיים יכולים להישאר בפלאו במשך שנה שלמה (365 ימים) ללא אשרת כניסה ואילו לאזרחים פלאואניים יש חופש תנועה בלתי מוגבל למיקרונזיה. שתי המדינות תומכות אחת בשנייה, בנוסף לתמיכתן בארצות הברית ובאיי מרשל, מדינה נוספת החברה בהסכם התלות בארצות הברית. בנוסף לכך, תומכות המדינות באופן אוטומטי כמעט בישראל בהצבעות באו"ם ובפורומים שונים, באופן דומה לארצות הברית ולאיי מרשל.
נסטור (מיתולוגיה)

נסטור (ביוונית: Νέστωρ) מגרניה הוא דמות במיתולוגיה היוונית, בנם של נלאוס, מלך פילוס, וכלוריס. נסטור ירש את המלוכה אחרי שהרקולס הרג את אביו ואת כל אחיו ואחיותיו.

תולדות חייו

נסטור היה ארגונאוט, שעזר במלחמה עם הקנטאורים והשתתף בציד חזיר הבר הקלידוני. הוא ובניו, אנטילוכוס ותראסימדס לחמו לצד האכאים במלחמת טרויה. אף כי נסטור היה בא בימים כשהחלה המלחמה, הוא נודע בגבורתו ובכושר הדיבור שלו. באיליאדה הוא מרבה לייעץ ללוחמים הצעירים ממנו וממליץ לאגממנון ולאכילס להגיע לעמק השווה. הוא זקן מכדי להילחם בעצמו, אך הוא מוביל את צבא פילוס במרכבתו ואחד מסוסיו נהרג בחץ, שמשגר אליו פאריס. לנסטור היה גם מגן זהב טהור. הומרוס מכנה אותו לעיתים קרובות בתואר "הפרש הגרניאני". במשחקי הקבורה של פאטרוקלוס, נסטור משיא לאנטילוכוס עצות לניצחון במירוץ המרכבות. מאוחר יותר נהרג אנטילוכוס בקרב עם ממנון.
אף כי הומרוס מתכוון בבירור להציג לקוראיו את נסטור כ"מדינאי קשיש", דמות מכובדת, באיליאדה נמצאים הבזקי הומור על חשבונו של נסטור, כיון שכל עצה שהוא נותן ללוחמים האחרים נגועה באופן טיפוסי בכך, שהיא משמשת קודם כל כתירוץ להעלות לפני מאזיניו תצוגה ארוכה ונרגנת של מעללי העבר שלו עצמו בנסיבות דומות. הומרוס לעולם איננו מכנה את נסטור טרחן במילים מפורשות, אבל זה, מכל מקום, הרושם שהקורא מקבל.
באודיסאה, נסטור שב ללא פגע לפילוס ובנו של אודיסאוס, טלמאכוס, נוסע לשם לחקור מה עלה בגורל אביו. נסטור מקבל את טלמאכוס באדיבות ומארח אותו ברוחב יד, אבל אין ביכולתו לספק לו שום מידע על גורל אביו. אשת נסטור, אאורידיקה, ובניהם שנשארו בחיים מופיעים גם הם באודיסאה - אכפרון, סטראטיוס, פרסאוס, ארטוס, תרסימדס ופאיסיסטראטוס. לנסטור ואאורידיקה הייתה גם בת, פוליקסטה. גם כאן ממותנת התפעלותו של הומרוס מנסטור בנימה של הומור על חשבונו כשטלמאכוס, השב אל בית נסטור מביקור אצל הלנה מטרויה ומנלאוס (לשם יצא בניסיון נוסף להשיג מידע על גורל אביו) מפגיע בפאיסיסטראטוס להניח לו לעלות מיד אל ספינתו ולחזור הביתה, כדי שלא יצטרך להתנסות בעוד מנה מהכנסת האורחים הנלהבת מדי של נסטור.

ציונים היסטוריים

חפירות ארכאולוגיות בסוף המאה ה-20 בפילוס חשפו מרתף יין, שהיה שייך, לפי דיווחים, למלך נסטור. המרתף יכול היה להכיל, על פי אומדן, 6,000 ליטר ונמצאו בו שרידים אחדים של פיתואי, כדי אחסון יווניים גדולים.
המוזיאון הלאומי של אתונה מציג ספל יין בעל שתי ידיות, עשוי זהב טהור, שהאגדה משייכת לנסטור.
חיים בנאי

ביוגרפיה

בנאי נולד וגדל בשכונת מחנה יהודה בירושלים, למשפחה ענייה ומרובת ילדים. הוא אחיהם של שמואל, יעקב, אברהם, עליזה, יצחק, יוסי, וגברי בנאי.
שיחק בהצגות תיאטרון, בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה רבות.

בטלוויזיה ובקולנוע

ב-1968 גילם לצד שלישיית הגשש החיוור את חיים השוער בסרטו של אורי זוהר "השכונה שלנו". ב-1973 גילם את שמעון בסרט "קזבלן" של מנחם גולן, וגילם את ששון בסרטו של משה מזרחי "הבית ברחוב שלוש". ב-1976 גילם את חנניה צנעני בסרטו של בועז דוידזון "משפחת צנעני". ב-1979 השתתף בסדרת הטלוויזיה "מסיפורי השכונה", שהייתה ספין אוף של הסדרה "הילדים משכונת חיים".
את עיקר פרסומו קנה לעצמו בנאי בשנות השמונים, עת גילם את דמותו של הירקן העממי "אלברט פירות״, שהגה הפרסומאי מיקי קאופמן. היה זה כשהשתתף בתשדיר שירות של מועצת הפירות, אשר שודר פעמים רבות בערוץ הראשון.
ב-1981 שיחק בדרמת הטלוויזיה "אריות בירושלים".
ב-1982 גילם את דוד נתן בסדרת הטלוויזיה "מישל עזרא ספרא ובניו" שביים נסים דיין. ב-1987 השתתף בסדרת הטלוויזיה "מאש"ה" שביים ניל וייסברוד ושודרה בערוץ 1.
ב-1992 גילם את אמנון בסרטו של איתן גרין "אזרח אמריקאי". ב-1995 גילם לקוח בווידאו בסרטו של שבי גביזון "חולה אהבה בשיכון ג'", וגילם את חיים עבודי בסדרת הטלוויזיה שביימו דוד אופק ויוסי מדמוני "בת ים - ניו יורק". בין השנים 1994–1997 גילם לצד רולנדה שגרן את אבא של ציון (אבי טרמין) בסדרת הטלוויזיה "איצ'ה". בין השנים 1996–1998 גילם לצד עליזה רוזן את חיים ארגוב בסדרת הטלוויזיה "הפוך" שיצר שמואל חיימוביץ'. ב-1998 השתתף בסרטה של מיכל בת אדם "אהבה ממבט שני". בין השנים 2001 - 2003 השתתף בסדרת הטלוויזיה "שבתות וחגים" בתפקיד יהודה, אביהם של דורון (קובי שטמברג) וחגית (אתי אנקרי).
ב-2005 גילם את יחזקאל לוי (סבה של נינט לוי, אותה גילמה נינט טייב) בסדרת הטלוויזיה "השיר שלנו". ב-2008 גילם את רחביה בסרטו של דרור זהבי "סוף שבוע בתל אביב".

סרטים בינלאומיים

בנאי השתתף גם בהפקות בינלאומיות שצולמו בישראל: ב-1984 גילם בעל בית קפה בסרטו של ג'יי. לי תומפסון "השגריר" בו כיכב רוברט מיצ'ם (לצד חלי גולדנברג, יוסף שילוח, מיכל בת אדם, צחי נוי, יפתח קצור, משה איבגי ושחקנים ישראלים נוספים); ב-1985 גילם מאבטח בשדה תעופה בסרטו של עמוס קולק "מניו יורק באהבה" בו כיכבה ג'ולי הגרטי; וב-1988 השתתף בסרטו של ג'ון ד. הנקוק "לגנוב את השמיים" (לצד יוסף שילוח, אורי גבריאל, אתי אנקרי, ששון גבאי ועוד).
כמו כן השתתף בהפקות של הסופרת החרדית מנוחה פוקס ובין השאר גילם את התפקיד הראשי ב"סבא הושע", סדרת תקליטורי DVD לגיל הרך במגזר הדתי.
בנאי נודע כאיש סיפורים מרתק, בייחוד בסיפוריו על ימי ראשית המדינה בירושלים, וככזה, נטל חלק מדי שנה ב"פסטיבל מספרי סיפורים".
בשנת 2006 העלה יחד עם יעקב נווה מופע מוזיקלי לזכרו של אחיו, השחקן והיוצר יוסי בנאי.
בנאי נפטר מדום לב ב-10 באוגוסט 2008, מוצאי תשעה באב התשס"ח. בן 71 היה במותו.
הוא הותיר אחריו אישה, ארבעה ילדים ושלושה נכדים.
ה' צבעים

היסטוריה

סדרת הציורים "ה' צבעים" (באנגלית: "Legion") מהווה המשך ליצירתה המוקדמת של נאמן. בשנת 1976 יצרה נאמן עבודה בשם "יהווה צבעים", בה השתמשה נאמן בשיבוש כינויו של האל ביהדות ("יהווה צבאות"). גם בסדרת עבודות אלו שיבשה נאמן את שם האל המירה אותו בביטוי ארס-פואטי על מהות הדימוי האמנותי.
ב-16 בפברואר 1999 נפתחה במוזיאון תל אביב תערוכת יחיד גדולה של נאמן תחת השם "ה' צבעים". במרכז התערוכה עמדה קבוצה של יצירות שצוירו על מצע של צבעי שמן וסרט הדבקה. בכל אחד מן הציורים הופיע הטקסט "ה' צבעים" בצבע שונה על רקע של מצע עשוי צבע ומסקינטייפ. הסרט הדביק בו השתמשה האמנית שימש אותה ביצירות קודמות כאמצעי עזר ליצירת דגם של משבצות. כאן, בחרה האמנית להשאיר את רצועות הנייר, המהוות חלק מן המצע של העבודה. "העבודות נראות לעיתים כמונוכרומים", העידה נאמן, "בשל הצבע האחיד המונזל מעל למשבצות, מכתים את המסקינג טייפ ונותר עליו. הרבגוניות של המשבצות מפנה מקומה לחד-צבעוניות של מסך הנייר, כעין נטיפה אחידה של 'מבול' צבעוני זה או אחר, שמסתיר את הקשת הפוליכרומית של צבעי המשבצת". מבין המצע מופיעים פרטים של דמויות ברווז ושפן, הלקוחים מן הדימוי של "שפן-ברווז", אותו שאבה נאמן מתוך ספרו של לודוויג ויטגנשטיין "חקירות פילוסופיות" (1953), והיווה מוטיב מרכזי בעבודתה מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20.
לאחר סידרה זו המשיכה נאמן ליצור עבודות בטכניקה דומה, הנושאות שמות שונים ומהוות - על פי נאמן - חלק מסדרת ציורים אחת. קבוצה בולטת בהן הן העבודות שהוצגו בתערוכה "Wit/ויץ/Wit" ‏(2013) שכללה התייחסות סמיוטית והיסטורית אל שמות של צבעים לציור.

גוף וטקסט

באנגלית נקראה סדרת העבודות "Legion" (לגיון), שהוא מושג שנלקח מן הברית החדשה. בהבשורה על פי לוקס מתואר ישו הפוגש אדם "אשר שדים בו." הוא פונה אליו "וישאל אתו ישוע לאמר מה-שמך ויאמר לגיון שמי כי-שדים רבים נכנסו בו." על פי נאמן השם הוא "זה השם שנותן לעצמו האיש מוכה הדיבוק" ולפיכך הוא מעיד על ריבוי בתוך הגוף היחידני.
בדומה לכך, העבודות עשויות באסטרטגיה של ריבוי דימויים, המשתנים בעיקר בטקסט המצויר בהן. טקסט זה מעניק לכל ציור משמעות שונה. חלק מן האזכורים רומזים על נוכחות מופשטת ("ה' צבעים"), בעוד אחרים מסמלים נוכחות מורבידית או פרוורטית ("The man who laughs with cuts"). בהקשר זה טען עירד קימחי כי ביצירותיה של נאמן ה"דימוי", כלומר ה"פיגורה", מתאר את מה שאיננו מופיע בציור.
אסטרטגית הריבוי מהווה, אם כן, ניסיון לכונן "גוף" ומהות ביצירה. בה בעת היא משמשת גם כביטוי ל"אימה מפני היחידאי, הסינגולרי, שככזה הוא יוצא דופן והיברידי.". בדרך זו נוצר פירוק והרכבה מחודשים של משמעויות.

הציור המת והחי

מספר פרשנים תיארו את החוויה הגופנית באופן הציור של נאמן. יגאל צלמונה, לדוגמה, תיאר את הצבע בציור כ"מזיל דם כמו איקונה של מדונה, משתין, נוטף חלב, מתייבש מזדקן ואוצר את זיכרון התהוותו." אולם, גופניות זו, כפי שטענו פרשנים אחרים, המתקיימת על מצע המסקינטייפ היא במהותה אירונית ומתקיימת ביחס אל מוות.
יערה שחורי, למשל, במאמרה "שעת הזאבים של מיכל נאמן" (2010), אבחנה את המוות כחלק אינהרנטי מציוריה של נאמן. הדבר בא לביטוי, למשל, ב"קבירת הדימויים" של השפן והברווז בתוך גריד המסקינטייפ של הציור. גם הגריד עצמו, טענה שחורי, מהווה עדות לפרקטיקה שבה הציור הופך בתהליך היווצרותו לנשל או לגווייה. בכמה עבודות אף "קולף" גריד המסקינטייפ מן הבד עליו הוא נוצר והפך לאובייקט אמנותי עצמאי.
ג'ובאני פרציוזי

ג'ובאני פרציוזי (איטלקית: Giovanni Preziosi‏; 1881 - 26 באפריל 1945), עיתונאי ואיש ציבור איטלקי בתקופת השלטון הפאשיסטי. נודע בהיותו אנטישמי, ובתפקידו כ"מפקח על הגזע" בתקופת הרפובליקה של סאלו אשר סייעה בהשמדת יהדות איטליה.
פרציוזי נולד בטורלה (Torella), שבמחוז לומברדיה בשנת 1881. בצעירותו  היה קתולי אדוק אך בגיל שלושים נטש את הדת. בשנת 1912 הוא יסד בטאון בשם "לה ויטה איטליאנה" (“La vita italiana”; "החיים האיטלקיים"), שהמשיך בהופעתו עד לנפילת הרפובליקה של סאלו בשנת 1945. הוא היה עיתונאי וניהל שני עיתונים: "מצוג'יורנו" (Mezzogiorno) ו"רומא" (“Roma”).

הפרוטוקולים של זקני ציון

פרציוזי הוא שתרגם לאיטלקית והפיץ את הפרוטוקולים של זקני ציון. הוא הוקיע את מה שהוא כינה "המימון היהודי הבילאומי" (finanza internazionale ebraica) השולט על העולם. הוא האשים את ה"ארגון" בכך שאיטליה הסכימה לתנאים נחותים בהסכם השלום האיטלקי בתום מלחמת העולם הראשונה. הוא "חשף" את הקשר בין היהודים לבין הבונים החופשיים, שמטרתו, כביכול, הוא לגרום נזק לבני הגזע הארי.
ב-15 ביולי 1938 היה פרציוזי בין ה"מדענים" החתומים על "ההצהרה בדבר הגזע" (Manifesto della razza) שהיווה את הבסיס "המדעי" לחתימת חוקי הגזע באיטליה שהיו השלב הראשון בדרך שהובילה את יהודי איטליה לרדיפות והשמדה.

המפקח על הגזע

לאחר נפילת משטרו של מוסוליני בחודש יולי  1943 נסע פרציוזי לגרמניה. בגרמניה פגש את שר התעמולה הגרמני יוזף גבלס, את הנאצי האנטישמי הקנאי, עורך העיתון דר שטירמר, יוליוס שטרייכר, את המומחה לענייני ה"גזע" אלפרד רוזנברג ואפילו את היטלר. כולם הוקירו את גישתו האנטישמית. מברלין שידר לאיטליה שידורים אנטישמיים בהם האשים את היהודים בכל הצרות שהתרחשו במדינה. לפני הצלתו של מוסוליני על ידי אוטו סקורצני שקל רוזנברג למנותו כראש הממשלה האיטלקי מטעם הנאצים. אחרי הקמת ממשלת הבובות מטעם הנאצים בצפון איטליה, המכונה "הרפובליקה של סאלו", שב פרציוזי לאיטליה וב-15 במרץ 1944 הקים, בהנחיית מוסוליני את המשרד לענייני הגזע. הוא מונה ל"מפקח על הגזע" (Ispettore Generale per la razza ). בין השאר הכין הצעת חוק האומרת " אזרחים שחשופים להשפעת "הבונים החופשיים" ושאר הקרובים להם". יהיו תחת "פיקוח מטעמי גזע  של המשטרה" אשר יהיו לה גם סמכויות משפטיות כלפיהם. רדיפת היהודים ברפובליקה של סאלו, הביאה להסגרת רבים מהם לידי הגרמנים, ולהשמדת כחמישית מיהודי איטליה, כ-8,000 נפשות. לפרציוזי היה חלק פעיל ברדיפה זו, שהתבצעה כאשר היה כבר ידוע לרבים באיטליה, שחייליה שירתו בחזית המזרח והיו עדים ליחס ליהודים, כי המשלוח למזרח פירושו השמדה.
עם התמוטטות משטר סאלו, באפריל 1945, במסגרת פעולות ההתנגדות הפרטיזניות של העם האיטלקי נגד משטר "סאלו", היה פרציוזי באזור אגם גארדה בו שכנו משרדי הממשלה של רפובליקת סאלו. ב-26 באפריל 1945 התאבד פרציוזי במילאנו יחד עם אשתו.