google/wiki40b huggingface dataset:
כרישי הים האדום

עלילת הספר

העלילה מתחילה בכך שהאדוק נתקל בגנרל אלקזאר. לאחר הפגישה מתגלה כי נפל ארנקו של הגנרל. טינטין, האדוק ושלג הולכים לכתובת שמסר להם אלקזאר שבה הוא מתאכסן, אולם מגלים כי הגנרל איננו. 
באותו ערב, מגיע עבדאללה, בנו של בן קליש אזעב - שליטה של נסיכות אל חמד, למרלינספייק. התומפסונים, הבלשים השלומיאליים, מגיעים אף הם למרלינספייק. טינטין מגלה ידיעה בעיתון על כך שקיימת מכירת מטוסים חדישים, מכירה המוזכרת גם בכרטיס ביקור שנמצא אצל הגנרל. התומפסונים מספרים לו כי הגיעו לאותה מטרה, לעקוב אחרי אלקזאר.
למחרת, עוקבים התומפסונים וטינטין אחרי אלקזאר. טינטין רואה אותו עולה לרכב, ועולה אף הוא על מונית. הוא מגלה שאלקזאר הגיע למקום כלשהו, ומחליט להגיע למקום, שמתברר כמגרש מטוסים, מאוחר יותר. 
מאוחר יותר, רואים האדוק וטינטין ידיעה בעיתון שבן קליש אזעב הודח מהשליטה בנסיכות אל חמד, ובמקומו תפס את השלטון באב אל אייר. העיתון גם מפרסם שאל אייר השיג את השלטון באמצעות שליטה אווירית. טינטין אומר שדגמי המטוסים האלו נמכרים גם לאלקזאר, ומחליט לצאת בטיסה לאל חמד. 
טינטין, שלג והאדוק עולים על מטוס לאל חמד, אולם כשהם נוחתים לביקורת דרכונים מבשרים להם הפקידים כי אינם יכולים לשהות עוד באזור ועליהם לחזור לאירופה. 
באמצעה של הטיסה חזרה מתחיל המנוע לבעור, והמטוס מבצע נחיתת חירום. כשכל הנוסעים כבר התרחקו, מתפוצץ המטוס כתוצאה מפצצה שהונחה שם.
טינטין, שלג והאדוק יוצאים בהליכה רגלית לכיוון העיר הקרובה, שם מגלים כי הם מועמדים לתפיסה וכי מי שרואה אותם מתבקש להודיע על כך. הם מסתתרים בביתו של פיוגרה סניור דה אוליביירה, סוחר פורטוגזי וידידו של טינטין.
בבוקר יוצאים השלושה, כשהם מחופשים, לכיוון באר, שם ממתינים להם מורה דרך וסוסים, והם דוהרים לכיוון מסתורו של בן קליש אזעב.  מטוסים שנשלחו להפציץ אותם מפציצים בטעות  משוריינים שנשלחו להפציץ את החבורה. טינטין, שלג, האדוק ומורה הדרך מגיעים למעונו של בן קליש אזעב, משם יוצאים לעבר סירה שחיכתה להם. הם מפליגים, אולם מטוסים מפציצים אותם. טינטין מיירט מטוס, אבל הספינה נפגעה קשה והם מרכיבים רפסודה ומפליגים אתה. טינטין מגלה את טייס המטוס שהופל ומעלהו לרפסודה. הטייס מציג את עצמו בשם סקוט, אסטוני שנשכר על ידי באב אל אייר להפציץ את כוחות בן קליש אזעב.
בינתיים, לא רחוק משם, בין הגלים, בספינה "שחראזדה"  שבבעלותו של איל הספנות רוברטו רסטאפופולוס המכונה המרקיז די גורגונזולה, מתקיים נשף מסיכות על הסיפון. ראסטופופולוס מזהה את טינטין, האדוק, שלג וסקוט על הרפסודה ואינו רוצה לחלצם, אולם לחץ מצד הנוסעים גורם לו להצילם. 
למחרת, עוברת "במקרה" באזור הספינה "רמונה" בפיקודה של סרן אלן, יד ימינו של די גורגונזולה, והאחרון מעלה את הניצולים עליה וכולא אותם. 
בלילה, שומע האדוק צעקות המעידות על כך שהספינה בוערת, ומצליח לפרוץ את דלת תאם. הוא וטינטין מכבים את השריפה ומגלים את סקוט מעולף. הוא מתעורר ואומר שיתקן את מכשיר הקשר. 
טינטין מגלה על הספינה מוסלמים שרוצים לעלות למכה, אבל אלן תכנן למוכרם לעבדים. האדוק משכנע אותם לא ללכת לשם עקב החשש שיהפכו לעבדים. מאוחר יותר, עולה ערבי על סיפון ה"רמונה" ושואל מה קורה עם הסחורה. האדוק מגרש אותו.
כעבור מספר שעות מגיעה לאזור צוללת מטעם רסטאפופולוס, המנסה להטביע את ה"רמונה".
סקוט מצליח לתקן את מכשיר הקשר ומשדר אותות SOS וספינה קרבית בשם "USS לוס אנג'לס" קולטת את השדר ומבטיחה להגיע לאזור. 
הצוללת משגרת ארבעה טורפדות, שמחטיאים, לפני שמטוסי חיל הים האמריקאי מכניעים אותה. 
ה"USS לוס אנג'לס" עוצרת את ה"שחראזדה", אבל ראסטופופולוס עולה על סירה, ובאמצע השייט יוצאת מהסירה צוללת החומקת מהרדאר של ה"USS לוס אנג'לס".
אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס

היסטוריה

בתחילה נערכו אליפויות נפרדות לגברים ולנשים. האליפות הראשונה לגברים (יחידים בלבד) נערכה בשנת 1881 בניופורט, מדינת רוד איילנד. היא נקראה אז "האליפות הלאומית של ארצות הברית ליחידים" ורק טניסאים ממועדונים שהשתייכו להתאחדות הטניס הלאומית של ארצות הברית היו רשאים להשתתף בה.
האליפות לזוגות גברים נערכה לראשונה ב-1900 והתקיימה בנפרד מתחרות היחידים.
האליפות הלאומית של ארצות הברית לנשים (יחידות) נערכה לראשונה בשנת 1887 בפילדלפיה, בה זכתה אלן הנזל. שנתיים אחר כך, החלו האליפויות לזוגות נשים ולזוגות מעורבים, שנערכו ביחד עם אליפות הנשים.
רק בשנת 1968 אוחדו חמש האליפויות והתקיימו לראשונה במשותף תחת השם "אליפות ארצות הברית הפתוחה". באותה שנה גם השתתפו שחקנים מקצועניים באליפות בפעם הראשונה. סכום הפרסים עמד אז על כ-100,000 דולר, בהשוואה ל-17 מיליון דולר כיום.
האליפויות מ-1968 עד 1978 נערכו על מגרשי דשא במועדון "ווסט סייד" בשכונת פורסט הילס, קווינס, העיר ניו יורק. מאז 1978 האליפות נערכת בשכונת "פלשינג מדוס".
The X Factor (אלבום)

נושאי שירים

שני השירים שיצאו כסינגלים מהאלבום הם "Man on the Edge" ו-"Lord of the Files". שני אלה, ביחד עם "Sign of the Cross" נשארו ברשימת השירים אותם מבצעים איירון מיידן בהופעות חיות גם לאחר חזרתו של ברוס דיקנסון ללהקה בשנת 1999. את שני האחרונים ניתן למצוא באלבומים חיים- גרסה חיה של "Sign of the Cross" ניתן למצוא באלבום ההופעה Rock in Rio ואת "Lord of the Flies" באלבום ההופעה Death on the Road
"The Edge of Darkness" מבוסס על ספרו המפורסם ביותר של ג'וזף קונרד,לב המאפליה, "Man on the Edge" על סרט בשם "Falling Down" משנת 1993. השיר "Lord of the Flies" מבוסס על הספר בעל אותו שם, בעל זבוב.
השיר "Sign of the Cross" מספר על איש הסובל מהאינקוויזיציה הספרדית. כמו כן השיר משתמש בציטוטים מספרו של אומברטו אקו, שם הורד. זהו הוא השיר השני הארוך ביותר של איירון מיידן באורך כולל של 11:17, כאשר רק "Rime of the Ancient Mariner" מהאלבום Powerslave עולה עליו באורכו.
הלן ג'נקינס

ביוגרפיה

ג'נקינס נולדה באלגין שבסקוטלנד, בתם של אד וג'ו טאקר. אביה שירת בחיל האוויר המלכותי ועמו נדדה המשפחה לגרמניה ולסאות גלמורגן שבדרום ויילס. כנערה התחרתה בשחייה ובריצות קרוס קאנטרי וייצגה את ויילס בתחרויות שונות. היא החלה להתחרות בטריאתלון בגיל 15 לאחר שהבינה שלא תוכל להגיע לרמות הגבוהות ביותר בשחייה תחרותית. ב-2002 סיימה במקום התשיעי באליפות העולם לנוער בטריאתלון, ב-2003 זכתה באליפות בריטניה לנוער ודורגה חמישית באליפות העולם לנוער, בטריאתלון לונדון סיימה במקום השביעי. 
ב-2005 החלה להשתתף בסבב לבוגרים, היא זכתה בשתי מדליות ארד בתחרויות הגביע העולמי, סיימה במקום ה-32 באליפות העולם שהתקיימה ביפן והייתה סגנית אלופת בריטניה. ב-2006 ייצגה את ויילס במשחקי חבר העמים וסיימה במקום ה-17, באותה שנה זכתה באליפות בריטניה. בהמשך השנה סבלה מפציעה בגיד אכילס שהשביתה אותה כמעט לחלוטין מפעילות נוספת ב-2006 וב-2007. לאחר חזרתה זכתה באליפות העולם ב-2008 ובמקום השלישי בסבב הגביע העולמי. היא ייצגה את בריטניה באולימפיאדת בייג'ינג וסיימה במקום ה-21.
ב-2009 וב-2010 סיימה במקומות החמישי והרביעי בהתאמה בסבב תחרויות אליפות העולם. ב-2011 זכתה בפעם השנייה באליפות העולם לאחר שניצחה בטריאתלון לונדון, סיימה שנייה בשלוש תחרויות ורביעית בתחרות הספרינט. ב-2012 סיימה במקום השני בתחרות סבב אליפות העולם בסידני, ניצחה בתחרות בסן דייגו והובילה את הדירוג העולמי, אך בעקבות פציעה בברכה לא השתתפה בשאר מרוצי הסבב. באותה שנה ייצגה ג'נקינס את בריטניה באולימפיאדת לונדון וסיימה במקום החמישי.
ג'נקינס נישאה ב-2008 למארק ג'נקינס, טריאתלט שייצג את בריטניה באולימפיאדת אתונה והפך למאמנה. ב-2019 הוענק לה תואר חברה במסדר האימפריה הבריטית.
שלושה ימים וילד

שלושה ימים וילד הוא סיפור קצר מאת אברהם ב. יהושע שפורסם בשנת 1965. אורי זוהר יצר שנתיים מאוחר יותר על בסיס הסיפור את הסרט המצליח "שלושה ימים וילד".

עלילת הסיפור

עלילת הסיפור עוסקת בשלושה ימים שבהם הוטל על דב, גיבור הסיפור, לשמור על ילדה בן השלוש של אהובתו הנשואה לאחר. הגיבור מטלטל בין שאיפה להרוג את הילד ובכך לנקום על אהבתו הנכזבת, לבין אהבה לילד המייצג בעיניו את אהובתו. דב הוא סטודנט ומורה למתמטיקה החי בדירה אחת עם יעל, בוטניקאית, בת זוגו הנוכחית, כאשר חברה של יעל ללימודים, צבי, חודר ומפריע לחייהם. כאשר חיה, אהובתו הנושנה של דב, וזאב, בן זוגה מהקיבוץ, מחליטים לעזוב את הקיבוץ ולעבור ללמוד בירושלים, הם נאלצים להשאיר את יאלי בנם להשגחה אצל דב, לזמן הבחינות. כך מתחיל הסיפור, המערב את שכניו של דב, את הוריה של יעל, את חבורת שוחרי הטבע, את תלמידיו של דב, טלפון, בית קברות, משחק מחבואים, חומה גבוהה, נדנדה ונחש, ביחד עם שלושה ימים של זכרונות מהקיבוץ.

פרשנות

באמצעות סמלים ואנלוגיות, בונה הסיפור מסר מרכזי, לפיו הזכרונות הטובים של דב מהקיבוץ אינם אמינים. בתחילת הסיפור נראה שהחיים בעיר גרועים לאין ערוך מחיי הקיבוץ: האנשים נקראים בשמות חיות, הכול מעורבים זה בדירתו של זה, והעיר מלאה בקוצים, עקרבים ונחשים. האהבה מתוארת כחסרת טעם וכמינית בלבד. ובכל זאת, ככל שהסיפור מתקדם מתגלה שגם בקיבוץ היו החיים זהים: שמות של בעלי חיים, יובש ואהבה דהויה. דווקא מההשוואה שלאחר מכן יוצאת העיר כמנצחת - תושבי הקיבוץ עוזבים בסופו של דבר, ובעיר נמצאים יעל וצבי, חיות אצילות ונעימות למדי, ולא טורפות (כמו דב או זאב, יוצאי הקיבוץ).
הסיפור מצייר מעגל אכזרי של תחייה מתוך האפר, כאשר כל ניסיון להרוג את הילד מסתיים באהבה והענקת חיבה, ולאחר החיבה מגיעה שוב האהבה. רמזים שונים מקשרים מסר זה למצב הפוליטי במדינת ישראל, לפיו המלחמה היא המביאה את התקווה הגדולה, אך זו מיד מתנפצת אל המציאות ריקנית.
לויס גריפין

אישיות

לויס היא בתם של קרטר וברברה פיוטרשמידט, נוצרים עשירים-רפובליקנים. באחד הפרקים מתגלה כי אמה של לויס היא ניצולת שואה עם מבטא ניו יורקי אשר מסתירה את יהדותה. לטענת אמה (המכונה "באבס") הסתרת מוצאה היהודי הייתה החלטה יזומה שלה ושל בעלה כדי שלא ינודו ממועדון עשירי העיר הידועים בגזענותם ובאנטישמיות שלהם.
לויס היא אמם של סטואי, מג וכריס ונשואה לפיטר. לויס מתגוררת בעיר הבדיונית קוהוג שברוד איילנד עם משפחתה וכלב המשפחה בריאן. לויס היא עקרת הבית במשפחה, ובחלק מהפרקים היא נותנת שיעורי נגינה בפסנתר. לויס עבדה בעבודות שונות; באחד הפרקים היא הייתה מגישת החדשות של רשת "פוקס", ובפרק נוסף היא הייתה מועמדת לראשות העיר של קוהוג.
מימוש עצמי

מימוש עצמי או הגשמה עצמית היא מונח המשמש במספר תאוריות פסיכולוגיות, אך ללא אחידות מלאה במשמעותו. זוהי הנטייה המולדת של האדם לפתח את כל יכולותיו, כישוריו והפוטנציאל הטמון בו במטרה להיות העצמי הטוב ביותר שטבעו המולד מאפשר לו. המימוש העצמי מתבטא בשמירה על הקיום הפיזי שלנו וגם בצמיחתנו האישית; בעוד שקיום פיזי משותף לכלל בני האדם, הצמיחה האישית ייחודית לכל פרט בהתאם לשאיפות הדינמיות האישיות של כל אחד.

מימוש עצמי ביהדות

מימוש עצמי מאוזן כולל את הפרטיות של האדם, וגם את שלמות החברה הרחבה. הרב אברהם יצחק הכהן קוק הרחיב בספרו עין איה את המושג מימוש עצמי ונתן לו גם אופי חברתי, ללא ויתור על הצד הפרטי. מי שהולך בדרך זו יגיע אפילו לכתר השלמות. נדייק מדברי הרב- שלמות האדם היא שיהיה משתדל בשלמות עצמו הפרטית בכל האפשרי. אבל עם זה יהיה נגד עיניו כי אין שלמותו הפרטית נגמרת כי אם בשלמות הכלל כולו והצלחתו בהצלחה הלאומית הישראלית, ומזה יעלה לההצלחה האנושית בכללה. ויש להישמר, שלא תשיאהו תשוקתו להשלמת הכלל למעט בשלמות עצמו במעשים טובים ומידות טובות. כי אי אפשר להצליח את הכלל כי אם בהיות כל אחד מפרטיו שלמים ומוצלחים. ולאידך גיסא, לא יעלה על דעתו שיוכל לעלות על מעלת שלמותו בהיותו עורג בכל לב לשלמות הכללי והצלחתו. רק בהקבץ יחד זריזותו בשלמות הפרטית עם מעייניו לשלמות הכלל והצלחתו, אז יזכה לאושרו האמיתי.
כלומר האדם זוכה לאושר כאשר הוא חותר להתפתחות אישית תוך כדי תרומה לקהילה. כיצד ניתן לבחון את המימוש העצמי שלי? ניתן להסביר זאת במשל של מונית. המונית תצליח לבצע את תפקידה כאשר יש לה דלק, וכן היא מכוונת ליעד של הנוסעים. המונית לא תשלים את מטרתה אם יחסר לה אחד מהמרכיבים הללו.
על פי הקבלה, מימוש עצמי זו היא צמיחה של האדם בתוך החברה על ידי קשרים שהוא יוצר עם הסובבים אותו, אותם קשרים נקראים "קשרי אהבה", ברגע שהוא יוצר את הקשרים הללו הוא מרגיש חלק ממערכת והמימוש העצמי שלו זה תרומתו למערכת הכללית, הייחודיות שלו במערכת ה"אדם" שרק הוא יכול להביא אותה. ראו הרחבה ב"קישורים חיצוניים".

מימוש עצמי במדע

הראשון לטבוע את המונח היה האורגניציסט קורט גולדשטיין, שהגדירו כמניע למימוש מלוא הפוטנציאל האישי. ביטוי של היצירתיות האישית, חיפוש אחר הארה רוחנית, שאיפה לידע ורצון לתרום לחברה הן דוגמאות להגשמה עצמית. לדעתו של גולדשטיין, זהו מניע העל של הפרט, המניע האמיתי היחיד: "הנטייה להגשים את עצמו באופן מלא ככל האפשר הוא הדחף הבסיסי ... הדחף של הגשמה עצמית"

דרכים למימוש עצמי

מימוש עצמי יכול להתבטא באמצעות אמנות, ציור, כתב (הבעה בכתב) ויצירה. דרכים נוספות הם פיתוח כישורי השפה, דבר שיסייע במימוש והבעת הרצון האדם.
מימוש העצמי יכול להתבטא בהכרה עצמית בערך העצמי. כאשר אדם חווה משמעות בחייו, מוציא לאור את רעיונותיו ומקבל עבורם תוקף מהאחרים ובמיוחד מהאחר המשמעותי, הוא חווה את עצמו כמי שנחוץ וחיוני לעולם, כמי שיש בו צורך.
האדם משול לעץ, אשר זקוק לאדמה ולאקלים המתאימים להתפתחותו המיטבית. בתנאים מתאימים, האדם יכול להניב את פירותיו לעולם ולחוש סיפוק והגשמת הפוטנציאל הטמון בו.
פאגוס (יחידה מנהלית)

פאגוס (בלטינית: Pagus ברבים פאגי Pagi, מילולית "הארץ", בגרמנית: Gau (גאו) ובאנגלית: Shire (שייר))  הייתה יחידת מנהלית גאלו-רומית קטנה מאשר קיויטאס (civitas ברבים civitates).
בתקופת ימי הביניים חולקו ארצות הפרנקים ליחידות מנהליות הדומות לקנטונים של צרפת או במלים אחרות, יחידות המשנה של המחוז בצרפת. יחידות אלו נקראו פאגוס ובראש כל אחת מהן עמד קומס. הפאגוס עצמו היה מחולק בדרך כלל לווילות.
באיים הבריטיים היה ה"שייר" (Shire) המונח המקובל לפאגוס. יחידה מנהלית זו הייתה לעיתים שוות ערך לנחלתו של רוזן (רוזנות) ולעיתים חפפה יחידה שלטונית קודמת בשם "פאטריה", שהיוותה מחוז בעל היסטוריה משותפת, שבו יש לתושבים הרגלים ומושגים זהים וכל אדם מכיר את השווים לו מבחינה משפטית.
פול שרדר

תחילת הקריירה

שרדר נולד בגרנד ראפידס, מישיגן שבארצות הברית למשפחה קלוויניסטית דתית מאוד. שרדר גדל בבית מחמיר ונאסר עליו לצפות בסרטים בילדותו. בגיל מסוים הוא מרד נגד משפחתו ועזב את הדת. שרדר למד קולנוע במכון הסרטים האמריקאי והפך לבן-חסותה של מבקרת הקולנוע הידועה פאולין קייל. עד 1975 הוא עבד כמבקר קולנוע ופרסם את התזה שלו על "הסגנון הטרנסצנדנטאלי בקולנוע" שבו הוא ביטא את הערכתו לבמאים רובר ברסון ויסוג'ירו אוזו.
ב-1975 שרדר ואחיו לנרד מכרו את תסריטם "היאקוזה" לאולפני קולומביה בסכום גבוה. ההצלחה נתנה לשרדר את ההזדמנות להצטרף לקבוצת הבמאים הצעירים שהתחילה לשנות את הוליווד בשנות ה-70, וכללה יוצרים כמו בריאן דה פלמה, מרטין סקורסזה, ג'ורג' לוקאס וסטיבן שפילברג.
למרות הצלחתו כתסריטאי, שרדר עבר משבר אישי בתקופה זו. לאחר שהתגרש מאשתו הוא שקע בסמים, אלכוהוליזם ודיכאון. הוא גר במכונית שלו במשך תקופה מסוימת. בסופו של דבר הוא אושפז.
אתלטיקו קולקטה

הקמת המועדון

בחודש מרץ 2014 הכריזו התאחדות הכדורגל ההודית וחברת IMG  כי הן מתכוונות לקבל הצעות לבעלות על מועדונים מ-8 ערים מתוך 9  שיתחרו ב-ISL. ב-13 באפריל 2014 נודע כי סוראב גנגולי, הרשאברדאן נאוטיה, סנג'יב גואנקה, אוסטב פארקש וקבוצת הכדורגל הספרדית אתלטיקו מדריד זכו בהצעה לבעלות על הזיכיון של קולקטה. הזיכיון נרכש תמורת 18 מיליון רופי הודי, והוא הזיכיון היקר ביותר בליגה. ב-7 במאי 2014 נוסד המועדון באופן רשמי.
כנסיית עליית מרים (אנדז'ייובקה)

כנסיית עליית מרים באנדז'ייובקה, בפרובינציית פולין קטן שבפולין, היא כנסייה יוונית קתולית (או אולי אורתודוקסית) לשעבר שנבנתה מעץ בשנים 1864-1860.
בשנת 1947 הועברה לרשות הכנסייה הקתולית הפולנית במסגרת השלוחה של פרוכיה ע"ש הבתולה מרים במיליק.
הכנסייה היא חלק של מסלול אדריכלות העץ בפרובינציה פולין קטן.

היסטוריה

הכנסייה נבנתה כנראה בשנים 1864-1860, לפי ההשערות, על בסיס כנסייה אורתודוקסית  או יוונית-קתולית קודמת שנבנתה במאה ה-17-ה-18.
היא שופצה פעמים חוזרות בשנים 1874, 1925, 1967, 1978,1988 ו-1998.

המבנה

הכנסייה שוכנת על גבעה מוקפת בבית קברות ובעצים. מסביבה חומה קטנה מאבן.
קירות הכנסייה והגגות מכוסים גזרי קרש עץ (גבים) ("שינגלים" מעץ). היא מורכבת משלושה חלקים: מגדל עם נרתקס, ספינה רחבה וגבוהה, ופרסביטריום עם סקריסטיה. למגדל הצריח מגזרי קרש עץ ומתחתיו גלריה לנשים ונרתקס. מעל הגגות בצורת מאהל עוד שני צריחים מקושטים בצורת בצל מכוסים בפח.
בפנים הבניין על קירות הכנסייה נראים קישוטים פוליכרומיים מתחילת המאה ה-19 עד למאה ה-20. האיקונוסטזיס  עוצב במאה ה-19 עם אפיוני רוקוקו. חלק מאיקונינים צוירו בשנת 1874 על ידי צייר מקומי, ויקטור זומף. יש גם ציורים עתיקים יותר, כולל איקונין של עליית מרים משלהי המאה ה-16 כנראה מכנסייה אורתודוקסית למקית ששכנה בעבר במקום.
מערת ספונים

מערת ספונים היא מערת נטיפים הנמצאת בצידו הדרומי של ואדי נחל ספונים שבכרמל. פתח המערה נמצא כ- 15 - 20 מטר מעל האפיק. אורך המערה כ-50 מטר. בכניסה למערה נמצאים גושי גיר גדולים המכילים ריכוז של מאובני רודיסטים. המצאות מאובנים אלה היא עדות שגושי גיר אלה הם מתקופת הטורון. פיתחה של המערה קשתי ברוחב של 12 מטר וגובה מרבי של 5 מטר. פתח המערה מוביל לאולם ראשי גדול המכיל בחלקו הפנימי עמודי נטיפים וזקיפים גדולים. בין הנטיפים נמצא מעבר לחלקה הפנימי הדרומי של המערה. בחלק הפנימי נמצא אגן אבן קטן מהתקופה הפרהיסטורית. האגן קולט את המים המטפטפים מתקרת המערה.

חפירה ארכאולוגית

במערה נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות. החפירה הראשונה התקיימה בשנת 1941 בראשות הארכאולוג משה שטקליס. חפירה נוספת נערכה בין השנים 1965–1970 בראשות הארכאולוג אברהם רונן. חפירות אלה העלו ממצאים מהתקופות והתרבויות הפרהיסטוריות הבאות: התרבות המוסטרית, התרבות הכבארית, התרבות הנאטופית, נאוליתית וכלקוליתית. בנוסף נמצאו גם ממצאים המעידים על שימוש שנעשה במערה גם בתקופות היסטוריות.
שמה של המערה בערבית הוא ערק אל-ברוד שמשמעותו היא "מערת הפיצוץ". הרועים הערבים שהשתמשו במערה כמכלאה לצאן, נהגו להבריח את ההעטלפים השוכנים במערה על ידי פיצוצים.

אתר על מדרגת סלע

במחצית הדרך שבין פתח הנחל ומערת ספונים, על מדרגת סלע נמצאו שרידי אתר פרהיסטורי מהתקופות המוסטרית והנאוליתית. אתר זה נחפר על יד רונן ומ' למדן. השרידים כללו נדבך של קיר בנוי, נתזי צור, עצמות בעלי חיים, קליפות ביצי יען, גלעינים, קוצים של קיפוד ים וקונכיות. המצוק שמעל לאתר מכוסה בצמחים מטפסים בסבך צפוף ביותר. ניתן למצוא בו יערה קיסוסית, זלזלת ועוד. קיר זה נקרא "קיר המטפסים". למרגלותיו נמצא גוש סלע ענק שניתק מהמצוק ויצר מחסה אשר בתקרתו מקננת סנונית המערות ועל גגו גרים שפני סלע.

בור היונים

במעלה הנחל בקטע שבין מצוק המטפסים ומערת ספונים מצויה מערה קרסטית גדולה הכוללת אולם מרכזי בעל קרקעית משופעת. למערה חמישה פתחים שהם פירים שקרקעיתם בעומק 16 מטר. בסמוך לבור נמצא כוך שהוא שרידי מערה שהתמוטטה. בכוך בתוך משקע גירני נמצאו עצמות ושברי צור. למרגלות הכוך נמצא גוש סלע המכיל גם הוא עצמות בעלי חיים כנראה מהתקופה הנאטופית ושברי צור.
Lonely Day

מצעדים

השיר בשיאו הגיע למקום ה-23 בבילבורד הוט 100.
אפרסק מלבה

אפרסק מֶלבָּה הוא מנת קינוח ידועה המכילה אפרסקים, גלידת וניל ומחית פטל. המנה נוצרה בשנת 1892 או 1893 על ידי השף הצרפתי אוגוסט אסקופייה במלון סבוי בלונדון לכבודה של זמרת הסופרן האוסטרלית נלי מלבה, ונקראה על שמה.
בשנת 1892 הופיעה מלבה בהפקת האופרה לוהנגרין מאת ריכרד וגנר בקובנט גארדן. הדוכס מאורלאן ערך ארוחת ערב ערב לכבודה במלון סבוי. לכבוד האירוע יצר אסקופייה את הקינוח החדש והציג אותו על גבי פסל קרח של ברבור, המופיע במסגרת האופרה. האפרסקים הונחו בקערה בין כנפי הברבור על מצע של גלידת וניל וקושטו בצמר גפן מתוק.
בשנת 1900 יצר אסקופייה גרסה חדשה של הקינוח לכבוד פתיחתו של מלון קרלטון בלונדון, שבו הוא שימש שף ראשי. הוא הוציא מהמנה את פסל הברבור וקישט את האפרסקים במחית פטל.
גרסאות אחרות של המנה מכילות אגסים, משמשים או תותים במקום אפרסקים ו/או רוטב פטל או ג'לי בטעם דומדמניות במקום מחית הפטל.
שפייכרשטאדט

היסטוריה

מאז 1815 הייתה העיר העצמאית והריבונית של המבורג חברה בקונפדרציה הגרמנית, איחוד של ארצות מרכז אירופה שנוצר במסגרת קונגרס וינה, אך לא חברה באיחוד המכס הגרמני. עם הקמתה של הקיסרות הגרמנית ב-1871, לא יכלה המבורג עוד להיות גם אזור סחר חופשי וגם חלק מהקיסרות הגרמנית. על פי ההסכמים של 1888 הפכה המבורג להיות חלק מאזור המכס הגרמני והוקם בה נמל חופשי.
ב-1883 החלה הריסתו של אזור קרוויידר והיה צורך לפנות יותר מ-20,000 איש ממקום מגוריהם. בין השנים 1885 – 1888 החל להיבנות החלק הראשון של אזור האחסנה והבנייה נוהלה על ידי "חברת האחסנה של הנמל החופשי" (Freihafen-Lagerhaus-Gesellschaft),  שקדמה ל"חברת הנמל והלוגיסטיקה של המבורג" (Hamburger Hafen und Logistik AG – HHLA). 
במלחמת העולם השנייה נהרס כ-50% משטח השפייכרשטאדט בהפצצות בעלות הברית. כמה מהמבנים שנחרבו לחלוטין לא נבנו מחדש וכיום הם מהווים את שטחו של "מרכז הסחר ההנזאי" (HTC).
ב-1991 הוכנס האזור לרשימת אתרי המורשת המוגנים של המבורג ומאז 2008 הוא מהווה חלק מרובע האפנסיטי. בניסיון להחיות מחדש את אזור העיר הפנימית, יזמה ממשלת המבורג את פיתוחו של אזור האפנסיטי, כמו למשל בניית "האולם הפילהרמוני של האלבה" (Elbphilharmonie).

אדריכלות

המחסנים נבנו עם מבני תמך שונים, אך המהנדס אנדריאס מאייר יצר שכבה חיצונית של לבנים אדומות בסגנון התחייה הגותית, שזורה במגדלים, גומחות ועיטורי טרקוטה מזוגגים. המחסנים מצויים בבניינים בני 10-7 קומות, עם כניסות מהיבשה ומתעלות שירות. אחד מהמחסנים הישנים ביותר הוא ה-Kaispeicher B, המשמש כיום כמשכן למוזיאון הימי הבינלאומי של המבורג.

שימוש

השפייכרשטאדט מהווה כיום אטרקציה תיירותית בהמבורג. במקום פועלים כמה מוזיאונים, כגון מוזיאון המכס הגרמני, ארץ הפלאות המיניאטורית (Miniatur Wunderland, דגם רכבת), "הצינוק של המבורג" (Hamburg Dungeon), והמוזיאון האפגני.
המבנים משמשים גם כמחסנים. נכון ל-2005 עברו בשפייכרשטאדט שליש מתוצרת השטיחים העולמית, וסחורות נוספות, כגון קקאו, קפה, תה, תבלינים, ציוד ימי, ומוצרי אלקטרוניקה.
שולמית אליצור

ביוגרפיה

שולמית אליצור נולדה ב-1955 בירושלים, בתם הבכורה של לאה חובב, חוקרת ספרות ומחנכת, ומאיר חובב, סופר ועורך. למדה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים ללשון ולספרות עברית. לאחר מכן סיימה את עבודת הדוקטור שלה במסלול ישיר אצל פרופ' עזרא פליישר. בעבודה זו עסקה בפיוטי ר' אלעזר בר' קילר, והוכיחה כי הוא פייטן אחר מהפייטן המפורסם בעל השם הדומה, הקליר. היא מלמדת שנים רבות באוניברסיטה העברית ופרסמה ספרי מחקר רבים בתחום השירה והפיוט הקדום. חלק כבד מעבודתה מוקדש לפרסום וההדרה של יצירתו הענפה של רבי אלעזר בירבי קליר. נוסף על כך היא מכהנת במועצת המערכת של כתב העת "מסכת".
על ספרה "שירה של פרשה", העוסק בפרשנות פרשיות השבוע לאור הפיוטים, זכתה בפרס הרב קוק, ועל ספרה "פיוטי רבי פינחס הכהן" זכתה בפרס יצחק בן־צבי. 
בעלה, ד"ר בנימין אליצור, הוא מראשי מפעל המילון ההיסטורי ללשון העברית של האקדמיה ללשון. לזוג ארבעה ילדים וכן נכדים.
עלמת הערפל

"עלמת הערפל" (באנגלית: Maid of the Mist) הוא שמו של שיט תיירותי במפלי הניאגרה הפועל מאז שנת 1854. כל הספינות בהן נערכות ההפלגות נקראות "עלמת הערפל", כשלשמן נוספת ספרה רומית לזיהוי. מסלול השיט מתחיל באזור שקט של נהר הניאגרה, ליד גשר הקשת בענן, עובר ליד המפלים האמריקאיים ומפלי ההינומה, וממשיך היישר לתוך הערפל הסמיך של רסיסי מים בעיקול מפלי הפרסה (הנקראים גם המפלים הקנדיים). ניתן לצאת לשיט הן מן הצד האמריקאי של הנהר הן מצדו הקנדי ולשוב אל נקודת המוצא.
הסיורים מופעלים על ידי "חברת ספינות-הקיטור עלמת הערפל" (Maid of the Mist Steamship Company) של מפלי הניאגרה, אונטריו. מאז 1971 נשלטת החברה על ידי משפחת גלין מניו יורק. הספינות רשומות בנמל סנט קטרינס באונטריו.
בפברואר 2012 איבדה חברת "עלמת הערפל" את הזיכיון להפעלת שיט תיירותי בערוץ מפלי הניאגרה, והוא עבר לידי חברת "הורנבלואר קנדה". החברה החדשה אמורה להתחיל את פעילותה באביב 2014.‏

נוסעים מפורסמים

במהלך השנים הפליגו בספינות "עלמת הערפל" אישים חשובים רבים ובהם אנשי ממשל וסמלי תרבות, כמו: המלך אדוארד השביעי ב-1860,‏ תאודור רוזוולט ב-1901, קארל מאי ב-1908, ג'ווהרלל נהרו ב-1949, מרילין מונרו ב-1952, אלכסיי קוסיגין ב-1967, פייר אליוט טרודו ב-1983, מיכאיל גורבצ'וב ב-1983, הנסיך אנדרו, דוכס יורק ושרה פרגוסון (אז הדוכסית מיורק) ב-1987, הנסיך צ'ארלס, הנסיכה דיאנה ובניהם הנסיך ויליאם והנסיך הארי ב-1991,‏ וכן ג'ימי קרטר ואשתו רוזלין קרטר ב-1996.
מהירות התפוצצות

מהירות ההתפוצצות או מהירות הנפץ, הידוע גם בראשי התיבות VOD ‏(velocity of detonation), היא המהירות בה חזית גל ההלם עוברת דרך חומר הנפץ בעת פיצוץ. הנתונים רשומים עבור חומרים ספציפיים הם לרוב הערכה גסה המבוססת על התנהגות גז בתנאי צ'פמן-ז'וגה הקשה למדידה בפועל. מהירויות התפוצצות תמיד מהירות יותר ממהירות הקול באותו החומר.
אם חומר הנפץ מוגבל בתנועתו בזמן ההתפוצצות, כמו בירי תותח, הכוח שנוצר ממורכז על שטח קטן בהרבה דבר שגורם להעלאת לחץ. מכאן שגם מהירות ההתפוצצות באוויר הפתוח ב-70% עד 80% נמוכה יותר מהתפוצצות בתנאיים מגבילים.
מהירויות התפוצצות האופייניות של גזים נעות בין 1800 ל-3000 מטרים לשנייה ושל מוצקים בין 4000 ל-10300 מטרים לשנייה.