google/wiki40b huggingface dataset:
צוללת טילים בליסטיים

צוללת טילים בליסטיים היא צוללת הנושאת טילים בליסטיים המשוגרים מהים.
אף על פי שמספר דגמים מוקדמים נאלצו לעלות על פני הים על מנת לשגר את הטילים שלהם, צוללות מודרניות יכולות לשגר את טיליהן כשהן נמצאות מתחת לפני המים, לרוב בעומק של פחות מ-50 מטר. צוללות הטילים הבליסטיים שונות מצוללות התקיפה. בעוד שצוללות התקיפה מתמחות בלחימה עם כלי שיט אחרים, המטרה העיקרית של צוללת טילים בליסטיים היא להוות מרתיע גרעיני. לכן, משימתה העיקרית של הצוללת היא לשייט באופן לא מורגש ולמנוע את גילויה, ולא לרדוף באופן אגרסיבי אחר כלי שיט אחרים.
צוללות הטילים הבליסטיים מצוידות לרוב בהנעה גרעינית, ולכן יכולות להישאר בים זמן רב ופחות פגיעות לגילוי. כדי להגדיל את משך השהייה של צוללת בים, חילות ים המפעילים צוללות כאלו משתמשים לרוב בשני צוותים המתחלפים ביניהם לאותה האונייה.
צוללת טילים בליסטיים היא בעצם כוח הרתעה גרעינית משייט. כיום, מרבית המעצמות הגרעיניות בעולם מאמצות מדיניות במסגרתה זרוע הצוללות היא הזרוע העיקרית במשולש הגרעיני (nuclear triad) של הטלה ממטוסים, שיגור מהקרקע ושיגור מהים. למעשה, בחלק מאותן מעצמות (לדוגמה, צרפת) אף הוחלט לחסל כליל את כוח הטילים הגרעיניים המשוגרים מהקרקע, ובכך להפוך את המשולש לצמד (dyad) של הטלה ממטוסים ושיגור מצוללות טילים בליסטיים. לצוללות הטילים הבליסטיים יש יתרונות רבים על פני שתי הזרועות האחרות של המשולש, בעיקר: היעדר גילוי מוקדם של השיגור על ידי האויב (מכיוון שהטילים משוגרים מנקודה הקרובה, יחסית, למטרה שבשטחו), חוסר הגבלות על רדיוס המשימה (בניגוד למטוסים) ופגיעות נמוכה למכת-נגד גרעינית (בניגוד לסילו נייח של טילים בליסטיים יבשתיים).
כדי למנוע התקפה גרעינית שרירותית או התקפה עקב מידע שגוי, הונהגו בצוללות אלו מערכות אבטחה וזיהוי ברמה גבוהה ביותר. כך, לדוגמה, קיימות צוללות טילים בליסטיים אמריקניות בהן, לצורך שיגור, שני בני אדם שונים חייבים לסובב מפתחות שבידיהם בעת ובעונה אחת.
משה מנוחין

ביוגרפיה

מנוחין נולד בהומל למשפחה דתית. הוא נין של רבי ישראל נח שניאורסון אדמו"ר מניז'ין. אביו היה יצחק אייזיק, והוא נפטר בעת שמנוחין היה ילד, הוא גדל אצל סבו יהודה לייב מנוחין, מראשי כולל חב"ד. אביו חורגו היה ישראל אשר ליבּוֹ, מחסידי חב"ד בירושלים.
כאשר עברה המשפחה לישראל, משה נשלח לחדר בירושלים. אחר כך היה מהמחזור הראשון בגימנסיה הרצליה.
מנוחין התחתן עם מרותה (במקור מרים) בת חיים נחום שור, שוחט בנווה צדק.
בשנת 1915 מנוחין הגיע לארצות הברית כדי להשלים את ההשכלה הגבוהה. למד באוניברסיטת ניו יורק, שם הוא למד מתמטיקה, מדע המדינה והוראה.
בסוף 1919 הוא ואשתו התאזרחו בארצות הברית. אחר כך עבר לקליפורניה, שם עבד כמורה לעברית.
מנוחין היה אביו של הכנר הנודע יהודי מנוחין והפסנתרניות חפציבה מנוחין וילטה מנוחין.
דעותיו היו אנטי ציוניות, אשר היוו נושא לפולמוס במשך שנים רבות. בשנת 1951 כתב משה שרת למנוחין מכתב גלוי בעיתונות, בו ניסה לשנות את דעותיו של מנוחין.
אינטגרציה רציפה

תאוריה

כאשר מתכנת X ניגש להכניס שינויים בקוד, הוא מושך עותק של קוד המקור העדכני מה-repository אל תחנת העבודה שלו. ככל שעובר הזמן ומפתחים אחרים מגישים את השינויים שהם ביצעו בקוד אל ה-repository, הקוד שנמצא אצל מתכנת X מפסיק בהדרגה לשקף את הקוד שנמצא ב-repository. לא רק שהקוד שנמצא ב-repository עשוי להשתנות, אלא גם יכולים להתווסף קוד, ספריות ומשאבים אחרים חדשים אשר יוצרים תלויות (dependencies) וקונפליקטים אפשריים.
ככל שהעותק של הקוד (branch) נשאר checked out זמן רב יותר (נמצא בתחנת עבודה מסוימת מבלי שהוא הוגש חזרה ל-repository ביחד עם השינויים שבוצעו בו, או מבלי שנערכה בדיקה ועדכון אם הוכנסו שינויים בקוד המקור מאז המשיכה האחרונה של הקוד מה-repository), כך עולה הסיכוי להיווצרות קונפליקטים ובעיות אינטגרציה מרובות כאשר ינסו לשלב את הקוד הזה חזרה אל תוך ה-repository. כאשר מתכנת בא להגיש את הקוד שלו ל-repository הוא חייב קודם לעדכן את הקוד שנמצא אצלו כך שישקף את השינויים שבוצעו ב-repository מאז שהוא משך לעצמו עותק של הקוד לאחרונה. ככל שה-repository מכיל שינויים רבים יותר, כך תגדל כמות העבודה שהמתכנת יצטרך לעשות לפני שיוכל להגיש את השינויים שהוא עצמו ביצע.
בסופו של דבר ה-repository יכול להפוך לכל כך שונה מהעותק שנמצא אצל המפתח, עד שיווצר המצב שלעיתים מכונה "merge hell" או "integration hell" ("גיהנום המיזוג" או "גיהנום האינטגרציה"), בו הזמן הנדרש לצורך ביצוע אינטגרציה עולה על הזמן שלקח לעשות את השינויים המקוריים. במקרה הגרוע ביותר, יכול להיות שהמפתח יאלץ לזרוק את השינויים שהוא ביצע ולעשות את כל העבודה מחדש.
עבודה בשיטת ה-continuous integration דואגת לבצע אינטגרציות מוקדמות ותכופות על מנת להימנע ממלכודות ה-integration hell. מטרת השיטה להפחית את כמות העבודה שיש לבצע מחדש (שכתוב הקוד על מנת להתאים אותו לשינויים שמפתחים אחרים עשו), ובכך להקטין את העלויות והזמן שנדרש לפיתוח.
שיטת עבודה משלימה ל-CI דורשת מכל מתכנת לבצע בנייה מלאה של הפרויקט, להריץ בדיקות יחידה (ושהן יעברו), לפני שהוא מגיש את העבודה שלו ל-repository. בדיקות אינטגרציה בדרך כלל מורצות אוטומטית על שרת ה-CI כאשר הוא מזהה שבוצע commit חדש. על המפתחים להתחיל את יום העבודה שלהם בעדכון הפרויקט שעל המחשב שלהם מה-repository, בצורה כזאת הם ישארו מעודכנים.
קיסר אתיופיה

מקור

התואר מלך המלכים השווה לתואר קיסר מקורו עוד בארם נהריים ובתרבויות השמיות של המזרח התיכון הקדום, הפעם הראשונה שתואר זה שימש את שליטי אתיופיה היה במאה השנייה לספירה על ידי המלך האקסומי סאמבראוטאס. התואר "מלך" (געז: ንጉሥ, תעתיק: "נגוס") בקיסרות אקסום החל ללבוש צורה מקומית ובכל מחוז היה מלך מקומי ששלט עליה והמחוז שלו נקראה "ממלכה" כך שמעל מלך זה היה מלך נוסף מעין "המלך של המלכים". דבר נוסף שהיה בהיסטוריה המודרנית של אתיופיה היה כאשר מונתה קיסרית והתואר שלה בגעז שונה ל"מלכת המלכים" ("נגסתה נגסת").

היסטוריה

שושלת קיסרי אתיופיה לפי הספירה המסורתית החלה בשנת 1978 לפנה"ס כאשר הוקמה ממלכת שבא (ראו גם: סבא, נקראת בכתבים האתיופים בשם "ממלכת יקטן") המלך השבאי הראשון היה "סבא" והוא זה שהקים את השושלת האגעזית מלך זה על פי המסורת האתיופית מזוהה עם "עבד שמס" מהמסורת הערבית שהיה בנו של ירח ונכדו של יקטן, השושלת האגעזית מנתה כ-52 שליטים והאחרונה שבהם הייתה מלכת שבא ("מקדה").
לאחר השושלת האגעזית הומלך בנה של מלכת שבא ושלמה המלך, מנליק הראשון ועל פי הכברה נגסט הוא ייסד את קיסרות אקסום ואת שושלת מנליק. לאחר מכן במאה ה-2 המלך האקסומי סאמבראוטאס שינה את התואר ממלך לקיסר וכך אקסום הפכה לקיסרות. בשנת 858 התרחש מרד יהודית המלכה שבמרד זה כמעט הושמדה שושלת הקיסרים האקסומיים, השושלת מצאה מקלט בשאווה והיהודים שלטו על אתיופיה, בשנת 933 השתלטה על אתיופיה שושלת חדשה שושלת זאגווה שהייתה אגאווית במוצאה ולא חבשית שושלת זו שלטה על אתיופיה עד 1270.
ב-1270 עלתה לשלטון השושלת הסולומונית שטענה שמוצאה מקיסרי אקסום שנמלטו לשאווה הקיסר הראשון שהעמידה היה יקונו אמלק שושלת זו שלטה על אתיופיה עד לשנת 1974 שבה התחולל המהפכה האתיופית, הקיסרים המשמעותיים שהשושלת העמידה היו עמדה ציון הראשון, זרע יעקב בימי הביניים ובעת החדשה היא העמידה את תוודרוס השני, יוהנס הרביעי, מנליק השני והיילה סלאסי ארבעת קיסרים אלו חיזקו את אתיופיה והפכו אותה למה שאנו מכירים היום.
במהלך השלטון האיטלקי באתיופיה (1936–1941) גלתה השושלת מאתיופיה לארץ ישראל ומשם לבריטניה. תחת השלטון האיטלקי קיבל המלך ויטוריו אמנואלה השלישי את התואר "קיסר אתיופיה" ("Imperatore d' Etiopia") בו החזיק עד 1943. במהלך 1941, כאשר שוחררה אתיופיה, חזר אליה הקיסר היילה סלאסי וב-1955 יזם חוקה חדשה שתבטיח את רציפות הקיסרים מזרעו שלו בלבד, מהלך שהכעיס את האריסטוקרטים השונים שהשתייכו לשושלת. ב-12 בספטמבר 1974 הודח היילה סלאסי ובמקומו הוצהר שבנו אמחה סלאסי הוא הקיסר, לאחר מאבקים בין תומכי המלוכה ומתנגדיו המלוכה בוטלה רשמית ב-מרץ 1975. השושלת האתיופית גלתה מארצה וכיום היא מנסה להחזיר את כוחה ולהפוך את אתיופיה למונרכיה חוקתית. החוקה האתיופית החדשה של 1994 לא מכירה בשום קיסר, והשושלת הגולה הקימה את מועצת הכתר האתיופית, מועצה שמשמרת את רציפות הקיסרים.
לארס בנדר

קריירת מועדונים

בנדר החל בקריירת הבוגרים שלו בקבוצת מינכן 1860, בשנת 2006, לאחר שעבר לפני כן במחלקות הנוער של קבוצות קטנות יותר - TSV בראננבורג ו-אונטראכינג. כבר בעונתו הראשונה, זכה בתואר "גביע פריץ וולטר", לפני כישרונות צעירים נוספים כמו מרקו מרין מבורוסיה מנשנגלדבך ואחיו התאום סוון. אחרי שלוש עונות במינכן 1860, חתם ב-18 באוגוסט 2009, על חוזה לשלוש שנים בלברקוזן. בעונתו הראשונה בבונדסליגה כבש את שערו הראשון והיחיד לעונה, במשחק נגד איינטרכט פרנקפורט. בעונתו השנייה במועדון, 2010-2011, הציפיות מלארס היו שיהיה שחקן מחליף לקישור הקבוצה, לאחר שלברקוזן צירפה את הקשר הוותיק והמנוסה מיכאל באלאק. אמנם, עם התקדמותה של העונה, לארס הציג יכולת מרשימה מעל המצופה במשחקים בהם שותף, מה שהקנה לו בהמשך את הכרטיס להרכב הפותח של המועדון. 
בנדר ביסס את עצמו כאחד משחקני המפתח של לברקוזן, ובאוגוסט 2015 קיבל את סרט הקפטן של באייר לברקוזן לאחר פרישתו מכדורגל של הקפטן הקודם סימון רולפס.

קריירה בינלאומית

לארס שיחק בכל נבחרות גרמניה הצעירות במהלך השנים, ואף היה שותף לזכייה של נבחרת גרמניה עד גיל 19 באליפות אירופה לגילאים הללו. הוא היה הזימון הראשון מאותו הסגל הצעיר, לנבחרת הגרמנית הבכירה. בספטמבר 2011, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, לאחר שנכנס כמחליף במקום עמיתו לקבוצה סימון רולפס, במהלך משחק הידידות נגד פולין שהסתיים בתיקו 2-2. בנדר זומן לסגל נבחרת גרמניה לטורניר הגמר של יורו 2012 בפולין ובאוקראינה. בשני המשחקים הראשונים של הטורניר בשלב הבתים, נכנס כמחליף בדקות האחרונות, בניצחונות 1-0 נגד פורטוגל ו-2-1 נגד הולנד. במשחק השלישי והאחרון של השלב, פתח בנדר בהרכב הנבחרת במקומו של ג'רום בואטנג המורחק, ואף כבש את שער הניצחון של גרמניה בניצחון 2-1 נגד דנמרק.
קו דיסטריקט

היסטוריה

בדצמבר 1868 הוקם הקו לראשונה בין דרום קנסינגטון לווסטמינסטר על ידי חברת "רכבת המטרופולין". הרכבות הראשונות היו מקרונות עץ שנגררו על ידי קטרי קיטור.
בשנת 1871 הורחב מסלול הקו עד לווסט ברומפטון, ושלוחה חדשה נבנתה אל אילינג ברודוויי. באוקטובר 1884' כחלק מהפרויקט שהשלים את קו סיקרל' הורחב גם קו דיסטריקט עד לוייטצ'אפל ולאחר מכן גם עד לאופמינסטר.
בשנת 1905 החלו לפעול קטרים חשמליים בקו, וזאת במקום קטרי הקיטור הקודמים שפלטו עשן.

מסלול הקו

הקו פועל בין רובע אפמינסטר במזרח לונדון לבין שכונת צ'יזיק במערב לונדון, שם הוא מתפצל למספר שלוחות. שלוחה אחת מגיעה לווימבלדון שבדרום מערב לונדון; אחת מגיעה צפונה אל רחוב אדג'וור שבסיטי של וסטמינסטר; ועוד שלוחה קצרה שפועלת רק בסופי שבוע מגיעה לתחנה אחת בקנסינגטון (אולימפיה).
המסלול הראשי ממשיך מערבה - אל מארל'ס קורט; טורנהם גרין; ולאחר מכן הוא מתפצל שוב לשתי שלוחות - אל ריצ'מונד ואל אילינג ברודוויי.
צבע הקו על המפה הוא ירוק, הקו עוצר ב 60 תחנות ואורכו 64 ק"מ. בחלקו, עובר הקו מתחת לפני השטח. בשנים 2017–2018 בוצעו בקו יותר מ-208 מיליון נסיעות. קו דיסטריקט הוא העמוס ביותר מבין הקווים התת-קרקעיים בלונדון והקו החמישי העמוס ביותר מבין כל קווי המערכת.
9K33 אוסה

תיאור כללי של המערכת

כל מרכיבי המערכת מותקנים על כלי רכב אחד הנושא הן את מכ"מי החיפוש והעקיבה והן את משגרי הטילים על מערכותיהם. כלי הרכב (המבוסס על שלדה מדגם BAZ-5937) אמפיבי בעל ששה גלגלים וניתן להובלה במטוסי תובלה. על הרכב מותקן צריח מסתובב. אל הצריח מחוברים מכ"ם חיפוש ומערכת זע"ט (בעורף הצריח), מכ"ם עקיבה (בחזית הצריח), שתי מערכות פיקוד ועקיבה אחר הטילים משני צידיו של הצריח וטילים ומשגריהם במרכז הצריח. צוות המערכת כולל 3 חיילים. המערכת פועלת במסגרת סוללתית הכוללת כ־4 מערכות או גדודית הכוללת כ־10 מערכות.

היסטוריה

פיתוח המערכת החל בשנת 1960 בעקבות ההצלחה שהייתה למערכת טילי הקרקע אוויר הסובייטיות לגובה רב SA-2 ובמקביל לפיתוח מערכות דומות לטווחים שונים. המערכת תוכננה ליירוט מטרות בגובה נמוך ובטווח קצר שאינן בטווח הירוט של המערכות שהיו בשימוש או בתכנון באותה התקופה מדגם SA-2, SA-3 (הטווח מינימלי לטיל SA-2 באותה תקופה היה 8 ק"מ) ובכך לאפשר שילובם במערך נ"מ עם שאר המערכות ולהשיג מעטפת מבצעית רחבה. כמו כן תוכננה המערכת לתת מענה להגנה צמודה לאתרים אסטרטגיים. מאמץ מיוחד הושקע בניידות המערכת שהייתה מוגבלת מאוד במערכות הסובייטיות האחרות ובכך לאפשר את תנועתה ביחד עם כוחות הקרקע.
בשנת 1971 נכנסה המערכת (מדגם A) לשרות מבצעי כשעליה 4 טילים חשופים. בשנת 1974 הוצגה המערכת בגרסה הימית. בשנת 1975 הוצג דגם B של המערכת ועליו 6 טילים המותקנים במארזים. בשנת 1980 נכנס לשרות מבצעי דגם C הדומה בצורתו החיצונית לדגם הקודם.

נתונים טכניים

אורך כלי הרכב - 9.14 מטר, רוחבו - 2.75 מטר, גובהו (עם אנטנת גילוי מקופלת) 4.2 מטר. מהירות נסיעה מקסימלית 80 קמ"ש. מהירות בשיוט אמפיבי 8 קמ"ש. משקל קרבי מלא 9 טון.
אורך הטילים 3.14 מטר, ומשקלם 126 ק"ג עם ראש קרבי במשקל 19 ק"ג בדגמים A,B או 170 ק"ג עם ראש קרבי של 40 ק"ג בדגם C. הטיל מונע על ידי מנוע רקטי של דלק מוצק.

מכ"מי המערכת

על רכב ה- SA-8 מותקנים מכ"מים רבים וקורנים אחרים. תדרי השידור של המכ"מים גבוהים באופן יחסי והם תולדה של מגבלות הגודל של האנטנות אשר מותקנות כולן על כלי רכב יחיד ושל הצורך ברמת הפרדה ודיוק גבוה של המערכת ורדיוס ההרג הקטן של טיליה.
בנוסף למכ"מים מותקנים במערכת קורנים נוספים המשמשים לתקשורת דיבור ונתונים.

מכ"ם הגילוי

(קוד דיווח נאט"ו: “Land Roll") מותקן בעורף הצריח בעל אנטנה בצורת פלח המסתובבת סביב צירה אשר משדרת בארבעה תדרים בהגבהה, תדרי השידור הם בתחום C, למעלה מ-7,000 מגהרץ (תדר גבוה שאינו אופייני ביחס למכ"מי חיפוש אווירי). טווח הגילוי של המכ"ם עד 35 ק"מ.
מערכת הזע"ט מותקנת על גבי מכ"ם הגילוי, מסתובבת יחד איתה ומשדרת אות חקירה כיווני.

מכ"ם העקיבה

מותקן בחזית הצריח בעל אנטנת קסגריין. משדר בתחום תדר גבוה (X או Ku-band). תדר השידור וצורת האנטנה מקנה למכ"ם אלומה כיוונית. צידוד האנטנה מתבצע בעזרת צידוד הצריח כולו.

מכ"מי עקיבה אחר הטילים

שני מכ"מי העקיבה אחר הטילים מותקנים משני צידי אנטנת העקיבה ולהם אנטנת קסגריין בעלת תנועה עצמאית ובלתי תלויה. תדרי הקליטה גבוהים מאוד ככל הנראה בחלק העליון של תחום X (ואף מעל 11,000 מגה הרץ).
בנוסף מותקן בצמוד לאנטנות אלה אנטנות בצורת שופר המשדרות אותות פיקוד להנהגת הטילים בתדר גבוה (בתחום X או KU).

עימות המערכת מול חיל האוויר הישראלי

במהלך מלחמת לבנון הראשונה הוכנסו לשירות מבצעי בסוריה 2 גדודי SA-8. ככל הנראה גדוד אחד הוכנס ללבנון והותקף על ידי מטוסי חיל האוויר. רכבי הגדוד התפזרו והסתתרו באופן לא מאורגן במטרה להקשות על הפגיעה בהם ובסופו של דבר בהתקפה זו הושמדו 3 מערכות SA-8 מתוך 10. עד כה לא נודע על שיגור טילי ה- SA-8 כנגד מטוסי חיל האוויר.
ג'יימס ג'ול

ביוגרפיה

ג'ול נולד במנצ'סטר, אנגליה לבעל מבשלת שיכר עשיר. הוא חונך בבית ובגיל 16 החל ללמוד אצל הכימאי הבריטי הידוע ג'ון דלטון. כבעל הון ופנאי הקים ג'ול מעבדה בבית אביו והחל לעסוק במחקרים עצמאיים במקביל לעבודתו בבית המלאכה המשפחתי.
ב-1838 פרסם את הראשון מבין מאמריו המדעיים המרובים. בין השאר כיוון שלא זכה להשכלה אקדמית, התעלמו מדעני בריטניה מתגליותיו הראשונות, והחברה המלכותית הבריטית סירבה לפרסם את מאמריו. אבל לא עברו שנים רבות בטרם התגלה ג'ול ככוח שאין להתעלם ממנו, הוא נעשה עמית בחברה המלכותית, ואף זכה בעיטור הגבוה ביותר שלה. 
בשנים 1885-1887 פרסם את כל מחקריו בספר עב כרס. ג'ול גילה בניסוייו כי החום, האנרגיה המכנית, האנרגיה החשמלית וכיוצא באלה, אינם אלא צורות שונות של תופעה אחת, וכולם בני המרה זה לזה. בנוסף, ג'ול קבע גם את היחס בין העבודה ואנרגיה. יחידת האנרגיה והעבודה ג'ול, במערכת הבינלאומית של יחידות מידה, קרויה על שמו.
כבר בנעוריו המציא התקן שנקרא בפיו "מכונה אלקטרומגנטית" - מנוע חשמלי פרימיטיבי - ובאמצעותו התחיל לבדוק את היחס בין האנרגיה לעבודה. הוא גילה כי ניתן לבטא את היחס בין העבודה לחום בנוסחה מתמטית המכילה גורם קבוע.
ב-1843 פרסם מאמר שבו הציג את ערכו של גורם קבוע זה, שנקרא בפיו: "שווה הערך המכני של חום". כשהוכיח כי אפשר להמיר כל עבודה לחום, קבע ג'ול כי החום הוא צורה של אנרגיה, ואין הוא תלוי בטיבו של החומר המתחמם. ג'ול הורה כי בתנאים המתאימים אפשר להמיר כל צורה של אנרגיה לצורה אחרת, ובכך פילס את הדרך לאחד מחוקי היסוד החשובים של הפיזיקה – חוק שימור האנרגיה, או החוק הראשון של התרמודינמיקה - הקובע כי אי אפשר ליצור אנרגיה או להשמידה, אלא רק להמירה מצורה לצורה.
ב-1852 גילה ג'ול, עם עמיתו ויליאם תומסון, כי אם מאפשרים לגז להתפשט בלא שיעשה כל עבודה חיצונית, יורדת הטמפרטורה שלו (אפקט ג'ול-תומסון), גילוי זה היה בעל ערך מרכזי לפיתוח טכנולוגיות הקירור.
ב-1870 זכה ג'ול במדליית קופלי.
ג'ון קאסל

ביוגרפיה

קאסל נולד בקרוידון שבסארי. למד בברייטון קולג' ובטריניטי קולג'. את הכשרתו כשחקן קיבל באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.

קריירה

הופעת הבכורה של קאסל על הבמה הייתה ב-5 ביוני 1964 בווסטמורלנד במחזה "הנרי החמישי" בתיאטרון אופן אייר שבריג'נטס פארק. הופעתו הראשונה בתיאטראות ברודוויי הייתה בפברואר 1970, במחזמר "ג'ורג'י".
על מסך הקולנוע הופיע קאסל לראשונה בסרט "אריה בחורף", עיבוד למחזה באותו שם, בתפקיד הנסיך ג'פרי. הוא זכה לשבחים על הופעתו והתפקיד סלל את דרכו כשחקן בלונדון ובהוליווד.
קאסל גילם את דמותו של אוקטביוס קיסר בגרסה של צ'רלטון הסטון ל"אנטוני וקלאופטרה" משנת 1972. הסרט קיבל ביקורות פושרות ולא הופץ כלל בארצות הברית.
ב-1984 הופיע קאסל בתפקיד קרות'רס, דמות מסדרת שרלוק הולמס, בסדרת טלוויזיה של רשת "גרנדה" בפרק "The Solitary Cyclist". עוד בהקשר של שרלוק הולמס שיחק ב-1991 ב-"The Crucifer of Blood". בעיבוד לספרה של אגאתה כריסטי "A Murder is Announced" מ-1985 גילם את דמות מפקח המשטרה קראדוק. הוא חזר על תפקיד זה בשנת 1992 בסרט מסדרת "גברת מארפל" "The Mirror Crack'd from Side to Side". עוד השתתף בשנת 2000 בעיבוד לטלוויזיה של "Lord Edgware Dies" מאת אגאתה כריסטי. ב-1990 כיכב כמפקח ג'ורג' ת'ורן בתסכית הרדיו של ה-BBC עיבוד לספריו של ג'ון פן.
על הבמה הופיע בין השאר בתפקיד אוסוולד במחזה "רוחות" מאת איבסן בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית מ-1967, לצידה של פגי אשקרופט כאימו של אוסוולד, גברת אלווינג.

חיים אישיים

קאסל נשוי לסופרת מגי ויידי. בביוגרפיה ב"מי ומי בתיאטרון" משנת 1981 ציין קאסל שהתפקידים המועדפים עליו הם לותר, המלט ואו'ריורדן (O'Riordan).
שאנון מקמילן

חייה

מקמילן נולדה באוקטובר 1974 במחוז נסאו שבמדינת ניו יורק. לאחר שסיימה את התיכון, החלה מקמילן ללמוד באוניברסיטת פורטלנד, שם שיחקה לצידה של טיפני מילברט. היא שיחקה בקבוצת האוניברסיטה בין השנים 1992 ל-1995, כאשר בשנתה האחרונה היא זכתה בפרס הרמן - המוענק לכדורגלן ולכדורגלנית המצטיינים של ליגת המכללות.
את משחק הבכורה שלה בנבחרת ארצות הברית ערכה מקמילן ב-7 ביולי 1993, במסגרת טורניר הכדורגל של האוניברסיאדה. היא הייתה השחקנית הצעירה ביותר בסגל, שבסופו של דבר זכה במדליית הכסף. שער הבכורה שלה הגיע כמעט שנה לאחר מכן, ב-17 באפריל 1994, במשחק נגד נבחרת קנדה.
ביולי 1996, נערך באולימפיאדת אטלנטה טורניר כדורגל הנשים הראשון בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים, ואילו מקמילן זכתה להיכלל בסגל הנבחרת שנסע לטורניר. האמריקאיות סיימו את שלב הבתים במאזן מושלם של תשע נקודות וגברו בחצי הגמר 1-2 על נורווגיה. במשחק הגמר של הטורניר הן שיחקו נגד סין, ניצחו 1-2 וזכו במדליית הזהב. מקמילן זכתה לכבוש את השער הראשון לטובת האמריקאיות בגמר, בעוד חברתה ללימודים, טיפני מילברט, כבשה את שער הניצחון. בכל הטורניר, כבשה מקמילן שלושה שערים ופתחה בהרכב הראשון בארבעה מחמשת משחקי הנבחרת.
ב-1998, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכתה במדליית הזהב במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק. שנה אחר כך, הגיעה מקמילן לשיא הקריירה שלה, כשזכתה עם הנבחרת בגביע העולמי שנערך בארצות הברית. בטורניר עצמו, היא שימשה בעיקר כשחקנית מחליפה, אך זכתה לשחק בכל אחד מששת המשחקים. היא סיימה את הטורניר עם שער אחד (בשלב הבתים נגד צפון קוריאה) ושלושה בישולים. בשנה שלאחר מכן, היא זכתה עם הנבחרת במדליית הכסף בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני, לאחר הפסד 2-3 בגמר לנורווגיה. גם בטורניר זה היא שימשה בעיקר כמחליפה, אך עלתה לשחק בכל משחקי הטורניר.
עם הקמת ליגת ה-WUSA המקצוענית ב-2001, הצטרפה מקמילן לקבוצת סן דייגו ספיריט, שם שיחקה לצידן של ג'ולי פוודי וג'וי פוסט. שנה לאחר מכן, היא כבשה שבעה שערים במסגרת גביע אלגארבה, ובכך קבעה שיא כיבושים חדש לטורניר. באותה שנה, היא אף נבחרה לכדורגלנית השנה בארצות הברית, לאחר שסיימה ככובשת המצטיינת של הנבחרת עם 17 שערים.
בשנת 2003, שיחקה מקמילן בגביע העולם השני שלה עם ארצות הברית וסיימה איתה במקום השלישי, לאחר הפסד בחצי הגמר לגרמניה. היא המשיכה לשחק בנבחרת עוד שנתיים, ובאוקטובר 2005 ערכה את משחקה האחרון. בספטמבר 2006, היא הודיעה על פרישתה הסופית מכדורגל, כשלזכותה 60 שערים ו-50 בישולים ב-176 משחקים במדי נבחרת ארצות הברית.
שנה לאחר מכן, מונתה מקמילן לעוזרת המאמנת של ג'יל אליס בקבוצת כדורגל הנשים של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, והחזיקה במשרה זו במשך שנתיים.
ג'בל מע'רה

ג'בל מע'רה הוא הר בצפון סיני הנמצא מצפון לכביש ניצנה – איסמעיליה, בקטע שבין ג'בל ליבני ובין ביר גפגפה. ההר הוא חלקה המערבי של מערכת הקימוט בצפון סיני שכיוונה הכללי הוא: דרום מערב – צפון מזרח. בדומה לרכסי מרכז הנגב, בנוי ההר מסלעי גיר ואבן חול. בהר מצוי מכתש הדומה במבנהו למכתשי הנגב. שיאו של ההר מתנשא לגובה 735 מטר. המשקעים היורדים במפנהו הצפון מערבי של ההר מרובים מאלו שבמפנהו הדרום מזרחי ועל-כן, מערכת הנחלים שבמפנהו הצפוני מסועפת יותר מבמפנים האחרים.
בין השנים 1970 ו-1976 נערכו באזור חפירות ארכאולוגיות בראשות עופר בר-יוסף וג'יימס פיליפס ונתגלו בהם ממצאים מתקופת האבן. בביר מע'ארה הנמצאת במכתש, נתגלו שרידי תחנה-מצודה עתיקה ויש הסוברים כי הדבר מעיד על קיום דרך נבטית מאדום אל פלוסיון שעברה באזור.
מנשה הראל מזהה את ג'בל מע'רה עם האתר המקראי חצר-אדר.
באזור נתגלו מספר מחצבים. הבולט שבהם הוא הפחם שנתגלה בשכבת היורה. רזרבות הפחם במקום נאמדו ב-50 מיליון טון. ב-1964 הקימה מצרים במקום מכרה משוכלל שתפוקתו יועדה למפעל הפלדה בחילואן. עד כיבוש המקום ב-1967 במלחמת ששת הימים היה קצב ההפקה השנתי 10,000 טון בשנה. בזמן השלטון הישראלי (עד 1980) לא היה המכרה פעיל. לאחר חזרת השלטון המצרי הופעל שוב המכרה ב-1995 אך נסגר שוב וב-2014 התקבלה החלטה להפעילו מחדש.
אדמת בקעת ג'בל מע'רה הנמצאת במכתש ניתנת לשימוש חקלאי ועשירה יחסית במקורות מים הטובים לשתייה ולחקלאות והבדווים במקום מגדלים בה דורה ואבטיחים.
לפתן

לִפְתָּן (בלועזית קוֹמפּוֹט) הוא תבשיל מתוק של פירות או חלקים מהם (כמו תפוחים, אגסים, דובדבנים, תותים, שזיפים) וסוכר, לרוב הוא נוזלי יותר מריבות, ג'לי או קונפיטורות. לפתנים יכולים להכיל גם תבלינים ופירות יבשים.
בפולין ורוסיה לפתן הוא משקה מסורתי. בשנות ה-80, 60% מהמשקאות שנשתו בבתים היו לפתנים או תבשילים ביתיים מסוגם. היום הכמות ירדה ל-30%. בחלק מהבתים תה עם לימון הפך לתחליף ללפתן (בחלק מהמדינות במזרח אירופה, שותים תה לא רק אחרי ארוחה, אלא ביחד עם המזון). לרוב לא ימצא קומפוט במסעדה פולנית ממוצעת, והוא נפוץ יותר במסעדות רוסיות קטנות. בפולין, לפתן ותה החליפו את מוצרי מיצי הפירות.
בתקופת הצנע בישראל, בשל המחסור בפירות הוכנו לפתנים מירקות כגון קישוא וגזר.
אייריק האדום

חייו

הכינוי "אייריק האדום" נולד בנורווגיה, עוד לפני שאייריק הגיע לאיסלנד. ייתכן שמקורו בשערו האדמוני של אייריק, או שיש להבין את הכינוי "אדום" כ"אמיץ לב". אביו של אייריק הואשם ברצח ועל כן הוא ומשפחתו ברחו אל "ארץ הקרח", היא איסלנד. בטקסטים האיסלנדיים נאמר כי אייריק היה בן עשר כאשר אביו הורשע כרוצח. ברבות השנים רצח אייריק שני תושבים באיסלנד, ולכן נאלץ לברוח מן האי.
אייריק החליט לברוח מערבה, בעקבות הסיפור שסיפר גונביורן בן אוּלף (Gunnbjörn Ulfsson) על יבשה ממערב לאיסלנד. בשנת 982, לאחר טלטולים בים, הגיע אייריק למקום שכונה מאות שנים אחר כך "יוליאנה-הוב" ("תקוות יוליאנה" - על שם מלכת דנמרק יוליאנה, Julianehåb), בחופיה הדרומיים של גרינלנד. אייריק לא נתקל בהתנגדות ולא נאלץ כלל להילחם על אדמת גרינלנד.
לאחר זמן חזר אייריק לאיסלנד והצליח לגייס מאות אנשים ו-25 ספינות. במסע השני שלו, ספגה המשלחת מכה קשה כאשר עקב סערה אבדו תשע ספינות, אך אייריק ואנשיו המשיכו והגיעו אל גרינלנד בה הקימו מושבה בשם "המושבה המזרחית" (אייסטריביגד', Eystribygð). אייריק עמד בראש המושבה, שתחילה מנתה כ-350 תושבים. במרוצת השנים היגרו לאי צפוניים (נורדים) רבים ויסדו גם את "המושבה המערבית" (באזור עיר הבירה של גרינלנד היום, נואוק). אחד מגלי ההגירה הביא עמו מגפה שקטלה תושבים רבים, כולל אייריק עצמו.
בנו של אייריק, לייוו אייריקסון, המשיך את דרך אביו ויצא למסע גילויים במה שמכונה היום "צפון אמריקה", שם גילה ארץ אותה כינה "וינלנד" ("ארץ היין") בערך בשנת 1000 לספירה. לפי הידוע כיום, היה בנו של אייריק לאירופי הראשון שדרך על אדמת אמריקה, זמן רב לפני קולומבוס (שגילה אותה ב-1492, כ-500 שנים מאוחר יותר).
המושבות בגרינלנד שרדו כחמש מאות שנה, אך במאה ה-15 אבד הקשר עם אירופה וגורל המושבות לוט בערפל.
על אייריק ומסעותיו מסופר בטקסטים איסלנדיים אחדים, המכונים "סאגות" ("סיפורים"), הידועה שבהן היא "הסאגה על אייריק האדום" שנכתבה במאה ה-13, והיא המקור העיקרי לסיפור חייו של אייריק האדום.
חביב חביבו

קריירה

חביבו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן. בגיל 18 הצטרף לשרלרואה מליגת העל הבלגית. בינואר 2007 חביבו הושאל לטוביזה עד לסיום העונה, בקדנציה זו כבש 10 שערים ב-13 משחקים. בינואר 2008 הושאל לסטיאווה בוקרשט מליגת העל הרומנית.
בשנת 2010 חביבו חתם בזולטה ורכם, בשנת 2011 חביבו נבחן בוסטהאם יונייטד ואף סיכם בברייטון אנד הוב אלביון, אך בסופו של דבר נשאר בזולטה. בינואר 2013 חביבו הושאל ללידס יונייטד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ עד לסיום העונה. בינואר 2014 חביבו חתם בגנט.
ב-1 בספטמבר 2014 חביבו חתם בסטאד רן מליגת העל הצרפתית. בינואר 2016 הושאל לגזינאטפספור מליגת העל הטורקית.
בינואר 2017 חתם לשנתיים בלאנס.
בקיץ 2017 חתם בקטר מליגת העל הקטרית.
ב-14 בספטמבר 2018 חתם במכבי פתח תקווה.
ב-23 בספטמבר 2019 חתם בלוקרן.

קריירה בינלאומית

באוקטובר 2012 חביבו זומן לראשונה לסגל נבחרת הרפובליקה המרכז-אפריקאית, אך רק ב-4 בספטמבר 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 4-1 לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
מסגד קובה

מסגד קובה (בערבית: مسجد قباء) הוא מסגד בעיר מדינה שבסעודיה, הנחשב למסגד העתיק בעולם.
על פי המסורת, אבני היסוד למסגד הונחו על ידי הנביא מוחמד, לאחר ההג'רה - מעברו מהעיר מכה לעיר מדינה, בשנת 622 לספירה. מבנה המסגד הושלם בהמשך על ידי אלצחאבה, בני לווייתו של מוחמד וקבוצת מאמיניו הראשונים. מוחמד ישן במסגד כ-20 יום והתפלל בהם, במהלך המתנתו לח'ליף עלי בן אבי טאלב. מוחמד נהג להגיע אל המסגד ולהתפלל, והמליץ גם למאמיניו לעשות כן, באומרו כי מי שמקיים את טקסי הדת בביתו ולאחר מכן מגיע למסגד ומתפלל - יזכה לגמול כאילו קיים את מצוות ה"עומרה" (עלייה לרגל למכה לא במועד החג').