יחידת האחזקה האווירית 22

שנות ה-40: צעדים ראשונים טרום הקמת היחידה

ראשית היחידה בבתי המלאכה שהוקמו עם הקמתו של שירות האוויר של ההגנה בנובמבר 1947 במרתפי הטמפלרים בשרונה בתל אביב. המקום נבחר בשל קרבתו לשדה התעופה שדה דב שהיה בסיס התעופה המרכזי של שירות האוויר ובשל העובדה שבמרתפי הטמפלרים ניתן היה להסתיר את המטוסים והמכלולים שבטיפול.
היחידה הוקמה באופן רשמי ב-6 במרץ 1949 בשם "כנף 22" בשדה עקיר (עקרון, לימים בסיס חיל האוויר תל נוף). משימתה של כנף 22 הייתה "להעניק שירותי תחזוקה לכלי טיס שהם מעבר לכושר הביצוע של היחידות השונות של החיל" - דרג ד'. הבחירה בשדה עקיר כמשכנה החדש של יחידת האחזקה המרכזית של חיל האוויר הייתה טבעית שכן זהו בסיס גדול אשר שימש בין השאר כבסיס האחזקה המרכזי של חיל האוויר המלכותי הבריטי בתקופת המנדט.
בשנת 1949 שונה שמה של כנף 22 ליחידת האחזקה האווירית - יא"א 22. בשנה זו הוקמו גם תשתיות בינוי חדשות ומתקני ההרצה הראשונים למנועים ולמדחפים והיחידה החלה לפעול כיחידה צבאית מסודרת. בתחילת דרכה עסקה היחידה בתחזוקת מטוסי B17, דקוטה, ספיטפייר, מוסטנג ועוד.

שנות ה-50 וה-60: ביסוס המעמד

חיל האוויר התפתח במהירות גדולה בשנות ה-50 ועמו גם יחידת האחזקה האווירית. לצד מח"ל (מתנדבי חוץ לארץ), אשר היוו את עמוד השדרה המקצועי של היחידה באותן שנים, שירתו ביחידה גם ניצולי שואה ונוער מהשכונות והמעברות שהקיפו באותן שנים את בסיס תל נוף. היחידה היוותה עבורם מקור פרנסה, מקום הכשרה מקצועית ומקום בו ניתן לקבל ארוחה חמה, שילוב חיוני בימיה הראשונים של מדינת ישראל שהתאפיינו בצנע וקליטת עלייה המונית.
באותן שנים, חיל האוויר הפעיל מגוון רחב של כלי טיס אזרחיים וצבאיים ממקורות אספקה שונים, והיה אתגר גדול באיתור חלקי חילוף מתאימים ובהכשרת טכנאים לרוב ללא ספרות טכנית ותיעוד הנדסי הולם. במלחמת קדש, ניסיון הלחימה הראשון של היחידה במתכונתה הנוכחית, עוצב תפקידה העיקרי של היחידה בהכנת הכח האווירי טרום הלחימה ופעילות שיקום ושיפוץ כלי טיס פגועים לאחריה. בשנים אלו צברה היחידה ניסיון ומוניטין ביכולת להחזיר לשירות טיסה כלי טיס שניזוקו באופן חמור מאד. לקראת מלחמת ששת הימים היחידה פעלה להשמשת מירב כלי הטיס והציוד ביחידה והביאה את זמינות סד"כ חיל האוויר למקסימום. תוך כלי המלחמה, אנשי היחידה התפזרו בין בסיסי החיל ותגברו את הטכנאים בדרגי הא' וה-ב'. לאחר תוך המלחמה, החל מבצע "בדק בית" להשמשת המטוסים הפגועים.
בשנת 1955 נקלט לאחזקה ביחידה מטוס המטאור שהיה מטוס הסילון הראשון בחיל האוויר. בהמשך נקלטו מטוסי הנורד, האוראגן, המיסטר והסמב"ד.
בסוף שנות ה-60 החלו להגיע לתפקידי פיקוד והנדסה מהנדסים שגדלו והתחנכו בחיל האוויר, והחלה להתפתח תפיסת אחזקה המתבססת על הנלמד מחיל האוויר הבריטי וחיל האוויר הצרפתי (שהיווה המקור הכמעט יחידי לכלי נשק ומטוסים לחיל האוויר) בהתאמה ישראלית מקורית. בתקופה זו גם חלה התפתחות ענפה בתשתיות היחידה. צריפי העץ מהתקופת המנדט הבריטי התחלפו לראשונה במבני אבן.
בשנת 1967 נקלטו המסוקים הראשונים ביחידה. מסוק האלואט, סיקורסקי S55 ו- S58 והבל 205.

שנות ה-70 וה-80: העידן האמריקאי

בסוף שנות ה-60 החלו להגיע לחיל האוויר מטוסי קרב ראשונים מתוצרת אמריקאית: הסקייהוק (A4) והפנטום (F4). קליטה לאחזקה של מטוסים אלו המצוידים במכשור עדין ומתוחכם ואלקטרוניקה חדשנית, הציבו רף חדש ליחידת האחזקה האווירית. בין השאר, נבנה "חדר נקי" (חדר בו קיימת מערכת סינון ובקרה של חלקיקי אבק) שהיה אחד הראשונים שנבנו בארץ, ומתקן לבדיקה וכיול של מערכות אינרציאליות. הנזקים הכבדים שספגו מטוסי החיל במהלך מלחמת ההתשה כתוצאה מכניסת טילי הקרקע-אוויר לזירה, חייבו את אנשי היחידה לפתח יכולת לתיקון נזקי קרב בהיקף גדול ובמטוסים מתקדמים. במלחמת יום הכיפורים, שהיוותה הפתעה למערך הטכני, התבדתה הנחת העבודה כי תינתן התראה של כשבוע לצורך השמשת מטוסים ביחידה בשונה משלושה שבועות התראה טרום בניגוד לפעילות שקדמה למלחמת ששת הימים בה היחידה, פעלה בהתראה של שלושה שבועות. אנשי היחידה פוזרו בין בסיסי החיל לעיבוי מערכי התחזוקה בדרג ב', לקח חשוב ממלחמת ששת הימים. אנשי המערך הטכני ובהם אנשי יא"א 22 החזירו לכשירות מבצעית 20 מטוסים שנפגעו בקרבות ולא ניתן היה לשפצם בדרגי האחזקה בכנפות.
באמצע שנות ה-70 יא"א עברה שינוי ארגוני והוקמו התחומים, יחידות משנה בחלוקה לסוגי עיסוק. תחום מטוסים, תחום נושאים טכניים (הנדסה, הדרכה) וכדומה. מבנה זה בצורתו העקרונית נשמר גם היום.
גידול בהיקף העשייה ביחידה חייב תכנון מדויק וקפדני שהוביל להתפתחות תחום התפ"י (תכנון פיקוח ייצור המבוסס על הנדסת תעשייה וניהול), הגוף האחראי על מעקב ודיווח התקדמות העבודה בבתי המלאכה. חידוש נוסף של שנים אלה היה הכנסת מיכון ומחשוב ליחידה. מחשבים ראשונים החלו להופיע בסוף שנות ה-70 ובשנות ה-80 היו למהפכה של ממש: פיקוח ייצור ממוחשב, ניהול מלאי ממוחשב ומחסן אוטומטי, ניהול תוכניות עבודה ממוחשבות ועוד.
שנות ה-80 היו בסימן משבר תקציבי במשרד הביטחון, והיחידה נאלצה לקצץ במצבת כח האדם לצד העברת היקף גדול של עבודה מהתעשייה ליחידה (בשל חוסר תקציב) ובכך גדל משמעותית היקף העבודה ביחידה.

שנות ה-90 וה-2000: בפתח המאה ה-21

סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 היו בסימן התייעלות ארגונית, הפקת לקחים והכנסת תהליכים ושיטות ניהול מודרניות כדוגמת מערכת האיכות TQM, תוך אימוץ סטנדרטים של מפעל מודרני. בשנת 1991, ניצלה היחידה את תקופת ההמתנה למלחמת המפרץ להשמשת מכלולים, השלמת שיפוץ המטוסים והחזרתם לטייסות הטיסה. בסופו של דבר, חיל האוויר לא היה שותף למלחמה אולם מוכנותו הייתה בשיא. בתקופה זה נבנה מרכז השליטה והבקרה (משו"ב) על מנת שלכל פנייה של גורמי השדה והמטה יהיה מענה מיידי ומרכזי. בשנים אלה השביחה היחידה את מטוס הקורנס (פרויקט קורנס 2000), מסוק היסעור (פרויקט יסעור 2000) ומטוס הבז (פרויקט בז משופר). בנוסף, קלטה לאחזקה את מסוקי הינשוף והפתן.
בשנת 1997 קיבלה היחידה תג יחידה עצמאי (בתמונה). עד לאותה שנה, אנשי היחידה ענדו את תג בסיס תל נוף.
שני תהליכים מרכזיים שאפיינו את התקופה היו הכנסת רשת המחשבים, לא עוד עמדות מחשב בודדות אלא רשת של למעלה מ-1000 מחשבים והסמכה לתקני איכות ISO. תחילה הוסמכה היחידה לתקן חיל האוויר המבוסס על התקן הבינלאומי ISO 9001. בהמשך הוסמכה היחידה על תקני בטיחות ואיכות סביבה ISO 14001 ו- ISO 18001. היחידה עובדת על פי סטנדרטים בינלאומים ותקני איכות עדכניים גם היום.
המלחמה בטרור הציבה בפני חיל האוויר אתגרים חדשים במגוון המשימות ואופן הפעלת כלי הטיס. היחידה נתנה מענה לצרכים החדשים שהתאפיינו בעלייה משמעותית בחשיבותם של מסוקי הקרב ומערכות החוזי.
יה"ב 230, יחידה הנדסית המתמחה בתחומי החומרים והכימיה, אשר שכנה עד לשנת 2001 במבנה היסטורי ביפו הועברה לתוך יא"א 22 והוכפפה פיקודית למפקד היחידה. גופים מקבילים (תפ"י, הנדסה וכדומה) אוחדו עם גופי היחידה ואילו הגופים ההנדסיים והמעבדות נבנו תחת תחום חדש ביחידה, תחום חומרים.
בשנת 2005 הוכפפה ליא"א 22 יחידת מתנ"מ 5655 שהיא יחידת דרג ד' השוכנת בבסיס פלמחים ומתמחה בשיפוץ ואחזקת מערכות חימוש. בשנת 2013 הועברה מתנ"מ תחת פיקוד יחידה 108, יחידת דרג הד' המרכזית של חיל האוויר למערכות אלקטרוניות השוכנת בצריפין.

הווה ועתיד

בפתח העשור השני למאה ה-21, יחידת האחזקה האווירית היא יחידה טכנולוגית מתקדמת ומובילה בתחומה. היחידה מאפשרת לחיל האוויר עצמאות תחזוקתית בביצוע ובקבלת החלטות מבוססת ידע הנדסי. ביחידה מושבחים מטוסים בהיבטי המבנה והיכולות המבצעיות על מנת לאפשר לחיל האוויר להמשיך ולהטיס מטוסים ותיקים, לעיתים מעבר לתכנון המקורי של היצרן. ניתן לציין את קו הארכת החיים לבז, קו יסעור וקו הארכת חיים לברק 1, המהווים סבב שני של השבחה למטוסים, סממן מאפיין למתיחת משך השירות של כלי טיס מ-20–35 שהיו מנת חלקם של מטוסי הכפיר והפנטום ל-45–55 שנים. במקביל לעיסוק בכלי הטיס הוותיקים, היחידה קולטת טכנולוגיות חדשות כדוגמת כלי טיס בלתי מאוישים (כטב"מ) ונערכת לקליטת מטוסי העתיד של החיל: V22 ו- F35I (אדיר). קליטה זו דורשת מהיחידה לעדכן את מגוון היכולות הטכנולוגיות והידע בתחומי ההנדסה, הייצור והאחזקה. חומרים מרוכבים, חומרים ירוקים, אוטומציה, סריקה והדפסה תלת-ממדית, מחשוב מתוחכם שיטות לניהול המידע ופיתוח של ידע חדש.

מבנה היחידה

היחידה מחולקת לתחומים שונים: יחידות משנה על פי סוגי עיסוק. בנוסף, כפופים למפקד היחידה מרכז השליטה והבקרה, יועצת ארגונית, גף ניהול ובית הספר תיכון אורט תל נוף.

גף ניהול

חלק נכבד משירותי הפרט ביחידה נסמכים על בסיס תל נוף (חדר אוכל, מרפאה, תשתיות פרט וספורט, בית כנסת וכדומה). גף ניהול אחראי על כלל הטיפול באנשים ביחידה בתחומי הפרט, החינוך, השלישות, ת"ש (תנאי שירות) סדר ומשמעת וטיפול שוטף בתשתיות היחידה.