משה גבעתי (היסטוריון)

קורות חייו

משה גבעתי נולד בקריית חיים ובגיל חמש עבר להתגורר בקריית ביאליק, שם סיים ב-1962 את בית הספר הממלכתי. למד בבית הספר התיכון ע"ש לווינהרץ בקריית מוצקין שאותו סיים ב-1966. ב-1967 התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני בגדוד 13. עבר הכשרה כלוחם והשתתף בכיבוש רמת הגולן במלחמת ששת הימים. לאחר שסיים קורס מ"כים שירת כמפקד כיתה בגדוד 13. לאחר שסיים קורס קציני חי"ר שירת כמפקד מחלקה בבסיס האימונים החטיבתי, ובגדוד 51, עד שנפצע בספטמבר 1969 בהיתקלות עם מחבלים בדרום רמת הגולן. לאחר שהחלים שירת באג"ם חטיבת גולני. במאי 1970 השתתף בקלחת 2, פשיטה משוריינת ללבנון. בקיץ 1970 מונה לסגן מפקד פלוגה בגדוד 17 ועם פלוגתו לחם בגזרה הצפונית של תעלת סואץ בסיומה של מלחמת ההתשה. 
לאחר שסיים את קורס מפקדי פלוגות מונה למפקד פלוגה א' בגדוד 51. עם פלוגתו לחם במחבלים במחנות הפליטים ברצועת עזה. בקיץ 1972 למד באוניברסיטת חיפה והועלה לדרגת סרן. כשפרצה מלחמת יום הכיפורים שב לגדודו ולחם במסגרתו בקרב החרמון הראשון. בעת ההכנות להבקעה לשטח סוריה הקים כוח הנדסי חטיבתי - 'כוח דחפור' ועימו פעל במובלעת הסורית עד למבצע קינוח. במבצע עצמו הצטרף לטור הממונע כלוחם מן השורה. בשלהי אוקטובר 1973 מונה לקצין המבצעים של גולני ולאחר זמן קצר מונה למפקד פלוגת קורס מ"כים סיירות בגדוד 17. בראש פלוגתו לחם בקרב על שיא החרמון באפריל 1974. 
בספטמבר 1974 הועלה לדרגת רס"ן והוצב כמדריך הראשי של בסיס האימונים החטיבתי. בהמשך שובץ בחטמ"ר 300 (עוצבת ברעם) בתפקיד קצין אג"ם. ב-1976 למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל. ב-1977 מונה לקצין המבצעים של פיקוד הצפון. בשנת 1978 הועלה לדרגת סגן-אלוף ומונה למפקד גזרת החרמון. בשנים 1982-1979 הושאל למשרד החוץ ושירת בחו"ל כקצין ביטחון בקונסוליה הכללית באיסטנבול, וכקצין הביטחון בשגרירות בבנגקוק. עם שובו ארצה מונה לסגן מפקד חטיבת החרמון. לאחר מכן מונה למפקד בא"ח גולני, לאחר שנפצע קשה בספטמבר 1984 בתאונת המסוק בנחל בזק סיים את תפקידו. בעת התאוששות מהפציעה סיים תואר בהיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות.
בשנת 1986 מונה למפקד מרחב יהודה בחטיבת איו"ש. שנה לאחר מכן הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד מחוז דן בהג"א. בחודשים ינואר-מרץ 1988 היה חבר בבית הדין הצבאי ששפט את קמב"ץ חטיבת הנח"ל ואת הש"ג מאירוע 'ליל הגלשונים'. בעת האינתיפאדה הראשונה הקים את חטיבת יהודה, השייכת לאוגדת אזור יהודה ושומרון והיה מפקדה הראשון. שירותו כמפקד החטיבה הסתיים לאחר תקרית בה ירה למוות בפלסטיני שיידה אבנים בבני נעים, בהתאם להחלטת הפרקליט הצבאי הראשי אמנון סטרשנוב, הוא הועמד לדין משמעתי באשמת שימוש לא חוקי בנשק, וספג נזיפה חמורה מסגן הרמטכ"ל. יצא לחופשת לימודים נוספת, סיים לימודי עיתונאות באוניברסיטת תל אביב ופרש מצה"ל. עם פרישתו הוצב כקצין מילואים במחלקה להיסטוריה של צה"ל בתפקיד נציג המחלקה בלשכת סגן הרמטכ"ל. בתפקיד זה תיעד את דיוני סגן הרמטכ"ל במלחמת המפרץ הראשונה. בשנים 2015-1992 שירת במילואים ביחידת הביקורת של צה"ל. בפברואר 1992 היה חבר בוועדת החקירה המטכ"לית שבראשה עמד האלוף נחמיה תמרי ושבדקה את אירועי ליל הקלשונים. משנת 2015 משרת במילואים במחלקת ההיסטוריה של צה"ל.
לאחר פרישתו מצה"ל לימד במשך שנתיים בבית הספר התיכון 'תיכון חדש' בתל אביב ביטחון לאומי. בשנים 2002–2004 שימש כיועצו של השר לביטחון הפנים בנושאי הביטחון וההתיישבות ביש"ע בשנים 2014-1999 היה חוקר במחלקה להיסטוריה של צה"ל. במלחמת לבנון השנייה שימש במילואים כנציג מחלקת ההיסטוריה בעוצבת הגליל ותיעד שם את שהתרחש בעת הקרבות. במבצע צוק איתן עמד בראש צוות שגבה עדויות מפצועי המבצע מטעם מפקדת קצין החינוך והנוער הראשי. במרץ 2016 סיים תואר שני בהצטיינות יתרה בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. 
מתגורר בגדרה, נשוי ואב לשלוש בנות.