google/wiki40b huggingface dataset:
דוברה (פולין גדול)

יהודי דוברה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מראשית המאה ה-17, וקהילת המקום הייתה פעילה בוועד ארבע הארצות. מראשית המאה ה-20 פעל בעיירה תלמוד תורה.
בין מלחמות העולם הורע מצבם הכלכלי של יהודי העיירה, ורבים מהם עזבו אותה. בעוד שבמפקד 1926 נמנו בעיירה 1,589 יהודים, קרוב למחצית אוכלוסייתה, טרם מלחמת העולם השנייה התגוררו בה כ-1,000 יהודים. בתקופה זו התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. ביוני 1937 נערכו בסוחרים יהודים בעיירה פרעות מצד פולנים מקומיים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, והם נלקחו לעבודות כפייה, במהלכן הוכו. בדצמבר 1939 מונה בעיירה יודנרט, בראשות מרדכי פרנצוז, ובשנת 1940 רוכזו יהודי המקום בגטו. באוקטובר 1941 הועברו יהודי העיירה לגטו באזור קובלה פנסקיה, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום.
זדנק קובק

ביוגרפיה

קובק נולד כנקבה בשם זדנה "זדנקה" קובקובה (Zdena "Zdeňka" Koubková) בפסקוב מוראביה ליד אוסטרבה, למשפחה בת 8 אחים ואחיות. מספר חודשים לאחר הולדתו המשפחה עברה להתגורר בברנו מוראביה, שם גדל והתחיל להתאמן באתלטיקה.
בשנת 1930 הוא זכה באליפות צ'כוסלובקיה במדליית כסף בריצת 800 מטר (2:30 דקות) ובקפיצה לגובה (1.40 מטר).
בשנת 1934 זכה קובק ב-5 תוארי אליפות צ'כוסלובקיה בריצות ל-100 מטר ל-200 מטר ול-800 מטר, בקפיצה לרוחק ובקפיצה לגובה.
בתחרות שנערכה ב-14 ביוני 1934 קבע קובק בריצת 800 מטר שיא עולם חדש של 2:16.4 דקות.
במשחקים העולמיים לנשים שנערכו בלונדון באוגוסט 1934 זכה קובק בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 2:12.8 דקות, לפני מרתה ורטמן משוודיה (2:13.8 דקות) והאלופה היוצאת גלאדיס לן מבריטניה (2:14.2 דקות). מדליית ארד, בקפיצה לרוחק בשיא לאומי חדש של 5.695 מטר, אחרי טראוטה גיפנר (5.805 מטר) והדוויג בושולטה (5.79 מטר), שתיהן מגרמניה.
באותה העת החלו לדון בעיתונים בגבריותו המוגזמת ביחס לנשים, וציינו כי מכנסיים יתאימו לו יותר מחצאית.
בשנת 1935 פרש מספורט תחרותי ונסע למסע של 6 חודשים בארצות הברית. שנה לאחר מכן, הוא עבר ניתוח לאישור מגדר ושינה את שמו. הוא ויתר על האפשרות להיות מאמן אתלטיקה ורק לאחר מלחמת העולם השנייה הצטרף כשחקן בקבוצת הרוגבי של אחיו ירוסלב.
הוא היה נשוי לאישה והזוג התגורר בפראג, עד למותו בשנת 1986 בהיותו בן 73.
בשנת 1935 יצא רומן על אודותיו "שיא העולם של זדנה" מאת לידה מרלינובה, על קריירת הספורט שלו וחייו המוקדמים לפני השינוי המגדרי.
אברהם יהודה שוורץ

הרב אברהם יהודה הכהן שוורץ (א' באב תקפ"ד (1824) – כ"ד בתשרי תרמ"ד (1883) היה רב הקהילות ברגסז ומאד בהונגריה, נודע בספרו שו"ת קול אריה.

ביוגרפיה

נולד בא' באב ה'תקפ"ד בעיר מאד בהונגריה לר' פנחס זליג הכהן שוורץ (הראשון) בן רבי משה הכהן קעניג מזאמבור ורעייתו הענדל (בת ר' מרדכי צבי שוורץ ורעייתו זיסל) בגיל ארבע עשרה היה לתלמידו של החתם סופר בישיבת פרשבורג. לאחר שנה וחצי נפטר רבו, והוא עבר ללמוד בישיבת וורבוי אצל הרב בנימין וולף לעוו. בשנת תרכ"א נתקבל לרב בעיר ברגסס, בה גם עמד בראש ישיבה שמנתה כחמישים תלמידים. היה נוסע בתור חסיד לרבי חיים הלברשטאם מצאנז. 
בשנת תרמ"א מונה לרבה של עיר הולדתו מאד, בהונגריה הפנימית, גם שם ניהל את ישיבתו עד לפטירתו בכ"ד בתשרי תרמ"ד. תלמידו היה רבי נתנאל פריד מבלמזויוורוש.
נודע כפוסק חשוב בזכות ספר השו"ת שכתב "קול אריה". הספר נדפס לראשונה בשנת תרס"ד בשאמלוי, ויצא לאור על ידי נכדו – הרב שלמה זלמן אהרנרייך. 
לרב שוורץ היו חמישה בנים ושש בנות. רבים מצאצאיו שימשו כרבנים בקהילות הונגריה וספרים 
רבים נכתבו על ידם.
אברהם אבא הורוביץ

רבי אברהם הורוביץ (אדר תקפ"ג – ל' בשבט תרס"ה) היה אדמו"ר חסידי, הראשון בשושלת שנדישוב.

ביוגרפיה

רבי אברהם נולד באדר תקפ"ג כבנו השלישי של רבי יעקב הורוביץ ממעליץ, נישא לבתו של רבי שמואל מפשעווארסק (נכדתו של הרב אברהם זאב פרנקל בעל ה"משיב כהלכה") ובזיווג שני לרייזא בתו של רבי מנחם מנדל וינברגר מדוקלה ממנה נולדו לו ילדיו. כיהן ברבנות שנדישוב כ-50 שנה.
נפטר בל' בשבט התרס"ה ואת מקומו מילא בנו השלישי רבי טוביה הורוביץ.
שבט נפתלי

שֵׁבֶט נַפְתָּלִי הוא אחד משנים-עשר שבטי ישראל המוזכרים בתנ"ך. הוא נקרא על שם אבי השבט, נפתלי בן יעקב ובלהה.

ברכת יעקב

"נַפְתָּלִי, אַיָּלָה שְׁלֻחָה--הַנֹּתֵן, אִמְרֵי-שָׁפֶר." (בראשית, מ"ט, כ"א).

ברכת משה

בברכת משה לשבטים בפרשת וזאת הברכה נאמר
"וּלְנַפְתָּלִי אָמַר נַפְתָּלִי שְׂבַע רָצוֹן וּמָלֵא בִּרְכַּת ה' יָם וְדָרוֹם יְרָשָׁה" (דברים, ל"ג, כ"ג).

סימלי השבט: אבן החושן והדגל

על פי הפירוש, 
סמלו של שבט נפתלי האבן המסמלת שבט זה היא השבו באמצע הטור השלישי של החושן, המזוהה לרוב כאגט ועל פי במדבר רבה האבן שלו היא אחלמה.

ה"אות" של השבט (כלומר הדגל שלו) הוא האיילה על רקע יין צלול עם צבע אדום עדין.
 לפי פירוש הרמב"ן סמל זה מציין את טובו של נפתלי, כאיילה הנשלחת לבשר טוב.

השבט בארץ ישראל

שבט נפתלי השתתף במלחמות דבורה הנביאה ומבני שבט זה יצא ברק בן אבינועם, מצביא מלחמת דבורה, בן היישוב קדש נפתלי שבנחלת נפתלי. כמו כן השבט השתתף במלחמתו של השופט גדעון בן יואש במדיינים (שופטים, ו', ל"ה).
גשר ריאלטו

תולדות הגשר

המעבר הראשון מעל התעלה הגדולה (Canale Grande) היה גשר של סירות שנבנה בשנת 1181 בסמוך לרובע הריאלטו. הוא נבנה על ידי ניקול ברטיירי (Nicol Barattier). הגשר כונה בשם גשר המטבע (Ponte della Moneta), משום שהמטבעה של הממשל, ה(Zecca), הייתה בכניסה המזרחית לגשר - באי ריאלטו. עליית חשיבותו של השוק באי ריאלטו, שבו היה גם הנמל של ונציה, הגדילה את חשיבותו של הגשר הנייד מעל התעלה, שהוביל אנשים וסחורות למרכז העיר, לאי סן מרקו. בשנת 1250 הונח מעל התעלה הגדולה גשר של עץ. המבנה היה מורכב משני משטחי עץ שהיו מונחים בשיפוע עד למרכז הגשר, כמתכונת הגשר הנוכחי. הגשר נבנה כך כדי לאפשר מעבר של ספינות מלחמה מסוג גלרה (GALERA). גשר העץ היה ניתן להזזה כאשר רצו לאפשר מעבר ספינות בתעלה, כולל ספינת המלחמה, רחבת הסיפון עם התורן המוגבה יחסית. במאה ה-15 נבנו על הגשר שתי שורות של חנויות, כאשר שכר הדירה שהתקבל מהחנויות שימש למימון התחזוקה של הגשר, שהיה חיוני ויקר, כל עוד היה מעץ. שריפות חיסלו חלקים של הגשר. בשנת 1591 בנה האדריכל אנטוניו דה פונטה (Antonio da Ponte) את הגשר הנוכחי, כאשר קשת בודדת מאבן מחזיקה את הגשר במלואו.

תיאור הגשר

הגשר מקורה וכולל שלושה מסלולים, שבהם עולים במדרגות נמוכות עד לשיא וממנו יורדים שוב במדרגות נמוכות. שני מסלולים הם לאורך המעקים החיצוניים של הגשר. המסלול האמצעי עובר בין שתי שורות של חנויות. בחנויות מוצרים המיועדים לתיירים: יהלומים ואבני חן, פריטי לבוש ומוצרים מזכוכית מוראנו. אורכו של הגשר הוא 25 מטר והמרחק האופקי בין שתי הגדות 20 מטר.
תמונה רחבה של גשר הריאלטו - יסודות הגשר הם המוצקים ביותר בעיר.
אבי רוטשטיין

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים שב לחטיבה כמפקד מחלקה ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה ובתפקידו הבא שימש כמפקד סיירת צנחנים, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד 202. עם סיום תפקידו נשלח ללימודים באוניברסיטה, אולם במאי 1988, השתתף במבצע חוק וסדר כמפקד כוח עצמאי. במבצע הרגו הצנחנים עשרות אנשי חזבאללה בעוד שלצה"ל היו שלושה הרוגים. בשנים 1990-1989 שימש כמפקד גדוד 890 של הצנחנים. בשנים 1992-1993 כיהן כמפקד חטיבת בנימין.
במאי 1993 מונה למפקד עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים, ושירת בתפקיד עד אפריל 1995, לאחר מכן מונה למפקד חטיבת ביסלמ"ח בשנים 1996–1998. בשירות המילואים שימש כראש מטה חטיבת הצנחנים ולחם במלחמת לבנון השנייה.
סונג קאנג

ביוגרפיה

קאנג נולד בעיר ג'יינסוויל שבג'ורג'יה למהגרים מקוריאה הדרומית.
קאנג התחיל את דרכו בתפקיד קטן בתור צופן בשובר הקופות " פרל הארבור".
עבד לראשונה ועלה מדרגה בקריירה שלו עם הבמאי ג'סטין לין בדרמת הפשע העצמאית "יותר מזל מחר" בה נוצרה דמותו של נהג המירוצים האן לו.
ב-2006 חבר בשנית לג'סטין לין וגילם בסרט "מהיר ועצבני 3: טוקיו דריפט" את הדמות של האן, הדריפטר העשיר שעושה עסקים עם נהג מרוצי הרחוב הטוב ביותר בטוקיו טאקאשי (בריאן טי).
ב-2007 הופיע בתפקיד קטן לצידם של ברוס ויליס וג'סטין לונג בסרט הפעולה "מת לחיות 4.0" ובסרט האקשן "מחסל פראי" בתור צלף ה-FBI גוי בו משתמש הסוכן ג'ון קרוופורד (ג'ייסון סטיית'ם).
ב-2009 שיחק בסרט "מהיר ועצבני 4" בתור שותף לצוות הגנבים החדש שמארגן דומיניק טורטו (וין דיזל).
ב-2011 הופיע בסרט "מהיר ועצבני 5", המצליח בסרטי הסדרה, בו הוא מגויס על ידי טורטו לשוד מסובך בריו דה ז'ניירו.
ב-2013 הופיע בסרט מהיר ועצבני 6 בו הוא מגויס בפעם שוב על ידי טורטו כדי לתפוס נוכלים וכדי לחזור למולדתם.

חיים אישיים

קאנג הוא בעל מסעדת האוכל האסייתי "סאקטיני" שבשכונת ברנטווד, לוס אנג'לס.
יום השחמט הבינלאומי

יום השחמט הבינלאומי חל ב-20 ביולי מדי שנה, היום בו הוקם פיד"ה, ארגון השחמט העולמי.
הרעיון לחגוג את היום הזה כיום שחמט בינלאומי הוצע על ידי אונסק"ו, ונחגג ככזה מאז שנת 1966.
יום זה נבחר משום שב-20 ביולי (בשנת 1924) בתאריך הוקם פיד"ה, ארגון השחמט העולמי, שאיחד בתוכו כמה איגודי שחמט בינלאומיים. "משחק המלכים" המורכב, נחשב לענף ספורט ולתחביב מהנפוצים בעולם. הניצחון במשחק השחמט מגיע כאשר אחד המלכים "מאוים" על ידי שחקן אחר, ואינו יכול לבצע מהלך שיציל אותו. מקור השחמט הוא כנראה במשחק הודי שהלך והתפתח במדינות שונות במזרח הרחוק כאשר החל מהמאה השביעית הוא התפשט במהירות בכל היבשת.
תיכון סוג ב'

תקציר העלילה

הסדרה מתמקדת בשלושה נערים: ג'רמיה, בנו של הענק מהאגדה "ג'ק ואפון הפלא", טרפלגר, אחיינו של מרלין הקוסם, וזעם, בתה של פיית השיניים, הנחושים להיות עצמם למרות הקשר המשפחתי שלהם. במהלך הסדרה הנערים פוגשים דמויות מהאגדות ומתמודדים עם בעיות הקשורות לגיל ההתבגרות.
סופלה

סופלה קר

סופלה קר הוא מוס או פרפה שבעת הכנתם נוצקה התערובת שלהם לכלי שעל דפנותיו הולבש גליל נייר כסף כך שיבלוט מעל הדפנות. תערובת המוס נוצקת כך שתעבור את דפנות הכלי אך תישאר בתחומי הגליל וכך בזמן ההגשה, לאחר הסרת גליל נייר הכסף נראה המוס כמו סופלה שתפח מעל דפנות הכלי.

בתרבות

בשל הקושי הרב בהכנתו ובעיקר בשל נטייתו להצטמק מהר מחוץ לתנור, הסופלה משמש לעיתים בתרבות הפופולרית כבדיחה על שבריריות האפייה. הטבח עמל במשך שעות על הסופלה המושלם, אך כל רעש קל, משב רוח או לחיצה הפוגעת בפאר יצירתו גורמת לה לשקוע ולאבד את ערכה.
כרים מטמור

קריירת מועדונים

מטמור החל את הקריירה במועדוני נוער בעיר הולדתו שטרסבורג. לקראת עונת 2005/06 חתם בפרייבורג, במטרה להשתלב תחילה בקבוצת המילואים. מטמור הוקפץ עד מהרה לקבוצה הבכירה של פרייבורג, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. מטמור הפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה, אך לא הצליח להעפיל עמה אל הבונדסליגה. עם זאת, כשרונו צד את עיניהם של מועדונים בכירים, וביוני 2008 חתם על חוזה לארבע שנים בבורוסיה מנשנגלאדבך, ששילמה עבורו לפרייבורג שני מיליון אירו. בעונתו הראשונה של מטמור בבורוסיה מנשנגלאדבך, 2008/09, מטמור היה שחקן הרכב קבוע, והיה חלק מקישור שכלל את מרקו רויס, חואן אראנגו ומייקל בראדלי. באותה עונה ניצלה הקבוצה מירידה במחזור האחרון. עונתו השנייה של מטמור בגלדבאך הייתה טובה יותר עבור הקבוצה. בעונה השלישית של מטמור בקבוצה, 2010/11, הקבוצה ניצלה מירידה רק לאחר משחקי מבחן מול בוכום שסיימה שלישית בבונדסליגה השנייה. בשני המשחקים, מטמור החליף את מרקו רויס בדקות הסיום. 
בתום עונת 2010/11, שנה לפני תום חוזהו בגלדבאך, חתם מטמור באיינטרכט פרנקפורט על חוזה לשנה אחת, עם אופציה להארכה בשנתיים נוספות, כאשר סכום ההעברה בין המועדונים נשאר חסוי. איינטרכט פרנקפורט שיחקה אז בבונדסליגה השנייה, ומטמור סייע לקבוצה להעפיל בעונתו הראשונה לבונדסליגה. בעונת 2012/13 איינטרכט פרנקפורט הציגה יכולת מצוינת בבונדסליגה, כאשר מטמור היה חלק מקישור איכותי שכלל בנוסף גם את סבסטיאן רודה, שטפן אייגנר ואלכסנדר מאייר. הקבוצה סיימה במקום השישי והבטיחה מקום במפעל הליגה האירופית. עם זאת, מטמור לא נשאר בקבוצה לעונה שלישית, וחתם בקיץ 2013 בקייזרסלאוטרן, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. מטמור שיחק בקבוצה שתי עונות, בשתיהן הקבוצה סיימה בצמרת הבונדסליגה השנייה, אך לא הצליחה להעפיל לבונדסליגה. בתום עונת 2014/15 עזב מטמור את קייזרסלאוטרן וחתם באל ערבי מכוויית. האפיזודה של מטמור באל ערבי הייתה קצרה מאוד, כאשר מטמור דרש מהקבוצה להתיר את חוזהו, עקב כשלים פיננסיים של הקבוצה, והוא אכן שוחרר באוקטובר 2015. 
בינואר 2016 חתם מטמור בהאדרספילד טאון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, ליגת המשנה באנגליה, על חוזה עד לתום העונה. הופעת הבכורה שלו בקבוצה נערכה כאשר נכנס כמחליף בהפסד 2-1 לברייטון. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע בניצחון 4-1 על לידס יונייטד במרץ 2016. בתום העונה שוחרר מהקבוצה, שלא רצתה להאריך את חוזהו.
בקיץ 2016 חתם מטמור במינכן 1860 מהבונדסליגה השנייה. מטמור ערך 13 הופעות במועדון בעונת 2016/17, ונשר עם הקבוצה אל הליגה הגרמנית השלישית. מטמור שוחרר מהקבוצה בקיץ 2017, לאחר שהקבוצה הורדה ליגה נוספת בעקבות עבירות תקציביות. לאחר מכן עבר מטמור לאוסטרליה, וחתם באדלייד יונייטד, בה ערך שמונה הופעות. קבוצה זו הייתה האחרונה של מטמור. בשנת 2018 החל לשמש עוזר מאמן במועדון החובבים הגרמני קהלר FV, ולמעשה פרש ממשחק פעיל.

קריירה בינלאומית

בפברואר 2007 ערך מטמור את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלג'יריה, במשחק מול נבחרת לוב. בשנת 2010 השתתף מטמור עם נבחרת אלג'יריה בגביע אפריקה לאומות 2010, שם סיימה אלג'יריה רביעית, לאחר הפסד 4-0 לנבחרת מצרים במשחק טעון מאוד בחצי הגמר, והפסד 1-0 לנבחרת ניגריה במשחק על המקום השלישי. באותה שנה, השתתף מטמור עם נבחרת אלג'יריה במונדיאל 2010, ממנו הודחה אלג'יריה בשלב הבתים עם נקודה אחת לאחר שלא הבקיעה ולו שער אחד, אך גם ספגה שני שערים בלבד. במאי 2012 הודיע מטמור שהוא לוקח הפסקה מהקריירה הבינלאומית, מאחר שברצונו לפתח את קריירת המועדונים שלו. מסיבה זו, מטמור לא זומן לסגל אלג'יריה למונדיאל 2014.
קאסטה

קאסטה היא מעמד חברתי נוקשה שאדם נולד לתוכו וכמעט אינו יכול להשתחרר ממנו.
מעמד חברתי זה מבנה את זהותו של האדם, ובכלל זה את טווח עיסוקיו האפשריים, מנהגיו, טקסיו, הנורמות לפיהן ינהג, מערכת הסמלים אליה הוא מחויב, ועוד. מערכת חברתית המבוססת על קאסטות היא מערכת ריבודית אנדוגמית המסווגת את החברים בה על פי מוצא ההורים, כך שהניעות החברתית בין הקאסטות השונות כמעט אינה אפשרית. שיטת הקאסטות דומיננטית בעיקר בהודו, אך ניתן למצוא אותה גם במקומות אחרים, כגון בזמן האפרטהייד בדרום אפריקה, ובמידה רבה בנפאל. בתקופה הקדם-מודרנית הייתה שיטת הקאסטות נפוצה בתרבויות שונות בעולם, כגון ביפן הפאודלית, בסין, באירופה (שם נקראה שדרה חברתית) ועוד.
קאסטה אינה כת, לכן בניגוד לטעות רווחת בשפת הדיבור, מערכת הקאסטות אינה מערכת של כתות.

ביהדות

יש הרואים גם ביהדות חלוקה דמוית קאסטות: בתחילה כהנים, לויים ויתר שבטי ישראל.
לאחר שיבת ציון הגדיר עזרא הסופר סך של עשר קבוצות (עשרת היוחסין), כולל זכויות כל קבוצה ולמי מותר לשאת את מי. הסיבה לצעד זה של עזרא נבעה מכך שבעלי היוחסין לא רצו לעלות לארץ ישראל ורק דלת העם רצתה לעלות לארץ ישראל. על מנת למנוע נישואים האסורים על פי ההלכה הגדיר עזרא קבוצות שונות. לדוגמה אסופי - תינוק שנמצא לבדו ואין יודעים מי אביו ואמו.
איסורי החיתון אינם מצביעים על חסרונו הרוחני של האדם ("ממזר תלמיד חכם עדיף מכהן עם הארץ" וכן "עדיף ישראל תלמיד חכם מכהן עם הארץ")
מרכז מורשת מנחם בגין

היסטוריה

מרכז מורשת מנחם בגין הוא מפעל ההנצחה הממלכתי לאחד המנהיגים הבולטים של העם היהודי במאה ה-20, כמפקד האצ"ל, כמנהיג האופוזיציה בכנסת וכראש ממשלת ישראל. המרכז מנציח את מורשתו של מנחם בגין כלוחם אשר פעל למען חירותו, עתידו וביטחונו של העם היהודי בארצו. המרכז שוכן בכתף הינום, הצופה אל הר ציון וחומות העיר העתיקה של ירושלים, וכולל מוזיאון, ארכיון, ספריה ומכון מחקר. המרכז מקיים באופן סדיר פעילויות הנצחה, מחקר, חינוך והסברה הקשורות בפועלו ובמורשתו של מנחם בגין. וכן עורך סדרת הרצאות חודשיות מפי חוקרים וביוגרפים אודות ראשי ממשלות ישראל שהלכו לעולמם.
המרכז, שהוקם ב-1999, מופקד על הנצחת מורשתו וזכרו של מנחם בגין כלוחם חירות, מנהיג, מדינאי ואדם אשר פעל למען חירותו, עתידו וביטחונו של העם היהודי בארצו. ב-1998 נקבע החוק להנצחת שקבע מרכז להנצחת זכרו של מנחם בגין ולחקר המאבק הציוני לעצמאות ישראל. המרכז יכלול אתר ההנצחה לזכרו מכון למחקר על שמו ואת ארכיון המרכז. במרכז מופעלים ספריה וארכיון העוסקים בחייו ופועלו של בגין, ומתקיימים בו ימי עיון והרצאות בנושאים הקשורים לבגין ולמורשתו. במרכז נמצא מוזיאון בגין המציג את סיפור חייו ומורשתו, המסופרים בחלקם בקולו של בגין עצמו.
המרכז מעניק מדי שנה, החל מ-2002 את "פרס בגין", ליחיד או לקבוצה, כאות הכרה על מעשה מיוחד, תרומה או הישג למען עם ישראל או מדינת ישראל. הפרס הוענק עד כה בין היתר לארגוני סיוע ישראלים אזרחיים וצבאיים, לטייס החלל אילן רמון, לתושבי שדרות, לשייטת 13, לארגון רבני צהר, לארגון השומר החדש, ועוד.
בתחום החינוך, המרכז יוזם ומקדם תוכניות אשר נועדות להנחיל לבני הנוער את עקרונות מורשתו של בגין.
עבור חטיבות הביניים, מפעיל המרכז את התוכנית "כנסת צעירה", שמטרתה להקנות לתלמידים את ערכי המשטר הפרלמנטרי ולשנות את תדמית הכנסת בעיני התלמידים. כמו כן, מטרת התוכנית היא הנחלת אומנויות הדיון לבני נוער מכל שכבות החברה תוך התנסות עם העבודה הפרלמנטרית. בני נוער המבקרים במרכז מתכנסים באודיטוריום הדומה למליאת הכנסת, מתחלקים למפלגות בדויות, מנהלים דיון בנושא אקטואלי ולאחר מכן מתחלקים לוועדות שונות המתנהלות כוועדות הכנסת, ודנים בנושאי חקיקה.
במרכז מתקיימים כינוסי תרבות מסוגים שונים, וכן אירועי "תרבות יום א'" במסגרת צה"ל.
מנהל המרכז הוא הרצל מקוב, לשעבר מנהל לשכת ראש הממשלה ויושב-ראש בית"ר העולמי.
ב-29 באוקטובר 2014 עת יצא מהכנס השנתי של פעילי הר הבית אשר נערך באותה שנה במרכז מורשת בגין בירושלים, נורה חבר הכנסת יהודה גליק על ידי פלסטיני תושב אבו תור והובהל לבית החולים במצב קשה מאוד. המתנקש, מועתז חיג'אזי, עבד כשנה במסעדת 'טרסה' הפועלת כזכיין חיצוני במתחם מרכז מורשת בגין והיה פעיל הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אסיר ביטחוני לשעבר שישב בכלא למעלה מעשר שנים על הצתות על רקע לאומני ותקיפת סוהרים בפניהם באמצעות סכיני גילוח. כעשר שעות לאחר תקיפת גליק הוא נורה למוות בידי כוח ימ"מ שפעל לעצרו בשכונת אבו טור, לאחר שירה לעבר הכוח. ב-24 בנובמבר 2014 שוחרר גליק מבית החולים. ב-29 באוקטובר 2015, הוא ערך סעודת הודיה במרכז לכבוד החלמתו המלאה.
יחסי אוסטריה–בולגריה

היסטוריה

בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נותרה ממלכת בולגריה נייטרלית. עם זאת, בהדרגה החלו גם מעצמות המרכז, שכללו את הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית, וגם מדינות ההסכמה בהנהגת בריטניה וצרפת להבין את היתרונות שבולגריה עשויה לספק. הגרמנים ידעו שהם זקוקים לעזרתה של בולגריה כדי להביס את ממלכת סרביה ובכך לפתוח קווי אספקה ​​מגרמניה לאימפריה העות'מאנית ולחזק את החזית המזרחית נגד רוסיה. בולגריה ניהלה משא ומתן הן עם הגרמנים והאוסטרו-הונגרים, והן עם הבריטים והצרפתים, אשר התנאים שהציעו היו נדיבים פחות. ב-1915 חתמה בולגריה על האמנה הבולגרית-גרמנית, אשר צרפה את בולגריה למעצמות המרכז. חיילים בולגרים לחמו לצד הגרמנים והאוסטרים בחזית המקדונית, אולם ב-1918 נאלצו להיכנע בפני מדינות ההסכמה, וב-1919 חתמו הבולגרים על חוזה ניי.
במהלך מלחמת העולם השנייה לחמה בולגריה לצד גרמניה הנאצית, שכללה אף את אוסטריה, מאז האנשלוס בשנת 1938. ב-26 באוגוסט 1944 הודיעה בולגריה על חזרתה לניטראליות לאור התקדמותו המהירה של הצבא האדום וב-9 בספטמבר 1944 בוצעה הפיכה בממלכה בסיוע כוחות הצבא האדום, אשר התקדמו לעבר סופיה. ראש הממשלה קונסטנטין מוראבייב הודח ובמקומו תפס את השלטון הגנרל קימון גאורגייב שהודיע על הצטרפות בולגריה לבעלות הברית. הצבא הבולגרי שבעת ההיא מנה כ-450,000 לוחמים הצטרף לצבא האדום במסגרת החזית האוקראינית השלישית ונטל חלק בלחימה ביוגוסלביה, הונגריה ואוסטריה כנגד צבאות גרמניה הנאצית. ב-8 במאי 1945 השתתפו הכוחות הבולגרים בכיבוש העיר קלגנפורט שבאוסטריה. במהלך המלחמה הקרה, הייתה בולגריה חלק ממדינות ברית ורשה, בעוד אוסטריה נותרה נייטרלית.
כיום שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי, ובשנת 2005 ביקר נשיא בולגריה, גאורגי פרבאנוב, ביקור ממלכתי באוסטריה.
גושן

אֶרֶץ גֹּשֶׁן היא אזור במצרים העתיקה המוזכר במקרא כמקום מושבם של בני ישראל מירידתם למצרים בימי יעקב ועד יציאת מצרים. על פי הצעתו של יוסף לאחיו, ביקשו בני יעקב מפרעה לגור בארץ גושן בשל היותם רועי צאן והיות ארץ גושן מקום מרעה.

מיקום

לפי הכתובים נראה שבני ישראל התגוררו בקרבת המצרים ולכן ארץ גושן הייתה קרובה למרכזי הערים, שכן בת פרעה יצאה ליאור ושם מצאה את משה, מה שיכול להעיד על כך שביתו של משה נמצא בסמוך לבית פרעה. גם העובדה שנשות בני ישראל שאלו משכנותיהן כלי כסף וזהב ביציאת מצרים, מלמדת שהם גרו בקרבת מגורי המצרים. מקום נוסף הנקרא ארץ גושן מצוי בתחומי ארץ ישראל, כפי שמתואר בכיבושי יהושע.

מזרח הדלתה של הנילוס

מנשה הראל מקבל את דעתו של החוקר ברטלט שארץ גושן חייבת להיות בקרבת מקום מושבו של יוסף, דהיינו בצען, בירת החיקסוס על הדרך לארץ כנען, בחבל פורה מאד ובמרחק קצר מהמדבר המזרחי. לדעת רוב החוקרים הארכאולוגים, הייתה הבירה רעמסס בצפון-מזרח הדלתה של הנילוס, וארץ גושן צריכה להיות קרובה אליה. לפיכך יכול מקום ארץ גושן להיות בקצה אחת הדרכים הבאות: "דרך ארץ פלשתים", "דרך שור" או "דרך המדבר ים סוף", דהיינו בצפון-מזרח הדלתה במזרחה, או בדרום-מזרחה.
הראל קושר גם את מיקום ארץ גושן עם נקודת יציאת מצרים ומסכם: "אם נקבל את דעת הארכאולוגים שגילו תילים וחורבות עתיקות בוואדי תומילאת ונסכים אף עם דעת החוקר טרומבול, המציין שמפרשי המקרא, המונומנטים המצריים והוכחות היסטוריות מעידים, שמקום ארץ גושן הוא בוואדי תומילאת ונאשר גם את מסקנותינו בעניין מקום ארץ גושן, הרי מן הדין להגיע להכרעה שים-סוף צריך להיות לא רחוק מארץ גושן, משמע שים סוף צריך להיות, בקצה המזרחי שלוואדי תומילאת, דהיינו בתחום מדבר שור ו"דרך שור".
מרדי פיש

ביוגרפיה

פיש נולד באדינה, מינסוטה. הוריו טום, מורה מקצועי לטניס וסאלי עקרת בית. בשנת 1986 עברה משפחתו  לפלורידה והשתקעה בבוקה ראטון. הוא למד יחד עם אנדי רודיק ובשנת 1999 אף גר עם משפחתו של רודיק.
בשנת 2000 החל פיש לשחק טניס מקצועני.
בשנת 2002 זכה פיש בתואר הראשון שלו, בטורניר זוגות שנערך ביוסטון, טקסס ביחד עם רודיק.
בשנת 2003 ניצח פיש את קרלוס מויה מספרד (5 בעולם, דורג בעבר במקום הראשון בעולם) ב-5 מערכות בסיבוב השני של אליפות אוסטרליה הפתוחה. בהמשך השנה, הוא הגיע לשלב הגמר בטורניר הגדול בסינסינטי וזכה בתואר הראשון שלו ביחידים בטורניר סטוקהולם, שוודיה לאחר שניצח בגמר את רובין סודרלינג משוודיה. את השנה הוא סיים במקום 20 בעולם.
בשנת 2004 הגיע פיש בשני טורנירים גדולים לשלב הגמר. בסן חוזה קליפורניה שבו הפסיד לרודיק וזכה בטורניר הזוגות ביחד עם ג'יימס בלייק ובטורניר על דשא בהאלה, גרמניה בו הפסיד לרוג'ר פדרר משווייץ (1 בעולם). באוגוסט הוא זכה במדליית כסף באולימפיאדת אתונה (2004) לאחר שהפסיד במשחק הגמר על מדליית הזהב ב-5 מערכות לניקולס מאסו מצ'ילה. בטורניר הוא ניצח את חואן קרלוס פררו מספרד (דורג 1 בעולם בשנת 2003) ואת פרננדו גונסאלס מצ'ילה שזכה במדליית זהב בטורניר הזוגות ובמדליית ארד ביחידים.
בשנת 2005 ניפגע פיש בשורש כף היד השמאלי שלו וניזקק לשני ניתוחים, לכן שיחק 17 משחקים בעונה זו.
באפריל 2006 זכה פיש באליפות ארצות הברית במשטח חימר לאחר שניצח את חואן מונקו מארגנטינה, ריינר שטלר מגרמניה, וינס ספדיאה מארצות הברית, טומי האס מגרמניה ובגמר את יורגן מלצר מאוסטריה. באליפות וימבלדון ביוני אותה שנה הוא הגיע לסיבוב השלישי. בלילה שלפני המשחק בסיבוב השלישי, הוא סבל מהרעלת מזון ופרש לאחר מערכה אחת.
בשנת 2007 הגיע פיש לרבע הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה לאחר ניצחון מפתיע כבר בסיבוב הראשון על איבן לובצ'יץ' מקרואטיה (4 בעולם). בשלב רבע הגמר הוא הפסיד לחברו רודיק.
בתחילת ינואר 2008 זכה פיש עם סרינה ויליאמס בגביע הופמן (זוגות מעורבים לנבחרות) שנערך בפרת', אוסטרליה לאחר ניצחון על סרביה בהשתתפות נובאק ג'וקוביץ' וילנה יאנקוביץ'. באליפות אוסטרליה הפתוחה הוא הפסיד בסיבוב השלישי ליארקו נימינן מפינלנד. בהמשך השנה בטורניר אינדיאן וולס, קליפורניה הוא ניצח בשלב חצי הגמר את רוג'ר פדרר (1 בעולם) לאחר שהפסיד לו בחמשת המשחקים הקודמים ביניהם. בשלב הגמר הוא הפסיד לג'וקוביץ' (3 בעולם). באליפות צרפת הפתוחה הוא הפסיד ללייטון יואיט מאוסטרליה בסיבוב השני. באליפות ווימבלדון הוא הפסיד בסיבוב הראשון לרישר גסקה מצרפת ובאליפות ארצות הברית הפתוחה הוא הגיע לשלב רבע הגמר בו הפסיד לנדאל.
באוגוסט 2011 נוצח פיש בגמר בטורניר מונטריאול היוקרתי על ידי נובאק ג'וקוביץ' בשלוש מערכות.
לקראת אליפות ארה״ב הפתוחה 2013 פיש אמר שהוא פורש מהטורניר בעקבות בעיות בלבו ומאז לא שיחק. פיש לא פרש באופן רשמי ועדיין מדורג אך סיכוי גדול שכבר לא יחזור לשחק טניס.
בספטמבר 2008 פיש נישא לסטייסי גרדנר בטקס יהודי.
פיש סבל מדיכאון כרוני והפרעת חרדה שהקשו עליו לתפקד וגרמו להפסקת פעילותו הספורטבית למשך שנתיים. בשנת 2015 הוא חזר לסבב טורנירי פרידה סופית מהמשחק. הוא פרש מטניס תחרותית ב-2 בספטמבר 2015 באליפות ארצות הברית הפתוחה.