google/wiki40b huggingface dataset:
תאילנד במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של תאילנד למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 34 ספורטאים שהתחרו ב-15 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשבעה מדליות, מתוכן ארבעה מדליות זהב. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענף הבדמינטון עם זכייה כפולה במדליות זהב בטורניר הנערים והנערות, בענף השיט עם זכייה במדליית זהב בתחרות לנערות על דגם הטכנו 293, בענף הטאקוונדו עם זכייה במדליית זהב בקטגוריית המשקל עד 49 ק"ג נערות ובענף הרמת משקולות עם זכייה בשלושה מדליות כסף בתחרות הנערים עד 77 ק"ג, תחרות הנערות עד 48 ק"ג והנערות מעל 63 ק"ג ומקום חמישי בתחרות הנערים עד 69 ק"ג.
המשלחת הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה עם העפלה לגמרים וסיום במקום החמישי בריצת 100 מטר נערים וזריקת דיסקוס לנערות, בשחייה עם העפלה לגמר במשחה 200 מטר בסגנון שחיית חזה לנערים, העפלה לרבע גמר בתחרות היחידות לנערות בענף הטניס. כמו כן, המשלחת סיימה במקום הרביעי בתחרות הנערות בטניס שולחן ובמקום החמישי בתחרות הקפיצות לנערים בענף ההתעמלות. המשלחת השתתפה ולא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים אופניים,חתירה, טריאתלון, כדורסל, קליעה וקשתות.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 37 ספורטאים שהתחרו ב-13 ענפי ספורט והיא המשלחת הגדולה ביותר שתאילנד שלחו עד כה. המשלחת זכתה בשמונה מדליות, מתוכן שלושה מדליות זהב. ההישגים המשמעותיים ביותר היו בענף ההרמת משקולות עם זכייה בשתי מדליות זהב בקטגוריות המשקל עד 53 ק"ג נערות ומעל 63 ק"ג נערות ומדליית כסף בקטגוריית משקל עד 62 ק"ג נערים, בענף הטאקוונדו עם זכייה במדליית זהב בקטגוריית משקל עד 44 ק"ג לנערות. המשלחת הגיעה להישגים בענפים שחייה עם זכייה במדליית כסף במשחה 400 מטר שחייה חופשית לנערות, בגולף עם זכייה כפולה בארד בטורניר הנערים והנערות. בענף הבדמינטון המשלחת הגיעה להישגים פחות טובים מאולימפיאדת הנוער סינגפור, וזכתה רק במדליית ארד בטורניר הנערות.
המשלחת הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה עם העפלה לגמר בריצת 400 מטר משוכות נערים ודורגה במקום החמישי, בשיט עם סיום במקום החמישי בתחרות הנערות על דגם הטכנו 293, בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור שם היא זכתה במדליית זהב, ובמקום החמישי בתחרות הנערים על דגם ביט. המשלחת לא העפילה מעבר לרבע הגמר בתחרות הנערות בטניס שולחן. המשלחת השתתפה ולא הגיעה להישגים משמעותיים בענפים התעמלות, טניס, כדורסל, כדורעף חופים וקליעה.
מעברת בת ים

מעברת בת-ים היא שיכון עולים שהוקם ליד העיר בת-ים וחדל להתקיים בשנת 1953. בשיא צפיפותה הכילה המעברה כ-3000 משפחות שחיו באוהלים ובהמשך בצריפונים. 3 שנים לאחר סגירתה הוכרז על הקמת מעברה נוספת לשיכון 2,000 משפחות יהודיות ממצרים. המעברות הוקמו על ידי הסוכנות היהודית בשיתוף עם המועצה המקומית של בת ים.

היסטוריה

התנאים במעברת בת-ים תוארו על ידי עיתון "הד בת ים" כקשים, צפופים ועניים יחסית. יתר על כך, העיתון הוסיף ותיאר את המעברה כמקום מצחין ולא היגייני שמצבו התחזוקתי ירוד. למרות זאת, לתושבי המעברה הייתה פרנסה ואלו שנמצאו כשירים לעבודה עבדו בעיר בת ים הסמוכה למעברה. 
בשנת 1951, זמן מה לאחר הקמתה, נוצר מחסור בידיים עובדות בעיר בת-ים. משבר זה הוביל לדרישה מצד מועצת העיר להקמת מעברה נוספת שתכיל 500 משפחות, זאת בתנאי שיוקמו שיכונים ליושבי המעברה. באותה תקופה החלה הקמת בתי חרושת נוספים באזור התעשייה של העיר, אשר הגדילה אף יותר את הדרישה לידיים עובדות. הקמת מעברה זו גררה תגובות מעורבות מצד תושבי בת-ים. עוד בשנה זו, נאמר כי אוכלוסיית בת-ים (כולל אלו שעוד חיו במעברה) הגיעה לכ-8500 נפשות ונאמר כי ישנו צפי ל-14,000 איש בסוף שנת 1951.
בשנת 1952 פתחו יושבי המעברה במחאה על מצבם הקשה ועל כך שהסוכנות היהודית והמועצה מותירות אותם באוהלים ובפחונים, ולא מספקת להם שיכונים וצריפונים כפי שהובטח להם. הפגנה אשר נערכה אל מול בניין הסוכנות היהודית ב-24 במאי 1952 התמקדה בנושא זה. החלטת הסוכנות הייתה להעביר את יושבי המעברה לראשון לציון, שם הם יוכלו לקבל שיפור בתנאי החיים לפי דרישתם. לאחר קבלת ההחלטה פתחו יושבי המעברה ב-1 באוגוסט בשביתה שנמשכה  48 שעות כאות מחאה. לאחר מכן, בשנת 1953, הועברו חלק מיושבי המעברה לשיכוני קבע בבת-ים. בשנת 1956 הוקמה בבת ים מעברה לשיכון 2000 משפחות ממצרים ובשנת 1958 הגיעה אוכלוסיית העיר והמעברה לכ-30,000 איש.

סוף המעברה

המעברה החדשה התקיימה עד שנות השמונים כאשר ב-1980 נותרו בה רק 115 משפחות. עיריית בת-ים תכננה לפנות 70 משפחות מהמעברה עד סוף 1980. מעברת בת-ים הייתה אחת המעברות האחרונות שחוסלו באופן סופי.
דור כוכב

קריירה

כוכב החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה, וב-8 בפברואר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–1 על מכבי באר שבע במסגרת גביע המדינה. בעונת 2012/2013 היה שותף לזכייה של קבוצת הנוער בדאבל. בקיץ 2013 הושאל להפועל עפולה מהליגה הלאומית. ב-8 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי יבנה. ב-28 באוקטובר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–0 על הפועל נצרת עילית, ובסך הכל כבש שישה שערים ב-34 הופעות בליגה הלאומית בעונת 2013/2014.
לקראת עונת 2014/2015 חתם כוכב בהפועל פתח תקווה, העולה החדשה לליגת העל. ב-6 בספטמבר 2014 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4–0 על מ.ס. אשדוד בגביע הטוטו. ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–4 להפועל רעננה. את שער הבכורה שלו בליגת העל כבש כוכב ב-27 בדצמבר 2014, בהפסד 2-1 להפועל באר שבע. בסך הכל כבש שני שערים ב-24 הופעות בליגת העל בעונה זו, אך בסופה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית.
לקראת עונת 2015/2016 חתם כוכב בהפועל עכו. את שערו היחיד במועדון כבש ב-31 באוגוסט 2015, בניצחון 2–0 על בני יהודה. בסך הכל ערך 24 הופעות ליגה בעונה זו, אך בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית. בקיץ 2016 חתם כוכב בעירוני נשר, העולה החדשה לליגה הלאומית. כוכב ערך 12 הופעות במדי הקבוצה וב-5 בינואר 2017 חתם בהפועל עפולה, במדיה שיחק עד תום עונת 2016/2017 וכבש שער אחד ב-18 הופעות.
ב-20 ביולי 2017 הצטרף כוכב להפועל רמת השרון מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שער אחד ב-32 הופעות בעונת 2017/2018. ב-27 ביוני 2018 חזר כוכב להפועל עפולה, ובעונת 2018/2019 כבש במדיה שישה שערים ב-34 הופעות בליגה הלאומית.
ב-2 במאי 2019 חתם כוכב לשלוש שנים בבני יהודה תל אביב. ב-19 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בהפסד 2–4 למ.ס. אשדוד בגביע הטוטו.
הפארק הלאומי צ'יטוואן

גאוגרפיה ואקלים

הפארק שוכן בטראי הפנימי שבמרכז-דרום נפאל, וגובל בדרומו בגבולה של נפאל עם הודו. אורכו 78 ק"מ ממזרח למערב, והוא ממוקם בין גובה של 150 ל-815 מטר מעל פני הים. בצידו המזרחי הוא גובל בשמורת פארסה (Parsa) שהוכרזה ב-1984. האזור היה מוגן כבר ב-1846, עת שימש כשמורת ציד מלכותית, והוא שמר על מעמדו זה עד שנת 1951. ב-1958 הועלתה הצעה להגדיר חלק משטח הפארק כשמורת קרנפים, וזו יצאה לפועל ב-1961. הפארק הלאומי הוכרז בשנת 1973 וב-4 במרץ 1974 הותקנו התקנות המסדירות זאת. שטחו המקורי של הפארק עמד על 544 קמ"ר והוא הוגדל לשטחו הנוכחי ב-1977. 
קרקע הפארק מתוארכת לפלאוקן ולפליסטוקן, ונישאה למקום על ידי זרימת מים. היא עשויה מאבן חול, קונגלומרט, קווארציט וסלעי משקע אחרים. השטח מתאפיין בצוקים תלולים הפונים לכיוון דרום, ובהם צמחייה דלה ביחס למורדות הצפוניים. הפארק שוכן באגן הניקוז של הגאנגס ומישורי ההצפה שבתחומו מדורגים בצורת טראסות. 
האקלים בפארק סובטרופי, ועונת המונסון הגשומה נמשכת מאמצע יוני עד סוף ספטמבר. החורף יבש יחסית, וכ-90% מסך המשקעים, שכמותם עומדת על כ-2,400 מ"מ בשנה, יורדים בעונת המונסון, וגורמים לשטפונות ולהצפות. טמפרטורות המקסימום מגיעות בממוצע ל-38°C בקיץ, ויורדות עד כ-6°C בממוצע בין אוקטובר לינואר.

השפעת האדם

האזור יושב על ידי בני הטהרו משך מאות שנים, אך בשנות ה-50 הם היו למיעוט בשל הגירת תושבי הגבעות שמדרום לפארק, אשר נמלטו אליו לאחר שהמלריה הודברה בו. הפארק הוא אחד מאתרי התיירות הפופולריים במדינה, מחוץ לעמק קטמנדו ולאזור פוקארה. מספר המבקרים עלה מכאלף בשנה עם הכרזת הפארק ליותר מ-31,000 מבקרים ב-1989, 77,000 ב-1999 והוא נמצא בעלייה מתמדת. בשטח הפארק שני אתרי הינדו קדושים.
קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

ביוגרפיה

ולדימירוביץ' נולד ב-30 בספטמבר 1876 בצארסקויה סלו, בנו השני של ולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (בנו השלישי של הקיסר אלכסנדר השני), ורעייתו מריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין.
קיריל למד בפנימייה צבאית ולאחר מכן באקדמיה של הצי הרוסי הקיסרי. במהלך מלחמת רוסיה-יפן היה קצין מטה במפקדת צי האוקיינוס השקט. במרץ 1904 היה על סיפונה של אוניית "פטרופבלובסק", אשר עלתה על מוקש, התפוצצה וטבעה בים היפני. הנסיך נפצע קשה, אך הצליח לשרוד ונאסף עם כמה ניצולים בודדים על ידי ספינות אחרות.

לאחר החזרה מהגלות

לאחר חזרתו המשיך הנסיך את שירותו בצי. הוא שירת כסגן מפקד סיירת בים הבלטי ובשנת 1912 מונה למפקדה. כעבור שנה הועלה לדרגת תת-אדמירל ומונה למפקד חטיבת הנחתים בסנקט פטרבורג.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשאר עם יחידתו בסנקט פטרבורג ולא השתתף בלחימה.

המהפכה והגלות השנייה

ב-23 בפברואר 1917 החלו בסנקט פטרבורג מהומות, שהובילו למהפכה ולהדחתו של הצאר ניקולאי השני מכס המלכות. בתחילת המהומות נקט קיריל בעמדה פאסיבית ולא עירב את יחידתו בניסיון לדכא את המהומות. אך ב-1 במרץ, כאשר הבין כי הצאר עומד לוותר על כס המלכות, הגיע בראש יחידתו לבניין הדומה והכריז כי הוא מעמיד את עצמו ואת חייליו לרשות כוחות המהפכה. לימים, יטענו מתנגדיו של קיריל כי הוא בגד למעשה בצאר. יום למחרת חתם הצאר ניקולאי השני על כתב ויתור על הכס.
ב-8 במרץ הוציאה הממשלה הזמנית צו מאסר לצאר המודח ולבני משפחתו. קיריל, שחשש כי גם הוא עלול להיעצר, נמלט יחד עם אשתו ובנותיו לפינלנד. בסוף אותה שנה נולד בנו היחיד, ולדימיר.
במהלך מלחמת האזרחים ניהל משא ומתן עם הגנרל הפיני מנרהיים ועם גנרל ניקולאי יודניץ', מפקד כוחות הצבא הלבן בצפון-מערב רוסיה, במטרה לגייס את תמיכתם בהחזרת שלטון לשושלת רומנוב, אך ללא הצלחה. בשנת 1920 אולץ על ידי השלטונות הפיניים לעזוב את המדינה. הפינים לא רצו לסכן את יחסיהם עם רוסיה הסובייטית בגללו. הוא עבר לשווייץ ולאחר מכן התיישב בפריז.

הטענה לכס הכתר הרוסי

קיריל ראה את עצמו כראש משפחת רומנוב, היות שהיה (באופן תאורטי) יורש העצר של כס המלוכה ברוסיה לאחר מותם של ניקולאי השני, בנו אלכסיי ואחיו מיכאיל. ב-31 באוגוסט 1924 בפני כ-1,000 מתומכיו שהתאספו באחד מפרברי פריז הוא הכריז על עצמו כעל הקיסר הרוסי "קיריל הראשון". חלק גדול מבני משפחת רומנוב הביעו התנגדות למהלך זה, הם טענו כי נישואיו השערורייתים, ויתרה מזאת - התנהגותו במהלך מהפכת פברואר פוסלים אותו מלהיות יורש העצר, על אף קרבתו המשפחתית לצאר ניקולאי השני.
הנסיך קיריל ולדימירוביץ' נפטר בפריז ב-12 באוקטובר 1938. הוא נקבר יחד עם אשתו (שנפטרה כשנה לפני כן) בעיר קובורג שבגרמניה בבית העלמין של משפחת סקסה קובורג גותה. בשנת 1995 עצמותיו הועברו לקבורה בבית העלמין של קתדרלת פטר ופול בסנקט פטרבורג.
את טענתו לכתר ממשיכה כיום נכדתו מריה ולדימירובנה רומנובה.
טניה מרקוס

ביוגרפיה

טניה מרקוס נולדה למשפחה יהודית בעיר רומני ב-1924. כעבור כמה שנים עברה משפחתה לקייב.
אדריאנה בראסה

ביוגרפיה

בראסה נולדה בטולוקה, מקסיקו, היא למדה משחק בבית ספר מקומי לאומנויות.
ב-1985 עברה למקסיקו סיטי והחלה לעבוד כבמאית של תוכנית טלוויזיה מקומית. לאחר מכן שיחקה במספר טלנובלות וסרטים מקומיים.
בשנת 2000 קיבלה בראסה לראשונה חשיפה בינלאומית כשהשתתפה בדרמת המותחן המצליחה של אלחנדרו גונסלס איניאריטו "אהבה נושכת".
בשנת 2006 שיחקה בסרט נוסף של אלחנדרו גונסלס איניאריטו "בבל" לצד בראד פיט וקייט בלנשט.
בסרט גילמה בראסה את דמותה של אמיליה, אישה מקסיקנית ללא אזרחות אמריקאית, שעומדת בפני דילמות.
על תפקידה בסרט קיבלה מועמדות לפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר והפכה בכך לשחקנית המקסיקנית הראשונה בהיסטוריה שמועמדת לפרס זה. כמו כן קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב. שנה לאחר מכן הוזמנה בראסה להצטרף לאקדמיה האמריקאית לקולנוע.
בשנת 2009 השתתפה בראסה במותחן האימה של סם ריימי "קחי אותי לגיהינום".
בשנת 2010 גילמה את לואיז בדרמה הקומית "דקלים בוערים" של הבמאי כריסטופר ב. לאנדון. בשנת 2019 שיחקה בסרט "דורה והעיר האבודה". באותה שנה שיחקה גם בסרט "רמבו 5: המשחק האחרון".

חיים אישיים

בראסה מתגוררת יחד עם בעלה הארגנטינאי, ארלנדו פיפקה, ועם בתם בצ'יוואווה שבמקסיקו.
ממורבוך

ממורבוך (מגרמנית: Memorbuch ; ביידיש: מעמאָרבוך, ברבים: מעמאָרביכער מקור השם מלטינית: memoria - זיכרון) ספר זיכרונות או אזכרה, המוקדש לתיעוד פטירתם של חברי הקהילה היהודית ואופייני ליהדות גרמניה. מרבית האזכורים מתחילים בתפילה "יזכור אלוהים..." וממשיכים במידע ביוגרפי ובעיקר תיאור אופיו ופועלו החיובי של הנפטר.
ספר הזיכרון הוא אחת המסורות העתיקות ביותר להנצחת המת ביהדות, בעיקר אצל יהדות אשכנז. במרבית המקרים הוא נכתב בעברית או בשפת הקהילה, לדוגמה יידיש, ובמרבית הספרים נכתבו גם שמות היהודים שנרצחו בפוגרומים בקהילות הסמוכות.

היסטוריה

במאה ה-13 התפתחו רשומות הזיכרון לז'אנר ספרותי. אולם במאה ה-17 הם החלו לשמש לא רק כספרי זיכרון, אלא כאוספי תפילה. הם הוחזקו בבית הכנסת של העירייה, וכך נשמרו ימי הפטירה של נפטרי הקהילה. בנוסף, הם שימשו כלי חשוב עבור צאצאי הקהילה, היות שלא רק שמות הנפטרים הופיעו, אלא גם אירועים מיוחדים ואירועים אלימים ופעולות אנטישמיות כנגד הקהילה.
התיעוד הראשון של רשימת נפטרים הופיע מתקופת גזירות תתנ"ו של האימפריה הרומית הקדושה על הקהילה היהודית. הרשימה הכילה 4 חלקים: תפילה שנאמרת על המתים; רשימה של המתים; הודעות אבל על רבנים ותורמים לקהילה ומסתיימת ברשימה של מתים שיש לשמור את זכרונם. הרשימה מתחילה בחללי מסע הצלב הראשון מהערים וורמס, שפייר, מיינץ, בון וקלן.
ספר הממורבוך העתיק ביותר הוא מתקופת ימי הביניים, מהעיר נירנברג, והוא נכתב בין השנים 1296–1298.
במהלך השנים נהגו להקריא את רשימת הנפטרים מתוך ספרי הממורבוך ביום כיפור, אולם מנהג זה נעלם עם הזמן.
ספרי הממורבוך בתקופת הנאציזם מספקים תובנה ופירוט על מספר הקורבנות היהודיים. למשל: קורבנות רצח רבים מופיעים בארכיון הפדרלי כמקרי "התאבדות" מכיוון שהם מבוססים על חומרי ארכיון מתקופת הנאציזם. ובממורבוך ניתן למצוא סיבות ונסיבות מוות מפורטות.
לדוגמה: עולה מהממורבוך כי בליל הבדולח בווינה: 7,000 יהודים נכלאו, 4600 נשלחו לדכאו, 27 יהודים נרצחו בדכאו, 680 יהודים התאבדו בדכאו, 94 יהודים התאבדו בווינה ו-832 יהודים התאבדו בשנת 1939, על אף שבתחילה צוין כי נופצו שמשות בלבד (מכאן שמו של הפוגרום).
בנוסף, בכ-500 ספרי ממורבוך מתוארים רדיפות היהודים בגרמניה ונזכרים קורבנות לא ידועים. בנוסף, לאחר השואה הספרים היו עדות לחללים שאין להם קבר או שם, כיוון שהם נמחקו יחד עם קהילותיהם.

יזכּור-ביכער

זכרם של היהודים לאחר השואה הוביל לניסוח ופרסום של סוג חדש של ממורבוך: "ספרי יזכור" (ביידיש: יזכור-בּיכער). אלה בדרך כלל פותחו על ידי עמותה ובתמיכה של יהודים מהקהילה של אותו אזור באירופה של לפני השואה. הם משמשים עדות על חיי הפאר היהודיים שנהרסו, על הכיבוש הנאצי ועל מות הקדושים של העיר, הכפר או השטעטל. עבור חוקרים הם מהווים מקור עיקרי לחיי היהודים במרכז ומזרח אירופה על מקצועותיהם, טקסי הדת, השירים והריקודים והכליזמרים שלהם.
ראשון הספרים הוא, כנראה, ספרה של קהילת לודז' שפורסם בניו יורק בשנת 1943 על ידי מהגרים יהודים מהעיר הפולנית. הוא משקף את האשמה של סופרים שהשאירו את משפחותיהם בפולין ועברו משבר זהות בין שורשיהם למולדתם החדשה.
בשנת 1979 כבר פורסמו כ-400 ספרים מסוג זה בארצות הברית, צרפת, ארגנטינה וישראל. לרוב הם נדפסו במספר קטן של עותקים, לעיתים רחוקות ביותר מ-500. האוספים המלאים ביותר שלהם נמצאים באוניברסיטה העברית בירושלים, בספריית תרבות היידיש בפריז ובמכון למחקר יהודי בניו יורק המחזיק למעלה מ-700 אוספים.
Wild Honey Pie

רקע

מקרטני הוא היחיד שמבצע בהקלטה. באותה תקופה, ג'ון לנון ורינגו סטאר עבדו על שירים אחרים של האלבום הלבן, וג'ורג' האריסון היה בחופשה ביוון.
מקרטני אמר על השיר הזה:
"היינו במצב ניסויי, ולכן אמרתי, 'אני יכול פשוט לעשות משהו?' התחלתי עם הגיטרה ועשיתי ניסוי רב תכליתי בחדר הבקרה או אולי בחדר הקטן הסמוך, זה היה ביתי מאוד, זו לא הייתה הפקה גדולה בכלל, רק עשיתי את הקטע הזה והכפלתי את ההרמוניה, ובניתי את זה עם הרבה רטט על המיתרים של הגיטרה, ממש משכתי את החוטים בצורה מטורפת, ומכאן 'Wild Honey Pie', אשר היה אזכור לשיר אחר שכתבתי שנקרא 'Honey Pie'" 
לדברי מקרטני, השיר כמעט ולא נכלל באלבום הלבן, אבל אשתו של ג'ורג' האריסון, פאטי בויד, "חיבבה אותו מאוד ולכן החלטנו להשאיר אותו באלבום".
סרז' לנסל

סרז' לנסל (בצרפתית: Serge Lancel; ‏5 בספטמבר 1928 - 9 באוקטובר 2005) היה ארכאולוג, פילולוג והיסטוריון צרפתי.

ביוגרפיה

לנסל היה בנו של אדריכל, הוא נולד בקובה בזמן שאביו נסע לשם במסגרת עבודתו. הוא למד בתיכון בקאן ובסורבון, עבודת הדוקטורט שלו עסקה במשטרה של קרתגו. הוא לימד באוניברסיטת פריז, ויצא למשימות ארכאולוגיות רבות באלג'יריה ותוניסיה, במסגרת קמפיין שהושק בידי אונסק"ו לגילוי חורבותיה העתיקות של קרתגו. הוא חשף במסגרת פרויקט זה מבנה גדול שמאוחר יותר כונה "אזור חניבעל". בשנת 2001 הוא זכה בלגיון הכבוד. הוא נפטר בשנת 2005.
אולריקה טאובר

ביוגרפיה

טאובר נולדה בקרל-מרקס-שטאדט (כיום קמניץ).

אלופת אירופה ושיאנית עולם

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכתה טאובר ב-4 מדליות, 2 מדליות זהב ו-2 מדליות כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 2:18.97 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש נוסף 4:52.42 דקות. מדליות כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.07 דקות אחרי בת ארצה אולריקה ריכטר שקבעה שיא עולם חדש של 1:03.30 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:18.72 דקות, שוב אחרי ריכטר שקבעה שיא עולם חדש נוסף של 2:17.35 דקות.

אלופת עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה, בשנת 1975 זכתה טאובר במדליית זהב ובמדליית כסף. מדליית זהב במשחה 400 מטר מעורב אישי בשיא תחרות חדש של 4:52.76 לפני בת ארצה קרלה לינקה (4:57.83 דקות) וקאתי הדי מארצות הברית (5:00.46 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:20.40 דקות, אחרי הדי שקבעה שיא תחרות חדש של 2:19.80 דקות ולפני בת ארצה אנגלה פרנקה (2:20.81 דקות).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה טאובר ב-2 מדליות, מדליית זהב ומדליית כסף. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 4:42.77 דקות, לפני שריל גיבסון (4:48.10 דקות) ובקי סמית' (4:50.48 דקות) שתיהן מקנדה, כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 4:51.24 דקות, ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:12.50 דקות, אחרי אנדריאה פולק (2:11.41 דקות) ולפני רוזמרי קותר גבריאל (2:12.86 דקות) שלושתן ממזרח גרמניה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בינקפינג, שוודיה בשנת 1977 זכתה טאובר ב-2 מדליות זהב והגנה על תאריה, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 2:15.95 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:45.22 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה במזרח ברלין היא שיפרה את שיאה העולמי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי והעמידה אותו על 2:15.85 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במערב ברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 זכתה טאובר במדליית כסף ובמדליית ארד. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:47.37 דקות, אחרי טרייסי קולקינס מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 4:40.83 דקות ולפני בת ארצה פטרה שניידר (4:48.56 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי 2:15.99 דקות, אחרי קולקינס שקבעה שיא עולם חדש נוסף של 2:14.07 דקות וג'ואן פנינגטון מארצות הברית 2:14.98 דקות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיימה טאובר במקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:49.18 דקות. המנצחת במשחה הייתה שניידר שקבעה שיא עולם חדש של 4:36.29 דקות.
טאובר למדה רפואה בזמן שקבעה את הישגיה הבינלאומיים. כיום היא דוקטור לרפואה.

שימוש בסמים

לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב .
בלוק 10

בלוק 10 היה אגף במחנה הריכוז אושוויץ I שבו ערכו רופאים נאצים ניסויים על אסירים ואסירות יהודים. הניסויים הרפואיים בבלוק 10 נעו מבדיקות של חשיפת עור האסיר לכימיקלים שונים ועד להזרקה קטלנית של פנול ללב הנבדק לצורך המתתו המידית ועריכת ניתוח על גופתו. 
בלוק 10 היה אומנם בשטח המחנה בו שוכנו גברים, אולם רוב הניסויים הרפואיים נערכו בו על נשים. הרופאים העיקריים שעבדו בבלוק 10 היו קרל קלאוברג, הורסט שומאן, אדוארד וירטס, ברונו ובר ואוגוסט הירט. לכל אחד מהם היו שיטות משלו לעריכת ניסויים אכזריים בגוף האסירים. גם ד"ר מנגלה ערך ניסויים בבלוק 10 ולכן הוא כונה לעיתים קרובות "הבלוק של מנגלה".
וראודונוס

וראודונוס (בלטינית: Veraudunus) הוא אל מהמיתולוגיה הקלטית שפולחנו היה נפוץ באזור לוקסמבורג של ימינו.
עם המפגש בין התרבות הקלטית ותרבות האימפריה הרומית, זוהה וראודנוס עם האל המקומי לנוס מרס (זיהויו המקומי של האל מרס מהמיתולוגיה הרומית).
בשתי הכתובות המוקדשות לאל וראודונוס שהתגלו בלוקסמבורג, מצוינת אינקיונה כזוגתו של וראודונוס.
לא ברור כיום אם וראודונוס היה אל רפואה או אל מלחמה.
לימור מרמלשטיין

לימור מרמלשטיין היא שחיינית עבר, אלופה ושיאנית ישראל בשחייה. התמחתה בסגנון חזה.

ביוגרפיה

מרמלשטיין התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל ירושלים ואחר כך בקבוצה העירונית היריבה ירושלים רבתי בהדרכתם של ברי אבנר ומנו מאי.
בתחרות שחייה גביע חיפה הבינלאומי שנערכה במאי 1997 קבעה מרמלשטיין במשחה ל-200 מטר חזה תוצאה של 2:38.13 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1998 קבעה מרמלשטיין במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 1:13.08 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-7 שנים וחצי של נטע כהן (1:14.22 דקות). שיא זה החזיק מעמד 7 שנים עד שנישבר על ידי נסטיה קורוטקוב (1:12.24 דקות).
באליפות ישראל בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בסוף ינואר 1999 קבעה מרמלשטיין שני שיאים ישראלים חדשים, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:12.00 דקות, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של כהן (1:12.38 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:33.98 דקות, שוב שיפור לשיא בן ה-7 שנים של כהן (2:34.04 דקות).
כמה יוסי

נושאי השיר

השיר עוסק בתקופת ילדותו של סחרוף בבת ים. במרכז השיר עומדת חוויית התבגרות בשכונה ישראלית קולטת עלייה. השיר פורש את חוויית ההתבגרות באמצעות שלל המאפיינים של התקופה והזמן כפי שהם מצטיירים במסע הזיכרונות של סחרוף.
בשורות הראשונות של השיר מתייחס סחרוף לשכונת "רמת יוסף" בבת ים, שנקראה על שמו של יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק ("לשכונה ההיא קראו על שם יו"ר הכנסת"). אל שכונה זו עבר סחרוף עם הוריו בהיותו בן 3 וחצי, מעיר הולדתו איזמיר שבטורקיה.
הבתים הבאים מתארים את החיים בשכונה שבה גרו אנשים משלל עדות ("רומנים, מרוקאים, פולנים התערבבו בחולות"). השורה "הרבה מלפפון חמוץ, הרבה לחם עם חלבה" לא באה לבטא אוכל האופייני לעדה מסוימת, אלא לשם הדגשת מעמד חברתי כלכלי מסוים. בצד תיאור החיים בשכונה, מציין סחרוף בעקיפין את תקופת הזמן עליה נכתב השיר באמצעות המשפט "במצעד הפזמונים השנתי ראשונה דליילה". "Delilah" הוא שירו של הזמר הבריטי טום ג'ונס, שיצא בסוף שנת 1967.
בפזמון השיר, "כמה חול - כמה יוסי, היה טוב - היה יוסי", מרמז סחרוף על בת ים, העיר המוקפת חולות. קיימות השערות לפיהן צמד המילים "כמה יוסי", הוא שיבוש שהחל עוד בזמן הקלטת השיר למילים "כמה יופי".
תיאור ילדותו של סחרוף ממשיך עם האזכור של הצגה יומית בקולנוע שבה "טרזן מנצח את מצ'יסטה". בשכונת רמת יוסף פעל בית קולנוע שנקרא אף הוא "רמת יוסף". מצ'יסטה היה דמות קולנועית בדיונית, שהופיעה בעשרות סרטים, של אדם כל-יכול המבצע מעללים שבן אנוש רגיל אינו מסוגל להם. בהמשך מציין סחרוף כי "לשלמה יש גיטרה בצבע לבן", ובכך הוא מתייחס למוזיקאי ולגיטריסט שלמה מזרחי, שנחשב לאחד ממקורות ההשראה שלו. בהמשך השיר מופיעה הפיסקה: "ואהובה נתנה את כל מה שהיה לה" - אהובה היא אהובה עוזרי, כוכבת הזמר המזרחי.
בהמשך השיר מציין סחרוף כי "פאני היל מיד ליד ליד.. גשם של גוגואים". "פאני היל"  הוא ספר ארוטי, שיצא לאור באנגליה בשנת 1749 ונאסר לפרסום עד שנת 1960. תרגומו לעברית זכה בשנות ה-60 לפופולריות רבה בקרב בני הנוער שהעבירו אותו זה לזה ("מיד ליד ליד"). המשך השורה עומד בסתירה לחלקה הראשון בעל הרמיזות המיניות, שכן מצוין בה משחק הגוגואים "הילדותי", שאף הוא היה פופולרי מאוד בתקופת ילדותו של סחרוף. "בור יהודי ובור ערבי", אותם מציין סחרוף, הם סוגים שונים של משחק הגוגואים.
בסוף השיר מדבר סחרוף על "עניינים" אותם מחפשים צעירים בעיר הגדולה ("בעיר הגדולה בשישי שבת מחפשים עניינים"). שורה זו יכולה להתפרש הן כרצון להכיר בחורות והן כשם קוד להתפרעות, העיר היא תל אביב.
דג'ודג'

גאוגרפיה

הפארק הוקם ב-14 באפריל 1971 במקום בו שכנה שמורת טבע שהוכרזה ב-1962, והורחב ב-1975 לשטחו הנוכחי המשתרע על פני 16,000 הקטאר. הפארק שוכן באגן רחב ידיים בגבהים הנעים בין גובה פני הים ל-20 מטר, בין ערוץ הנהר העיקרי בצפון לבין ערוצי דג'ודג' באיו (Djoudj bayou) וגורום (Gorom) מדרום. בתחומי הפארק ערוצי מים, בריכות ואגמים רבים וכן אגם גדול המכסה כרבע משטחו. דלתת הסנגל חשופה להצפות ומערכת של מחסומים מלאכותיים מאפשרת את שימור המים המתוקים בתחומי האגן משך תקופות ארוכות יחסית, דבר המועיל לעופות הימיים החיים במקום. האקלים בפארק הוא אקלים אופייני לסאהל המצטיין בעונה יבשה ובעונה גשומה שבמהלכה יורדים במקום משקעים בהיקף שנתי ממוצע של 300 מ"מ. עם זאת בשנים האחרונות נצפה צמצום ממשי בכמות המשקעים השנתית, המגיעה לעיתים לחמישית בלבד מהממוצע.

החי והצומח

הצמחייה במקום אופיינית לאקלים ולכמות המשקעים, וסוואנת הסאהל נשלטת על ידי שיחים ומספר סוגים של שיטה ואשל. בעונה הגשומה אוכלוסייה גדולה של סוף ונימפאה מתפשטת באזורים המוצפים.
הכרזת הפארק נעשתה בעיקר על מנת להעניק הגנה לאוכלוסיית הציפורים המפותחת שבו, הכוללת כשלושה מיליון עופות ימיים המתגוררים דרך קבע במקום, ובין אלה אלפי פלמינגואים ושקנאים ומספר מינים של ברווזים, אווזים וקורמורנים; ובשל חשיבותו כנקודת עצירה לעופות נודדים להם הוא משמש כמקור מים ראשון לאחר מעוף של כ-200 ק"מ מעל מדבר סהרה. בכל שנה בין ספטמבר לאפריל, חולפים במקום כשלושה מיליון עופות נודדים.
היונקים במקום כוללים את חזיר היבלות המצוי, את תחש הנהרות האפריקני ומספר מיני צבאים, וכן חיה בפארק אוכלוסייה של תניניים.