google/wiki40b huggingface dataset:
אנדרטת בית הקברות הצבאי הארעי בבארי

אנדרטת בית הקברות הצבאי הארעי בבארי ניצבת בקרבת הכניסה לקיבוץ בארי שבנגב המערבי. היא הוקמה לזכר חללי צה"ל שנקברו במקום.

האנדרטה

האנדרטה הוקמה בקצה הדרומי של שטח בית הקברות הארעי, המוקף גדר. היא ניצבת על גבי רחבה מוגבהת ומרוצפת שלרגליה רחבה גדולה יותר המורכבת ממשטחי בטון ולצידה תורן דגל. האנדרטה עצמה כוללת גוש סלע מלבני מאבן בהירה שהובא מסיני, המורכב על גבי כן בעל צלעות משופעות המצופות באבנים עגולות. על גבי פאת הסלע הדרומית נקבע שלט מתכת הנושא את כתובת הזיכרון.
האנדרטה הוקמה בשנות השבעים ביוזמת משרד הביטחון. היא תוכננה על ידי האדריכלים יצחק המבורג ואריה פטרן.
במלאת 40 שנים לפרוץ מלחמת יום הכיפורים חודשה האנדרטה ביוזמת המועצה האזורית אשכול ובשיתוף עם הקרן הקיימת לישראל.
הוי

היסטוריה

ממצאים ארכאולוגים שהתגלו באי ובהם קבר סלע חצוב שמכונה דוורפי סטיין הממוקם במערב האי, מעידים על התיישבות מהתקופה הנאוליתית. קבר זה דומה באופיו לקברים מתקופה זו או מתקופת הברזל שהתגלו לחופי הים התיכון.
האי היה מיושב בתקופה הויקינגית ועל פי המיתולוגיה הנורדית, האי הוא אתר הקרב הנצחי בין הדינג והוגני.
בשל חשיבותו האסטרטגית של האי הוקמו בו ביצורים בתקופת מלחמות נפוליאון ובהם הצפוני שבין מגדלי מרטלו. כמו כן, האי, השוכן לחופי אגן סקפה פלו, שימש כמרכז עבור הצי המלכותי ובליינס שבאי היה ממוקם בסיס מרכזי של הצי במלחמת העולם הראשונה והשנייה.
חלקו הצפוני של האי משמש כיום כשמורת טבע בשל ציפורי הים המקננות בו ובייחוד החמסנים הגדולים (Stercorarius skua) וצוללנים אדומי הגרון (Gavia stellata).

תחבורה

מעבורות אורקני מפעילה קוי מעבורת המקשרים את ליינס שבאי ואת לונגהופ שבסאות' וולס עם האי פלוטה ועם יוטון שבמיינלנד, ואת מואנס שבהוי עם האי גראמסיי ועם סטרומנס שבמיינלנד.

אזכורים תרבותיים

האי שימש רקע לוידאו קליפ משנת 1984 של השיר "Here Comes The Rain Again" של להקת יוריתמיקס.
אוריאל שילר

ביוגרפיה

נולד ב-1907 בברטיסלאבה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (סלובקיה של ימינו). תחילה הוכשר כמהנדס בשווייץ, ולאחר מכן הרחיב את השכלתו ולמד שלוש שנים נוספות (1930–1933) באקדמיה לאמנויות בווינה אצל האדריכל פטר ברנס – מחשובי האדריכלים המודרניסטים, שבמשרדו עבדו גדולי האדריכלים במאה ה-20 (מפעל AEG נחשב עד היום ליעד תיירות חובה לאדריכלים בסמוך לברלין). לאחר מכן עבד בסטודיו של האדריכל האוסטרי אוסקר שטרנד, שם התמחה בעיצוב פנים ורהיטים.
ב-1933 עלה שילר לארץ ישראל, ותוך זמן קצר הצליח להשתלב בשוק העבודה המקומי, לאחר שקיבל לידיו את תכנון "רמת הנדיב". תחילה התגורר ברחובות, אך לאחר שנתיים עבר לקיבוץ גן שלמה, שם הפך לאדריכל הקיבוץ. לאחר שנתיים שוב עקר ממקומו ועבר לתל אביב.
נפטר ב-1992 ונטמן בבית הקברות בגן שלמה.
בנו הוא גבריאל שילר, אגרונום.
אל-ערוב

היסטוריה

הגאוגרף הערבי יאקות אל-חמאווי שסייר באזור במאה השלוש עשרה ציין כפר בשם אל-ערוב שהתקיים במקום.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, תחת שלטון המנדט הבריטי, הוקמה במקום תחנת משטרת אל-ערוב ותחנת ניסיונות חקלאית.
מחנה הפליטים הוקם בשנת 1949 על ידי אונר"א. תושבי המחנה הגיעו מכפרים שנחרבו בזמן מלחמת העצמאות, ביניהם: עיראק אל-מנשייה (שעל חורבותיו קם פארק התעשייה קריית גת), זכריא (היום מושב זכריה) וקסטינה (היום קריית מלאכי). 
לאחר הסכמי אוסלו, המחנה הוגדר כשטח B. בזמן האינתיפאדה השנייה הוקמה עמדת פילבוקס בכניסה למחנה.

גאוגרפיה ואתרים

שטח מחנה הפליטים כ-350 דונם (0.4 קילומטר רבוע) כך שצפיפות האוכלוסין במחנה היא כ-26,000 איש לקמ"ר.
בקצה המזרחי של מחנה הפליטים נובעים עינות ערוב, המזרימים את מימיהם לתוך "בריכת הערוב" הסמוכה, שהיוותה חלק ממערכת אספקת המים לירושלים בתקופה הרומית. את הבריכה הזינה בנוסף אמת הערוב, שמקורה במעיינות כוזיבה, כ-2 קילומטרים דרומית לאל ערוב, וקצה בבריכות שלמה שעל יד בית לחם. 
גבולו המערבי של המחנה צמוד לכביש 60, בנקודה בה יש עיקול חד המכונה "צומת אל-ערוב". מצידה השני של הצומת שוכנת "מכללת אל-ערוב", מכללה חקלאית פלסטינית שהוקמה כתחנת ניסיונות חקלאית בשנות השלושים תחת שלטון המנדט הבריטי. תחת שלטון ירדן נבנה לצידה בית ספר חקלאי בשנות ה-60 של המאה ה-20, שהפך לתיכון הפעיל בימינו, בו לומדים נערי אל ערוב.
ממערב לאל ערוב, בין הכפר ובין בית אומר, שוכן יער אל-קרן. היער נשמר והורחב בשנות השלושים על ידי השלטון המנדטורי, שהכריז עליו כשמורת טבע. בלב היער שוכנת חורבת אל-קרן, ובה שרידי מצד רומאי.
כ-400 מטר מצפון לאל ערוב נמצא בית הברכה (במקור בערבית: בית אל-ברכּה), מתחם בן כארבעים דונם שנבנה החל מסוף שנות הארבעים של המאה העשרים על ידי תומאס למבי, מיסיונר נוצרי אמריקאי. ב-2015 פורסם כי פעיל הימין אריה קינג רכש את המתחם. המתחם יסופח למועצה אזורית גוש עציון.

כביש עוקף אל-ערוב

כבר מזמן האינתיפאדה הראשונה ביקשו המתנחלים תושבי האזור להסית את תוואי כביש 60, העובר צמוד למחנה, עקב תקריות רבות של יידוי אבנים על רכבים חולפים. בדצמבר 1998, פרסם לראשונה מע"צ מכרז לסלילת הכביש. במכרז זכתה חברת אחים ברזאני, לכביש עוקף באורך של כ-8 ק"מ, ובעלות של 18.5 מיליון שקל. אך הכביש לא נסלל, עקב הצורך בהפקעות של אדמות פרטיות רבות מהכפרים בית אומר וחלחול לצורך  סלילתו. באוקטובר 2017, נועד ראש הממשלה בנימין נתניהו עם בכירי מועצת יש"ע, והבטיח להשקיע מאות מיליוני שקלים בפיתוח תשתיות ברחבי הגדה המערבית, כולל פרויקט כביש עוקף אל-ערוב. באפריל 2019, חתם ראש המנהל האזרחי על צו הפקעה ל-401 דונם מאדמות הכפרים בית אומר וחלחול לצורך סלילת הכביש. על פי התכנון, כביש 60 יוסט ב-150 מטר מערבה מגדר המחנה. מדרום למחנה יבנה תוואי חדש לכביש, בשולי שמורת היער אל-קרן, שיסיט את הכביש ממזרח לבית אומר.
וורקא

היסטוריה

וורקא זכתה למעמד עיר בשנת 1321. בשנת 1478 נוסדה בוורקא מבשלת שיכר ששמעה יצא למרחוק. אחד מראשוני החסידות, רבי יצחק קאליש הקים את חצר החסידות שלו בעיירה וורקא, והיא נקראת על שמה. רבי ישראל יהושע מקוטנא כיהן תקופה מסוימת כרב בוורקא. 
בתחילת שנות השלושים של המאה העשרים התגוררו בוורקה כ-2,200 יהודים, שהיו כמחצית מאוכלוסייתה. בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את וורקא, והחלו בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, תוך שריפת בית הכנסת בעיירה.
בסתיו 1940 הוקם בוורקה גטו. בפברואר 1941 גורשו יהודי וורקא לטרבלינקה בידי אנשי אס-אס, שוטרים פולנים ופלוגות של ליטאים ואוקראינים.
משה מרדכי פרבשטין

הרב משה מרדכי פרבשטין (נולד בכ"ג בתשרי תש"ד, 22 באוקטובר 1943) הוא ראש ישיבת חברון בירושלים וחבר נשיאות ועד הישיבות.

קורותיו

נולד לרב אברהם פרבשטין ולחנה, בתו של הרב יחזקאל סרנא, שניהם ראשי הישיבה בעבר. למד בישיבת חברון. לאחר נישואיו למד בכולל הסמוך לישיבת חברון. כעבור מספר שנים, כאשר הרב ברוך מרדכי אזרחי עזב את ישיבת חברון ופתח את ישיבת עטרת ישראל, התמנה הרב פרבשטין למגיד שיעור בישיבתו, ומילא תפקיד זה כחמש עשרה שנה. במקביל היה ראש כולל פסגות ביישוב פסגות, המזוהה עם הציבור הדתי לאומי. שירת בצה"ל כרב צבאי במילואים והגיע לדרגת רב-סרן. בדצמבר 1990 התמנה לדיין בבית הדין הרבני בנתניה.
בשנת 1996, עם פטירת אביו, התמנה לראש ישיבת חברון, לצד הרב  שלמה כץ והרב דוד כהן.
פרסם מאמרים ומחקרים בתחומי הלכה ורפואה וכן ספר עיון וברור הלכה בגדרי הדעת והלכות שׁוטה בשם "משפטי הדעת" ירושלים, תשנ"ה. בשנת תשע"ו יצא ספרו "עין הדעת", מבחר משיעוריו בגמרא ובהלכה. בשנת תשע"ד הוביל מאבק נגד זיכוי גט לאשה שבעלה הוגדר כ"צמח" על ידי בית הדין בצפת.

משפחתו

רעייתו היא חוקרת השואה הרבנית אסתר פרבשטין.
בנו הרב יעקב הוא חתנו של הרב דוד יצחק מן; דיין בבית דינו של הרב נסים קרליץ, ואב"ד בבית הדין נתיבות חיים. חתנו, הרב צבי מרדכי פלדהיים, הוא דיין בבית הדין של המועצה הדתית ירושלים, ראש הקיבוץ בישיבת הרב חיים אקרמן ומחבר הספר "דברי התנאים". חתניו, הרב יוסף אלפנט והרב יואל רייבין, הם מגידי שיעורים בישיבת מיר בירושלים. חתנו הרב דוד שרייבר הוא ר"מ בישיבה הגדולה עטרת שלמה.
יעקב גוטרמן (צייר)

ביוגרפיה

גוטרמן נולד ב-1935 בפלוצק שבפולין לשמחה גוטרמן, שהיה בעל בית מלאכה לסריגים, משורר ומחזאי. כשפרצה מלחמת העולם השנייה היה בן ארבע, המשפחה גורשה מעירם והם שהו שנתיים בגטו. ב-1941 גורשו מהגטו והמשפחה הסתתרה אצל פולנים ועברה מספר מקומות מסתור. אביו הצטרף למחתרת הפולנית ונפל בקרב ביום הראשון של מרד ורשה. יעקב הסתתר עם משפחה בכפר. בסוף המלחמה התאחד עם אמו. ב-1950, כשהיה בן 15, עלה לישראל עם אמו ואביו החורג והגיע לנמל חיפה, משם הועברו למחנה העולים שער העלייה בחיפה, משם הגיעו למעברה בעכו, ומשם הגיע לקיבוץ עין חרוד. הוא נישא לרותי והתגורר בעיר מגוריה חדרה. לזוג נולדו שני בנים. כשבניו עוד היו ילדים, חלתה רותי בסרטן ונפטרה. גוטרמן החל ללמד ספרות בקיבוץ העוגן, וכעבור שנה הוצע לו להיות חבר קיבוץ – הצעה נדירה באותם ימים למשפחה חד-הורית. שם הוא מתגורר עד היום. כעבור כמה שנים הכיר את אניי, דיילת אוויר ילידת דנמרק. הוא נישא לה ולזוג נולדו שתי בנות. בנו רז שירת בסיירת גולני ונהרג ב-1982 בקרב על הבופור במלחמת לבנון הראשונה. לאחר מות בנו היה לאחד ממובילי המחאה נגד המלחמה. הוא הפגין, פרסם מאמרים בעיתונות, כתב שירים וערך ספר שירי מחאה של משוררים ישראלים נגד המלחמה. כיום הוא חבר בפורום המשפחות השכולות.
גוטרמן החל לצייר בגיל עשר, לאחר המלחמה. הוא עוסק ברישום וציור באקוורל ושמן. הציג שלוש תערוכות יחיד, ואייר כ-170 ספרים בארץ ובחו"ל, בהם ספרי ילדים ונוער רבים וספרים הקשורים לעולם ולהוויה הקיבוצית. שימש במשך שמונה שנים כמאייר "השבוע בקיבוץ הארצי". גוטרמן מאייר את אוסף הסיפורים הקצרים באתר התנועה הקיבוצית, אשר כוללים יותר מ-200 סיפורים.
ב-2004 יצא לאור בהוצאת יד ושם הספר "עלים מן האש" מאת אביו, שמחה גוטרמן. כתב היד לספר התגלה באקראי ב-1960 במהלך שיפוצים בפולין. הספר מגולל ברומן את חייהם של היהודים בעיר הולדתו של שמחה, פלוצק, מימי הכיבוש הגרמני ועד לגירוש היהודים למחנות השמדה. יעקב אייר את הספר, ערך אותו, והוסיף לו מבוא ואחרית דבר.
ב-2008 יצא הספר "שירים לדן" בהוצאת כרמל. הספר נכתב לזכרו של רב-סרן תמיר מסד, שנהרג ב-2002 מפגיעת מחבל. הספר נכתב לבנו של תמיר, דן, שהיה בן ארבע במותו של אביו. הספר כולל שירים שליקט וכתב גוטרמן ואיורים פרי מכחולו.
גוטרמן עוסק בחינוך והסברה לנוער, מעניק עדויות לתלמידים על זכרונותיו מהמלחמה ומשתתף בסיורים בפולין עם בני נוער ואחרים.
משנת 2006 הוא משמש יושב ראש ההנהלה הציבורית של "מורשת", המרכז לחקר השואה ולהוראתה ע"ש מרדכי אנילביץ'.
פרננדו הראשון, מלך אראגון

ביוגרפיה

פרננדו הראשון נולד במדינה דל קמפו ב-27 בנובמבר 1380, והיה בנם של חואן הראשון, מלך קסטיליה ולאונור מאראגון, מלכת קסטיליה, בתם של פדרו הרביעי, מלך אראגון ואלאונורה מסיציליה.
לאחר מות אחיו אנריקה השלישי, מלך קסטיליה בשנת 1406 דחה פרננדו את הכתר, ואחיינו חואן השני, מלך קסטיליה ירש את השלטון. פרננדו סייע לגיסתו בניהול הממלכה, ובשנת 1410 כבש מממלכת גרנדה המוסלמית את העיר אנטקרה.
בשנת 1410 מת מרטין הראשון, מלך אראגון ללא יורשים, וב-24 ביוני 1412 נבחר פרננדו למלך אראגון. ההישג הבולט ביותר של תקופת מלכותו הקצרה הייתה הסכמתו בשנת 1416 להדיח את האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר, ובכך סייע לסיים את הקרע המערבי, אשר חילק את הכנסייה הקתולית במשך כמעט 40 שנים.
ב-2 באפריל 1416 מת פרננדו הראשון, ובנו אלפונסו החמישי, מלך אראגון עלה לשלטון במקומו.
מטיאס

היסטוריה

תהליך הכנת המטיאס התפתח בהולנד בימי הביניים. דגי ההרינג נידוגים בין סוף מאי ותחילת יוני בים הצפוני, בקרבת חופי דנמרק ונורווגיה, לפני תחילת עונת הרבייה שלהם. בתקופה זו דגי ההרינג עשירים במיוחד בשומן (מעל 15% ממשקלם) וטרם מכילים ביצים. הזימים מוסרים וחלק מהקרביים מוצא. חלק אחר מושאר בדג, ובפרט הלבלב. הדגים נכבשים נאים בחביות עץ אלון למשך 5 ימים.
בנוסח ההולנדי תמיסת המלח לכבישה מלוחה הרבה פחות מאשר בנוסח הגרמני והרוסי. כאמצעי הגנה נגד נמטודות, שהן טפילים לדגי ההרינג העלולים להזיק לאוכליהם, קובע החוק ההולנדי חובת הקפאה בטמפרטורה של 45 מעלות צלזיוס מתחת לאפס (או פחות) לפני הכבישה, כך גם נמשך ייצור המטיאס כל השנה ממלאי הדגים הקפואים.
על פי המסורת ההולנדית, טון דגי המטיאס הראשון בכל עונה ניתן במתנה למלכה.

אכילה

בהולנד מקובל לאכול את דג המטיאס בשלמותו (לאחר הסרת האידרה, הראש וניקוי מאיברים פנימיים) ללא כל תוספות, בחודשים מאי עד סוף יוני.
לאחר מכן הדג כבר מלוח מידי ונאכל עם בצל כדי להסוות את המליחות.
כן נאכל הדג בשלב זה כשהוא מגולגל סביב מלפפון כבוש ואז הוא מכונה רולמופס (rolmops).
יהודי אשכנז הביאו להולנד את המנהג לכבוש את הדג במים עם חומץ (ביחס של 1/20), סוכר ותבלינים (זרעי ערער, חרדל, עלי דפנה ושמיר).
ניתן גם לאכול את הדג לאחר הסרת העור כשהוא חתוך לחתיכות מלבניות או מרובעות. ניתן גם לקצוץ את המטיאס לסלט או לטחון. בדרך כלל אוכלים את המטיאס כפי שהוא, בדרך כלל בליווי לחם ופרוסות בצל. במטבח הצפון גרמני נפוץ המטיאס ברוטב שמנת או יוגורט המוגש עם תפוחי אדמה מבושלים בקליפתם, אפונה, בייקון פרוס מטוגן ובצל.
Simple Mail Transfer Protocol

תיאור הפרוטוקול

SMTP משמש למשלוח דואר אלקטרוני בין שרתים שונים, עד שיגיע לשרת היעד, אך אינו מאפשר למשתמש לשלוף את הודעות הדואר המיועדות אליו מן השרת. קיימים פרוטוקולים אחרים המיועדים לשליפה של הודעות דואר, כגון POP3 ו-IMAP.
זהו פרוטוקול טקסטואלי (ולא בינארי). השולח משתמש בפקודות טקסטואליות פשוטות על מנת לשלוח את ההודעה הרצויה. השרת מגיב בקוד מספרי ובדרך כלל גם בטקסט כלשהו על מנת להגיב לפקודות שנשלחו. כאשר יש צורך בהעברה של מידע בינארי נעשה שימוש ב-MIME.
SMTP עובר מעל TCP ומשתמש בדרך כלל בפורט 25. פורט לקבלת נתונים הוא פורט 587. SMTPS הוא חיבור SMTP מוצפן באמצעות SSL ומשתמש בדרך כלל בפורט 465.
שורשיו של פרוטוקול SMTP נעוצים ב-1982 (במסמך RFC 821). ימיו הראשונים של האינטרנט עוד בהיותו ARPANet, ומכאן פשטותו היחסית. הפשטות הזו מתבטאת בין השאר בהיעדר מנגנון אימות 'חזק' לגבי מספר שדות, בהם שדה "השולח" ("From"). חולשה זו מאפשרת לכל אדם בעולם להתחזות לכל כתובת אחרת, מה שהופך את הפרוטוקול למטרה קלה עבור ספאמרים. קיימות מספר יוזמות אשר מנסות להתמודד עם הבעיה, כגון שיטת ה-DomainKeys.
פרוטוקול SMTP עודכן בשנת 2008 באמצעות ESMTP (במסמך RFC 5321) הנותן מענה לבעיית האבטחה של הפרוטוקול ומעניק לו תכונות נוספות. פרוטוקול זה נמצא בשימוש נרחב כיום.

מציאת שרת SMTP ושימוש ב-DNS

איתור שרת ה-SMTP שאליו נרצה להעביר את ההודעה נעשה על ידי בקשת DNS מסוג MX ‏(Mail eXchange). כאשר לא נמצאה רשומה מסוג MX, אלא רק רשומה מסוג A, חובה להשתמש ברשומת ה-A.
כמו כן, שרתים רבים משתמשים בפרוטוקול ה-DNS על מנת לוודא שאכן קיים שם תחום בשם מתאים לזה שציין השולח. ברוב המקרים בקשת השליחה תידחה במידה ששם התחום לא קיים. מנגנון זה הוא חלק מההתמודדות של שרתי SMTP עם בעיית דואר הזבל האלקטרוני. בנוסף, עלתה לאחרונה הצעה להרחיב את רשומת TXT כך שתכיל את רשימת השרתים להם מאושר להעביר דואר אלקטרוני. צורת רישום זו מכונה "רשומת SPF".

הדגמת עבודה ב-SMTP

כאשר נתחבר למכונה מרוחקת, שבה מותקן שרת SMTP, היא תצפה לשורה המתחילה ב-HELO ולאחריה שם התחום של השרת שמבקש להתחבר אליה. למשל:

HELO mydomain.com
לאחר מכן, נשלח "MAIL FROM" וכתובת המקור של הדואר, על מנת לציין שמדובר בשליחת הודעת דואר. למשל:

MAIL FROM:<romeo@bogus.net>
בשלב הבא נשלח "RCPT TO" עם כתובת היעד. למשל:

RCPT TO:<juliet@fakenet.com>
הפקודה DATA מציינת את תחילת המידע שנשלח. שורה שתכיל נקודה בלבד תציין את סוף המידע. למשל:

DATA
I`m sorry to say that I want to leave you.
.
לבסוף על מנת לסיים את ההתקשרות נכתב:

QUIT
טום וג'רי: הסרט

תקציר העלילה

הסרט מספר על טום וג'רי שמפסיקים את היריבות ביניהם לזמן קצר בשביל לעזור לילדה שגרה עם דודתה הרעה ומתגעגעת לאביה.

פסקול הסרט

לסרט יצא בשנת 1992 פסקול מוזיקלי שהופץ על ידי "MCA Records". בפסקול יש 16 שירים, והוא נכתב על ידי הנרי מנסיני. מנהל המוזיקה של הסרט בעברית היה רוני וייס.

ביקורת

תקציב הסרט היה 3.5 מיליון דולר, והוא הרוויח ממכירות הכרטיסים כ-3.6 מיליון דולר. למרות הצלחת הסרט בקופות, הוא קיבל ביקורות שליליות מן המעריצים ומבקרי הקולנוע על הדיאולוגים, השירים, התוכן וחוסר ההתמקדות בדמויות הראשיות. מעריצים ומבקרים רבים מצאו דמיון בין הסרט לסרטים "בת הים הקטנה" ו"הרפתקאות ברנרד וביאנקה" של אולפני ההנפשה של וולט דיסני. ההנפשה של הסרט זכתה לשבחים.
המחט של בופון

במתמטיקה, בעיית המחט של בופון היא שאלה שהוצגה לראשונה על ידי ז'ורז'-לואי לקלר דה בופון ב-1733:
נניח שיש לנו רצפה עשויה רצועות מקבילות של עץ, כל אחת ברוחב זהה, ונפיל מחט על הרצפה. מה ההסתברות כי המחט תנוח על הקטע שבין שתי רצועות?
בעיה זו הייתה הדוגמה הראשונה בגאומטריה הסתברותית. באמצעות הפתרון לבעיה ניתן לחשב את פאי בשיטת מונטה קרלו, אם כי ברור למדי שבופון עצמו לא ערך ניסויים מעין זה.

ניסוח הבעיה

נתונה מחט באורך , אשר נופלת על משטח בעל קווים מקבילים במרחק , מהי ההסתברות כי המחט תחצה את הקו?

פתרון

יהי  המרחק בין מרכז המחט לקו הקרוב ביותר, תהי  הזווית החדה שבין המחט לקו.
המחט תעבור את הקו אם יתקיים: 
למחט קטנה, כאשר  יתקיים:

ובחישוב האינטגרל נקבל:
במקרה ש :
היכל התהילה של הקריקט האוסטרלי

היכל התהילה של הקריקט האוסטרלי הוא חלק מגלריית הספורט האוסטרלית ומהמוזיאון האולימפי הנמצא במגרש הקריקט של מלבורן. 
 היכל תהילה זה מכיל בתוכו את שחקני הקריקט האוסטרלים הטובים ביותר בהיסטוריה.
הרעיון להיכל תהילה זה הועלה על ידי מועדון קריקט מלבורן, שרצה לכבד את שחקני הקריקט הטובים בהיסטוריה. ב-6 בדצמבר 1996, נחנך היכל התהילה במעמד ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון הווארד. עם חנוכת ההיכל הוחלט להכניס את עשרת החברים הראשונים לתוכו. נכון לשנת 2016, בהיכל התהילה חברים 43 שחקני קריקט.

חברי ועדת הבחירה

ועדת בחירת החברים מכילה בתוכה את המנהל הכללי של מועדון קריקט מלבורן, ד"ר ג'ון ליל, את קפטני נבחרת אוסטרליה לשעבר, ריצ'י בנאד וביל לוורי, את ראש קריקט אוסטרליה ונציגי תקשורת.
ניז'ני נובגורוד (כדורסל)

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 2000 והוא מועדון הכדורסל המקצועני היחיד לגברים בעיר ובמחוז כולו. המועדון הוקם על בסיס מועדון הכדורסל של מכון ההנדסה של העיר ניז'ני נובגורוד.
בשנת 2002 נקרא המועדון "אקדמיית הכדורסל של ניז'ני נובגורוד" (בראשי תיבות: "NBA"). ב-2006 הקבוצה העפילה לליגת המשנה ונקראה בשם "NBA ניז'ני נובגורוד". בשנתיים הראשונות בליגת המשנה, הקבוצה התברגה במקום החמישי, ובעונת 2007/2008 הקבוצה סיימה שביעית ולא הצליחה להעפיל לליגת העל. לקראת עונת 2009/2010 שינה המועדון את שמו למועדון הכדורסל ניז'ני נובגורוד, ובסיום אותה עונה זכתה הקבוצה באליפות ליגת המשנה, והעפילה לליגה הבכירה.
בעונות 2010/11 ו-2011/12, התמודדה נובגורוד ביורוצ'לנג'. ב-2011 העפילה הקבוצה לגמר גביע רוסיה והפסידה לספרטק סנקט פטרבורג. 
ב-2014 העפילה לשלב חצי גמר היורוקאפ, לאחר שגברה ברבע הגמר על הפועל ירושלים, והגיעה גם לגמר ליגת ה-VTB בו נוצחה על ידי צסק"א מוסקבה. ההעפלה לגמר ה-VTB הביאה לקבוצה, לראשונה בתולדותיה, מקום ביורוליג לעונת 2014/15.
בעונת 2017/2018 העפילה לגמר הגביע הרוסי בכדורסל. הישג ששיחזרה גם עונה לאחר מכן.
שם עולם

פעילות המרכז ומחלקותיו

במרכז ישנן מספר מחלקות שפעילותן נועדה להניע מחקרים, ללקט חומרים ולעסוק בנושא השואה לאור מטרות וערכי המרכז:

מחלקת התיעוד

מחלקת התיעוד פועלת לאיסוף חומרים ומסמכים היכולים להצביע על עוצמות הרוח שגילה העם היהודי בתקופת השואה. למחלקה זו עובדים בחו"ל העוסקים באיסוף תמידי של חומרים ועובדי ארכיון בארץ, הבונים תשתית מחקרית לתחום מיקודו דרך איסוף ארכיוני. ממצאים אלו עומדים לרשות חוקרי "המרכז" בכתיבתם המדעית וכן עומדים לרשות הציבור בעיקר דרך ממצאים חזותיים המספרים סיפורי התמודדות.
דוגמה לממצאים אלו: סידור ועליו כתובה בדם צוואתו של יהודי שאשתו ובתו נרצחו וכל שהוא מבקש הוא נקמה. וכן סכין לחיתוך חלה שהשתמשו בה למול תינוק שנולד מספר ימים קודם לכן, ככל הנראה בין יום לארבעה ימים, לפני שנשלח עם הוריו להשמדה (ההערכה היא כי התינוק כבר היה מת בשעה שנימול). שלדו של התינוק נמצא מתחת לגרם המדרגות בדרך למסדרון שהוביל למשאיות המוות.

מחלקת החינוך

מטרת המחלקה לשנות את זווית הראיה על השואה לתלמידים, סטודנטים, צעירים ומבוגרים מבוגרים בארץ ובחו"ל.
במסגרת פעילות מחלקה זו המרכז משתתף בהכנות שונות לקראת יציאתן של משלחות רבות למסע לפולין, כגון ימי עיון וסמינרים לתלמידי כיתות י"א-י"ב, פעילות לתלמידי חטיבות הביניים, מסע מעגלים, פרויקט בר מצווה, פרויקט "מעגלים, זמן ומקום" למשלחות נוער מחו"ל. בנוסף עורך המרכז השתלמויות מורים שנתית בכפר הרא"ה, בעפולה ובמקומות נוספים, השתלמויות למורים מלווים למסעות פולין, קורס למדריכי משלחות נוער חו"ל ל"מסע פולין", השתלמויות לקבוצות מבוגרים וכן קהילות לומדות ועוד.

מחלקת המחקר

במחלקה זו מעבדים את החומרים השונים המשמשים למחקרי המרכז (המחקרים אותם מפיץ המרכז המפורסמים בתפוצה בינלאומית). במחלקה עובדים מתחומים שונים, תחום הכתיבה והעיבוד, וכן מרצים מהשורה הראשונה המגיעים מתחומי ההיסטוריה והחינוך. תוצריה של מחלקה זו הם בין השאר הוצאה לאור המוציאה מחקרים, כתבים ועיבודים שונים של עדויות לסיפור. בנוסף עוסקת המחלקה בכתיבה לגיל הרך.

הפרויקט המוזיקלי "שם עולם 2019"

שם עולם 2019 – יוצרים חיים מחדש ליצירות ולאנשים מהגטו, לזכרם ולמען דור העתיד.
שם עולם 2019 הוא פרויקט מוזיקלי שיופץ ביום השואה תשע"ט לציבור הרחב כאלבום דיגיטלי הכולל 10 שירים.
מחלקת המחקר של המרכז הבינלאומי "שם עולם", איתרה עשרות שירים וסיפורים שנכתבו בגטאות ובמקומות מסתור במהלך השואה. חזונו של יו"ר המרכז, הרב אברהם קריגר, להנחיל את זיכרון השואה לדור העתיד, היווה את הקו המנחה בבחירת הטקסטים; ללמוד איך חיו ביו הזוועות (ולא רק השיח המסורתי המתייחס למוות), לשפוך אור על מערכות היחסים שהתעוותו בשואה, להרגיש איך היצירה בתופת נטעה אמונה ותקווה לחיות ולייחל: "לא רחוק הוא היום, עוד יבוא זה היום, הוא איננו חלום" (מילים: שושנה רבינוביץ תרגום מיידיש: יעקב בסר).
אביב גפן הוא המנהל האמנותי ואיתו יוצרים חיים מחדש - גיא ויהל, נינט טייב, נועה קירל, דיקלה, מוש בן-ארי, ישי לוי, לי בירן, נסרין קדרי, יונתן רזאל, אפי נצר, בן שופן, דורון פלסקוב, יוסי מזרחי, משה קלוגהפט שכתב ויזם את הפרויקט ועומרי אגמון שהלחין וגם הפיק מוזיקלית את האלבום כולו. הפקה וקונספט: עינת אמה שמיר.
נחלים

המושב בהקמתו

המושב נחלים הוקם מחדש בשנת 1952 עם תשעים נחלות של 20 דונם כל אחת. כנהוג באותו זמן, המושב אורגן בצורת האות חית והחלקה החקלאית של כל מתיישב הייתה מאחורי ביתו. במרכז ה"חית" היו שטחים משותפים, שכללו פרדס הדרים. באמצע הקו העליון של ה"ח", נבנו מבני הציבור, ביניהם בית כנסת ובו ארון קודש עתיק מעץ, אשר הובא מבית כנסת של קהילת קוצ'ין בהודו.
בחלקה אשר הוקצבה למתיישב היו: רפת לפרות חולבות, חצר לעגלים לבשר, לול למטילות, שדה לגידול מספוא לבהמות, שטח לגידול ירקות ומטעי פרי הדר ואפרסמון. היום, ברוב החלקות, במבנים החקלאים, מצויים מבנים למסחר, למלאכה ותעשייה קלה.
כבר בתחילת ישובו של המושב, חלק ניכר מחבריו יצאו לעבודת חוץ ביישובי הסביבה בתור פקידים, מורים ובשמירה על הגבול הקרוב עם ירדן. לימים נוספו ביישוב עוד כמאה תושבים, מלבד תשעים בעלי הנחלות חקלאיות. התושבים הנוספים אינם חברים במושב אלא נחשבים חלק מהרחבה קהילתית. בשנת 1974 במושב הוקמה המשתלה הראשונה של חברת חישתיל.

מיקום

המושב נמצא מצפון לבארות יצחק ומדרום לשכונת הדר גנים של העיר פתח תקווה. ליד הכניסה למושב, ממערב לו, עובר כביש 40 המחבר בין פתח תקווה לבין רמלה. סמוך לכניסה למושב הוקם מחלף של כביש הרוחב מכבית המחבר בין כביש 6 לבין כביש 4.
באזור הכניסה למושב מוצב שלט זיכרון המתאר את ההתקפה על אוטובוס 2094, פיגוע ירי שהיה במקום למחרת כ"ט בנובמבר 1947, סמוך לכפר הערבי פג'ה, ששכן במקום טרם הקמת נחלים. ערבים מכנופית אבו קישק ירו על שני אוטובוסים של אגד, ומהיריות נהרגו שבעה נוסעים. הייתה זו ההתקפה הערבית הראשונה במלחמת העצמאות.

מוסדות

ישיבת נחל יצחק (מוכרת יותר כישיבת נחלים) שהוקמה בה'תשט"ו היא ישיבה תיכונית גדולה השייכת לרשת מרכז ישיבות בני עקיבא ובה לומדים בני נוער בגילאי כיתות ז'-י"ב לימודי קודש ולימודי חול. במשך שנים כיהן כראש הישיבה הרב יוסף בא גד. כיום מכהן הרב שמואל לורנץ כראש הישיבה, הרב אריאל ליבוביץ כמנהל התיכון והרב אסף ברגר כמנהל החטיבה.
המשתלה הראשונה של "חישתיל" הוקמה במושב נחלים בשנת 1974.
Expectations

רקע וסיבוב הופעות

כדי לקדם את האלבום, רקסה תצא ב-7 באוגוסט 2019, לסיבוב ההופעות השני שלה, "Expectations Tour", באירופה, צפון אמריקה, אסיה. אשר עתיד להסתיים ב-14 בדצמבר 2019. מתוך האלבום יצא הסינגל היחיד "I'm a Mess".
השיר "Meant to Be", נכלל באלבום, אך לא יצא מתוכו כסינגל.
טל מן

קריירה

בשנת 1995 פרצה לראשונה לתודעה הציבורית כאשר התחרתה על תואר "נערת הגלגל" בשעשועון "גלגל המזל" בערוץ 2. בתחרות זכתה מן בתואר "חביבת הקהל" ורות גונזלס זכתה להיות "נערת הגלגל".ב-1998 הפכה מן ל"נערת הגלגל" לאחר שהחליפה את סיגל שחמון שפרשה מהתוכנית.
בשנת 1996 הגישה את תחרות הקדם אירוויזיון לצד רון לוינטל, ובאותה שנה השתתפה גם בפסטיגל עם השיר "נשיקה קטנה" שזכה במקום הרביעי.
בשנת 1998 הגישה מן את התוכנית "זאפזאפים".
במהלך השנים 1996– 2001 הגישה מן את "תוכניות הילדים והנוער" בערוץ 1, ובמקביל הנחתה את התוכנית "זאפ לראשון" ששודרה בערוץ זה בין השנים 1996- 2003. כמו כן, הגישה מן תוכנית ברדיו 99 ושימשה מספר פעמים כשופטת בתחרות מלכת היופי.
בשנת 2010 החליפה מן את קרין מגריזו בתוכנית "יופי של יום" ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2011 עברה להנחות את "תוכנית הבראה" בערוץ 2.
בשנת 2012 החלה להנחות את התוכנית "יצירה מקומית" בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת.

חיים אישיים

מן הייתה נשואה לאיש העסקים ניר שרצקי.
היא נשואה בשנית לרונן ברקה. אם לשתי בנות.
מתגוררת ברמת השרון.
סבאח פחרי

ביוגרפיה

סבאח פחרי נולד בשנת 1933 בשם סבאח אבו כווס במשפחה אדוקה מחלב, סוריה, בימי שלטון המנדט הצרפתי. למד בבית ספר קוראני מסורתי, ובגיל 6 שלט על דקלום ספר הקוראן. בנעוריו הפך למואזין במסגד בחלב. הוא למד בבית ספר למוזיקה ערבית בעיר הולדתו ואחר כך בבית ספר למוזיקה בדמשק, בו סיים את לימודיו בגיל 15, בשנת 1948. למד גם נגינה בעוד ובקאנון.
התכוון לנסוע לאיטליה, אך חזר בו מתוכנית זו בהשפעת המנהיג הלאומני פחרי אל-ברודי שעודד אותו להמשיך את פעילותו בסוריה. את שם הבמה "פחרי" שאל ממנו.
לפחרי היו מורים נערצים: עלי אלדרוויש ובניו, איברהים ונדים, שייח עומר אל-באטש (1950-1885), מג'די אל-עקילי, עזיז ר'אנם והאשם מוחמד א-רג'ב.
כבר ב-1948 שר סבאח פחרי בארמון הנשיאות בדמשק בפני הנשיא שוכרי אל קוותלי וראש הממשלה ג'מיל מרדם ביי. להבדיל מאמנים רבים, מתוך דבקות במסורת האמנותית הסורית, העדיף פחרי שלא לנסוע אפילו למצרים לשם לימודים ועבודה.
במהלך השנים התפרסם פחרי בכל הקהילות דוברות ערבית בעולם. פעם נרשם שמו בספר השיאים של גינס אחרי ששר 10 שעות ללא הפסקה בקונצרט בעיר קראקס בוונצואלה.
בשנת 1998 היה פחרי חבר בפרלמנט הסורי כנציג של האמנים.
בשנת 2008 חנך סבאח פחרי אקדמיה חדשה לפיתוח קול ולמוזיקה בחלב, שבה ילמד גם הוא עצמו

פעילותו בקולנוע

סבאח פחרי הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "אל ואדי אל-כביר" לצד הזמרת ורדה אל ג'זאיריה.
השתתף גם בסרט أسماء الله الحسنى (שמותיו של אלהים) יחד עם עבד אל-רחמן א-ראש ועם מונה וואסף.

חייו הפרטיים

לסבאח פחרי שלושה בנים, מתוכם שניים מוזיקאים. אחד מהם אנאס אבו קאוס, יליד 1976, הוא כבר זמר ידוע