google/wiki40b huggingface dataset:
יעקב גנות

ביוגרפיה

גנות נולד ברומניה בשם יעקב גנוט. בשנת 1963 עלה עם משפחתו לישראל. התגייס למשמר הגבול ב-1964, והתקדם במעלה שרשרת הפיקוד עד שהיה לסגן מפקד מג"ב ירושלים. ב-1980 עבר לשרת במשטרה, ומילא שם שורה של תפקידי פיקוד במחוז הצפוני של המשטרה, בהם סגן מפקד מרחב העמקים, מפקד מרחב הגליל ומפקד המחוז. באוקטובר 1997 מונה למפקד הראשון של אגף התנועה במשטרה ועמד בראשו עד ינואר 2001. בין השנים 2001–2002 כיהן כמפקד משמר הגבול. לאחר מכן, בשנים 2002–2003 היה לראש מנהלת ההגירה הראשון. שירת כנציב בתי הסוהר בשנים 2003 עד 2007.
בשנת 1972 איבד את אחת מעיניו בגבול לבנון, כאשר ניסה לחלץ מפקד פלוגה מיחידת אגוז ואת נהגו; על פעולה זו קיבל ציון לשבח. על פעולת חילוץ נוספת, שבה נכנס גנות לשדה מוקשים על מנת לחלץ אזרח דרוזי שרגליו נקטעו בשדה, קיבל את עיטור המופת.
באוגוסט 1994, בעת שהיה מפקד המחוז הצפוני, הואשם בחשד לקבלת שוחד, מרמה והפרת אמונים על קבלת טובות הנאה מקבלן מנצרת. במשפט זוכה מחמת הספק בכלל העבירות שיוחסו לו, אך שופטי בית המשפט העליון מתחו ביקורת חריפה על התנהגותו. שופטי הרוב, שזיכו אותו, כתבו: "כמות המקרים מקנה את הנופך המושחת, ואולם נותר ספק אם המקרים חצו את גבול השחיתות, ואם עברו מתחום העבירה המשמעתית לתחום העבירה הפלילית". בדעת מיעוט היה השופט יעקב קדמי, אשר ביקש להרשיע את גנות בעבירה של הפרת אמונים.
בפברואר 2007, לאחר הצגת דו"ח ועדת זיילר על פרשת האחים פריניאן ובעקבות התפטרותו של המפכ"ל משה קראדי, נבחר גנות על ידי השר לביטחון פנים אבי דיכטר למחליפו של רב-ניצב קראדי. היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, סבר שהמינוי כשר מבחינה חוקית וקבע כי "אין מניעה משפטית" שיכולה לגרום לפסילת מינוי גנות למפכ"ל. עם זאת, סבר מזוז כי המינוי בעייתי עקב עברו של גנות והביקורת שהועלתה נגדו, ועקב הצורך ברכישת אמון הציבור במפכ"ל החדש.
עמותת אומ"ץ עתרה לבג"ץ נגד המינוי. בעקבות זאת, הודיע השופט בדימוס יעקב טירקל, העומד בראש הוועדה למינוי בכירים בשירות המדינה, כי הוועדה לא תתכנס לאשר את המינוי עד להכרעת בג"ץ בנושא. במרץ 2007 הסיר גנות את מועמדותו לתפקיד מפכ"ל המשטרה.
ביולי 2007 מונה על ידי שר הפנים, רוני בר-און, לראש מינהל האוכלוסין במשרדו. בתוקף תפקידו זה הקים את רשות האוכלוסין וההגירה. בשנת 2009 מונה למנכ"ל משרד התחבורה והבטיחות בדרכים. במשרד התחבורה שימש עד דצמבר 2010, עת עבר לשמש מנכ"ל המשרד לביטחון הפנים. זאת לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה יהודה ויינשטיין הודיע שאין מניעה משפטית למינויו לתפקיד זה.
החל מה-1 באפריל 2012 משמש כמנכ"ל רשות שדות התעופה.
יעקב גנות מתגורר בתל אביב.
ארמון החוריה

תולדות משפחת אבו קרן

בתחילת המאה ה-18 עסק אחד הסבים במכירת תבלינים בעזה. במהלך עבודתו הגיע לאזור לקייה ובאר שבע לאור ההצלחה הכלכלית הוא החליט להישאר שם. כאשר התעשר החליט לבנות בית מפואר למשפחה ומיקם שם חנות. הוא פנה לאומנן נוצרי שתכנן ובנה לו את הבית תמורת כמה קילו של זהב. וכך זה הפך לחאן הראשון באזור הנגב.
בתקופת המלחמות שימש כמקלט לרוב תושבי הכפר.
בתחילת המאה ה-19 היו כמה ניסיונות השתלטות על המבנה ממשפחות אחרות אך ללא הצלחה. בשנת 1978 ניסתה הממשלה להשתלט על שטחי הארמון אך המשפחה זכתה בבג"ץ.

מקור השם

תחילה שם המבנה היה ארמון החאג' משום שכך נהגו לכנות אותו תושבי הכפר. לאחר מות סבתה של אמאל הוחלט לקרוא לארמון על שמה מכיוון שהיא דאגה לשימור ופיתוח הארמון.

בנייה

ארמון החוריה שנבנה בחלקו לתוך צלע הגבעה כבאיקה מחולק לחללים מופרדים בקשתות שבהם גרו משפחות. באמצע גרו הגמלים החמורים הסוסים והכבשים ובצד כלי מיני דברי מזון מאוחסנים.
גג המבנה בנוי משלוש שכבות: שכבה ראשונה גזעים וענפים של עץ אורן, שכבה שנייה מהשיח מתנאן והשכבה השלישית מבוץ ותבן. המבנה חייב תחזוק שנתי.
במבנה גם היה חמאם ובאר מים שהיו סמל לעושר ופאר.

האתר כיום

כיום האתר משמש כמרכז מבקרים שניתן לשמוע בו הרצאות על מעמד האישה הבדואית, סיפור הארמון ואת קורות חייה של מנהלת הארמון-אמאל. האתר משתתף בפסטיבלים בדואים שנערכים מדי שנה.
במקום ניתן להתארח באירוח בדואי תה, קפה, עוגיות וארוחות כמו מגלובה ומנסף. ישנם סדנאות הכנת תכשיטים, אוכל בדואי ועוד.
ניתן לשכור את המקום לאירועים והזמנת קבוצת דבקה.
טקומה

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אנרי גראס א-דייה

"אַנְרִי גְּרָאס אַ-דְּיֶיה" (בצרפתית: Henri Grace à Dieu), הידועה גם בשם "גְּרֵייט הֶרִי" (Great Harry), הייתה אוניית מפרשים מלחמתית מסוג קאראק של הצי האנגלי במאה ה-16. היא הייתה בת זמנה של קאראק מפורסמת אחרת, מרי רוז, אך גדולה ממנה. לצוּר החרטום הגדול שהתנשא בחלקה הקדמי היו ארבעה סיפונים, ולצור הירכתיים – שניים. אורכה היה 165 רגל (50 מטרים), תפוסתה 1000-1500 טון ולה צוות של 700-1000 איש. מספרים כי המלך הנרי השמיני הורה על בנייתה לאחר שנתקנא ב"מייקל" (Michael) הסקוטית שהושקה ב-1511.
"גרייט הרי" נבנתה במספנה המלכותית בווּלִיץ' בשנים 1512-1514, ולאחר בניית הגוף הותקנה לשיט במספנת הצי בארית' (Erith). היא הייתה אחת האוניות הראשונות שאשנבי תותחים (gunports) נקבעו בדפנותיה. חימושה כלל עשרים תותחי ברונזה כבדים חדישים. בסך הכל הוצבו באונייה 43 תותחים כבדים ו-141 תותחים קלים סובבים (swivel guns). "גרייט הרי" הייתה האונייה הדו-סיפונית האנגלית הראשונה, ובזמן השקתה נחשבה לאוניית המלחמה הגדולה והחזקה ביותר באירופה.
עד מהרה נתברר כי לאונייה מרכז כובד גבוה מדי. היא היטלטלה מאוד בים סוער ויציבותה הרעועה השפיעה על דיוק הירי ועל ביצועיה כאוניית מלחמה. כדי לתקן ליקויים אלה פורקה ונבנתה מחדש ב-1536, באותה שנה ממש בה נבנתה מחדש גם ה"מרי רוז", וגובהה מעל קו המים הוקטן. תפוסתה לאחר השינוי עמדה על 1000 טון, היא נשאה 151 כלי ירי מגדלים שונים, כולל 21 תותחי ברונזה, ומצבת צוותה הוקטנה ל-700-800 איש. יתרה מכך, הותקן בה מערך מעטה חדשני שכלל ארבעה תרנים ועל כל אחד שלושה מפרשים; שני התרנים הקדמיים נשאו מפרש ראשי, מפרש עילי ומפרש על־עילי רוחביים ושני התרנים האחוריים נשאו חמישה מפרשים לטיניים. מערך זה הקל על ניהוג המפרשים וחילק את המאמצים שהפעילה הרוח על גוף האונייה בצורה שווה יותר. התוצאה הייתה תוספת מהירות ויכולת תמרון, שאיפשרו לה לירות מטחי דופן כבדים ביעילות רבה משקודם. על מראה האונייה אנו יודעים ממקור אחד בלבד – איור במגילת אנתוני.
ההיסטוריה הקרבית של "אנרי גראס א-דייה" הייתה דלה למדי. היא השתתפה בקרב סולנט נגד צי פלישה צרפתי ב-1545, הקרב בו טבעה "מרי רוז". כפי הנראה מילאה בו תפקיד דיפלומטי בעיקר, כאשר הסיעה את הנרי השמיני לפגישה עם פרנסואה הראשון, מלך צרפת, בקן דה דרא דור (Camp du Drap d'Or) שבצרפת.
לאחר שעלה אדוארד השישי על כס המלוכה ב-1547 הוחלף שמה של האונייה והיא נשאה את שמו. גורלה אינו ידוע; אפשר שנשרפה ואבדה ב-1533 בווליץ', או אולי סיימה את חייה על גדת התמזה כגווה שאין בה כל חפץ.
מסורת נהוגה בצי המלכותי הבריטי להפגין נוכחות (showing the flag) בערי נמל וחוף כדי להרים את מוראל הצי. מקורה, כך אומרים, בטקס תפילה שנערך ב-1514 בברדסטו צ'פל (Bradstowe Chapel) אשר בברודסטיירס, בו נטלו חלק אנשי הצוות של "אנרי גראס א-דייה", כשאונייתם - החדישה והגדולה ביותר בציו של המלך – עוגנת בסמוך.
תמי מכון למחקר ופתוח

פעילות

תפקידיה של מחצבי ישראל היו, ביצוע סקרים גאולוגיים לשם איתור מכרות ומחצבים בעלי ערך כלכלי, ביצוע מחקרי מעבדה לשם ניצול המחצבים, תכנון ליווי והפעלת מפעלי תעשיית המכרות והמחצבים.
כשהוקמה מחצבי ישראל מסר לה חיל המדע של צה"ל מידע שהצטבר ברשותו בעקבות הסקר הגאולוגי הראשון של הנגב שבוצע על ידו בשיתוף חוקרי מכון ויצמן.
בשנת 1951 הקימה מחצבי ישראל את חברת פוספטים בנגב. ב-1953 את חברת חרסית וחול זך בנגב וב-1954 את מכרות נחושת תמנע.
מעבדות מחצבי ישראל היו במפעל דשנים וחומרים כימיים בחיפה. כיום שוכנות המעבדות בקריית אתא.
בישראל התגלו חמישה מחצבים מתכתיים, שרק לאחד מהם כדאיות כרייה והוא הנחושת בתמנע. שאר המרבצים המתכתיים המצויים באדמת ישראל הם הזהב והברזל, המצויים על גבול הכדאיות הכלכלית, וגם מנגן ואורניום, אשר המרבצים שלהם לא נחפרים, משום שהם מתחת לסף הכדאיות הכלכלית.
יחסי בחריין–ערב הסעודית

היסטוריה

סעודיה ובחריין שתיהן מדינות מוסלמיות בעלות משטר מונרכי. המדינות מקיימות יחסים מלאים, ניכר כי שתיהן חברות בליגה הערבית, בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי ובמועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ. היחסים התחזקו במהלך האביב הערבי, כאשר שתיהן היו מדינות מרכזיות במזרח התיכון שלא עברו הפיכה.
מנזר דונסקוי

מנזר דונסקוי (ברוסית: Донско́й монасты́рь) הוא מנזר גדול מדרום למרכז מוסקבה. המנזר הוקם ב-1591. נודע כמקום קבורה לאנשי שם.

היסטוריה

המנזר הוקם בנקודה בה שכנה כנסייה בימי בוריס גודונוב, שהכילה את האיקונה "גבירתנו של נהר הדון" (Донская икона Божией Матери) מאת תאופנוס היווני. לפי האגדה לקח דמיטרי דונסקוי את האיקונה איתו לקרב קרב קוליקובו עם אורדת הזהב בשנת 1380 וניצח בעזרתה בקרב. המנזר מנציח את שמו.
המנזר שימש כמוצב צבאי שהגן על הדרך הראשית מן הקרמלין דרומה. כך למשל ב-1618 נהדפה הסתערות כוחות קוזאקים אוקראינים למרגלות חומות המנזר.
ב--1683 הועלה ראש המנזר לרמת ארכימנדריט, והמנזר זכה לעצמאות ולנחלות. 
ב-1711 הוקמה הקתדרלה הגדולה ובה נקברו הצארים משושלת בגרטיוני ודוכסי מינגרליה מבית דאדיאני. ב-1812 תקף צבא נפוליאון את המנזר, אך אוצרותיו (בראשם האיקונה גבירתנו של נהר הדון) הועברו לוולוגדה מבעוד מועד וניצלו.
בעת מהפכת אוקטובר 1917 שהו במנזר 48 נזירים. טיכון, פטריארך מוסקבה ורוס כולה, נכלא במזנר בשנת 1922 על ידי שלטונות ברית המועצות ולא יצא ממנו עד מותו שלוש שנים לאחר מכן. הוא גם נקבר במנזר בקבר לא מסומן שהתגלה רק ב-1992.
ב-1924 השתמשו השלטונות במקום כמושבת עונשין. כן אוחסנו במקום שרידים ממנזרים וכנסיות שהרסו הקומוניסטים ברחבי מוסקבה (בהם קתדרלת ישו המושיע, מגדל סוחארב ועוד).

בית הקברות הישן

משפחות אצולה רבות בחרו לקבור את מתיהן בכנסיות ובקפלות בתחומי הממנזר. בית הקברות הישן (Некрополь Донского монастыря) ממוקם בדרום-מזרח המתחם ובמהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 נקברו בו מדינאים והיסטוריונים, סופרים ומשוררים, מדענים ופילוסופים, ציירים וארכיטקטים. בהם ניקולאי רפנין, ג'וזף בווה, וסילי פרוב, ניקולאי ז'וקובסקיו ועוד. לאחר התפרקות ברית המועצות נקברו במקום עצמותיהם של רוסים שנמלטו מברית המועצות ומתו בגלות, בהם הגנרלים ולדימיר קאפל ואנטון דניקין וכן הסופר אלכסנדר סולז'ניצין.

בית הקברות החדש

מדרום למנזר, בסמוך אך מחוץ לחומותיו, נפתח ב-1910 בית קברות נוסף, שכונה "בית הקברות החדש" (Новое Донское кладбище). בית קברות זה הפסיק לקלוט נפטרים בסוף שנות השמונים. בין היתר נקברו במקום מריה, בתו של אלכסנדר פושקין, רודולף אבל, פאינה רנייבסקיה, פאבל סודופלאטוב ואחרים.
בתקופת הטיהורים הגדולים של סטלין, נקברו במקום קרבנות הוצאה להורג בקברי אחים. בין היתר נקברו במקום ככל הנראה שרידיהם של וסילי בליוכר, סטניסלב קוסיאור, מיכאיל טוכאצ'בסקי, ניקולאי יז'וב, וסבולוד מיירהולד, איסאק באבל, אולג פנקובסקי, גריגורי קוליק, אלכסנדר יגורוב וכן פיוטר קרסנוב, שהוצא להורג בעוון שיתוף פעולה עם הנאצים ב-1947.
בין 1927 לאמצע שנות השבעים פעל במקום קרמטוריום (משרפת גופות), היחיד במוסקבה.
אנדז'יי דודה

ביוגרפיה

דודה נולד בקרקוב ולמד משפטים באוניברסיטה היגלונית. הוא הצטרף למפלגת "איחוד החופש" , שהתפרקה בשנת 2000. בשנת 2005 הצטרף למפלגת "חוק וצדק".
בשנת 2015 התמודד לנשיאות מול ברוניסלב קומורובסקי. בסיבוב הראשון זכה ב-34.5% מהקולות, בעוד יריבו זכה ב-33.1% בלבד, אולם מכיוון שאף אחד מהמתמודדים לא צבר תמיכה של יותר מ-50%, נערך סיבוב שני ב-25 במאי. בסיומו זכה דודה בכ-51% מהקולות, וקומורובסקי ב-48%.
דודה התחיל את כהונתו כנשיא ב-6 באוגוסט 2015.
ב-17 בינואר  2017 ביקר דודה בישראל כאורח כבוד של יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין. במהלך הביקור הניח זר על קברו של יוני נתניהו בהר הרצל. בפתח ביקורו אמר דודה כי "האנטישמיות היא מעשה בזוי".
בתקופת נשיאותו ספג ביקורת רבה על כך שהוא מצר את הדמוקרטיה בארצו, בעיקר לאחר שהבית התחתון של הפרלמנט הפולני אישר ביולי 2017 (ברוב של 235 מול 192) חוק שנוי במחלוקת שמבטל למעשה את עצמאות בית המשפט העליון במדינה ומעביר את השליטה בו לידי הפרלמנט.
בשנת 2018 עמד דודה במרכזו של משבר בין פולין לישראל. בעת ביקורו בוורשה אמר ראש הממשלה נתניהו כי "פולנים שיתפו פעולה עם הנאצים". כחודש לאחר פרוץ המשבר אמר דודה (בראיון ל"ג'רוזלם פוסט") כי לא יסכים לקבל העלבה או השפלה של פולנים.
דודה נשוי לאגתה, מורה לגרמנית בתיכון.
פסגת האדאק

מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, בשנת 2004, והיא נקראת על שם קרטיס מ. האדאק (Curtis M. Hudak) גאולוג משלחת הרי אלזוורת' שחקרה את ההרים בין השנים 1979 - 1980, מטעם תוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית.
הורטון שומע מישהו

עלילה

הסרט מספר את סיפורו של הורטון ששומע קולות מתוך גרגר קטן, ומגלה שעל הגרגר הקטן יש עיר מיקרוסקופית בשם "לופולה" (Who-ville) הורטון מחליט להגן על העיר בכל מחיר. הוא זוכה ללעג מצד חבריו, כאשר סאוור הקנגורו מסיתה את כולם נגדו ומצהירה שהוא הורס את חינוך הילדים. הורטון מנודה, אך הוא לא מוותר וממשיך לדגול בסיסמתו: "אדם הוא אדם לא משנה כמה הוא קטן" (A person is a pesron, no matter how small) ולשמור על הגרגר. הקנגורו שוכרת נשר בשם ולאד שישמיד את הגרגר.
במקביל מסופר סיפורו של ראש העיר לופולה, נד מקדוד, שגם הוא כמו הורטון זוכה לאי אמון מצד חבריו שאינם מאמינים שהם גרים על גרגר שלפי דברי הורטון עומד להיחרב. לבסוף הורטון מתגבר על כל המכשולים ומצליח להוכיח שלופולה קיימת.
שבר מאמץ

הופעה

הסימפטום העיקרי של שבר מאמץ הוא כאב חד באזור השבר, המרוכז בנקודה אחת על העצם. הכאב מופיע בעת פעילות גופנית מאומצת (כגון ריצה), ולעיתים כבר החל מרמה מתונה (כגון הליכה). הכאב לא נעלם גם לאחר הפסקת הפעילות, ועלול אף להפריע לשינה. באזור השבר עלולים להתפתח גם נפיחות ורגישות למגע.
חלק מהתנאים הגורמים לשבר מאמץ בחלק התחתון של עצם השוק עלולים לגרום גם לדלקת ברקמת השריר המכונה "שין ספלינט". ההבדלים העיקריים בסימפטומים: במצב של שין ספלינט הכאב מקרין על כל האזור, מופיע רק בזמן פעילות עצימה ונעלם מיד לאחר הפסקת הפעילות.

שכיחות

שברי מאמץ נפוצים במיוחד בקרב חיילים, מטיילים, רקדנים, וכן בעלי מקצועות המחייבים הליכה ועמידה ממושכת ומאומצת, כגון אחים ואחיות בבתי חולים. במחקר בארצות הברית נמצא כי שיעור הסובלים משברי מאמץ בין חיילים וספורטאים מגיע ל-5–30 אחוזים.
גורמי סיכון נוספים – שברי מאמץ נפוצים יותר אצל אנשים בעלי כף רגל קמורה (בלטינית Pes cavus), נשים לעומת גברים, לבנים לעומת שחורים, זקנים (בגלל ירידת צפיפות העצמות שקשורה לגיל מתקדם) וילדים (העצמות עדיין בתהליך בניה), מצב של דלדול עצם (אוסטיאופורוזיס).

אבחון

אבחון שבר מאמץ נעשה על ידי בדיקה אצל רופא מנוסה. בדיקות קליניות (כגון צילום רנטגן, בדיקות CT, MRI ובעיקר מיפוי עצמות) לא תמיד מדגימות את השבר.
ניתן לבצע בדיקה עצמית ראשונית על ידי קפיצה על רגל אחת. אם נגרם כאב חזק מדי תוך פחות מ-10 קפיצות, יש סבירות גבוהה לשבר מאמץ.

טיפול

הטיפול הראשוני והמיידי בשבר מאמץ (וגם בשין ספלינט) הוא הפסקה מיידית של הפעילות הגופנית הגורמת לכאב מיד עם הופעתו. המשך הפעילות תביא להחמרת הפגיעה.
לאחר הפסקת הפעילות יידרשו לפחות 4–8 שבועות של מנוחה עד להחלמה מלאה של השבר. במהלך זמן זה יש להימנע לחלוטין מפעילות עצימה (כגון ריצה), להימנע ככל האפשר מפעילות לא עצימה (כגון הליכה), להקפיד על תזונה מתאימה הכוללת ויטמין D וסידן, ועל מנוחה מספיקה. בתקופה זו רצוי לבצע אימונים חליפיים ללא עומס על אזור השבר (למשל שחייה או רכיבה על אופניים), וכן מתיחות ותרגילים ייעודיים לחיזוק השרירים.
לעיתים נעשה שימוש באמצעים נוספים להקלת העומס על האזור הפגוע, כגון סד, תחבושת גבס, נעליים מיוחדות, תחבושת לחץ, קביים ובמקרים חמורים אף ניתוח.
לאחר תקופת ההחלמה חשוב לחזור לפעילות באופן מדורג ולהמשיך עם מנוחה מספיקה, על מנת לאפשר לשבר להחלים סופית ולמנוע שבר חוזר. לעיתים תידרש תוכנית שיקום להמשך חיזוק השרירים.
היוריסטיקה

היוריסטיקה (Heuristic, מיוונית: εὑρίσκω אאוריסקו "למצוא", "לגלות", בדומה למילה אאורקה) היא כל גישה לפתרון בעיות או גילוי עצמי, שמפעילה שיטה פרקטית שלא מבטיחה פתרון אופטימלי, מושלם או רציונלי, אלא מבטיחה תנאים מספיקים כדי להגיע לפתרון מיידי. כאשר מציאת פתרון אופטימלי אינו אפשרי או פרקטי, השיטה ההיורסטית יכולה לסייע להאיץ את תהליך מציאת פתרון סביר. היוריסטיקה יכולה להיות קיצורי דרך מנטליים שמורידים את הנטל הקוגניטיבי הכרוך בקבלת החלטות. היורסיטקה נמצאת בשימוש על ידי טכניקות כגון ניסוי וטעייה, כלל אצבע, ניחוש מושכל, שיפוט אינטואיטיבי, אומדן משוער (guesstimate), התאמת פרופיל (profiling) ושכל ישר. במילים אחרות, היוריסטיקה היא כלי חשיבה המבוסס על הגיון פשוט או אינטואיציה, המציע דרך קלה ומהירה לקבלת החלטות ופתרון בעיות, ללא התעמקות ובמחיר דיוק נמוך.
החוקרים הבולטים של ההירוסטיקה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, היו הפסיכולוגים הישראלים דניאל כהנמן ועמוס טברסקי, שהדגימו כיצד המח האנושי נוהג להשתמש בטכניקות היוריסטיות שונות על מנת לקבל החלטות במהירות במצבים שונים של חוסר וודאות, שיכולות להיות אפקטיביות אך יכולות גם להוביל לשגיאות. מחקרם בנושא היווה את תחילת חקר ההיוריסטיקה, למרות שהמושג עצמו נטבע קודם לכן בידי הרברט סיימון ותאוריית הסטיספיקציה שהציג בשנות ה-40 לגבי קבלת החלטות מוגבלת.

היוריסטיקת ההדמיה

לפי היוריסטיקת ההדמיה, ככל שקל יותר לדמיין אירוע, כך הוא נחזה כסביר ורלוונטי יותר. היוריסטיקה זו יכולה להסביר מדוע אדם מתרגש אם "כמעט" נכח במקום אסון. ההסבר לכך הוא שברצף האירועים שהביאו את האדם לקרבת האסון, קל לו לדמיין מצב שבו אירוע אחד ברצף היה מתרחש באופן מעט שונה ובכך היה מביאו להיות נוכח באסון. כלומר, מאחר שהאדם נדרש לדמיין רק שינוי קטן באירוע אחד שבו נכח הוא חש "שניצל בנס" (לדוגמה: לדמיין שרץ והספיק לעלות על אוטובוס שעצר בתחנה ושלאחר מכן היה מעורב בתאונת דרכים, לעומת האירוע האמיתי שבו רץ אך לא הספיק לתפוס את האוטובוס).
בייחוס סיבתיות נוטים להשליך את האחריות הסיבתית לגורם שקל לדמיין את המצב בלעדיו. אם התרסק מטוס, וידוע שעלו עליו נוסעים בעלי מראה חשוד, טבעי יותר להצביע עליהם כגורם האחראי, גם אם בנוסף מציינים שמצב התחזוקה של המטוס היה גרוע ביותר.

היוריסטיקת העיגון והתיקון

היוריסטיקה זו משמשת לפתרון שאלות אומדן מספרי. שכשאדם מחפש לאמוד מספר כלשהו, כגון תאריך, עלות, זמן וכדומה, שאינו ידוע לו במדויק, הוא מסתמך פעמים רבות על מספר קיים, ה"עוגן", אשר נראה בעיניו כסביר. תשובתו של הנשאל תסתמך על עוגן זה, ותתוקן במקרה הצורך כלפי מעלה או כלפי מטה, אך תישאר קרובה במידה רבה לעוגן. 
בניסוי מפורסם ביקשו מכלכלנים להעריך שיעורי ריבית. לקבוצת כלכלנים אחת נתנו עוגן באמצעות השאלה:"האם לדעתך שיעור הריבית יפחת מ-8%" ומיד אחר כך שאלו אותם לשיעור הריבית הצפוי לדעתם. לקבוצה שנייה הוצגה השאלה האחרונה, אחרי שנשאלו האם לדעתם ייפחת שיעור הריבית מ-14%. הכלכלנים שניתן להם עוגן גבוה יותר, 14%, חזו בממוצע שיעור ריבית צפוי גבוה יותר מאלו שהוצגה בפניהם השאלה על ה-8%. ממצא זה מעיד על חשיבותה של ההיוריסטיקה, אפילו כאשר מדובר בבעלי מקצוע.

הרגש כרמז היוריסטי

אחת ההשפעות של הרגש על החשיבה באה לידי ביטוי כאשר הוא משמש כרמז היוריסטי המאפשר לאדם לפרש את התגובה שלו לגירוי, אדם או מצב כלשהו.
Otelo Burning

תקציר העלילה

השנה היא 1989, והמאבק נגד האפרטהייד הוא בשיאו. הסיפור מתחיל כאשר אוטלו בותלזי בן ה-16, אחיו הצעיר, נטווה, והחבר הכי טוב שלו ניו ייר (השנה החדשה באנגלית), מוזמנים לבית החוף שם אמו של החבר עובדת כמשרתת.
הם צופים באלוף הגלישה במים המקומי, ונשאבים לתוך עולם שהיה סגור בפניהם. הוא ההיפוך הגמור מהמעברה (township) בו הם חיים – מקום של עוני וצפיפות, המצוי תחת איום תמידי של אלימות פוליטית ואחרת. הבנים, שעד רגע זה פחדו מהים, מגלים שהם יכולים "לעוף על המים", דבר המסמל עבורם חופש, שחרור. 
עד מהרה, אוטלו מתגלה כעילוי, וההצלחות שלו, והיחסים שהוא רוקם עם הסביבה, גורמים לדרמות וסכסוכים, אשר מסתיימים בטרגדיה, ובבחירות בלתי אפשריות עבור אוטלו.

הפקה

הסרט היה בפיתוח במשך יותר משבע שנים, ויצא בסופו של דבר מתהליך ארוך במסגרת סדנת קולנוע ומשחק עבור ילדים בלמונטוויל, ליד דרבן.

צילום

חלק גדול מהסרט צולם במצלמה ידנית במחוז KwaZulu-Natal בדרום אפריקה. רוב הסרט צולם במצלמת RED. סצנות הגלישה צולמו במצלמת Canon 5D.

צאת הסרט

בלצ'ר לקחה את הסרט לפרויקט הסרטים העצמאיים No Borders IFP בניו יורק בספטמבר 2009, והסרט נבחר על ידי IFP כפרויקט לפיתוח ב-2011. Otelo Burning היה סרט הפתיחה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בדרבן ה-32.

ביקורת

המבקר ג'ון דפור, בהוליווד ריפורטר, שיבח את צוות השחקנים ואת הצילום של הסרט. אך הוא סבר שהתסריט מתקשה לעמוד בציפיות שהשם של הסרט מפתח, בהשוואה ליצריתו הקלאסית של שייקספיר, אותלו. הביקורת בניו יורק טיימס, מאת ניל גנזלינגר, גם שיבחה את צוות השחקנים, ואת האופן שבו בלצ'ר לא המתיקה את המציאות הקשה של החיים באפרטהייד.

פרסים

הסרט זכה בפרסי לסרט הדרמטי הטוב ביותר והפרס לסרט גלישה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ביירון ביי ב-2013.
DOK-ING

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
המנועים החשמליים לכלי הרכב מסופקים ברובם על ידי חברת טמה (Tema) שבעיר פולה.
ביולי 2018 פורסם כי DOK-ING חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם התעשייה האווירית לישראל לפיתוח רכב אוטונומי לאזורים מוכי אסון או כאלו שאין אפשרות לאדם להיכנס אליהם, כגון אזורים עם קרינה גרעינית חזקה.
פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-1 באוגוסט 1425, ללודוויג מפפאלץ ולמתילדה מסבויה, בתם של אמדאו, נסיך אכאיה וקתרין מז'נבה. בשנת 1436 מת אביו לודוויג השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ואחיו לודוויג הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו. בשנת 1449 מת אחיו לודוויג הרביעי, ובנו פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו. אולם מכיוון שהיה קטין שלט פרידריך כעוצר, ובשנת 1451 תפס את השלטון בעצמו. מכיוון שהדבר היה מנוגד לחוק הקיסרי לא הכיר בכך פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם לא היה יכול למנוע זאת, מכיוון שפרידריך היה בברית עם לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה. פרידריך סירב להתחתן, ואימץ את אחיינו פיליפ כבנו.
פרידריך היה בסכסוך מתמיד עם אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ועם דיטריך פון איזנבורג, ארכיבישוף מיינץ, שהיו תומכיו של פרידריך השלישי, ובמלחמות נגדם הרחיב את שטחיו. בשנת 1462 הביס פרידריך בקרב סקנהיים שהיה חלק ממלחמת בוואריה, את קרל הראשון, מרקיז באדן-באדן, אולריך החמישי, רוזן וירטמברג, לודוויג הראשון, רוזן פפאלץ-צווייבריקן וגאורג מבאדן, בישוף מץ, והרחיב את שטחיו על חשבונם.
בשנת 1465 כרת פרידריך ברית עם שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, שהייתה מכוונת נגד אויביו אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ולודוויג הראשון, רוזן פפאלץ-צווייבריקן. בשנת 1471 הסתכסך פרידריך עם יאקוב פון ברוק, ראש המנזר בוייסנבורג, ובעקבות כך הטיל עליו פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה חרם קיסרי, אך לא היה לכך השפעה על פרידריך.
ב-12 בדצמבר 1476 מת פרידריך בהיידלברג, ואחיינו פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.
חוקוק

האתר

שמו נגזר מחוּקוֹק המקראית; השם המקראי השתמר בשם הכפר הערבי יאקוק ששכן בקרבת מקום. על פי המסורת, קבר קדום בפאתי היישוב יאקוק הוא קברו של חבקוק הנביא. 
בימי הביניים עלו עולי-רגל לקברו של חבקוק. השם חוקוק-יקוק נזכר בתיאוריהם של ר' שמואל בן שמשון (שהיה בין מחברי אגרות ארץ ישראל), ואשתורי הפרחי שזיהו בכפר חורבות בית כנסת עתיק. במקום נמצאו בורות חצובים, קברים עשויים סלע ושברי עמודים. בעשור השני של המאה ה-21 נחשף בבית הכנסת העתיק פסיפס מרהיב.

תולדות היישוב

גרעין היישוב מורכב מיוצאי הפלמ"ח. לאחר הקמת הקיבוץ הצטרפו אליו כ-50 חברי הכשרה של הנוער העובד בנען, ברובם בוגרי בית הספר מקווה ישראל. בינואר 1954 נחנך הכביש המחבר את חוקוק עם כביש 90. בשנת 1957 הצטרפו לקיבוץ גרעין של תנועת דרור מארגנטינה ובשנת 1963 הצטרף גרעין של בוגרי תנועת דרור ממרוקו. 
בשנות ה-60 נאבק הקיבוץ להשיג קרקעות נוספים. במסגרת זאת חסמו את העבודה על המוביל הארצי בשנת 1960 ובשנת 1967 נוצר עימות עם אנשי אלמגור. 
בקיבוץ הייתה רפת חלב שחוסלה בתחילת שנות ה-70.
נכון לפברואר 2016, קיבוץ חוקוק נמצא בתהליך הרחבת היישוב וקליטת משפחות חדשות לחברות מלאה בקיבוץ מתחדש.
דוד ספרד

ביוגרפיה

דוד ספרד נולד בשנת 1905 בעיירה טריסק שבווהלין, רוסיה (לאחר מלחמת העולם הראשונה בפולין; כיום באוקראינה), בנם של פייגה (לבית לֶבַרטוב) ויהודה ספרד. התחנך בגימנסיות בקובל ובלוצק. כשבגר, בשנת 1924, עבר לבירה ורשה, שם למד פילוסופיה באוניברסיטה עד 1928, אז נסע להמשיך את לימודיו באוניברסיטת ננסי שבצרפת, שם קיבל ב-1931 תואר דוקטור. ב-1932 חזר לוורשה.
ב-1941, במלחמת העולם השנייה, נמלט לברית המועצות, ובה שהה עד אחרי המלחמה. עם שובו ב-1946 לפולין החל לקחת חלק מרכזי בחיי הציבור של יהדות פולין. היה מראשי מבקרי הספרות היהודים בפולין שאחרי המלחמה. בשנת 1955 הוענקה לו מטעם ממשלת פולין מדליית יום העצמאות ה-10 של פולין העממית .
כיהן כסגן יושב-ראש איגוד הסופרים היהודים, היה העורך-המייסד של הוצאת הספרים היהודית-פולנית יידיש בוך ושימש עורך הירחון הספרותי היידי "יִידישע שריפֿטן", עד שנסגרו שניהם ב-1968 במסגרת מדיניותה האנטי-יהודית של ממשלת גוֹמוּלקה.
בחודש פברואר‏ 1969 עלה לישראל עם אשתו ובנם. נפטר בירושלים ב-1981, בגיל 76.
ארכיון דוד ורגינה ספרד שמור בספרייה הלאומית.

יצירתו

את עבודתו הספרותית החל ספרד בכתיבת שירים בעברית, וב-1924 עבר לכתוב ביידיש. היה ממייסדי כתב העת הספרותי לסופרים צעירים "שפּראָצונגען" (נביטות) ומעורכיו. פרסם שירים וסיפורים, תרגומים מצרפתית, מפולנית ומשפות נוספות, ביקורת ספרות ופובליציסטיקה מעל במות שונות בפולין, בברית המועצות ובהמשך בישראל.

משפחתו

דוד ספרד נישא בשנת 1947 לרגינה רבקה (ריבצֶ'ה) דריֶיר. ד"ר רגינה דרייר-ספרד (Regina Dreyer-Sfard;‏ 1910–1991), ילידת ביאליסטוק, הייתה ממייסדי תיאטרון המריונטות היידי "מיַידים" (מַיידים) בווילנה. למדה עם סרגיי אייזנשטיין במוסקבה, ולימדה היסטוריה של הקולנוע בבית הספר לקולנוע של לודז', ואחרי גירושה מפולין בסוף שנות ה-60, כיהנה כמרצה בכירה להיסטוריה ותאוריה של הקולנוע באוניברסיטת תל אביב. הייתה מחוקרי הקולנוע הראשונים בארץ, מומחית לקולנוע אילם (בין תלמידיה: איתן גרין, אורי קליין, מאיר שניצר ודני ורד).
בנם ליאון נישא לאנה ספרד, ראש החוג לחינוך מתמטי באוניברסיטת חיפה (בתם של הסוציולוג זיגמונט באומן והסופרת והעיתונאית יאנינה באומן ); בנם שלהם (נכדו של דוד ספרד), מיכאל ספרד, הוא עורך דין המתמחה בזכויות האדם ופעיל שמאל.
גיסו של ספרד, זלמן גרדובסקי, היה אסיר במחנה בירקנאו ואחד מראשי הזונדרקומנדו, שכתב יומנים על קורותיו ביחידה, שחלקם נמצאו אחרי המלחמה והתפרסמו. היה ממובילי המרד היהודי במחנה, שבו נרצח.