google/wiki40b huggingface dataset:
פת שלימה

פת שלימה הוא סיפור קצר, בן עשרה פרקים, מאת ש"י עגנון. הסיפור פורסם לראשונה בכתב העת "מאזנים" בשנת 1933, ונכלל כעת בסיפורי "ספר המעשים" שבכרך "סמוך ונראה".

"פת שלימה" מהי

המספר מתאר את ההזמנה שמסר למלצר, ומציין: "וכדי שלא אהא בעיניו הדיוט שאוכל ואינו בורר הוספתי ואמרתי לו דרך חשיבות אבל מבקש אני פת שלימה". במהלך ההמתנה הממושכת לארוחתו החל המספר להתחרט: "התחלתי מהרהר מפני מה הקדימו אותם לפני, והלוא אני באתי לפניהם. אפשר מפני שביקשתי פת שלימה ופת שלימה אינה מצויה בשעה זו וממתינים עד שיביא הנחתום פת חדשה ויתנו לי. התחלתי מוכיח את עצמי על שביקשתי לי פת שלימה בשעה שהייתי מסתפק אפילו בפרוסה קטנה". למחרת בבוקר, כאשר הגיעו המנקים לחדר האוכל, והופתעו למצוא בו את המספר, "לסוף התחילו צוחקים ושאלו מי הוא זה שמוטל כאן? בא המלצר ואמר זהו אותו שביקש פת שלימה."
קורצווייל התייחס בקיצור נמרץ למשמעות של "פת שלימה", מונח הלכתי ביסודו שהפך לשמו של הסיפור: "חפץ לבבו לקבל פת שלימה מסמל רק חמדנותה של התשוקה האנוכית". ויס ומירקין מתייחסים למושג באופן דומה: "הפת השלימה באה לציין כסמל את 'העיניים הגדולות' של האדם בעולם הזה".יעקב לוינגר לא הסתפק בפירוש קצר זה. הוא מציין למקורו של המושג בדיני עירוב, במסגרתם אמר הרמב"ם: "אין מערבים בחצרות אלא בפת שלמה בלבד" (משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות עירובין, פרק א', הלכה ח'). לוינגר מוסיף שדיני עירוב רלוונטיים לסיפור משום שקיומם "עניין קולקטיבי הוא, שכל בני החצר עושים אותו עשייה משותפת" והוא משמש, למשל, "כשאנשים כמו ד"ר יקותיאל נאמן מוסרים לנו בעצם יום השבת אי-אילו מכתבים, כדי למסור אותם בבית הדואר ולשלחם באחריות". כמו כן, "לפת שלימה אנו נזקקים לסעודות שבת ויום טוב". יתירה מזו, לפת ישנו במקורות הקשר מיני ובכך רואה לוינגר בפת השלימה כמשקפת את אופיו הארוטי של מאבק היצרים שבו נתון המספר, שכעדותו התראה עם מר גרסלר "ביותר באותם הימים שאשתי ישבה בחוצה לארץ". בהתאם למשמעותו הסמלית של הלחם, מפרש לוינגר כי "הפרובלימה הנוקבת בסיפור אינה מאבק יצרים סתמי, אלא יצרו של המספר להשיג מחוץ לבית את מה שניתן למצוא בבית בלבד".
אברהם הולץ פירש ש"פת שלימה" מציינת את ההימשכות אחר עבודה זרה. פירוש זה מסתמך על הופעתו של מושג זה בסיפור אחר של עגנון, "הנדח". הלל ברזל שולל פרשנות זו.

השטן בארץ ישראל

מר גרסלר, המסמל את השטן, הוא מכר ותיק של המספר: "מאימתי אני מכיר אותו, אפשר שמיום שעמדתי על דעתי מכירו אני". טרם עליית המספר לארץ ישראל התנתקו קשריו עם מר גרסלר, אך "כיון שעליתי לארץ ישראל מי נזדמן לי תחילה - גרסלר". אביעזר רביצקי העיר על כך: "הווה אומר, ארץ ישראל איננה פוטרת אדם מעונשו של מאבק האיתנים המתחולל דרך קבע בין תורת משה לבין מרכבתו של השטן. לא רק השכינה שרויה בארץ ישראל; גם הסטרא אחרא פוגע ביהודי מיד עם בואו לארץ הקודש, ויש שפגיעתו כאן רעה וקשה הרבה משהייתה שם, בארץ נכר." רביצקי מוסיף שמוטיב דומה, של פרידה מהשטן בחו"ל ומפגש חוזר אתו בארץ ישראל, מופיע במכתב ששלח האדמו"ר ממונקאטש, חיים אלעזר שפירא, לחסידיו בירושלים, לאחר ביקורו בה בשנת 1930.
Dying Fetus

היסטורית אלבומים

בשנת 1995 הוציאה לאור דיינג פיטוס את האלבום המלא הראשון שלה, "Infatuation With Malevolence". במטרה לקדם את האלבום, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בצידה המזרחי של ארצות הברית. ההופעה כללה השתתפות של הלהקה בכנס "CMJ Music" במרכז לינקולן בניו יורק.
בשנת 1996 הוציאה לאור הלהקה את אלבומה השני "Purification Through Violence". האלבום יצא לאור בו זמנית באמריקה על ידי חברת התקליטים "Pulverized Records" ובאירופה על ידי חברת "Diehard Music Worldwide". מיד לאחר מכן יצאה דיינג פיטוס לסיבוב ההופעות הראשון המלא שלה באמריקה הצפונית, שנעשה ב-25 ערים עם הלהקות קטאקליסם ומונסטרוסיטי. בסיבוב ההופעות הנ"ל הדהימה הלהקה את הצופים ובעזרת סיבוב הופעות זה השיגה לעמצה תודעה עולמית.
בשנת 1998 הוציאה לאור הלהקה את אלבומה השלישי, "Killing on Adrenaline". האלבום יצא לאור בו זמנית בגרמניה על ידי חברת התקליטים "Morbid Records", ובארצות הברית בחברת התקליטים שהוקמה על ידי הלהקה עצמה, "Blunt Force Records". לאחר שחרור האלבום פתחה הלהקה בסיבוב הופעות חסר תקדים שנמשך 9 שבועות ונעשה ב-12 מדינות שונות.
בשנת 1999 הוציאה לאור מחדש הלהקה את האלבום "Infatuation with Malevolence" (דמו שיצא לאור בשנים 1993–1994). האלבום כולל כמה שירים נוספים, 3 שירים מסיבוב ההופעות שנערך בשנת 1998, ושיר שלא נכלל בדמו המקורי. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים של הלהקה, "Blunt Force Records".
בשנת 2000 יצא לאור האלבום "Destroy The Opposition" לאחר סיבוב הופעות בארצות הברית עם קטאקליסם ודיסטרקשן. האלבום הוא "התשובה הברוטאלית ללחץ היום יומי שנובע מן המציאות של היום". האלבום נחל הצלחה סוחפת והלהקה תמכה באלבום למשך 16 חודשים לאחר מכן.
בשנת 2003, לאחר הפסקה של כמעט שלוש שנים, הלהקה חזרה עם אלבומה השישי "Stop At Nothing". מלהקה שסגנונה נע בין דת' מטאל/גריינדקור/הארדקור פאנק, דיינג פיטוס פנתה לסגנון שנקרא "נורמלי" בסצנה האמריקאית.

חברי הלהקה

ג'ון גלגר - גיטרה, שירה

שין בייסלי - בס, שירה

דווין טימלין - תופים

חברים לשעבר

וינס מת'יוז - שירה

ניק ספליוס - גיטרה

בריין לטה - גיטרה

ספרקי ווילס - גיטרה

ג'ייסון נטרטון - בס, שירה

קווין טלרי - תופים

רוב בלטון - תופים

אריק סיינגה - תופים 
מייק קימבל - גיטרה
חו ג'ינטאו

ביוגרפיה

חו, יליד מחוז ג'יאנגסו, למד באוניברסיטת צ'ינגהואה בבייג'ינג והתמחה בהנדסה הידרואלקטרית. הוא נודע כקומוניסט בירוקרט ושמרן, שטיפס באופן עקבי ומחושב היטב בהיררכיה הפוליטית הסינית. ב-1989 כיהן כמזכיר המפלגה הקומוניסטית בטיבט שם היה מעורב בנקיטת יד קשה ובשפיכות דמים כלפי מפגינים טיבטיים מקומיים. רמת מעורבותו בדיכוי ההפגנות היא נושא שנתון לוויכוח. בהמשך מונה לסגן המזכיר הכללי של המפלגה וכסגן נשיא סין במשך חמש שנים. 
בשנת 2002 פרש המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הסינית ג'יאנג דזה-מין לאחר שהחליט להעביר את התפקיד לדור הרביעי במפלגה הקומוניסטית, שאותה הוביל חוּ. בספטמבר 2004 פרש ג'יאנג מאחרון תפקידיו הרשמיים ובכך הושלמו לחלוטין חילופי השלטון במדינה.
משפט ודרברן-ארטין

באלגברה, משפט ודרברן-ארטין הוא משפט מרכזי בתורת המבנה של חוגים ארטיניים, ובפרט של אלגברות מממד סופי. המשפט קרוי על שם ג'וזף ודרברן, שהוכיח אותו לאלגברות מממד סופי, ואמיל ארטין שהראה שהוא תקף גם בממד אינסופי אם מתקיים תנאי השרשרת היורדת.
קל יחסית להראות שכל חוג מטריצות  מעל חוג עם חילוק D הוא פשוט ארטיני (כמודול שמאלי מעל עצמו). משפט ודרברן-ארטין קובע שגם ההפך נכון: כל חוג פשוט ארטיני, איזומורפי לחוג מטריצות מעל חוג עם חילוק D. יתרה מזו, החוג D וממד המטריצות נקבעים באופן יחיד על ידי החוג הנתון. למעשה, כל חוג ראשוני ארטיני איזומורפי למטריצות מעל חוג עם חילוק.
הטענה מתבססת על משפט הצפיפות של ג'ייקובסון: אומרים כי מודול מעל חוג הוא פריק לחלוטין אם לכל תת-מודול נתון שלו יש משלים (תת מודול נוסף, שחיתוכו עם תת-המודול הנתון אפס וסכומם שווה למודול המקורי). אם M מודול שמאלי מעל חוג R, אז אפשר לראות את M כמודול ימני מעל חוג האנדומורפיזמים , ויש הומומורפיזם מ-R אל חוג האנדומורפיזמים המתקבל, .
משפט הצפיפות קובע שאם M מודול פריק לחלוטין, אז תמונה זו של R בתוך  היא צפופה: לכל מספר סופי של איברים במודול ולכל אנדומורפיזם, קיים אנדומורפיזם מתוך התמונה שפועל באותו אופן על אותם האיברים.
הרעיון העומד מאחורי משפט ודרברן-ארטין הוא שלחוג ארטיני יש אידיאל מינימלי, כלומר מודול (שמאלי) פשוט של החוג. מן הראשוניות אפשר להוכיח שמודול זה הוא גם נאמן, ולכן החוג הוא למעשה פרימיטיבי. חוג האנדומורפיזמים של האידיאל המינימלי הוא חוג עם חילוק (לפי הלמה של שור), והחוג המקורי אינו אלא מטריצות מעליו, דבר שנובע ממשפט הצפיפות של ג'ייקובסון, בשילוב עם תכונת הארטיניות.
שרקרק ירוק

תפוצה

שרקרק ירוק מקנן בעיקר בצפון אפריקה, מהרי האטלס עד לדלתת הנילוס, מדרום טורקיה עד למפרץ הפרסי ומהים הכספי ועד אפגניסטן והודו. מחוץ לעונת הקינון השרקרק הירוק נוהג לנדוד למרחקים ארוכים למרכז ודרום אפריקה לרוב בקבוצות קטנות, ולעיתים בגדולות. הנדידה מתבצעת לרוב בשעות היום.
מרחב מחייתו של השרקרק הירוק הוא באזורים מדבריים ומדבריים למחצה, בערבות עם עצים פזורים, עמקים, נאות מדבר ואזורים הקרובים למים.
בישראל, השרקרק הירוק נחשב למין עוף חולף נדיר שאוכלוסייתו במצב רגישות גבוהה. השרקרק נצפה בתקופות הנדידה - בעיקר בעונת הסתיו, בין החודשים יולי לאוקטובר, וגם במספרים קטנים בנדידת האביב בין מרץ למאי. בשנות ה-50 דגר לאורך הירדן מים המלח ועד לעמק בית שאן במושבות קטנות. כיום דוגר במספרים קטנים בישראל.

מבנה גוף והתנהגות

השרקרק הירוק גדול מעט מהשרקרק המצוי. אורכו 31 ס"מ, אברות זנבו המרכזיות דקות וארוכות אשר מוסיפות לו עוד 7 ס"מ, ומשקלו נע בין 38-56 גרם. מוטת כנפיו היא כ-49 ס"מ. הוא נחשב לשרקרק גדול, רזה, ורובו צבוע בגווני ירוק. כנפיו ארוכות, לחייו ומצחו תכולים, גרונו ערמוני-כתום, ותחתית כנפיו בצבע ערמוני. גרונו חסר את הפס השחור האופייני לשרקרק המצוי ולשרקרק הגמדי. הנקבה דומה לזכר אבל אברות זנבה המרכזיות קצרות משלו. 
ניזון בדומה לשרקרק מצוי. מזונו העיקרי - דבורים, ומכאן שמו האנגלי - Blue-cheeked Bee-eater. נוהג לאכול מגוון של חרקים מעופפים כגון: צרעות, נמלים מעופפות, טרמיטים, שפיריות, חיפושית, ציקדות, פרפרים ועשים. את רוב טרפו הוא לוכד באוויר. כאשר הוא תופס טרף גדול, הוא לוקח אותו לטיפול על ענף של עץ. לעיתים צד את טרפו על הקרקע.
אורח חייו דומה לזה של השרקרק המצוי. בתקופת הקינון נוהג לקנן ביחידות ולעיתים בקבוצות קטנות. הביצים מוטלות בחודשים מרץ - יוני. הקן נבנה ביחידות ולעיתים בקבוצות. לפעמים מקנן במושבותיהם של השרקרקים הירוקים שרקרק מצוי. הקן נבנה בתוך מחילה שאורכה 1-3 מטרים (תלוי בדחיסות העפר), בגדות תעלות השקיה, קיר נמוך של אדמה דחוסה, בקרקע מוגבהת לצידי דרכים וכדומה. המחילה מוטה כלפי מטה בזווית של 20 מעלות. קוטרו של פתח הכניסה הוא כ-8 ס"מ. אורך תא ההטלה בין 15-20 ס"מ וגובהו 12 ס"מ. בהטלה אחת מוטלים 4 עד 8 ביצים. הדגירה מתבצעת במשך היום על ידי שני ההורים ובלילה על ידי הנקבה. הדגירה נמשכת בין 23 ל-26 ימים.
משה קריגר

משה קריגר (15 בנובמבר 1885 – 20 בפברואר 1975) היה רופא, חלוץ, מראשוני הרופאים בתל אביב, מנהל בית החולים הדסה-צפת (1924–1926), ויושב ראש ההסתדרות הרפואית (1932–1934).

ביוגרפיה

קריגר נולד בליטא לרב חיים זאב ולמלכה בת הרב צבי בר אלטשול ושיינה אלקה. הוא למד תורה מפי אביו וב"חדר", ולמד בישיבת טלז. הוא התקבל ללמודי רפואה באוניברסיטת ברלין, ומשם המשיך בגיסן, בנאנסי ובפריז. ב-1912 הוא הוסמך כרופא בפריז. במקביל הוא היה יושב ראש ארגון הסטודנטים.
ב-1912 הוא עלה לארץ ישראל. קריגר התנדב לצבא העות'מאני ושירת באיסטנבול בזמן מלחמת הבלקן הראשונה. בתום המלחמה הוא היה רופא המושבות זכרון יעקב וחדרה. במלחמת העולם הראשונה הוא גויס שוב לצבא הטורקי, כקצין רפואה בדרגת יוזבאשי (שר מאה), בתפקיד "המפקח ההיגייני של השרות הרפואי בחזית מדבר סיני". בהמשך הוצב בארץ-ישראל ובלבנון.
במהלך המלחמה נחלץ לעזרת פרדסני כפר-סבא שם טיפל בחולי הטיפואיד, מבין אנשי תל אביב ומגורשי היישוב היהודי. זה התאפשר משום שמאיר דיזנגוף עסק בשתדלנות אצל השלטונות הטורקים הצליח להביא לכפר-סבא את הבקטריולוג ד"ר משה קריגר, מהיותו איש צבא.
קריגר השיג תנורים לחיטוי המקום ובעזרת המגורשים, חוטאו כל הבגדים ומצעי בית החולים. כדי לבודד בין החולים במחלות מידבקות, השיגו אמבטיה והחלו לרחוץ את החולים טרם אשפוזם. מיטות בית החולים הוכנו מעצים וענפים והמצעים נלקחו מחפציהם האישים של המגורשים שעזבו את המקום והמשיכו צפונה. ד"ר אברהם פיגנבאוים, קריגר והרוקח המקומי צבי סלור שימשו כרופאים. אחיות נמצאו מבין המגורשות, צוות עזר הוקם בהתנדבות.
בשנים 1920–1926 חי בצפת, עבד כרופא בבית החולים "הדסה" צפת ובשנים 1924–1926 ניהל את בית החולים. קריגר היה רופאה של רחל המשוררת שאושפזה בצפת ב-1921 וב-1925. ידידותם הניבה כמה שירים שלה שהוקדשו לו. בזמן שהתגורר בצפת היה יו"ר הקהילה היהודית בצפת ונשלח בשנת 1923 להשתתף בקונגרס הציוני השלושה עשר בקרלסבאד שבצ'כוסלובקיה. 
בשנת 1927 הוא השתקע בתל אביב כרופא פרטי. ב-1929 נשא לאשה את רופאת הילדים ויו"ר ארגון הרופאות בישראל, ד"ר פני צ'לנוב-קריגר (בתו של ד"ר יחיאל צ'לנוב), ובהמשך נולדו ילדיהם נירה קריגר-דן (1930–2015) ויחיאל.
במלחמת העצמאות  קריגר היה ממקימי "השירות הרפואי", (19 בדצמבר 1947), במשותף עם ד"ר משה פלר, ד"ר יוסף מאיר, ד"ר משולם ליבונטין וד"ר אברהם קצנלסון. דוד בן-גוריון רושם ביומנו לאחר פגישה עם צוות ההקמה : "הוקמה ועדה רפואית לשעת חירום ונקבעו רופאים אזורים. הוחלט על תוספת 500 מיטות בבתי-החולים הקיימים, עם פרסונל רזרבי ( בייחוד קבוצות צוותי ניתוח). דרושים 76,600  לא"י לציוד - מיטות, שולחנות-ניתוח, ולתוספת מיטות".
בעת מגוריו בתל אביב, קריגר היה פעיל בענייני ציבור כיו"ר ההסתדרות הרפואית בארץ-ישראל (1932–1934), חבר הוועד הפועל של הברית העולמית של רופאים יהודים, יו"ר הוועד הפועל של הליגה למלחמה בשחפת בארץ-ישראל, חבר הוועד האזרחי להקמת המוזיאון הראשון לאמנות בעיר תל אביב, ויו"ר חוג ידידי תיאטרון הבימה ופעיל להקמת "בית הבימה". ב-1934 הוא הקים בשדרות רוטשילד 71 את בית קריגר (אדריכל זאב רכטר), שבו שכנה גם מרפאתו. בין מטופליו היו: חיים נחמן ביאליק, רחל המשוררת, אורי צבי גרינברג, אנדה עמיר-פינקרפלד, החזון איש, מנחם גנסין, הרב יצחק ידידיה פרנקל, חנה רובינא, שמעון פינקל, אהרון מסקין, משה קסטל ולאה ניקל. כיום משמש "בית קריגר" כבית מלון בוטיק המציע כ-25 דירות יוקרה ששופצו. ד"ר אפרים סיני נזכר: "שמו הלך לפניו כאיש המוסר והיושר הציבורי, בעל זיכרון פנומנאלי היה ומוח אנציקלופדי". על שמו של קריגר קרוי גם רחוב בתל אביב.
ספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית

תוכן

בספר 1,112 עמודים, מהם 900 מכילים מתכונים, ועל כן עיקרו של הספר הוא ספר בישול. מרבית המתכונים לוו באיורים צבעוניים, והיה זה ספר הבישול הראשון שלווה באיורים. מרבית המתכונים בספר מקורם בספר הבישול שכתבה אלייזה אקטון.
הספר נועד להוות מדריך לניהול כל ההיבטים של משק הבית, וכלל 2,751 הוראות לטיפול במשרתים וכן הנחיות לטיפול במחלות ילדים. הספר זכה להצלחה רבה ונמכרו ממנו 60,000 עותקים בשנה בה יצא לאור. עד שנת 1868 נמכרו למעלה משני מיליון עותקים של הספר.
לאחר מותה של איזבלה בשנת 1865 נקלע בעלה לחובות ובשנת 1866 מכר את הזכויות להוצאת וורד, לוק וטיילר (Ward, Lock and Tyler) עבור 3,250 ליש"ט. הספר זכה להצלחה רבה ונמכר עד ימינו (אף שכיום שונה הספר בתוכנו מהמהדורות המקוריות). "הגברת ביטון" הפכה לסמל תרבותי בבריטניה, וראשיתם של שני מתכונים, זכו לפרסום רב והפכו לביטויים המסמלים את התקופה הוויקטוריאנית בה נכתב הספר: "ראשית דבר - תפסי ארנבת". וכן "קחי תריסר תריסרי ביצים".
שינוי הדין

שינוי הדין הוא מצב, בו אדם עבר חטא במצב הלכתי מסוים, וכאשר נודע החטא הוא במצב בו השתנה דין העונש על חטא זה, כך שאם היה עובר על חטא זה במצב העכשווי, היה דינו שונה.

שיטת שילא

משנה אותה מביא אחד מחכמי התלמוד בשם שילא, דנה בנידון של נערה המאורסה, שבאו עדים כי זינתה לאחר אירוסיה ולפני נישואיה. ההלכה קובעת כי במקרה כזה דינה מוות בסקילה. השאלה היא מה דינה אם באו עדים לאחר שנהפכה לבוגרת, שדינה בחנק אם זינתה בעודה בוגרת. הספק הוא, אם יש להעניש אותה לפי דינה בשעת העבירה, או לפי דינה בשעת קבלת העונש. לפי הגרסה העממית של אותה משנה ששנה שילא, דינה של האשה הוא בחנק, כמו דינה בשעת העונש.
למרות הגרסה העממית, הגמרא מעדיפה את גירסתו של רבי יוחנן, הגורס במשנתו של שילא כי גם אם באו עדים לאחר שבגרה, דינה בסקילה. ההכרח לכך, הוא מכיוון שישנה ברייתא הפוסקת, כי בעל המוציא שם רע על אשתו, שזינתה לאחר אירוסיה, והתגלה כי הדבר אמת, דינה בסקילה, גם אם בגרה בין האירוסין לנישואין, ומכאן שגירסתו של רבי יוחנן עדיפה.
טים בורובסקי

קריירת משחק

בורובסקי החל את קריירת המשחק שלו בקבוצה המקומית של עיר הולדתו, נויברנדנבורג, אשר במזרח גרמניה. בגיל 16 עבר לקבוצת הנוער של ורדר ברמן, ולאחר 3 שנים בקבוצה זו של המועדון הוקפץ בורובסקי לקבוצת המילואים של ברמן.
כעבור שנה, ערך בורובסקי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של ברמן. עונת 2003-2004, בה זכתה ברמן בדאבל הגרמני, נחשבה לעונת השיא של בורובסקי.
בורובסקי החמיץ חלק ניכר מעונת 2006/2007, בגין פציעות רבות, כמו זו שנגרמה במהלך משחק חצי הגמר של מונדיאל 2006.
בורובסקי שיחק לרוב כקשר שמאלי במערך היהלום של ה-4-4-2 איתו נהגה באותה תקופה ורדר ברמן לשחק. כמו כן, בורובסקי תופקד לעיתים גם כקשר התקפי או מרכזי. לדבריו, סגנון המשחק שלו הושפע רבות מיוהאן מיקו, עמו שיחק בברמן.
ב-2008 חתם בורובסקי בבאיירן מינכן לעונה אחת, בה שיחק ב-26 משחקים והבקיע חמש פעמים. העונה של בורובסקי בבאיירן מינכן לא צלחה, וב-22 ביולי 2009 חתם בורובסקי בשנית בורדר ברמן, בה שיחק שלוש שנים נוספות עד לפרישתו.
במהלך הקריירה, זכה בורובסקי מלבד באליפות הבונדסליגה והגביע הגרמני, גם בגביע הליגה הגרמנית, בשנת 2006.

נבחרת גרמניה

את קריירת המשחק הבינלאומית שלו בנבחרת גרמניה החל בורובסקי במשחק נגד בולגריה בשנת 2002. המשחק הסתיים בתוצאה 2:2.
בורובסקי נבחר לסגל הנבחרת הגרמנית למונדיאל 2006 ושיחק כבר במשחקה הראשון של נבחרתו נגד קוסטה ריקה כקשר התקפי במקומו של מיכאל באלאק, כאשר בשאר משחקי המונדיאל שימש כמחליפם של טורסטן פרינגס ובסטיאן שוויינשטייגר.
במהלך משחק רבע הגמר נגד ארגנטינה בישל בורובסקי למירוסלב קלוזה את שער השוויון החשוב של גרמניה (העשירי של קלוזה במצטבר במונדיאלים), שהביא לדו-קרב פנדלים בין שתי הנבחרות. בבעיטות העונשין של אותו המשחק הוסיף וכבש בורובסקי את הפנדל הרביעי והמכריע של משחק זה שהעלה את גרמניה לשלב חצי הגמר מול נבחרת איטליה בו נפצע בורובסקי והוחלף על ידי שוויינשטייגר. את הטורניר סיימה גרמניה במקום השלישי.
בורובסקי זומן לסגל הנבחרת גרמניה גם ביורו 2008 בו הפסידה הנבחרת במשחק הגמר לנבחרת ספרד, ושותף פעמיים כמחליף.
העתקת מביוס

באנליזה מרוכבת, העתקת מביוס או טרנספורמציית מביוס היא פונקציה מרוכבת מהצורה  כאשר  הם מקדמים מרוכבים כך ש .
העתקות מביוס קרויות על שם המתמטיקאי הגרמני אוגוסט פרדיננד מביוס.

העתקות מביוס כמטריצות

אם נרכיב את ההעתקה  עם ההעתקה , תתקבל העתקה 
. 
ניתן לזהות קשר הדוק עם כפל המטריצות 
. 
נשים לב גם כי כפל בסקלר של כל המקדמים אינו משנה את ההעתקה - . בנוסף, הדרישה  היא בדיוק הדרישה שהמטריצה תהיה הפיכה. לכן, ניתן לזהות העתקות עם העתקות ליניאריות מ  ל , עד כדי כפל במטריצה סקלרית. כלומר, , (כאשר
 היא חבורת המטריצות ההפיכות, מודולו המטריצות הסקלריות).
סטו

היסטוריה

עד המאה ה-7 לספירה היה כל אזור סטומאה בשליטת שבטים פינו-אוגריים. לאחר מכן החלו שבטים סלאביים להגר לתוך האזור ולהיטמע באוכלוסייה המקומית. במאה ה-13 נפרדו לראשונה הסטו מן האסטונים כאשר האחרונים נכבשו על ידי המסדר הטבטוני ואולצו להתנצר בעוד הסטו נשארו חלק מרפובליקת נובגורוד והיו עדיין פגאנים.
במאה ה-15 הפכו בני הסטו לנוצרים אורתודוקסים, אולם חלק ניכר שמרו על מנהגיהם הפגאניים.
אלמנטים קתוליים הובאו לסטומאה על ידי מתיישבים אסטונים, בעוד אלמנטים אלה נעלמו מאסטוניה עם השתלטות הלותרניזם שם.
תרבות הסטו זכתה לפריחה ושגשגה בתחילת המאה ה-20, בזכות פעילותם של ארגונים לאומיים רבים של הסטו. בשנת 1905 הגיעה אוכלוסיית הסטו לשיאה.
עם תום מלחמת העצמאות של אסטוניה בשנת 1920, נחתם בינה ובין רוסיה הבולשביקית חוזה טרטו, שבו החילה אסטוניה את ריבונותה על מחוז פטסרימאה (העיר פטסרי והאזור סביבה) ובכך נותרה כל אוכלוסיית סטומאה בתחום אסטוניה. לאחר מכן החלה הממשלה האסטונית בתהליך אסטוניזציה בסטומאה שכתוצאה ממנו החלו הילדים ללכת לבתי ספר אסטוניים ומספר נישואי התערובת עלה משמעותית. תהליך זה צמצם משמעותית את סך דוברי הסטו.
לאחר מלחמת העולם השנייה וסיפוח אסטוניה לברית המועצות הוחלט ב-1945 על העברת מחוז פטסרי האסטוני למחוז פסקוב של רוסיה. מחוז פטסרי הפך לנפת פצ'ורסקי ובני הסטו התחילו להגר ממנו לאסטוניה.
בשנת 1991 חידשה אסטוניה את עצמאותה, אולם מחוז פטסרי ההיסטורי נותר בידי רוסיה. בפעם הראשונה בהיסטוריה חילק גבול מדיני את סטומאה ורבים מבני הסטו היגרו לאסטוניה. בשנת 1999 התגוררו פחות מ-200 בני הסטו בכ-50 יישובים בנפת פצ'ורסקי של מחוז פסקוב ברוסיה וכיום הם נהנים שם ממעמד של מיעוט אתני מוגן.
דיוויזיית הפאנצר ה-27 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה בדרום רוסיה ב-1 באוקטובר 1942 על ידי שינוי שמו של צוות קרב מיכאליק (Kampfgruppe Michalik), אשר הורכב על בסיס יחידות שנלקחו מדיוויזיית הפאנצר ה-22. כמפקדה הראשון של הדיוויזיה מונה הלמוט מיכאליק אשר היה בזמנו מפקד צוות הקרב. הדיוויזיה כללה רק 20 טנקים, והועברה תחת פיקוד הקורפוס השביעי שהיה חלק מהארמייה השנייה. הדיוויזיה נלחמה בקרבות כנגד הצבא האדום באזור וורונז', ובדצמבר של אותה שנה הועברה תחת הארמייה האיטלקית השמינית ומאוחר יותר באותו החודש תחת הארמייה ההונגרית השנייה. לקראת סוף השנה הדיוויזיה נסוגה יחד עם ההונגרים אל נהר הסוורסקי דונץ ובינואר 1943 כבר כללה רק 11 טנקים. היא לחמה בקרבות על הדונץ במסגרת קורפוס הפאנצר ה-24 שהיה חלק מהארמייה ההונגרית הראשונה והארמייה האיטלקית השמינית לסירוגין. ב-1 במרץ 1943, לאחר מבצע סטורן קטן פורקה הדיוויזיה. חלקים ממנה נשלחו לצרפת שם היוו את הגרעין הראשוני של דיוויזיית הפאנצר ה-24 בעוד שאר החלקים נשלחו כדי לתגבר את דיוויזיית הפאנצר השביעית.
זריקה

זריקה היא החדרה מכוונת של נוזל אל רקמה חיה או אל מחזור הדם בעזרת מחט חלולה ומחודדת המחוברת אל מכל שבו נמצא הנוזל. המכל והמחט מהווים על פי רוב מזרק או חלק מערכת עירוי.
ניתן להזריק לאדם, לחיה, לצמח, לפטריה או לחלקים שבותרו מהם. לזריקות שונות יש מטרות שונות: מתן תרופה או חיסון, מתן סם משכר, הרעלה, מחקר רפואי או ביולוגי, או שיפור מראה, טעם או השתמרות של מזון.

סוגי זריקות ומיומנויות נדרשות

כעיקרון, ניתן להזריק כמעט לכל סוג רקמה בכל מקום בגוף החי. אולם, המיומנות הדרושה להזרקה מוצלחת של חומרים שונים לרקמות שונות במיקומים שונים בגוף בעל החיים והאדם, אינה דומה. על כן, לבעלי מקצועות רפואיים שונים יש סמכויות שונות לביצוע זריקות. הזרקת תרופות אל השומן, לדוגמה, היא הזרקה פשוטה וניתן להסמיך חולי סוכרת, בלא ידע מוקדם ברפואה להזריק תרופות לעצמם. לעומת זאת, הזרקה לשריר מותרת, על פי רוב לאחיות, פרמדיקים ורופאים, אך לא לאנשים חסרי הסמכה. מאז תחילת המאה העשרים, חובשים קרביים של צבאות רבים צוידו בסירטות להזרקת מורפין לשריר. הסירטות היו מזרקים עם גוף פח, שבעת הזרקה נסחטות כמו משחת שיניים, אך בשנים האחרונות הסמכות לחובשים היא רק לפתיחת וריד (I.V).
הזרקות מסובכות מעט יותר הן הזרקת חומרים אל בין רקמות העור במסגרת מבחן לגילוי גורם אלרגיה, הזרקת מורפין, חיסונים ותרופות לשריר והחדרת עירוי מסוג הרטמן (תמיסת מי מלח וסוכר סטרילית) לווריד המצוי בגפיים.
הזרקה לווריד (IV) מצריכה מיומנויות גבוהות יותר בהשוואה לדרכי הזרקה אחרות.
לחלק מבעלי מקצועות החבישה והסיעוד יש סמכות להזריק זריקות אלה. הזרקת תרופות לווריד המצוי בגפיים, הזרקה לווריד שאינו בגפיים, אל תוך עורק או אל תוך מח העצם היא בסמכותו של כל רופא אך לא בסמכותו של בעל מקצוע פרא רפואי.
הזרקות מסובכות יותר ונדירות יותר הן בסמכות רופאים בעלי מומחיות מסוימת בלבד. דוגמאות: הזרקה אל תוך שריר הלב היא בסמכות קרדיולוג בלבד, הזרקה אל תוך גלגל העין בסמכות מנתח עיניים, הזרקה אל תוך נוזל השדרה היא בסמכות נוירולוג ורופא מרדים.

שימושים רפואיים


זריקה יכולה לשמש לצורך החדרת תרופה למחזור הדם. הזרקה תוך ורידית IV היא הדרך המהירה ביותר, משום שהחומר הפעיל מוחדר למחזור הדם באופן מיידי ומופץ ברחבי הגוף בתוך שניות מעטות בלבד. באופן זה המינון המלא מגיע למחזור הדם בבת-אחת. דבר זה יכול להיות בעייתי אם קיימת רגישות כלשהי לתרופה, משום שבמקרה זה יש מעט מאוד זמן למתן של חומר שיסתור את פעילות התרופה.
על פי רוב לאחר ההזרקה מחזור הדם יוביל את התרופה לכל תאי הגוף. יוצאי הדופן הם חומרים שלא יכולים לעבור את מחסום הדם-מוח. כתוצאה מכך תרופות המכילות חומרים מסוג זה לא יכולות להשפיע על תאי המוח. במקרים אלה, יחפשו הרופאים דרכים אלטרנטיביות להשפיע על מערכת העצבים המרכזית, בהתאם למצב בו רוצים לטפל.

היבטים מחקריים

לשימוש בזריקה יש השלכות עבור ניסויים בבעלי חיים.
רוב המחקרים אודות השפעתם של חומרים שונים, אשר מתבצעים על בעלי חיים, משתמשים בהזרקה של החומר הנבדק לגוף החיה. חווית ההזרקה יכולה להיות בלתי נעימה עבור החיה ולעורר את מערכת העצבים האוטונומית שלה. במקרים אלו יש צורך בקבוצת ביקורת המשתמשת בפלצבו, כדי להפריד בין השפעת החומר להשפעה של תגובת מערכת העצבים האוטונומית.
ספרדים ועדות מזרח

המפלגה בתקופת היישוב

ראשיתה של התארגנות היהודים הספרדים והמזרחים בארץ ישראל הייתה במסגרת ועד העדה הספרדית, שהוקם בשנת 1860. סניפי הוועד המרכזיים פעלו בערים ירושלים, יפו, חיפה וטבריה ותחום פעילותם בקהילות השונות היה ניהול מערכת החינוך, טיפול בענייני השחיטה, הקבורה והצדקה.
בשנת 1918 נוסדה "הסתדרות הצעירים הספרדים", ששינתה את שמה "הסתדרות חלוצי המזרח" עם הצטרפות פעילים מזרחים אליה.
רצון ההנהגה הספרדית והמזרחית להשתלב בנציגויות השלטון של היישוב הניעה אותה להקים ועדים והסתדרויות בעלי אופי פוליטי יותר. כך בשנת 1920, סמוך למועד הבחירות לאספת הנבחרים הראשונה, הוקמה "הסתדרות היהודים הספרדים בארץ ישראל", שהייתה איחוד בין ועד העדה הספרדית והסתדרות חלוצי המזרח. ההתמודדות ברשימה המשותפת ניסתה ליצור ריכוז כוח פוליטי שיביא לייצוג הולם של הספרדים והמזרחים באספת הנבחרים, במוסדות היישוב ובמוסדות ההנהלה הציונית.

המאבק ללגיטימציה

הניסיון לבסס דרישות פוליטיות על סמך הזהות העדתית והתרבותית של הספרדים והמזרחים, נתפסה כמגמה של התרחקות ושל חוסר רצון להשתלב ביישוב הישן. תיוג הספרדים והמזרחים כמתבדלים פגע בלגיטימציה להתארגנותם. על כך נכתב בעיתון הבקר: 
על הספרדים לחשב היטב את דרכם... אנו מרגישים את עצמנו ארצישראלים בכל, מתנגדים ניגוד גמור לאותו טון של התבדלות עדתית... הספרדים שהם ילידי הארץ צריכים להיות ראשונים לטשטוש גבולין.
— "הבקר" 25 ביוני 1942
בתגובה טענו נציגי המפלגה כי הם מסכימים עם הטענה שארגון עדתי לשמו אינו חיובי, וכי הם אינם רואים בארגון זה מטרה כשלעצמה, אלא אמצעי להשתלבות.
המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת הראשונה ב-1949 וזכתה ב-4 מנדטים. המפלגה הצטרפה לקואליציה, ומנהיגה בכור שלום שטרית מונה לשר המשטרה. שטרית עזב את המפלגה והצטרף למפא"י לקראת הבחירות לכנסת השנייה ב-1951, והמפלגה נותרה ללא מנהיג אמיתי. היא זכתה רק בשני מנדטים, והצטרפה למפלגת הציונים הכלליים, שהייתה אז המפלגה השנייה בגודלה בכנסת וחברה בממשלה. לימים הצטרפה המפלגה הפרוגרסיבית אל הציונים הכלליים בהקמת המפלגה הליברלית, שנמנתה ב-1973 על מייסדי הליכוד.
מספר חברי מפלגה לא הסכימו לאיחוד עם הציונים הכלליים, והתמודדו עצמאית בבחירות לכנסת השלישית, אז קיבלו 6,994 קולות, שהם 0.8%, ולא עברו את אחוז החסימה (שעמד אז על 1%). הם התמודדו גם ברביעית, אז קיבלו 2,456 קולות שהם 0.2% (גם כן מתחת לאחוז החסימה שנשאר 1%).