google/wiki40b huggingface dataset:
ספרית פועלים

סִפרִיַּת פועלים הייתה הוצאת הספרים של תנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר. נוסדה באוקטובר 1939 בקיבוץ מרחביה.
ההוצאה הוקמה מתוך תפיסה אידאולוגית שגרסה כי כך ניתן יהיה להשפיע על הציבור, אך כבר בשלב מוקדם החלה ההוצאה להוציא לצד ספרים בעלי פן אידאולוגי שמאלי, גם ספרות יפה (עברית ומתורגמת). מתוך תפיסתה האידאולוגית של ההוצאה, מחירם של הספרים היה זול על מנת שכל אדם יוכל לקנותם.
המשוררים אברהם שלונסקי ולאה גולדברג היו בין העורכים הראשונים של ההוצאה. המשורר נתן יונתן כיהן כעורך  בהוצאה במשך 27 שנים (1971–1997).
מהקמתה ועד שנת 1999 הוציאה ההוצאה כ-3,400 ספרים. ארכיון "ספרית פועלים" כולל עותקים מכל ספרי ההוצאה. הארכיון נמצא בבית ההוצאה, וכן בארכיון המרכזי של השומר הצעיר, ארכיון יד יערי בגבעת חביבה. 
בשנת 2001 התמזגה הוצאת ספרית פועלים עם הוצאת הקיבוץ המאוחד. מנכ"ל שתי ההוצאות והעורך הראשי שלהן עד 2018 היה פרופסור עוזי שביט. היום עומדת בראש ההוצאה המאוחדת נגה אלבלך.
בשנת 2011 נפתחה תחת הוצאת הקיבוץ המאוחד סדרת סיפורת חדשה בשם "ספריית פועלים סיפורת", המנציחה את ההוצאה הוותיקה. במסגרת הסדרה יוצאים כותרים מתורגמים מאנגלית, צרפתית, גרמנית, הולנדית ועוד, מאת מיטב הסופרים העכשוויים. עורכי הסדרה הם הסופרים נגה אלבלך ואברם קנטור.
נתתי לה חיי

מילות השיר

כמו רבים משיריה של להקת כוורת השיר הוא שיר הומוריסטי, ומתאר סיפור אהבה כושל בין גבר לאישה המגיע לשיאו בפזמון:
"נתתי לה חיי

ירדתי על ברכי

יאמינו לי כולם

למדתי מה זה סתם

ונעלבתי"
מאוחר יותר נטען כי למעשה מכיל השיר ביקורת פוליטית כנגד שלטונה של ראש הממשלה דאז גולדה מאיר ובעד הקמתה של מדינה פלסטינית, זאת על פי המילים:
"אחד אומר שנגמרים לו השמיים 

כשיש מספיק אוויר למדינה או שתיים.

אולי בכל זאת נסתדר, 

היא תרצה אז נתגבר,

היא מנעה כל גישה, 

זה מה שקרה כש..."
סנדרסון עצמו הצדיק טענה זו והסביר כי אכן הייתה בשיר מחאה פוליטית, אך הציבור הישראלי של זמנו לא הבחין בה בשל דימוייה של כוורת כלהקה קלילה והומוריסטית.

כוורת באירוויזיון

להקת כוורת נבחרה על ידי רשות השידור לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון שנערכה בברייטון שבאנגליה לאור הצלחתה העצומה בקהל הישראלי עם תוכניתה הראשונה "סיפורי פוגי". זו הייתה הפעם השנייה שבה שלחה ישראל מספר נציגים לתחרות, שהתרחשה מספר חודשים לאחר מלחמת יום כיפור.
היות שתקנון התחרות התיר רק לשישה חברי להקה לעלות על הבמה, ואילו כוורת מנתה שבעה חברים, שימש הקלידן יוני רכטר כמנצח הלהקה. עיבוד השיר לתחרות נעשה על ידי נועם שריף. השיר עצמו הגיע למקום השביעי ואילו למקום הראשון הגיע שירה של להקת אבבא "Waterloo".
לאחר האירוויזיון הוציאה הלהקה לשוק האירופאי תקליטון שכלל תרגום של השיר לאנגלית תחת השם "She Looked Me in the Eye" וכן תרגום לשיר "המגפיים של ברוך" בשם "Moris and his Turtle"

לאחר האירוויזיון

במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל באותה שנה הגיע השיר למקום הראשון ונבחר ל"שיר השנה", כשכוורת זוכה בתואר "להקת השנה" בשנה השנייה ברציפות. השיר הפך לאחד מלהיטיה הגדולים ביותר של הלהקה עד היום. בשנת 2012 הועלה בתיאטרון הבימה מחזמר משיריו של סנדרסון שנשא את שם השיר.

גרסאות כיסוי

לשיר בוצעו מספר גרסאות כיסוי. הגרסה הראשונה בוצעה על ידי עופר לוי ולאה לופטין בסגנון מזרחי. בקדם האירוויזיון 2008 בוצע חידוש של השיר על ידי הזמר שי גבסו, תוך שילוב סגנונות שונים. שי להב ואורן ברזילי, חברי להקת מופע הארנבות של ד"ר קספר, ביצעו את השיר יחד עם שלישיית "מה קשור?". גרסת כיסוי נוספת בוצעה על ידי ארקדי דוכין.
השיר הצרפתי Le Service Militaire (השרות הצבאי), בביצועו של ז'ו דסאן משנת 1974, נכתב ללחן של "נתתי לה חיי".
דמיטרי בוגאייב

קריירה

בוגאייב החל לשחק כדורגל בגיל עשר שנים. מאמנו הראשון היה ואלרי זאינולין. סקואטים של "זניט" הבחינו בו והחל משנת 2011 שיחק באקדמיה של המועדון. בהרכב האקדמיה זכה בגביע העיר. תחילה שיחק בעמדת החלוץ, משנת 2014 — כקשר ימני.
שיחק לראשונה באליפות הנוער בשנת 2012, במשחק המחזור השלישי נגד צסק"א מוסקבה, כשעלה כמחליף במקום אלכסיי פנפילוב. באוגוסט 2013 צורף לסגל קבוצת המילואים "זניט-2", ששיחקה בליגה השנייה. ב-2015, אנדרה וילאש-בואש לקח אותו להרכב הקבוצה הבוגרת וב-23 בספטמבר במשחק הגביע הרוסי עשה את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד "וולגה" טבר, כשעלה כמחליף בדקה ה-78 במקום אלכסנדר ריאזנצב. ב-9 בדצמבר עלה מהספסל בדקה 82 במקום אניוקוב במשחק הששי של שלב הבתים בליגת האלופות נגד "גנט". ב-5 ביולי עזב את המועדון כאשר החוזה שלו פג.
ב-24 באוגוסט 2016 הועבר עד סוף העונה הושאל ממועדון פלאנגה, מהליגה הליטאית השנייה  למועדון ליגת המשנה "טוסנו", שבו שיחק בעמדת הקשר. באותו היום ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק 32 האחרונות של הגביע הרוסי נגד דולגופרודני (1:0).
ב-15 ביוני הוא 2017 חזר לזניט-2, לאחר שחתם חוזה עם המועדון למשך שלוש שנים.
מפלצת ים

מפלצות ים (באנגלית: Sea monster) הוא שם כולל למפלצות המצויות בימים ובאוקיינוסים לפי מגוון פולקלורים, יצירות ומעשיות. על פי כמה הגדרות גם בעלי חיים מוזרים החיים בימינו בימים נחשבים למפלצות ים.
בעבר יורדי ים רבים היו מספרים סיפורים על מפלצות מוזרות שפגשו וכך הולידו אגדות ומעשיות על מפלצות מסתוריות כמו דרקונים, בתולות ים ונחשי ים ענקיים. המפה העתיקה כרטא מרינה שייצר אולאוס מגנוס מלאה במפלצות ים אפשריות. כיום סיפורים אלה נדירים עקב היכולת להפליג בספינות ולצלם את יצורי הים השונים וכן מכיוון שרבים מיצורים אלה נחשבים למינים מוכרים שנראו כמפלצתיים ליורדי הים, כגון לווייתנים, תחשאים, צבי ים, דיונון ענק, דיונון עצום ודגים גדולים. למעשה, מבוססות מרבית מפלצות הים על יצורים אמיתיים כמו דגים גדולים, כלבי ים, לווייתנים ודולפינים, תמנונים ויצורי ים נכחדים כמו הפליוזאורים והמוזאזאוריים ששטו במימי הקרטיקון או הבסילוזאורוס של מימי האאוקן.
כיום, נוטים רוב האנשים שלא להאמין לסיפורים אלה, אף שהם מככבים בכמה ספרים וסרטי קולנוע. עם זאת, כמה קריפטוזואולוגים מנסים להוכיח את קיומם של אחרים, בעיקר של גלובסטרים מוזרים שנסחפים לחוף.
לשכת היועצים העסקיים והניהוליים בישראל

לשכת היועצים העסקיים והניהוליים בישראל (ל.י.ה.י) היא אגודה מקצועית המהווה את הגוף היציג בישראל ליועצים עסקיים ומתפקדת כמוסד התנדבותי המאגד ומייצג את כלל היועצים העסקיים והניהוליים בישראל.

היסטוריה

הלשכה הוקמה בשנת 1998 כעמותה ללא כוונת על ידי נשיאה המייסד, יעקב קופרברג. זו נועדה לייצג ולאגד את היועצים העסקיים והניהוליים העצמאיים ופועלת לקידום נושאים רלוונטיים, ביניהם: קביעת קריטריונים לרישוי העיסוק בתחום הייעוץ העסקי והניהולי, קידום ההכרה והמודעות הציבורית שבחשיבות המקצוע ולביסוס מעמדם הציבורי של היועצים העסקיים והניהוליים בישראל, קורסים והשתלמויות מקצועיות, ימי עיון, חוזרים מקצועיים, כנסים ומפגשי יועצים.
בנוסף הקימה הלשכה ועדת גישור וייסדה נציבות תלונות הציבור לגבי שירות ייעוץ עסקי וניהולי בישראל.
בדומה ללשכות מקצועיות אחרות כגון לשכת רואי חשבון, ולשכת עורכי הדין, מהווה ל.י.ה.י את הגוף היציג של היועצים העסקיים והניהוליים בישראל והיא חברה מן המניין בארגון הגג ל.ה.ב (לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל).
לשכת היועצים העסקיים התקבלה בשנת 2014 כחברה בארגון הבינלאומי ICMCI.
רודריגו מוניוס

קריירת מועדונים

בשנת 2000 מוניוס התחיל לשחק בקבוצת סרו, מהעיר מונטווידאו בה נולד. בשנת 2002 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל האורוגוואית. בשנת 2005 הוא הושאל לפרובינסיאל אוסורו הצ'יליאנית. עם חזרתו לסרו, הוא הפך לשוער הראשון של הקבוצה, אך לא הגיע להישגים גבוהים עם הקבוצה. ב-2006 ירד מוניוס עם סרו לליגה האורוגוואית השנייה, אך כעבור שנה אחת בלבד חזרה הקבוצה לליגה הראשונה. ב-10 בנובמבר 2007 מוניוס כבש את שערו הראשון בקריירה, במשחק נגד דאנוביו, מבעיטה חופשית. ב-6 בדצמבר 2008 מוניוס כבש שני שערים במשחק נגד נסיונל, שער אחד מפנדל ושער שני מבעיטה חופשית.
בשנת 2009 מוניוס עבר לנסיונל. ב-12 בפברואר אותה שנה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 1-2 על דפורטיבו אוניברסידד דה סן מרטין דה פורס הפרואנית, במסגרת גביע ליברטדורס. בתקופה בה שיחק מוניוס בנסיונל זכה המועדון פעמיים באליפות אורוגוואי, בעונת 2008/2009 ובעונת 2010/2011.
בינואר 2012 מוניוס עבר לליברטד מליגת העל הפרגוואית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-5 בפברואר אותה שנה, נגד נסיונל במסגרת הליגה הפרגוואית. באותה שנה זכה מוניוס עם ליברטד באליפות פרגוואי קלאוסורה.

נבחרת אורוגוואי

מוניוס זומן לסגל נבחרת אורוגוואי לראשונה לקראת משחק ידידות נגד גרמניה שהתקיים ב-18 במאי 2011. הוא נכלל בסגל נבחרת אורוגוואי למונדיאל 2014.
אף על פי שנכלל מספר פעמים בסגל נבחרת אורוגוואי למשחקים וטורנירים שונים, מוניוס מעולם לא זכה להופיע במדי אורוגוואי.
ג'מבו

ג'מבו (באנגלית: Jumbo;‏ 1861 - 15 בספטמבר 1885) היה שמו של פיל אפריקני שנולד בסודאן הצרפתית, יובא לגן החיות הממוקם בז'רדן דה פלאנט בפריז, והועבר לגן החיות של לונדון בשנת 1865 בו זכה לפרסום רב. על שמו הפכה המילה "ג'מבו" באנגלית למילה המתארת עצם גדול ממדים, ובהתאם לכינוי זה זכו מטוסי נוסעים רחבי גוף לכינוי "ג'מבו" בשל גודלם. הפיל ג'מבו היה הקמיע הרשמי של אוניברסיטת טאפטס.

קורות חיים

ג'מבו נולד בשנת 1861 בסודאן הצרפתית והועבר לגן החיות ז'ארדן דה פלאנט זמן קצר לאחר מכן. בשנת 1865 הועבר לגן החיות של לונדון בו זכה לפרסום רב הן בשל גודלו (באותה עת הגיע גובהו ל-3.25 מטרים) והן בשל אופיו הנוח שאפשר למבקרים בגן החיות לרכוב עליו. שמו ניתן לו בגן החיות של לונדון, וככל הנראה מדובר בשיבוש של המילה הסווהילית "ג'ומבה" (jumbe, "ראש שבט") או, לפי סברה אחרת, מהמילה jambo (שלום) בסווהילית.
בשנת 1882 מכר גן החיות הלונדוני את ג'מבו לפי. טי. ברנום, בעליו של קרקס ברנום תמורת סכום של 10,000 דולרים. כאשר נודע על מכירת ג'מבו נכתבו כ-100,000 מכתבים למלכה ויקטוריה בבקשה שתמנע את המכירה. המלכה עצמה הביעה צער מהמכירה, כמו גם נסיך ויילס, יורש העצר. באירוע דיפלומטי שנערך בשנת 1882 ציין שגריר ארצות הברית בלונדון כי המחלוקת היחידה שבין הממלכה המאוחדת וארצות הברית היא המחלוקת בדבר מכירתו של ג'מבו.
בארצות הברית ג'מבו זכה להצלחה רבה ומשך קהלים גדולים להופעות הקרקס של ברנום.
ג'מבו נהרג מפגיעת קטר רכבת בסנט תומאס שבאונטריו, קנדה. באותם ימים נהגו להוביל את ציוד הקרקס בקרונות רכבות ממקום הופעה אחד לאחר, ובפרט את בעלי החיים. ג'מבו נפגע מקטר כאשר הובל בסיום ההופעה באותו יום בחזרה לקרון הרכבת שלו. באזור הפגיעה הוצב פסל בגודל טבעי המנציח את האירוע (באותה עת הגיע גובהו של ג'מבו לכ-4 מטרים).
שלדו של ג'מבו נתרם למוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בניו יורק, וליבו של הפיל נתרם לאוניברסיטת קורנל. מהעור הוכן פוחלץ על ידי ויליאם ג'. קריטצ'לי וקארל אקלי. הפוחלץ הוצג בקרקס ברנום עד שנת 1889 עת נתרם על ידי בארנום לאוניברסיטת טאפטס, בו הוצג הפוחלץ כקמע האוניברסיטה עד שנשרף בשנת 1975. אפרו של הפיל מוחזק בכד באוניברסיטה, למעט זנבו ששרד את השריפה ומוחזק בארכיון האוניברסיטה.
בעקבות השריפה נרכש על ידי האוניברסיטה פסלו של הפיל והוצב במרכז הקמפוס.

אזכורים תרבותיים

בעקבות הפופולריות של הפיל בעת שהותו בגן החיות בלונדון, הפכה המילה "ג'מבו" למילה בשפה האנגלית שמשמעה "עצום" - ולימים הפכה המילה לכינויו של מטוס בואינג 747 בשל גודלו של המטוס.
על שמו של הפיל נקראת הפילה גברת ג'מבו, אימו של דמבו בסרט הנושא שם זה של אולפני וולט דיסני.
עריסתו של ניוטון

עריסתו של ניוטון הוא מתקן המדגים שימור תנע קווי ואנרגיה קינטית הקרוי על שמו של אייזק ניוטון. הוא בנוי משורה של מטוטלות כדוריות הסמוכות זו לזו (לרוב, ישנן חמש מטוטלות). כל כדור קשור על ידי שני חוטים באורך זהה לשני צדדים של מסגרת, ובמצב המנוחה הוא נוגע בכדור שלפניו ובכדור שאחריו. צורת הקשירה הזו מגבילה את כל הכדורים לתנועה במישור אחד, וכיוון שהמשקל שלהם שווה אחד לשני, כל התנע עובר לכדור השני, והכדור הראשון נעצר.
הנעה של אחת או יותר מן המטוטלות באחד הצדדים של העריסה יוצרת תגובה סימטרית מן הצד השני באותו מספר של מטוטלות וכן הלאה בקצב אחיד (למעשה המשרעת קטנה מעט עם כל תנודה, אולם המטוטלות מעוצבות כך שבליה זו במומנט תהיה זניחה יחסית).
עריסתו של ניוטון מופצת גם כצעצוע שולחן ("משחק מנהלים") שעוצב והופץ לראשונה ב-1967 על ידי השחקן הבריטי סיימון פרבל. גירסת הצעצוע הראשונה יוצרה מעץ ונמכרה ברשת הרודס הלונדונית. גירסת הכרום יוצרה על ידי ריצ'רד לונקריין, שבהמשך נהיה במאי קולנוע.
הצעצוע משמיע בדרך כלל נקישות בקצב קבוע, ויש המוצאים אותו משום כך מרגיע ומסייע לחשיבה.
במסגרות חינוכיות משתמשים לעיתים בעריסתו של ניוטון על מנת להציג את הרעיון של חוק הפעולה והתגובה, וחוקי שימור התנע הקווי והאנרגיה הקינטית.
חווזה

חַוְזה (ערבית/פרסית: حوزة, הגייה בפרסית: houza) או חַוְזה עִלמיה (ערבית/פרסית: حوزة علمیة) היא סמינר להכשרת אנשי דת שיעיים.
כמה מבכירי האייתוללות מרכזים את החווזה. המוסדות בנג'ף ובקום הם מרכזי ההכשרה הבולטים של חכמי הדת השיעיים. עם זאת, יש מספר קטן יותר של חווזות גם בערים אחרות ברחבי העולם, כגון כרבלא, אספהאן, משהד, ביירות, לאקנאו, לאהור, אירופה וצפון אמריקה. בסמינרים הדתיים ברחבי איראן לומדים כשלוש מאות אלף סטודנטים.

חווזה עלמיה בנג'ף

החווזה בנג'ף הוקמה בתחילת המאה ה-11 על ידי השייח' א-טוסי (995–1067), והתקיימה כמרכז מחקר עד הקמת עיראק המודרנית בשנת 1921. כיום עומד , איתאללה סיסתאני בראש החווזה בנג'ף. שלושה  אייתוללות משתייכים אליה: מוחמד אסחאק אל-פיאד, מוחמד סעיד אל-חכים ובשיר א-נג'פי.

חווזה עלמיה בקום

למרות שמדרשות אקדמיות שיעיות התקיימו בקום כבר בראשית המאה ה-10 לספירה, החווזה בקום התבלטה בתקופה הספווית כאשר האסלאם השיעי הפך לדת הרשמית של איראן. המורים הידועים באותה תקופה היו מולא סדרא ושייח' בהאי. החווזה המודרנית בקום חודשה על ידי עבד אל-כרים חאירי יזדי והאיתוללה הגדול סייד חוסיין בורוג'רדי.

חווזה עלמיה לנשים

ישנם גם מספר סמינרים לנשים, בעיקר באיראן. כבר בתחילת המאה ה-19, מדרסה צאלחיה בקזווין כללה מחלקה לנשים שבה למדו מספר נשים מוג'תהידות. בקום, הסמינר הראשון לנשים הוקם על ידי האיתוללה הגדול מוחמד כאט'ם שריעתמדארי, אשר בשנת 1973 הקים מחלקה לנשים בחווזה שלו, דאר א-תבליע', שנקראה דאר א-זהרה. לאחר מכן, מדרסה-י חקאני פתח מחלקה לנשים בשנת 1974/75, שנקראה מכתב-י תווחיד.
מחוץ לקום, סמינרים לנשים כוללים את מכתב-י פאטמה בפסא (נפתח ב-1961), מכתב-י זהרא בשיראז (נפתח ב-1964), מכתב-י פאטמה באספהאן (הוקם על ידינוסרת אמין ב-1965), זהרה-י את'אר בטהראן (נפתח בשנת 1966), ומדרסה-י עלמיה נרגס במשהד (נפתח ב-1966).
לאחר המהפכה האסלאמית בשנת 1979, המדינה החלה לרכז את מערכת הסמינרים לנשים. הסמינרים לנשים בעיר קום אוחדו למדרשה גדולה אחת, ג'אמעת א-זהראא. ב-ח'וראסאן, שבה נמצא המרכז הדתי במשהד, הסמינרים לנשים הועברו לחסות המרכז לניהול סמינרים לנשים בח'וראסאן. בשאר רחבי המדינה, הסמינרים לנשים שולבו בתוך המרכז לניהול סמינרים לנשים (מרכז-י מדירית-י חוזההא-י עלמיה ח'אהראן). מאז אמצע שנות ה-90 של המאה העשרים, המרכז לניהול סמינרים לנשים הקים יותר מ-300 סמינרים ברחבי איראן (לפני המהפכה היו קיימים פחות מתריסר בכל המדינה).
ג'ורדי

מקור השם

מספר תאוריות הועלו לגבי מקור הכינוי. ישנה הסכמה כללית כי מונח בא מן השם "ג'ורג'". הסבר אחד הוא כי השימוש בשם החל בזמן מרד היעקוביטים בשנת 1745. היעקוביטים טענו כי תושבי ניוקאסל הם תומכים נלהבים בבית המלוכה ההאנוברי ובמיוחד של המלך ג'ורג' השני. הסבר נוסף למקור השם הוא בפנסי הבטיחות בהם השתמשו כורי הפחם באזור שנקראו "פנסי ג'ורדי" על שם ממציאם ג'ורג' סטיבנסון, בניגוד ל"פנסי דייווי", ע"ש האמפרי דייווי, שהיו בשימוש באזורים אחרים של אנגליה. האיזכור הראשון למונח ג'ורדי הופיע בשנת 1823 על ידי קומיקאי מקומי. בהקשר זה המונח ג'ורדי בא כמשל ל"אידיוט".
Caravan (אלבום)

היסטוריה

האלבום היה תוצאה של הלהקה כשהם שאלו כלי נגינה מסיבוב ההופעות של סופט מאשין כשנאמר: "הצהרה מוזיקלית יוצאת דופן ובוגרת". האלבום יצא על מונו וסטריאו בבריטניה ובארצות הברית, אך לא הצליח מאד ולא מכר עותקים במספר "רציני", ולכן חברי הלהקה בקושי שרדו ובתקופה מסוימת אף נאלצו לחיות באוהל. ואז גם התקליט נעלם כאשר החלק הבריטי של חברת MGM (שהיא בעלת חברת ההקלטות verve) נסגר.

הוצאה מחודשת

ההוצאה המחודשת על גבי תקליטור כללה שתי גרסאות של האלבום במונו המקורי, ובגרסת הסטריאו, יחד עם רצועת בונוס "Hello Hello" (3:12) שהיה לסינגל.
בוריס לקר

תולדות חיים

לקר נולד בחרקוב שבאוקראינה בשנת 1932. הוא למד ארכיטקטורה בחרקוב וקיבל את תואר הדוקטורט בשנת 1983 בקייב. בשנת 1990 עלה לארץ וחי בשכונת גילה שבירושלים.
לקר היה אמן רב-תחומי פורה ויצר בתחומי ארכיטקטורה, פיסול וציור. עבודותיו כוללות ציורים - בצבעי מים, שמן, טמפרה וחומרים מעורבים - עיצוב אדריכלי, שימור מבנים ועיצוב אנדרטאות. הוא נודע בעיקר בזכות ציוריו בצבעי מים שזכו לשבחים של מבקרים וחובבי אמנות כאחד - "...זו סדרת מופת בעיני...זהו ציור מרתק..." כתב יונתן אמיר ב"ערב רב", 30.10.2010. כמה מפסליו מעטרים את רחובותיה של קייב.
בשנת 2004 הוענקה לו מלגת “Site International” בפריז, ובשנים 2004-2005 התגורר, צייר והציג את ציוריו בבירת צרפת. עבודותיו נרכשו והוצגו במוזיאון ישראל, במוזיאונים, מוסדות ואוספים פרטיים במספר מדינות ובכללם צרפת, ארצות הברית, גרמניה, יפן ואוקראינה.
הוא נשלח על ידי האוניברסיטה העברית להודו, טורקיה ומדינות נוספות לעבודת רישום, תיוק ושימור עיצובים של בתי כנסת עתיקים.
לקר נחשב בעיני מבקרי אומנות לאחד האמנים המיוחדים ויוצאי הדופן בקרב קהילת האמנים יוצאי ברית המועצות לשעבר. הוא עודד והציג את יצירותיהם של עשרות אומנים בתערוכות בביתו הפרטי, ובכך תרם לבניית קהילה פועמת של עולים ואמנים נוספים.
נפטר בשנת 2010 בהיותו בן 78.
הקולוסוס מתעורר

תקציר העלילה

העלילה מסופרת בגוף ראשון, ממבטו של ג'ק, נער בן 13. לאחר שג'ק נפגע מאוטו ליד בית ספרו הוא מתעורר במקום שנקרא מוסד קראי. הוא מגלה שיש לו גן מיוחד שנקרא G7W (ג'י 7 דבליו), ושהגן מקנה לו יכולות פיזיות ומוחיות מוגברות, אבל עם זאת, הגן יהרוג אותו בעוד חצי שנה. אלא אם הוא ועוד שלושה נערים כמוהו, מרקו, קאס ואלי, ימצאו ויאחדו את שבעת הלוקולי שאבדו עם טביעתה של אטלנטיס. הארבעה לומדים אודות משפחת המלוכה של אטלנטיס בכלל ועל שני הנסיכים, קראי ומסארים, בפרט. הם יוצאים למסע טיפוס באזור המוסד שם הם נאבקים עם יצור שמופיע בחלומותיהם באופן קבוע. מרקו מצליח להביס את היצור אך נופל ללוע הר הגעש ונעלם. לאחר כמה ימים שלושת הנערים הנותרים יוצאים למסע אל תוך הר הגעש בחיפוש אחר מידע, טורקין ושני שומרים נוספים נכלאים במלכודת בתוך ההר ושלושת הנערים ממשיכים בחיפוש. הם ניצלים ממלכודות ומגיעים פצועים קשה אל מפל ובריכה, הם מוצאים את מרקו שוכב ליד הבריכה אך בחיים, הם מגלים שהמים יכולים לרפא אנשים. הם מוצאים פתח אל העבר ומשחררים גריפון, לאחר שמבינים מה הן עשו הם חוזרים למוסד ושם מגלים שהגריפון תוקף את המוסד. לאחר שחטף את קאס, הם נוסעים בעקבות הגריפון ליוון יחד עם טורקין בחיפוש אחריו, ובניסיון למצוא את הלוקולוס הראשון שככל הנראה חבוי בקולוסוס מרודוס. ביוון הם נאלצים להילחם בכת שמקדשת את מסארים, האח השני באטלנטיס, ובגריפון. הם מצליחים להביס את הגריפון ואת הכת, הם חוזרים למוסד, אך חוזרים ללא מרקו והלוקולוס מסיבה מסתורית.
אדוארד פון בלו

תחילת הקריירה

פון בלו נולד ב-29 בדצמבר 1856 בזלכו שהשתייכה לממלכת פרוסיה לאדוארד פרידריך וילהלם פון בלו, ולמריה אנה פרדריקה לבית פון קוישטורפ. ב-1873 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1910 מונה למפקד החטיבה ה-17, ובשנת 1912 מונה למפקד הדיוויזיה ה-9.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון בלו מפקד הדיוויזיה ה-9, שהייתה חלק מהארמייה החמישית בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. ב-13 במאי 1915 מונה פון בלו למפקד זמני של הקורפוס ה-5, וב-2 בפברואר 1917 מונה למפקד הקבוע של הקורפוס ה-5. ב-9 בנובמבר 1918 מונה פון בלו למפקד פלגת הארמייה C, ופיקד עליה עד ה-19 בדצמבר 1918, ולאחר מכן פרש לביתו. על הצלחתו בקרבות קיבל פון בלו ב-18 באוגוסט 1917 את העיטור פור לה מריט. 
ב-13 בינואר 1942 מת פון בלו באויטין, והוא בן 85 שנים.
שלושת הכתרים

שלושת הכתרים (שוודית: Tre Kronor; טְרֵה קְרוֹנוֹר) הוא סמל לאומי שוודי המוטען על שלט האצולה המלכותי השוודי ומורכב משלושה נזרים זהובים בסידור של שניים עליונים ואחד תחתון על רקע כחול.
מקורותיו של סמל שלושת הכתרים עלומים, ולאורך ההיסטוריה הושמעו טענות שונות לגבי מקורותיו. העובדה כי מדובר בשלושה כתרים הובילה לכמה תאוריות אפשריות לגבי פירושם ומקורותיהם: שלושת האלים המלכים של אופסלה טרם הגעת הנצרות לשוודיה, שלושת מחוזות אופסלה אשר להם הייתה הזכות להשתתף ולהצביע על בחירתו של המלך, ושלושת חכמי הקדם מן המסורת הנוצרית.
קיימת סברה נוספת כי הסמל היה סמלו של אריק הקדוש, מלך שוודיה המיתולוגי, בין השנים 1155-1160 אולם אין כל תיעוד היסטורי לכך. הפעם הראשונה בה נעשה שימוש במוטיב בחותם מלכותי הייתה בשנת 1364, עת עלה אלברכט הרצוג מקלנבורג לשלטון כמלך שוודיה, ובתוך זמן קצר הפך המוטיב מסמלה של השושלת המלכותית לסמלה של הממלכה. אולם, קיימות עדויות לשימוש מוקדם אף יותר בסמל לציונה של שוודיה. בעיר אביניון מופיע המוטיב בתוך פרסקו המציג את המדינות שהשתתפו במפגש קרדינלים אשר התקיים בשנת 1336 כייצוגה של שוודיה, שהייתה תחת שלטונו של מגנוס הרביעי. מגנוס הרביעי ירש את כתר נורווגיה מסבו, האקון החמישי, את הכתר השוודי מדודו, ואת סקונה רכש מדנמרק בשנת 1330, כך שהיה למלכם של שלוש הממלכות.
סמל שלושת הכתרים מופיע על מטבע 10 קרונות שוודיות ומטבע 50 ארה, כמו גם על מטוסי חיל האוויר השוודי. בנוסף, ה"טרה קרונור" משמש כשמה הלא רשמי של נבחרת שוודיה בהוקי קרח והסמל מופיע על חולצת המשחק הרשמית.
ג'ונג קאנג

משפחתו

ג'ונְג קָאנְג היה בנו של המלך צ'י משיה, אחיו הצעיר של טָאי קָאנְג, ואביו של שְׂיָאנְג משיה.

שלטונו

על פי רשומות הבמבוק, ג'ונְג קָאנְג עלה לשלטון בשנה שסימנה 己丑, ובירתו הייתה בגֶ'נְשׂוּ'ן.
בשנה השישית לשלטונו מינה ג'ונְג קָאנְג את נסיך קוּנְווּ (昆吾)  לראש ממשלתו.
בשנת שלטונו השביעית הוא מת, ובנו שיאנג הכריז על בירה חדשה בשָׁאנְגְצְ'יוֹ, בתמיכת נסיך פִּי.
רשומות הבמבוק גם טוענות כי בחודש החמישי בשנה החמישית לשלטונו היה ליקוי חמה. מאחר ששבטי שִׂי וחֶה אשר שימשו האסטרונומים המלכותיים באותה תקופה הזניחו את חובותיהם ושקעו בשתייה לשוכרה, הם לא חזו את הליקוי, והבהלה התפשטה בעם. ג'ונְג קָאנְג שלח את הרוזן מיִין להעניש את האחראים על האסטרונומיה על התרשלות בביצוע תפקידם. כך מתוארים הדברים בפרק "מסע העונשין של יִין" (胤征) בקלאסיקה של המסמכים, ומלווים שם בנאומו של הרוזן מיִין לאנשיו טרם היציאה להתקפה.
הסיפורים העממיים מוסיפים גוון פוליטי לדברים: כידוע, קודמו של ג'ונְג קָאנְג במלוכה, אחיו הגדול טאי קאנג, הזניח את שלטונו ולבסוף איבד אותו כאשר מרד בו חוֹאוּ יִי, הקשת האגדי ומנהיג הברברים מן המזרח. על מנת שלא לשקוע במלחמות ירושה בקרב האצילים, הציב חוֹאוּ יִי את ג'ונְג קָאנְג בתור המלך החדש, כאשר זה משמש שליט-בובה שנשלט על ידיו, ותחת הדרישה שעמו של חוֹאוּ יִי יפסיק להעלות מס לממלכת שיה, ואף יקבל ממנה מס בשיעור כפול. 
באשר לתקיפת האסטרונומים, כאן הגרסאות העממיות הופכות להיות ספקולטיביות אפילו יותר. יש הטוענים כי שבטי שִׂי וחֶה מרדו בשלטון זה, וחוֹאוּ יִי וג'ונְג קָאנְג עושה דברו השתמשו בטיעון ההתרשלות בתפקיד כדי להצדיק פעולה נגדם. גרסאות אחרות טוענות טענה הפוכה: ג'ונְג קָאנְג חיפש דרך להשתחרר מאחיזתו של חוֹאוּ יִי, ולכן כאשר הרגיש חזק מספיק מצא תירוץ לתקוף את בני בריתו של חוֹאוּ יִי, שבטי שִׂי וחֶה. על פי גרסה זו התקיפה נכשלה, ובעקבותיה נחלשה בריאותו של ג'ונְג קָאנְג, בין אם מסיבות נפשיות ובין אם בגלל שהוחזק במעצר בית בידי חוֹאוּ יִי, והיחלשות זו היא שהביאה בסופו של דבר למותו.

ביקורת

בתקופת שושלת צ'ינג העלה לראשונה המלומד צְווֵי יִי ספקות באשר להיותו של ג'ונג קאנג דמות היסטורית אמיתית, בהתבסס על מבנה שמו שלטענתו אינו תואם לשמות התקופה ואינו תואם למאורעות התקופה.
רצח אשר פלמר ובנו יהונתן

היסטוריה

בהודעה הראשונה של המשטרה פורסם לציבור שהאירוע הוא תאונת דרכים. מתנחלים טענו שהאירוע נגרם עקב יידוי אבנים, אך המשטרה שללה זאת.
למחרת הודיעה משטרת מחוז ש"י שהיא מהשלב הראשוני חוקרת חשד לפיו ההתהפכות נגרמה עקב יידוי אבנים, וביקשה ניתוח שלאחר המוות בגופות הקורבנות, אך בקשתה נדחתה בבית משפט השלום בירושלים. המשטרה עתרה לבג"ץ נגד החלטה זו, ובפשרה בינה לבין המשפחה נקבע שהמשטרה תסתפק בלקיחת דגימת דם מגופת אשר פלמר.
כעבור יומיים נוספים, ב-27 בספטמבר, הגיע מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון, תא"ל ניצן אלון, לביקור בבית המשפחה השכולה, והבהיר שחקירת האירוע נמשכת, על מנת לברר את נסיבותיו. כעבור יום נוסף קבעה המשטרה שההתהפכות נגרמה עקב אבנים שהושלכו אל מכוניתו של פלמר. בעקבות קביעה זו הוכרו שני הקורבנות כנפגעי פעולת איבה.
לאחר חקירה נלכדה כעבור ימים אחדים חוליה בת ארבעה חברים מאזור חלחול, כחשודה ברצח ובפעולות נוספות של יידוי אבנים. פלסטינים נוספים נעצרו בחשד שלאחר האירוע עברו במקום וגנבו את אקדחו של פלמר.
שחאדה עווד שחאדה שתאת, שגנב את אקדחו של פלמר, הורשע בעבירות של גניבה בלקיחה והחזקת אמצעי לחימה, ובית הדין הצבאי לערעורים גזר עליו עונש של 15 חודשי מאסר בפועל, מאסר על תנאי וקנס של 1,000 ש"ח.
אחד מחברי החוליה, ואאל אל-ערג'ה, בן 30, שוטר במנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית, הואשם שהשליך שתי אבנים מרכב שבו נסע אל מכוניתו של פלמר, ובכך גרם למותם של פלמר ובנו. אל-ערג'ה הועמד לדין בבית המשפט הצבאי בעופר, וב-2 באפריל 2013 הורשע ברצח. וב־24 באפריל 2013 נגזרו עליו שני מאסרי עולם מצטברים ובנוסף עוד 58 שנות מאסר. משפטו של עלי סעדה, שנהג ברכב שממנו השליך אל-ערג'ה את האבנים הקטלניות, ממשיך להתנהל.
אשר פלמר ובנו יהונתן נקברו בבית העלמין העתיק בחברון.
כארבעה חודשים לאחר הרצח ילדה פועה פלמר, אלמנתו של אשר פלמר ואמו השכולה של יהונתן, את אורית.
לבודופה

היסטוריה

בשנת 1967 התפרסמה התרופה כיעילה לבני אדם החולים בפרקינסון. היה זה חוקר בשם George C. Cotzias שהראה לראשונה את היעילות של התרופה כשניתנה במינונים גבוהים לחולים עם פרקינסון. 
בשנת 1969 Cotzias אף הקליט מטופלים שלו בקלטות וידאו שהראו איך מתן לבודופה שיפר לחולים את התסמינים התנועתיים של מחלתם וזכה על כך בפרס לסקר לרפואה.
לבודופה הייתה תרופה שבזכותה הוענקו שני פרסי נובל. הפרס הראשון הוענק בשנת 2000 לחוקר השוודי ארוויד קרלסון שהיה הראשון שהראה יעילות של התרופה בחיות מעבדה. פרס נובל השני הוענק לחוקר ויליאם נולס על תרומתו בתחום של תגובות הידרוגנציה, בהן השתמש בין השאר לסינתזה של לבודופה.
יוסף מאיר טברסקי

רבי יוֹסֵף מֵאִיר טְבֶרְסְקִי (כ"ט באב תרי"ז – כ"ט באב תרע"ז) היה אדמו"ר חסידי מייסד שושלת מכנובקה.

ביוגרפיה

נולד בכ"ט אב תרי"ז כבנו הגדול של רבי אברהם יהושע העשיל מסקווירא. נישא לבתו של רבי מנחם נחום (השני) מצ'רנוביל. בחיי אביו התגורר בסקווירה ולאחר פטירתו לא רצה להנהיג עדה במקומם של דודיו רבי ישראל ורבי דוד ולכן עבר למכנובקה.
במכנובקה ייסד חצר משלו, ועל שמה התפרסם כאדמו"ר הראשון ממכנובקה.
נפטר בכ"ט אב תרע"ז, בהיותו בן שישים בדיוק. נקבר במכנובקה.