google/wiki40b huggingface dataset:
תולדות ביתא ישראל

תור הזהב: 858–1270

בשנת 960 התקוממו בני ביתא ישראל יחד עם בני האגאו נגד ממלכת אקסום הנוצרית, שהונהגה על ידי השושלת הסולומונית. בראשם עמדה יהודית המלכה, המכונה גם אסתר במקורות יהודיים ו-"יהודית גוּדית" במקורות נוצריים עוינים. לפי ליקה כהנת ברהן ברוך יהודית היא בתו של המלך גדעון הרביעי משושלת הגדעונים ששלטה בממלכה היהודית בצפון אתיופיה, בעוד שלפי אותם מקורות נוצריים יהודית התגיירה לרגל נישואיה. המורדים בראשות יהודית הבעירו כנסיות ומנזרים, הרגו נזירים וכמרים וחתרו להכרית את הנצרות באתיופיה. המרד הביא לנפילת ממלכת אקסום ועליית שושלת זאגווה לשלטון באתיופיה. קיסרי שושלת זאגווה בני האגאו שיתפו פעולה עם היישוב העצמאי של ביתא ישראל בצפון אתיופיה, עד שנת 1270, בה הרג יקונו אמלאק את אחרון מלכיה, יטברק וייסד את השושלת הסולומונית העוינת ליהודים. תקופת העצמאות הגמורה הייתה תור הזהב של יהודות אתיופיה.

תבוסה: 1529–1632

בשנת 1531 אחמד גראן הכין את צבאו ותקף שוב הפעם האדעלים ניצחו והכריחו לראשונה את האתיופים לסגת. בתחילת הפלישה היהודים מתנגדים לאדעלים ותומכים באתיופים, כנראה עקב חשש ממתחרה חדש באזור. האדעלים נוהרים ומנצחים קרב אחר קרב את האתיופים שנגפים מפניהם ומצליחם לחדור לתחומי ממלכת ביתא ישראל ולכבוש חלקים גדולים ממנה ולדרוש התאסלמות של האזרחים שאזוריהם נכבשו. ההתמוטטות המהירה של אתיופיה הובילה את הקיסר לבקש עזרה צבאית מפורטוגל וב-22 במאי 1541 הגיע לאזור חיל משלוח פורטוגזי לעזרת האתיופים. היהודים שהגנותיהם לא הצליחו מול האדעלים ביקשו עזרה מהאתיופים והפורטוגזים שנענו בחיוב וביקשו בתמורה לכך שמלך היהודים ואחיו התנצרו, אלו הסכימו והאתיופים יחד עם הפורטוגזים והיהודים שיחרורו את ממלכת ביתא ישראל מהכיבוש האדעלי במהלך קיץ 1542. לאחר גירושם של האדעלים מהרמה האתיופית הקיסר גלאוודיוס פנה צפונה לנקום ביהודים והוציא להורג את המלך היהודי יורם על הפרה של התנצרותו. 
בשנת 1557 האימפריה האתיופית עמדה שוב מול אויב מוסלמי שבזמן פלישת אדעל תמך בה צבאית והיא האימפריה העות'מאנית, היהודים לאחר מותו של יורם המליכו את רדאית כמלך ושיתפו פעולה עם העות'מאנים בתקווה שאתיופיה לא תצליח לעמוד בלחימה בשתי חזיתות. היהודים החלו בכיבוש אזורים והצליחו להשיב לשליטת את אזור וגרה וחיזקו את ההגנותיהם, הקרבות כנגד הקיסר החדש מינאס היו מוצלחים וחייליו הובסו בקרב. העות'מאנים הצליחו ב-1560 לכבוש את חבל תיגראי יחד עם מלך מדיר בהר בהר נגוס יסחק והכוחות היהודים שיתופו איתם פעולה. למרות הברית הנרחבת צבא אתיופיה הצליח לכבוש שוב את תיגראי ולהדוף את העות'מאנים צפונה לחוף הים האדום, כתוצאה מזה הקיסר חתם על הסכם שלום עם המלך המורד של מדיר בהר ב-1562. שנה לאחר ההסכם הקיסר נפטר ובנו סרצה דנגל יירש את כס האימפריה, ב-1579 יסחק הפר את ההסכם פנה שוב לעות'מאנים יחד עם היהודים ושוב נלחמו כנגד האתיופים שבקרבות אלו הפסידו הפסד צורם. במקביל ללחימה היהודים תקפו עמדות של הצבא הקיסרי ושני המחנות נלחמו.
ב-1579 הקיסר סרצה דנגל ניהל מערכה צבאית כנגד ביתא ישראל שהסתיימה בהגליתו של מנהיג היהודים, רדאית.
פרנסואה טומבלבאי

ביוגרפיה

טומבלבאי נולד בדרום המדינה, בסמוך לעיר קומארה, והשתייך לשבט סארה. התחנך בבתי ספר של המיסיון הפרוטסטנטי, ושירת בצבא צרפת החופשית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1959 היה למנהיג המפלגה הפרוגרסיבית של צ'אד ומונה לראשות הממשלה, תחת השלטון הקולוניאליסטי של צרפת. הוא שימש בתפקיד זה בתקופת סיום הקולוניאליזם וקבלת העצמאות, ב-11 באוגוסט 1960, והיה למנהיג הראשון במדינה העצמאית. שלטונו התנהל כאוטוקרטיה ושלל קיומן של מפלגות פוליטיות מלבד מפלגתו שלו. בשנת 1963 הורה טומבלבאי על פיזור האספה הלאומית של צ'אד, לאחר שפרצו מהומות במדינה, והחל להלאים את שירות המדינה על ידי החלפת הפקידים מתקופת השלטון הצרפתי בפקידים מקומיים וחסרי ניסיון. בשנים הראשונות לכהונתו הורה על העלאה גדולה במיסים.
תוכניותיו של טומבלבאי עוררו התנגדות גדולה בקרב האזרחים המוסלמים במדינה וב-1 בנובמבר 1965 פרצו במחוז גארה מהומות אלימות שכללו נפגעים. בעקבות מאורעות אלו פרצו מהומות גם בצפון ומרכז המדינה, בסיוע המדינות השכנות לוב וסודאן. צרפת התערבה בנעשה במדינה לבקשתו של טומבלבאי, תוך התניית הסיוע בעריכת רפורמות מטעמו בצבא המדינה, בממשלה ובשירות המדינה, הפחתת נטל המיסים והחזרת האחריות על גבייתם לידי נציגים מקומיים. טומבלבאי נענה בחיוב לדרישות אלו בשנת 1969, לאחר שבין היתר ביקר באוקטובר 1968 בארצות הברית כאורחו של הנשיא לינדון ג'ונסון. לקראת הבחירות שנערכו באותה שנה שוחררו מאות אסירים פוליטיים ממאסר, אך טומבלבאי נותר מועמד יחיד למשרת הנשיא. בשנת 1971 יצאו כוחות צרפת מהמדינה.
באוגוסט 1971 נערך ניסיון הפיכה במדינה, בתמיכתו של שליט לוב מועמר קדאפי. טומבלבאי הצהיר על החרפת היחסים בין המדינות והתיר לכוחות מתנגדים לקדאפי לפעול משטח צ'אד. כוחות ההתנגדות לטומבלבאי שפעלו לאורך השנים משטח לוב (חזית השחרור הלאומית של צ'אד) קיבלו תמיכה מוגברת משלטון קדאפי. בעקבות מהומות בדרום המדינה, שהיה מעוז תמיכתו העיקרי, ביטל את החנינה לאסירים הפוליטיים, לצד הצרת צעדיהם של שותפיו לממשלה וכליאתם של מנהיגים ממפלגתו באשמת שימוש בכישוף בניסיון להפילו מהשלטון. בשנים אלו הוחלפה על ידו גם הנהגת צבא צ'אד. באותה עת החלה בצורת במדינה ואזרחים אולצו לעבוד בחקלאות ללא תמורה.
בראשית שנות השבעים אימץ טומבלבאי אידאולוגיה אפריקניסטית, הדוגלת בחיזוק הזהות האפריקנית ובהתנגדות למורשת השלטון הקולוניאלי. כחלק מגישה זו אסר על פעילות מסיונרית נוצרית, שינה את שם עיר הבירה מפור-לאמי לנג'מנה ואף את שמו הפרטי מפרנסואה לנגארטה (N'Garta).
ב-13 באפריל 1975 נרצח טומבלבאי על ידי קבוצת חיילים והוחלף בתפקידו על ידי חונטה צבאית. הגנרל פליקס מעלום שוחרר ממאסר וכעבור יומיים מונה לנשיא המדינה.
שלמה זלקינד לנדרס

ביוגרפיה

לנדרס נולד באיהומן שבפלך מינסק, רוסיה (בלארוס), בנו של הרב חיים לנדרס, חסיד חב"ד ששימש כרב המקומי. אמו,  פיה רליה, הייתה בתו של ישראל יואל שץ. בצעירותו למד אצל אביו ואחר כך בישיבת וולוז'ין.
בשנת תרנ"ב (1892) נישא לפרומה דבורה, בת הרב אברהם הכהן אהרנסון מלאדי (אחיו של הרב שלמה הכהן אהרונסון ואביו של הסופר זלמן יצחק אנֹכי). בשנת תרס"א (1901) התמנה לרב בעיר אבוליץ ובשנת תרע"ב (1912) בעיר קרוצ'ה, שתיהן בפלך מוהילב שבבלארוס. בשנות מלחמת העולם הראשונה סייע לפליטים היהודים שהגיעו לאזורו. בשנת תרע"ט (1919) נרצח בנו ישראל יואל בקייב בידי פורעים מקומיים.
בשנת תרפ"ב (1922), בהיותו בן 52, עלה לארץ ישראל. שימש כרב ושוחט בבת שלמה. כעבור זמן עבר לתל אביב ושימש כמזכירו של הרב הראשי בן-ציון מאיר חי עוזיאל. היה מרבני המזרחי משך שנים רבות. 
בי"ג בתמוז תרפ"ו (1926) התמנה לרבה הראשון של רמת גן, שבאותה שנה הוכרה כמועצה מקומית. במשך שלוש שנים, בין השנים תרפ"ח – תרצ"א (1928 - 1931), כיהן גם כרבה של בני ברק הסמוכה. כמו כן שימש במשך תקופה כרבה של שכונת בורוכוב. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בהיותו כבן 73 שנה, התנדב לשורות ההגנה האזרחית. 
כיהן בתפקידו כרבה הראשי של רמת גן שלושים ושש שנים, עד פטירתו בגיל 93, בשנת 1962. נקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים. על שמו רחוב בשכונת רמת עמידר ברמת גן.

משפחתו

נכדו היה  העיתונאי ישראל לנדרס.
נינו הוא עורך הדין שלמה לנדרס, הקרוי על שמו.
אלכסנדר ביין

קורות חיים

ביין נולד בגרמניה, בוגר אוניברסיטת ברלין ואוניברסיטת ארלנגן ובעל דוקטורט בפילוסופיה. בשנים 1927–1933 עבד כארכיונאי בארכיון הממלכתי של פוטסדאם. לאחר מכן הוא עלה לארץ ישראל והחל לעסוק בעריכת כתביו של בנימין זאב הרצל וכתיבת ביוגרפיה שלו. בשנת 1936 הוא מונה לסגן מנהל הארכיון הציוני המרכזי, תפקיד בו החזיק עד מינויו למנהל הארכיון ב-1955.
ביין עבד כמנהל הארכיון הציוני עד 1971, נוסף להיותו יו"ר האיגוד הארכיוני בישראל וחבר הנהלה בארגון הבינלאומי לארכיונים וכמרצה לארכיונאות באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1956 מונה לגנז המדינה הראשון, מקום בו הטביע את חותמו על ארגון ארכיונים בישראל כולה (1956–1971). ביין ישב גם כחבר הנהלה במכון לחקר הציונות של אוניברסיטת תל אביב, חבר הנהלת החברה ההיסטורית הישראלית, חבר הנהלת מכון בק וחבר במועצת "יד ושם".
זכה בפרס ישראל ב-1987 על היסטוריוגרפיה ציונית.
בנו הבכור של ביין, יוחנן, כיהן כשגריר ישראל באו"ם. נכדתו, בתו של יוחנן ביין, היא המורה למשחק והשחקנית ליאת ביין. בנו השני, נחמיה ביין, עבד בשרות המדינה ומתנדב שנים רבות בעמותות פרקינסון בישראל ובקול. ששת נכדיו, ילדיו של נחמיה, מיכל, רונית, ענת, אמיר, עמית ולילך עוסקים במחקר, חינוך, תקשורת ומקצועות טיפוליים.
הארי פנל

הארי לווין לי פֶּנֶל (באנגלית: Harry Lewin Lee Pennell ‏ 1882–1916) היה קצין בצי המלכותי, סגן ומפקד משלחת טרה נובה. הוא היה אחראי לצפייה הראשונה של חוף אוטס ב-22 בפברואר 1911, וכינה אותו על שם סרן לורנס אוטס. תקופות שהותו באנטארקטיקה היו קצרות, כיוון שחזר עם הספינה "טרה נובה" לעשות את חודשי החורף של 1911 ו-1912 בליטלטון, ניו זילנד, ובכל מסע הביא עמו אספקה טרייה לאנטארקטיקה. פנל התמנה למפקד למפקד האוניה "קווין מרי" בקיץ 1914 ונספה ב-31 במאי 1916 בקרב יוטלנד, כשאוניות הקרב הגרמניות "זיידליץ" ו"דפלינגר" הטביעו את האוניה.
חוף פנל של אדמת ויקטוריה באנטארקטיקה קרוי על שמו.
דרך בן-צבי

גאוגרפיה

הדרך עוברת בתוואי ההיסטורי של הדרך מיפו אל ירושלים, אשר נסללה לראשונה כדרך לכירכרות בשנות השישים של המאה ה-19. בדרך זו השתמשו עולי הרגל לירושלים אשר הגיעו לארץ ישראל דרך נמל יפו. עד לסלילתו של כביש 1 בשנות ה-70 של המאה ה-20, שימשה, כחלק מכביש 44, כדרך הראשית לערים אלה. עד שניתן לה השם "בן צבי" היא כונתה דרך ירושלים.
תוואי הדרך מתחיל בכיכר עיריית יפו, בפינה של שדרות ירושלים ביפו, שהוא מוביל ישירות לרחוב עולי ציון שבו שוכן שוק הפשפשים. באזור זה של הרחוב מבני מגורים, שמתחלפים בהדרגה, ככל שנעים מזרחה, בתעשייה זעירה ומוסכים. פנייה מצומת הסמוך מאוד לשדרות ירושלים מובילה דרך רחוב יהודה הימית מתחת לגשר ישירות לנמל יפו. קטע הכביש לנמל דרך יהודה הימית ודרך בן צבי היה, עד לסגירת הנמל בשנת 1965, הכביש הראשי שהוביל לנמל יפו.
חלקה המרכזי של דרך בן צבי עובר באזור בו שכנה עד למלחמת העצמאות השכונה הערבית אבו כביר, שתושביה נטשו אותה במהלך המלחמה. לאורך הדרך ניתן למצוא לא מעט שרידים של בנייה ערבית ועות'מאנית עד היום, כגון בית אל-עזה ששימש במשך שנים רבות את מועדון קליעה כביר. בסוף שנות השישים הוקמה באזור שמדרום לדרך שכונת נווה עופר. בקצה המזרחי של השכונה, בסמוך לרחוב תל גיבורים המוביל לשכונה בשם זה בחולון, שוכן בית מעצר תל אביב.
מצפון לדרך מספר אתרים: בסמוך לבניין מספר 49, בגן אבו נבוט, נמצא סביל אבו נבוט, מבנה סביל בעל שלוש כיפות שנבנה ב-1815 על ידי מושל יפו דאז. מזרחית לו, בפינת רחוב הרצל שוכן המכון לרפואה משפטית. המכון ממוקם בבניין מספר 67, וסרט תיעודי שהופק ב-1998 ועסק בפעילות המכון אף נקרא "דרך בן צבי 67". מצפון למכון מצויים גן בוטני, גן זואולוגי, כנסיית פטרוס הקדוש ובית הספר לטבע.
חלקה המזרחי של דרך בן צבי מהווה את גבולה הדרומי של שכונת קריית שלום. מדרום לדרך בן צבי נמצא בניין פנורמה, מבנה מסחרי המאכלס בתי עסק, בתי מלאכה ומחסנים עם חניון פנימי רב קומתי, תחנת כיבוי אש וכן מגרשי האימון של קבוצת הכדורגל מכבי תל אביב.
מחלף חולון בנתיבי איילון מהווה את הקצה המזרחי של דרך בן צבי, כמו גם את קצה תחום השיפוט של עיריית תל אביב-יפו. הכביש ממשיך לכיוון דרום-מזרח, ככביש 44, בשטח גלילי. המשכה המזרחי של הדרך כחלק מאותו כביש נקרא "דרך השבעה" על שם שבעת הנוטרים שנפלו (על שמם גם משמר השבעה) בסמוך לכפר יאזור ששכן בעבר על אותה הדרך (כיום שוכנת במקומה אזור).
מטריצת צמיחה-נתח שוק

מטריצת BCG -  צמיחה-נתח שוק (באנגלית: Growth-share matrix) הידועה גם בכינויה מטריצת BCG, מודל יועצי בוסטון ו-בוסטון Box, היא תרשים שנוצר על ידי ברוס הנדרסון עבור חברת Boston Consulting Group) BCG) בשנת 1968 כדי לסייע לתאגידים בניתוח עסקי של יחידות עסקיות או של המוצרים שלהן. המטריצה מסייעת לתאגיד להקצות משאבים ומשמשת ככלי אנליטי בשיווק המותג, ניהול מוצר, ניהול אסטרטגי, ובניתוח תיק במסגרת תהליכי ייעוץ אסטרטגי.
השושלת המקדונית

השושלת המקדונית (יוונית: Μακεδονική δυναστεία) הייתה שושלת ששלטה על האימפריה הביזנטית בין 867 ל-1056, לאחר השושלת האמוריאנית. במהלך תקופה זו, האימפריה הביזנטית הגיעה לשיא כוחה וגודלה מאז תחילת הכיבושים המוסלמים, והחלה תקופה הקרויה "הרנסאנס המקדוני" באמנות ובספרות. השושלת קרויה על שם מייסדה, בסיליוס הראשון, שהגיע מהתמה של מקדוניה (שנמצא בכלל בתראקיה ולא באזור מקדוניה). מייסד השושלת וחלק ממנהיגיה היו ממוצא ארמני ולכן בחלק מן המקורות, מכונה השושלת כ"שושלת הארמנית". הקיסרית האחרונה מן השושלת הייתה תאודורה, שמתה ללא שהותירה צאצאים שימשיכו את השושלת.

עץ המשפחה

‏
מקס צונדק

מקס צונדק (1868-1933) היה מנתח ופרופסור לכירורגיה ואורולוגיה.

ביוגרפיה

מקס הוא בנו של אברהם הלוי צונדק ושל שרה (הולנדר). אחיו: הרמן צבי, ברטה, ברנרד, הדוויג וגיאורג. דודם של הרופאים הפרופסורים גאורג צונדק, הרמן צונדק וברנרד צונדק.
נולד ב-wronke (פרובינציה של פוזן שב-גרמניה (כיום במערב פולין). התמחה בכירורגיה ובניתוחי כליה. היה תלמידו של המנתח המפורסם היהודי בברלין, פרופ' ג'יימס ישראל.
צונדק היה מחברם של כמה ספרים ידועים בעולם בנושא של אורולוגיה, ביניהם: "הכירורגיה של השופכנים (אורטרים) (1905).
ב-1913 נתמנה פרופסור לכירורגיה בברלין. היה בתקופתו מנתח מהמפורסמים בעולם באורולוגיה.
Limitless

רקע וכתיבה

בשנת 2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "סיבוב שני", לצד ליאה רמיני, ונסה הדג'נס, טריט ויליאמס ומיילו ונטימיליה. בהמשך, נודע כי את נעימת הנושא של אותו הסרט, תשיר לופז בעצמה. עוד נודע כי הוא יהיה הסינגל הראשון מתוך הפסקול.
השיר נכתב והופק על ידי סיה וג'סי שטקין.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ג'ניפר לופז ב-20 בדצמבר 2018. בקליפ מופיעה הבת של לופז. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את לופז, רוקדת כשמשני צדדיה ניצבים רקדני ליווי. 
נכון ליוני 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-7 מיליון צפיות.
Jewish Review of Books

Jewish Review of Books הוא כתב-עת היוצא לאור פעם ברבעון ומכיל מאמרים על ספרות, תרבות ואקטואליה מנקודת ראות יהודית.
המגזין הושק ב-2010 וחברי המערכת אנשי רוח בעלי שם כמו לאון ויזלטיר, שלמה אבינרי, רות גביזון, מייקל וולצר ורות וייז. העורך הראשי הוא אברהם שוחר.
כתב-העת ממומן בידי קרן תקווה, פרי תרומתו של סנפורד (זלמן) ברנסטין. הוא נדפס בכ-30,000 עותקים.
העתון The Jewish Week טוען שכתב העת The Jewish Review of Books מעוצב "ללא בושה" לפי הדגם של כתב העת הידוע The New York Review of Books.
הארווי פיקאר (Harvey Pekar) וטארה סייבל (Tara Seibel) חברו יחדיו לצייר סדרת קריקטורות עבור שני הגיליונות הראשונים של המגזין.
באתר האינטרנט Zeek נערכה סקירה של מאמרים בכתב העת The Jewish Review of Books וזו מצאה שבאופן עקבי מתפרסמות בו ביקורות מגמתיות נגד ספרים העוסקים ביהדות ליברלית, מתקדמת, פוסט-דתית או חילונית.
אלעד ירד אל הירדן

רקע

בספטמבר 1970 פרץ עימות צבאי בין צבא ירדן לארגונים פלסטינים שכונה ספטמבר השחור, בעקבות אי הסכמתם להיות כפופים לכללי המשטר, פעולות טרור שביצעו במדינה, איומם על יציבות המשטר וניסיונם להתנקש בחיי המלך חוסיין. בעקבות מצבם הקשה של הארגונים הפלסטינים בעימות, חצו כוחות סורים את הגבול ופלשו למדינה. המלך חוסיין פנה בבהילות לידידותיו ארצות הברית ובריטניה על מנת שאלה יחישו לו סיוע. ארצות הברית שלא הייתה יכולה לשנע כוחות במהירות לאזור, פנתה לישראל על מנת שזו תסייע לירדנים. בעקבות כך גייסה ישראל כוחות צבא רבים, ביניהם כוחות מילואים ששהו בגבול ישראל-ירדן.
המוזיקאי אברהם זיגמן צוות לשייקה אופיר במטרה לשמח חיילים שגויסו. זיגמן שאל את אופיר לשלומו של בנו אלעד אותו הכיר מלהקת הצנחנים. שייקה אופיר השיב:"אלעד ירד אל הירדן" כשכוונתו שבנו גויס בשל המתיחות. משפט זה מצא חן בעייני זיגמן והוא החליט לשלב את המשפט בשיר. כשזיגמן כתב את השיר הוא נתקל בקושי בהלחנת השורה המקורית שכתב "למלוח אותו הריח ממש כמו בראשונה". לבקשת נעמי שמר שאמרה לו 'ריח המלוח הוא שלי' כשכוונתה היא לשירה  חורשת האקליפטוס, שינה זיגמן את המילה המלוח למילה הרדוף וכך הסתדרו המילים עם ההלחנה. בשיר יש הרמזים שמקורם בתנ"ך: אבני קלע מקורו בסיפור דוד וגוליית המקראי, ואבני גזית הן אבנים מהן בנה שלמה המלך את בית המקדש.
את השיר ביצעה בשנת 1972 "להקת פיקוד דרום" במסגרת תוכניתה "מדרום תפתח הטובה" כאשר הסולנית בשיר הייתה אביבה אבידן. דודו זכאי ביצע גם הוא את השיר.
בשנת 2012 הלך אלעד אופיר לעולמו.
Love of My Life

ביצוע

את השיר המקורי מבצע פרדי מרקיורי בפסנתר ומצטרף אליו בריאן מיי בנגינת גיטרה ונבל (למעשה, זוהי הדבקה של מספר תווים שונים שנוגנו בנבל בנפרד). השיר עבר עיבוד מאוחר יותר לגיטרת 12 מיתרים לצורך הופעות חיות. השיר הוא דוגמה טובה להכרותו של מרקיורי עם מקצב הרובטו ובשיר ניכרת השפעת נגינת הפסנתר הקלאסית בהשפעתם של שופן ובטהובן.
השיר הקודם באלבום A Night at the Opera השיר "The Prophet's Song", משתלב אל תוך שיר זה בצורה שוטפת למדי אף על פי שהלהקה מעולם לא ניגנה את שני השירים ברצף.

הופעות

השיר Love of My Life היה שיר הופעות מובהק - הלהקה ביצעה את השיר לעיתים קרובות כאשר מרקיורי עוצר את שירתו ומאפשר לקהל לשיר את המילים. השיר היה פופולרי במיוחד בדרום אמריקה והלהקה אף הוציאה לאור סינגל המיועד במיוחד לקהל זה - גרסה חיה זו של הסינגל הגיעה למקום הראשון בארגנטינה וברזיל בשנת 1979.
השיר הופיע באלבום ההופעה Live Killers שיצא בשנת 1979, באלבום Queen on Fire - Live at the Bowl, באלבום Live at Wembley '86 ובאלבום Return of the Champions שיצא בשנת 2005. במופע ההוקרה לזכרו של פרדי מרקיורי בוצע השיר על ידי להקת אקסטרים.
במשך סיבוב ההופעות האירופאי ואמריקאי של קווין+ פול רוג'רס בשנת 2005-2006, השיר בוצע כמעט בכל ההופעות והוקדש לפרדי מרקיורי המנוח. באחת ההופעות השיר הוקדש לאמו של מרקיורי שהייתה בקהל.

שירו האחרון של אילן רמון

בזמן מסעה של מעבורת הקולומביה לחלל (STS-107), ביקש האסטרונאוט הישראלי אילן רמון להשמיע את השיר. השיר הועבר למעבורת ולאחר השמעתו אמר רמון: "בוקר טוב מיוחד לאשתי, רונה, אהבת חיי". רמון והמעבורת נספו באסון הקולומביה זמן קצר לאחר מכן, בזמן חזרתה לאטמוספירה בשנת 2003.
מאריס בישופס

ביוגרפיה

מאריס בישופס נולד ב-1939 בלטביה. בשנים 1959–1965 למד באקדמיה הלאטבית לאמנות, וקיבל תעודה בעיצוב פנים. בשנים 1966–1972 התגורר במוסקבה ועסק באיור ספרים. ב-1972 עלה לישראל עם משפחתו. איורים וקריקטורות שיצר התפרסמו בכתבי עת ובעיתונים, ובהם "ידיעות אחרונות", "הארץ", "וושינגטון פוסט" ו"ליברסיון". תערוכות יחיד שלו במוזיאון ישראל, במוזיאון תל אביב לאמנות ועוד.
בשנת 1978 יצא לאור ספרו הראשון, "The Exhibition". בשנת 1982 יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ספר האיורים שלו, "פגישות" (עם הקדמה מאת עמוס קינן), ובשנת 1984 יצא לאור באותה הוצאה ספרו "מיני מינים", ובו קריקטורות בנושא מיניות.
בתחילת שנות ה-80 היגר מישראל לפריז, ובשנת 1984 עבר להתגורר בניו יורק, שם יצאו לאור ספריו "Feisty Virginia Woolf" ‏(1985), "The Alien Diaries"‏ (1986), "Soho"‏ (1988). איוריו התפרסמו בעיתונים ובכתבי עת בולטים, ובהם "ניו יורק טיימס", "וול סטריט ג'ורנל", "טיים מגזין", "וילג' ווייס" ועוד.
ב-2003 חזר ללטביה, שם הופיע איור יומי שלו בעיתון Diena, ויצאו לאור עוד שלושה ספרים שלו, "לטביה שלי", "לטביה שלי, עוד" ו-"213".
סטיבן לנגטון

סטיבן לנגטון (באנגלית: Stephen Langton;‏ 1150 - 9 ביולי 1228) היה תאולוג ואיש כנסייה אנגלי, שחלוקת ספרי התנ"ך והברית החדשה לפרקים מיוחסת לו.
לנגטון שימש כארכיבישוף מקנטרברי שבאנגליה. פירושים ודרושים רבים משלו השתמרו עד ימינו.
בשנת 1205 חילק לנגטון את הברית החדשה ואת ספרי התנ"ך על פי תרגום הוולגטה לפרקים.
חלוקה זו עברה גם לתנ"ך העברי, ובשנת 1516 יצא לאור בוונציה, בבית הדפוס של דניאל בומברג, התנ"ך העברי בחלוקה לפרקים, כדוגמת הוולגטה.
על מלאכת החלוקה בתנ"ך העברי נאמרה ביקורת רבה מפי חכמי ישראל, שלא ראו אותה בעין יפה.
פולה ניובי-פרייזר

פולה ניובי-פרייזר (Paula Newby-Fraser; נולדה ב-2 ביוני 1962) היא אתלטית שהתחרתה באיש הברזל ובדואתלון. 
פולה ניובי-פרייזר נולדה בדרום רודזיה (כיום זימבבווה) וגדלה בדרום אפריקה, שם היא הייתה שחקנית מקצועית כילדה. היא זכתה באליפות העולם באיש הברזל בהוואי במשך 8 פעמים בשנים 1986, 1989-1988, 1994-1991, ו-1996. מכונה "מלכת קונה"
ניובי-פרייזר זכתה במרוצי איש הברזל 24 פעמים בשנים 2002-1986. בשנות התשעים, היא גם התחרתה בדואתלון למרחקים ארוכים כמו PowerMan Zofingen, שווייץ ובאליפות העולם בדואתלון 1990 בפאלם ספרינגס. היא ניצחה את אלופות הדואתלון, ליז דאונינג.
אקדמיית הספורט של ארצות הברית כינתה אותה אחת מ-5 האתלטיות המקצועיות הטובות ביותר ב-25 השנים האחרונות (1997-1972). פולה ניובי-פרייזר החזיקה בשיא העולם באיש הברזל לנשים עם תוצאה של 8:55:28, עד ל-13 ביולי 2008, אז איבונה ון ולרקן מהולנד קבעה שיא חדש של 8:45:48.
מדונה די קמפיליו

אתר הסקי

מרחב הגלישה של מדונה די קמפיליו כולל 150 ק"מ של מסלולים לכל הרמות ו-59 מעליות שמסוגלות לשנע 31 אלף גולשים בשעה. מתוכם, 60 ק"מ של מסלולים נמצאים במדונה עצמה, 30 ק"מ נמצאים באתר הסקי פינזולו (Pinzolo) הסמוך ו-60 ק"מ נמצאים באתרים מרילבה (Marilleva) ופולגרידה (Folgarida), שמחוברים ישירות למדונה באמצעות מערכת מעליות סקי מודרניות. בדצמבר 2011 צפויה להיפתח מעלית שתחבר את מדונה ישירות גם לפינזולו, מה שיצור מרחב גלישה בן 150 ק"מ מחוברים. במדונה די קמפיליו נמצא אחד הסנופארקים הגדולים באירופה – ה-Ursus Snowpark – שמארח תחרויות בינלאומיות ומכיל עשרות קפיצות ומתקנים לגולשי פריסטייל.

פעילויות נוספות

פרט לסקי וסנובורד, אפשר להתנסות במדונה גם בטיולים רגליים מודרכים בשלג, מזחלות כלבים, החלקה על קרח, טיפוס על קרח, מצנחי רחיפה ושחייה. בימי הקיץ האזור פופולרי בקרב נופשים, מטיילים, מטפסי מצוקים ורוכבי אופניים ואופני הרים.
גידה ספנדמאגר

גידה ספנדמאגר (הוצאה להורג בשנת 1543) הייתה אישה דנית שהואשמה כמכשפה. היא הייתה אחת הנשים הראשונות שהוצאו להורג בסקנדינביה בעוון כישוף.

רקע

ב-1543 המלך כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק צייד צי מלחמה של 40 ספינות כדי לצוד את הצי המלכותי ההולנדי סמוך לחופי נורווגיה ולגרשו חזרה להולנד. מחוץ לאלסינור הצי נתקע בים רגוע, וכל היוזמה נכשלה. את האשמה לכישלון זה הטילו על ספנדמאגר, אשתו של סוחר, שלכאורה אספה קבוצת מכשפות בעמק מחוץ לעיר, והפעילה כישוף על הספינות. ספנדמאגר נעצרה ונחקרה בעינויים.

משפט

המשפט נגד גידה הוביל להאשמתם של מספר אנשים בשנים 45–1543 בהטלת כישוף על ספינותיו של המלך, כך שלא תהיה רוח במפרשיהן. במשפטה כיהן המושל המלכותי אסקה בילדה. היא הודתה באשמה במהלך העינויים, והצביעה על מספר אנשים, ביניהם נשים וגברים וכן כמרים, מה שהוביל להתרחבות של משפט המכשפות, מכיוון שלקחו את דברים ברצינות יתרה. היא גם אמרה שהכישוף לעולם לא יוסר, אלא אם כן ירשו לה להסירו בעצמה. האנשים שהיא הפלילה נעצרו ועונו "כל כך קשה שגפיהם פורדו מגופם", אבל אף אחד חוץ מגידה לא הודה באשמה. אחת הנשים שוחררה לאחר שניתן לה אליבי על ידי אזרחי העיר. בנובמבר 1543, המלך דרש שהמכשפה העיקרית, קרי גידה, תישרף על המוקד. נראה שהיא נחקרה ועונתה במשך זמן מה לפני שבוצע גזר הדין.

הקשר

המקרה של גידה ספנדמאגר היה הראשון מבין שלושה מקרים מפורסם בהם אסונות הואשמו על כישוף והובילו למשפטי מכשפות בדנמרק. ב-1566, מספר אוניות דניות טבעו בסערה סמוך לגוטלנד; נשים מקופנהגן הואשמו בגרימת הסערה כדי שיוכלו לשמור לעצמן מספר דברים אשר הושארו בחזקתן על ידי רב חובל אחד של הספינות הטבועות. הנשים נעצרו והועלו על המוקד. בשנת 1589, כמה נשים מקופנהגן הואשמו בגרימת סערה, אשר הסיטה מדרכה את הצי שהיה אמור לקחת את אן נסיכת דנמרק לחתונה שלה עם המלך ג'יימס השישי של סקוטלנד, והגיע לנורווגיה במקום זאת.
היה זה אחד ממשפטי המכשפות הראשונים בדנמרק, אחרי המשפטים של קרן גרוטס ובודיל לוריצן, אשר נשרפו על המוקד בסטגה ב-1539. היה מקרה קודם בשנת 1530, שבו הנשים של לארס קילינג ויורגן אולסן נשרפו על המוקד בבורנהולם, אבל האי היה באותה העת (1525-75) בשלטונו של ליבק.
יריב ניר

ביוגרפיה

ניר התגייס לצה"ל ב-1989 ועשה את שירותו הצבאי בחיל הקשר והתקשוב. שימש מפקד ומדריך בקורס קציני קשר ומפקד הקורס. שימש קצין אג"ם תקשוב בפיקוד הצפון, מפקד גדוד קשר וראש ענף מבצעים באגף התקשוב. כאלוף-משנה שימש קצין הקשר של פיקוד המרכז וראש מחלקת אג"ם באגף התקשוב. לאחר מכן יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי וכשחזר ביצע תפקיד של רמ"ח תכנון במטה אגף התקשוב.
ב-1 במאי 2018 מונה לקצין הקשר והתקשוב הראשי (קשר"ר).
ניר בעל תואר ראשון בלוגיסטיקה וכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן, הוא בוגר מחזור מ"ד של המכללה לביטחון לאומי. הוא נשוי לתא"ל שרון ניר, יועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר, והם הורים לשלושה.
אוניברסיטת זמלווייס

ישראלים בזֶמֶלְוַויְיס

החל מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. נוסעים כל שנה עשרות רבות של ישראלים ללמוד את מקצועות הרפואה בזמלווייס ובפרט רפואה כללית. את מבחני הכניסה לאוניברסיטה ניתן לעשות בישראל. 
לסטודנטים הישראלים קיימת אגודת סטודנטים באוניברסיטה המסייעת בקליטת סטודנטים חדשים, ארגון אירועים וטקסים שונים.

היסטוריה

האוניברסיטה הוקמה מאחת הפקולטות של מה שלימים היה לאוניברסיטת בודפשט. היא נוסדה במקור בשנת 1635 על ידי פטר פאזמני.
Leekspin

ילדת הלויטמה (ידועה גם כמסובבת הכרישה - Leekspin) היא אנימציית פלאש המציגה חלק מהשיר המסורתי הפיני "הפולקה של איוון", שהושר במקור על ידי רביעיית לויטמה (Loituma) באלבום הבכורה שלהם שיצא בשנת 1995, "הדברים של היופי". האנימציה הופיעה באינטרנט בסוף אפריל 2006, ובמהרה הפכה פופולרית. האנימציה מורכבת מ-6 פריימים המציגים את דמות האנימה אינואה אוריהימה מסדרת האנימה "בליץ'" מסובבת כרישה בלופ של 27 שניות.

תוכן

האנימציה של ילדת הלוטימה נלקחה מהעונה השנייה של סדרת האנימה "בליץ'", בין הדקה ה-12 לדקה ה-14 (בהתאם לגרסה). בקליפ, אינואה מסובבת כרישה בזמן שהיא מדברת עם שתי הדמויות מהסדרה, איצ'יגו קורוסאקי ורוקיה קוצ'יקי. הסצנה של אינואה מסובבת את הכרישה היא מאין בדיחה סביב אופייה, שכן היא רוצה לבשל מאכל שבתרבות היפנית נראה כלא אכיל.
המוזיקה מורכבת מהמחצית השנייה של הבית החמישי (שכולל 4 שורות) ומכל הבית השישי (שכולל 8 שורות) מהשיר "הפולקה של איווה" ("Ievan Polkka"). בניגוד לשאר השיר, לשני הבתים האלו אין כל משמעות, וכל זמר ששר את השיר נוטה לשנות במעט את ה"מילים". בדרך כלל בשירונים הבתים האלו לא מופיעים, דבר הגורם לבלבול לאנשים המנסים למצוא תרגום תואם לאנימציה.
ישנו חוסר ודאות לגבי הירק המוצג באנימציה. בגרסה היפנית הוא מזוהה כבצל וולשי, אך בגרסה האמריקאית הוא מזוהה ככרישה, ומכן נגזר שמה של האנימציה (Leekspin).

פופולריות

ב-10 ביולי 2006, העיתון הפיני "הלסינגין סנומט" דיווח שהאנימציה היפנית גרמה לעלייה גדולה מאוד בפופולריות של הלהקה לויטמה ששרה את השיר במקור, והיא קיבלה אלפי מכתבי מעריצים מכל העולם.
היוצר של המם דווח כבלוגר רוסי אשר מכנה את עצמו "g_r_e_e_n" והוא העלה את האנימציה ב-23 באפריל 2006 והוא פורסם ב-LiveJournal הרוסי. השיר זכה לפופולריות ואהדה רבה ברוסיה כצלצול לטלפון.
כמו רוב הממים האינטרנטיים, נוצרו בעקבותיו פרודיות וסרטונים רבים. לדוגמה, הדמות הווירטואלית האטסונה מיקו שרה את השיר בעודה מחזיקה כרישה כמחווה למם.