google/wiki40b huggingface dataset:
חיל הים הלבנוני

תחנות חופים

חיל הים הלבנוני אחראי על תחנות המכ"ם בחופים. ב-1992 הוקמו שלוש תחנות בטריפולי, צידון וצור ובהמשך עברו שדרוג ב-1997. במהלך מלחמת לבנון השנייה כל התחנות הופצצו על ידי חיל הים הישראלי. לאחר סיום המלחמה חתמו לבנון וגרמניה לשיתוף פעולה הדדי, במטרה להקים שרשרת של שבע תחנות מכ"ם לאורך חופי לבנון, ועל מנת לקבל כיסוי מלא של הים התיכון מול לבנון. שלוש תחנות היו ישנות וצוידו בציוד חדיש, וארבע תחנות הן חדשות לחלוטין.

הכשרה

חיל הים הלבנוני שולח את מפקדיו לאימונים באירופה וארצות הברית. בארצות הברית לומדים החיילים על לוחמה ימית ומבצעים התנסות מעשית במשמר החופים האמריקאי. מהנדסי החיל נוסעים לצרפת שם לומדים על שידורים וארטילריה. הכשרות בנוגע לאכיפה פנימית הכוללות עצירת משלוחי סמים מבוצעות בבריטניה.

שיתוף פעולה עם יוניפי"ל

יוניפי"ל מסייעים לחיל הים הלבנוני לשפר את מקצועיות ומיומנויות הצוותים הימיים באמצעות תרגילים משותפים, ושיתוף פעולה הדוק.

חיל הים הלבנוני וישראל

לפי צה"ל מכ"ם חוף של חיל הים הלבנוני, סייע לחזבאללה לכוון את הטיל שפגע באח"י חנית במלחמת לבנון השנייה, בתגובה פגע צה"ל בכל תחנות מכ"ם החוף הלבנוניות.
צה"ל מקיים שיתוף פעולה מסוים עם חיל הים הלבנוני, שיתוף הפעולה מבוצע כך שכל המסרים בין החיילות מועברים באמצעות צד שלישי. עיקר שיתוף הפעולה הוא בכך שצה"ל מתריע על סירות לבנוניות המתקרבות לגבול המים של ישראל, ובתגובה חיל הים הלבנוני מרחיק אותן מהגבול הישראלי.
בשנת 2012 טענה לבנון כי עצרה מרגל העבד בחברת תקשורת לבנונית והעביר לטענתה מידע אודות חיל הים הלבנוני, שכלל מידע על תנועות סירות ואוניות.
גאל גרסיה ברנאל

קריירה

קריירת המשחק של גרסיה ברנאל, שגם שני הוריו היו שחקנים, החלה כבר בהיותו בן שנה. בתקופת נעוריו השתתף במספר טלנובלות מקסיקניות.
בגיל 19 החל ללמוד משחק ב-Central School of Speech and Drama בלונדון.
במקביל, עזב את הטלנובלות לטובת הקולנוע. מאז תחילת שנות האלפיים כיכב בכמה סרטי קולנוע מקסיקניים בולטים, כגון "אהבה נושכת" (Amores perros) בשנת 2000 ו"ואת אמא שלך גם" (Y tu mamá también) בשנת 2001. הופעותיו בסרטים אלו הובילו אותו גם לכמה הפקות בינלאומיות, בהן "דרום אמריקה באופנוע" (Diarios de motocicleta) בשנת 2004 ו"חינוך רע", בבימויו של פדרו אלמודובר, בשנת 2005. על תפקידו של גרסיה ברנאל בסרט "דרום אמריקה על אופנוע", בו גילם את דמותו של צ'ה גווארה, היה מועמד לפרס BAFTA לשחקן הטוב ביותר.
בהמשך השתתף במספר הפקות הוליוודיות כ"בבל" (2006) ו-"The King"‏ (2007), וכן בסרט הצרפתי "מדעי החלום" (2006). ב-2007 ביים את סרטו הראשון, "Déficit", בו גם השתתף.
ב-2010 שיחק בתפקיד ויקטור בסרט "מכתבים לג'ולייט".
בשנת 2016 שיחק בסרט המתח המקסיקני-צרפתי "נטושים", לצד ג'פרי דין מורגן.
במקביל לקריירה הקולנועית, השתתף גם בכמה הצגות תיאטרון, בהם גם אחת המבוססת על "חתונת הדמים" של פדריקו גארסיה לורקה, שהוצגה בתיאטרון אלמיידה בלונדון ב-2005.

חייו האישיים

גרסיה ברנאל גילה מעורבות חברתית כבר מגיל צעיר. בגיל 14 לימד קרוא וכתוב בכפרי האינדיאנים במקסיקו, והביע תמיכה במאבקם של בני חבל צ'יאפאס. אחיו למחצה של גרסיה ברנאל הוא השחקן דריו יאזבק ברנאל.
ובת זוגו היא השחקנית הארגנטינאית דולורס פונסי. לשניים שני ילדים: בן שנולד בשנת 2009 ובת שנולדה בשנת 2011.
זביד

היסטוריה

העיר שוכנת על משטח מורם במרכזו של אזור חקלאי פורה. מועד יסודה המדויק של העיר אינו ידוע בוודאות, אבל בשנת 631 כהשלטון המוסלמי באזור התבסס, היא הייתה לבירת מחוז. היא התפתחה בתקופתו של מייסד השושלת הזיידית החל בשנת 820, והוא העניק לה את צורתה המעגלית, ביצר אותה והקים מערכות שסיפקו לה מים. המסגד הגדול בעיר נבנה בשנים אלה ומסגד אלאסליר הקיים הורחב. למרות שזביד חרבה בשתי הזדמנויות בידי קנאים דתיים היא נבנתה בכל פעם מחדש. במאה ה-11 ובמחצית הראשונה של המאה ה-12 העיר הצטמצמה בגודלה, וחלק מביצוריה והארמון שהיה בה נהרסו. 
עם סיפוחה של תימן לאימפריה של צלאח א-דין ב-1173 התבססה בה שליטי השושלת הרסולית אשר היו למושליה ולאחר מכן לשליטיה. אלה קבעו את בירתם בזביד, ומ-1216 ועד 1429 קידמו את החינוך הדתי ואת המחקר במדינה, והקימו בתי ספר, מדרסות, מעונות ומבנים קשורים. מתוך 62 מדרסות שהוקמו בעיר, 22 עדיין פעילות. עוד הקימו הרסולים ארמונות לעצמם והרחיבו את מבני הציבור הקיימים בעיר. 
באמצע המאה ה-15 איבדה העיר את מרכזיותה השלטונית אך המשיכה והתקיימה כמרכז לימודי. עם השתלטות האימפריה העות'מאנית על תימן ב-1538, איבדה העיר את חשיבותה וצנעא ירשה את מקומה.

העיר

צורתה של העיר היא אליפטית ושטחה כ-1,350 דונם. רשת צפופה של רחובות וסמטאות צרים, חלקם ברוחב של 2 מטר בלבד, מרשתת את העיר, ואלה מתרחבים מדי פעם לכיכרות קטנות. רחובות רחבים יותר מקיפים את מרכזה של העיר, עדות לתוואי קווי ההגנה הקודמים של העיר. הכיכר הגדולה היחידה שוכנת בסמוך למצודה שבמזרח העיר. המסגד הראשון בזביד, מסגד אלאסליר, ניצב בליבה של העיר וככל הנראה הוקם במקום פולחן קודם. המסגד הגדול שוכן במערבה של זביד והשוק משתרע בין שני המסגדים. בעיר 86 מסגדים, רובם פשוטים, והם בנוים מלבנים ומצופים במעטפת סטוקו לבנה. מסגדים אלה נותרו מ-236 מסגדים ששכנו בעיר בשיאה. 
הבתים ערוכים סביב חצרות מרכזיות שבפינותיהם בארות, מטבחים, מתקני רחצה ושירותים. החצרות נבדלות מהרחוב בחומות גבוהה, והיחידה המשפחתית מתבססת על חדר מלבני המכונה "מורבע". בתי העשירים מכילים מספר חדרים, נישאים לגובה של שתיים או שלוש קומות וחזיתותיהם מעוטרות.
יוסף יואל ריבלין

יוסף יואל ריבלין (ט"ז בתשרי תר"ן, 11 באוקטובר 1889 - כ' בניסן תשל"א, 15 באפריל 1971) היה מזרחן ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים וחבר האקדמיה ללשון העברית.

ביוגרפיה

יוסף יואל ריבלין נולד בירושלים ב-11 באוקטובר 1889 לראובן ריבלין, נצר למשפחת ריבלין ולאיטא רבקה שפירא (אחותו של אברהם שפירא), שנפטרה בלדתה אותו.
למד בתלמוד תורה "עץ חיים", ב"בית הספר למל" ובבית המדרש למורים של חברת עזרה. מאוחר יותר היה אחד היהודים היחידים אשר למדו בבית הספר המוסלמי העצמאי רָוְדַת אל-מעארף. הוא היה מן המורים הראשונים בבית המדרש העברי למורים מייסודו של דוד ילין.
בשנת 1917 נכלא בדמשק לאחר שגויס בעל כורחו לצבא העות'מאני, ולאחר שחרורו נשאר בה ולימד בבית הספר העברי לבנות. ביחד עם קבוצת מחנכים ארץ ישראליים חזר לארץ ישראל בסוף 1918, ובינואר 1919 נשלח שוב לדמשק על ידי דוד ילין וראשי מערכת החינוך כדי לנהל את בית הספר העברי לבנות. יחד עמו נשלח יהודה בורלא לנהל את בית הספר העברי לבנים. מדמשק הרבה לכתוב בעיתון "דואר היום" תחת שם העט "מקומי".
בשנת 1922 לימד בטבריה. למד באוניברסיטת פרנקפורט וקיבל בה תואר דוקטור לערבית ולימודי האסלאם. ב-1927 נתמנה לעוזר מחקר באוניברסיטה העברית, ובהמשך מונה לפרופסור באוניברסיטה זו. ב-1929 נתמנה חבר בוועד הלשון העברית. משקמה האקדמיה ללשון העברית, היורשת של ועד הלשון, ריבלין נעשה אחד מחבריה עד מותו.
בשנים 1930–1941 כיהן כיו"ר הסתדרות המורים.
תרגם מספרות האסלאם לעברית, כולל תרגום של הקוראן (יצא לאור בשנת 1936) וסיפורי אלף לילה ולילה (32 כרכים יצאו לאור בשנים 1947–1971). תרגומו לקוראן נצמד לטקסט הערבי ולכן הוא מליצי וקשה לקריאה שוטפת, אולם הוא מצטיין בנאמנות לכתוּב כמעט ללא סטייה. פרסם מחקרים על תולדות היישוב ומזרחנות. בשנת 1932 פרסם את "חיי מחמד", ביוגרפיה עברית של נביא האסלאם מוחמד.
מאז קום המדינה היה פעיל בתנועת החרות ובשנת 1957 נזכר כמועמד אפשרי לנשיאות מטעמה.
עמד בראש הוועד להנצחת ידידו מילדות הד"ר פסח חברוני וערך את ספרו "כתבים מתימטיים".
ריבלין היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה רחל, בתו של יצחק יחזקאל יהודה. היא נפטרה ב-1935 ללא ילדים. אחרי מותה נישא בשנית, לרחל "ריי" ריבלין, חברת מועצת העיר ירושלים, מראשי "בני ברית". אחד מבניהם הוא ראובן ריבלין, נשיא מדינת ישראל העשירי.
בצקת

פיזיולוגיה של הבעיה

לחץ הידרוסטטי גבוה מדי יכול להיגרם באופן מקומי בגלל בעיה בהחזר הורידי, למשל בפקקת (סתימת של וריד או עורק). לחץ הידרוסטטי גבוה יופיע באופן סיסטמי בגלל כשל בחלקו הימני של הלב (אשר יגרום לבצקות ברגליים) או כשל בחלקו השמאלי של הלב (אשר יגרום לבצקת ריאות). זאת משום שהלב לא מצליח "למשוך" את הדם בחזרה אליו.
לחץ אונקוטי נמוך (שלא מצליח "לשאוב" נוזלים מהרקמה חזרה לנימים) יכול להיגרם עקב חוסר באלבומין. מחסור כזה יכול להיגרם בגלל אובדן שלהם (למשל בשתן, במחלה הנקראת Nephrotic syndrome (תסמונת כריתת כליה)) או בגלל ייצור מועט או לקוי שלהם (למשל במחלות כבד שונות, או בתת-תזונה).
פגיעה בניקוז הלימפטי תגרום בדרך כלל לבצקות מקומיות. פגיעה כזו יכולה להיגרם בגלל חסימה של צינורות הלימפה עקב דלקת, בגלל מחלות טפיליות שונות שגורמות לחסימה לימפטית, או בגלל הוצאת קשרי לימפה (למשל בניתוחים להוצאת גושים סרטניים, בעיקר בסרטן השד) ובטיפולי קרינה.

טיפול בבצקת כרונית

לימפאדמה-בבצקת כרונית, יהיו תקופות של החמרה או הטבה במצב.
בבצקת לימפאטית מטפלים בטיפול משולב שכולל תזומה דלת מלחים. עיסוי לממפאטי ידני mld על ידי פיזיותרפסטים שהוסמכו לטיפול לימפאטי. וחבישת לחץ בתחבושות מתיחה קצרה בצורה מדורגת עם לחץ יורד ככל שמתקדמים למרכז הגוף. ובשרוול או גרב בסריגה שטוחה שמותאם לניקוז לממפאטי עם דרוג לחצים שיורד בכיוון מרכז הגוף. ניתן לשלב ניקוז במכשיר לימפהפראס. הידרותרפיה יעילה מאד בניקוז הנוזל הלממפאטי, כשהגפה הבצקתית במים הלחץ ההידרוסתטי דוחק את הנוזל הלימפאטי למרכז הגוף ובכך מסיע בניקוז הלימפאטי. לא בכל בצקת ניתן לטפל טיפול משולב. לדוגמה בצקת כתוצאה מאי ספיקת לב טיפול משולב עלול לגרום לעומס ולכשל לבבי.
במקרים שלא ניתן לטפל טיפחת משולב, הטיפול יהיה מבוסס על מתן משתנים כגון פוסיד.
אם ידועה הסיבה להופעת הבצקת כדאי לנסות ולטפל בה.

טיפול בבצקות קלות

בבצקות שלאחר פציעה קלה או ניתוחים קלים ניתן לטפל במנוחה או בשאיבה קטנה נקודתית במזרק (זה נכון בעיקר לבצקות של נוזל סרומה) ולעיתים תידרש יותר משאיבה אחת כזו. ובחבישת לחץ וניקוז לימפאטי ידני על ידי פיזיטרפיסט לימפאטי

יישומים נוספים

טיפולים נוספים כוללים הגבלה בצריכת נתרן על ידי הימנעות מהוספת מלח לאוכל והימנעות מאכילת מוצרים עשירים בנתרן, שכן עודף נתרן מביא לאגירת מים שיעברו בתחילה לתוך כלי הדם ומשם החוצה לתוך הרקמות והתוצאה הסופית תהיה התפתחות הבצקת.
ניתן גם לטפל בבצקת על ידי תנוחות מסוימות אשר מעוררות ייבוש של איברים מסוימים מהנוזלים הבצקתיים. למשל, כאשר הבצקת ממוקמת רק בגפיים התחתונות ניתן להפחית את חומרתה על ידי שכיבה עם רגליים מורמות למשך כמה שעות במשך היום. בנוסף, אפשר להשתמש בשרוול או גרב בסריגה שטוחה מותאם אישית ה
עך דרוג לחצים. יש להימנע מגרביים אלסטיות (סריגה עגולה) הם מיועדים לבעיות ורדים וכלי דם ויכולים להועיל רק בבצקת קלה.

דרגות הטיפול ומקרי חירום

לסיכום, פרט למצב של בצקת ריאות, שהוא כאמור מצב חירום הדורש טיפול מיידי, שאר המקרים הם בדרך כלל קלים יותר, כרוניים וניתנים לטיפול, אם כי לעיתים אינם ניתנים לריפוי.
אוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ואורבניזם

היסטוריה

אוניברסיטת "יון מינקו" לאדריכלות ואורבניזם בבוקרשט היא המוסד האקדמי הוותיק והחשוב ביותר בתחום זה ברומניה. היא ממשיכה מסורת ארוכה של השכלה גבוהה ארכיטקטונית מקומית, אשר יסודה קשורה קשר הדוק עם עליית רומניה המודרנית וקביעת המבנה המוסדי והתרבותי החדש שלה,
במחצית השנייה של המאה ה-19, ההכשרה הראשונה לחינוך אדריכלי ברומניה הוקמה על בסיס חוק בשנת 1864, שהונפק על ידי אלכסנדרו יואן קוזה, נסיך מולדובה וואלאכיה, כחלק מבית הספר לגשרים, דרכים, מכרות ואדריכלות. עם זאת, בגלל המחסור בכספים וסטודנטים הוא נסגר זמן קצר לאחר מכן. האדריכלים הרומנים הראשונים למדו ברובם בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות, בפריז, והאדריכל המוסמך הראשון היה יון מינקו בשנת 1883. בוגרי בית הספר מפריז הובילו להקמתו של בית ספר לאדריכלות בבוקרשט, וכך, בשנת 1892 הקים האיגוד הרומני לאדריכלים בית ספר פרטי לארכיטקטורה שבסמכותה. רפורמת החינוך בשנת 1897 הפכה את בית הספר הפרטי לבית הספר הארצי לארכיטקטורה (במימון הממשלה) כחלק מבית הספר לאמנויות יפות. בשנת 1904 הפך למוסד עצמאי בשם בית הספר הגבוה לארכיטקטורה. בשנת 1931 שמו של בית הספר שונה לאקדמיה לאדריכלות. החוק הראשון הנוגע לחינוך ארכיטקטוני הכיר ברמתו האוניברסיטאית, אך שמר על תואר האקדמיה. אותו החוק הסדיר את השימוש בתואר האדריכל והפרקטיקה המקצועית. בשנת 1938 שולבה האקדמיה לארכיטקטורה בבית הספר הפוליטכני בבוקרשט, בשם הפקולטה לארכיטקטורה. בנוסף, תוכנית מיוחדת המוקדשת לחקר העירוניות פעלה בין השנים 1943 - 1948.
בשנת 1948 הפכה הפקולטה לארכיטקטורה עצמאית תחת שם חדש - המכון לארכיטקטורה. לאחר תקופה קצרה של עצמאות, היא שולבה במכון להנדסה אזרחית שהוקם לאחרונה ושמה שונה שוב לפקולטה לארכיטקטורה. בשנת 1952 הפקולטה הפכה שוב עצמאית, כשהיא חוזרת לשמה הקודם, המכון לארכיטקטורה. על פי צו שהונפק בשנת 1953, נקרא המכון על שם יון מינקו ועד שנת 2000 פעל המוסד בשם "המכון לארכיטקטורה" יון מינקו,
בשנת 2000, בהחלטת הסנאט האקדמי, שונה השם לאוניברסיטת יון מינקו לאדריכלות ואורבניזם, שהיא עדיין השם הרשמי הנוכחי. שינוי זה היה קשור קשר הדוק עם הרחבת ההצעה החינוכית לאחר 1990. לפיכך, נוספו שתי פקולטות חדשות לפקולטה לארכיטקטורה הישנה בעשורים האחרונים: הפקולטה לאורבניזם בשנת 1997 והפקולטה לאדריכלות פנים בשנת 2003, בכל אחת מהפקולטות מוצעות מספר תוכניות לימוד לתואר ראשון ולתואר שני.
בנוסף קימות שתי תוכניות לימודים לדוקטורט באדריכלות ולדוקטורט באורבניזם.

קמפוס וארגון

האוניברסיטה מחולקת לשלוש פקולטות, שמונה מחלקות, שלוש מרכזי מחקר ושש מעבדות. בפקולטה לארכיטקטורה שתי תוכניות לימודים; תוכנית לארכיטקטורה ותוכנית שימור ושיקום אדריכלי. בפקולטה לאורבניזם / תכנון עירוני מוצעות חמש תוכניות לימוד; תוכנית לתכנון ועיצוב עירוני, תוכנית לתכנון ועיצוב נוף, תוכנית לתכנון אורבני, תוכנית לניהול עירוני לערים תחרותיות ותוכנית לנוף וטריטוריה. בפקולטה לאדריכלות פנים מוצעות שתי תוכניות לימודים; תוכנית אדריכלות פנים ותוכנית עיצוב תעשייתי.
אשר צוקרמן

אשר צוקרמן (נולד בשנת 1947) הוא עיתונאי  חרדי-ישראלי ועורך עיתון שעה טובה. ידוע בסגנון כתיבתו המבטא עמדות ימניות-לאומיות מובהקות.

ביוגרפיה

נולד בבני ברק ליצחק ואהובה-לובה צוקרמן. למד בישיבת פוניבז'. את הקריירה העיתונאית החל בשנות ה-70 בעיתון שערים, שבו פרסם מאמרים תחת שם העט א. צוק-רימון. בשנות ה-80 היה בצוות הכותבים של השבועון "יום השישי", וכעבור זמן בגלגולו החדש "ערב שבת", תחת שם העט א. ארצי. היה אחראי לריאיון השבועי המרכזי שתפס את שני עמודי האמצע של העיתון.
בשנת 1987 נוסד עיתון חרדי חדשני, שצורף לו מגזין כרומו, וצוקרמן שימש עורכו הראשון. בתחילה יצא העיתון כירחון בשם "משפחה: ירחון הבית היהודי", ועם הזמן הפך לשבועון ונקרא "השבוע של משפחה". כעבור זמן התפצל העיתון לשני שבועונים מתחרים: "משפחה" ו"השבוע". צוקרמן המשיך לערוך את "השבוע" והיה אחראי לחלק ניכר מתכניו, תחת שמות עט שונים.
בשנת 2003 פרסם צוקרמן כתבות בגנות חסידות גור ובנושאי תככים פנימים בתוך החסידות, ובתגובה ספג סדרת תקיפות אלימות שכללו נזק לרכוש מצד חסידי גור, עקב מחאתם על פרסום כתבות בנושא החסידות. בעקבות זאת נאלץ להתפטר, ובעקבות התפטרותו חדל "השבוע" לצאת לאור. לאחר זמן הופיע במתכונת זהה בשם החדש "שעה טובה", צוקרמן המשיך לשמש כעורך-עמית וכבעל טור. 
צוקרמן ידוע בכתיבה בעלת אוריינטציה ימנית מובהקת, וחלק ניכר מכתיבתו מוקדש להתקפה על השמאל הישראלי ונציגיו. בתקופת ההתנתקות תקף את אריאל שרון בחריפות רבה. בתקופה שבה הציג שמעון פרס את מועמדותו לנשיאות יצא צוקרמן מעל גבי העיתון בקמפיין תקיף נגד בחירתו.

חיים אישיים

צוקרמן נשוי לרבקה ויסנשטרן ומתגורר בבני ברק. אביו היה חסיד קוידינוב, הוא עצמו מקורב לחסידות לעלוב. גיסו, הרב שלמה זלמן ויסנשטרן, היה מיוזמי הקמת העיתון יתד נאמן.
קורה (נהר)

מקור השם

מקור השם קורה הוא משמו של המלך הפרסי כורש. במקורות מערביים עתיקים הוא ידוע כנהר כורש. השם הגאורגי של הנהר הוא מטקווארי, שמשמעותו: "האיטי" או "הזורם לאיטו". השם קורה אומץ לראשונה על ידי הרוסים ומאוחר יותר על ידי קרטוגרפים מערביים.

המטקווארי בגאורגיה

בגאורגיה עובר הנהר ליד הערים  אספינדזה ובורג'ומי, לאחר מכן הוא ממשיך לחאשורי, כארלי, ומגיע לגורי בנקודה בה נשפך אליו נהר ליאחווי הגדול. הוא ממשיך ועובר את העיר קאספי, ומגיע למצחתה, בה נשפך אליו נהר האראגווי. בהמשך הוא זורם בתוך טביליסי בירת גאורגיה, כשהעיר נמצאת משתי גדותיו. הוא ממשיך בזרימה מתונה, שהתמתנה גם בעקבות תחנת כוח הידרואלקטרית, לרוסתווי.
הנהרות שנשפכים אליו הם: הליאחווי, הקסאני, האראגווי, הצ'רמי, אלזני והאראס. הנהר מזוהם מעט על ידי המרכזים התעשייתיים בטביליסי וברוסתווי. הזיהום כולל: קובלט, בדיל, ניקל וקדמיום המגיעים לנהר כפסולת.

המטקווארי בטביליסי

נהר המטקווארי חוצה את העיר טביליסי במרכזה, ומספר גשרים מחברים בין שני חלקי העיר. טביליסי העתיקה ורוב העיר החדשה נמצאות בצדו הדרומי של הנהר, ואילו מצדו הצפוני ממוקם אחד מרובעיה ההיסטוריים של טביליסי, רובע אוולַבּארי (ავლაბარი). מרובע אוולבארי נמתח הגשר הראשון והעתיק ביותר של טביליסי, לטביליסי העתיקה.

הקורה באזרבייג'ן

הקורה והאראס הם הנהרות העיקריים של אזרבייג'ן. הם זורמים בשפלת קורה-אראס. שני הנהרות נשפכים לים הכספי, כשמקורם בעיקר מהמדרונות הצפון-מזרחיים של הרי הקווקז הראשי והרי טאלוש, וזורמים לאורך שפלת סמור-דוואצ'י לנקרן.
אגן הניקוז של נהר הקורה הוא 86,000 קמ"ר עד להתמזגות עם האראס ומשם הוא 101,937 קמ"ר. בהתמזגות עם נהר האראס, ממשיך הנהר הממוזג להקרא נהר הקורה, משום שנהר הקורה גדול יותר, וגובה המים כפול מזה של נהר האראס. הדלתה של שפך הנהר הוא בנפח של 100 קמ"ר.
טופו

היסטוריה

מקורו של הטופו בסין. המסורת הסינית מייחסת את המצאתו ללי אן משושלת האן הקיסרית, דודו ויועצו של הקיסר וו, בשנת 164 לפנה"ס.

הטופו כיום

טופו גולמי משווק כגוש שנראה כמו גוש גבינה. טופו לא מתובל הוא כמעט חסר טעם, ולרוב משמש כבסיס להכנת מתכונים שונים. כיום נמכרים מאכלים שונים על בסיס טופו, שבהם הטופו משמש כתחליף גבינה או כתחליף בשר, ובהם פיצה, קציצות, שניצלונים, קובה, ומאפים שונים מטופו. 
גידולי הסויה אינם זקוקים לכמויות מים גדולות - הם נחשבים לבעלי צריכת המים הנמוכה ביותר ביחס לערכם התזונתי. הגידולים אינם זקוקים לקרקע מסוג מסוים, ומתפתחים בקרקעות שונות. בשנים האחרונות חלה התפתחות גדולה בשיטות גידול הסויה ובהפצתו, זאת בעקבות עליית הדרישה לטופו בקרב הציבור בעולם המערבי שנובעת מסיבות שונות, בהן פתיחות למתכונים מהמטבח המזרח אסייתי, וכמו כן הביקוש לתחליפי בשר או חלב.
הטופו שומר על תכונותיו גם לאחר הקפאה ארוכה כולל על פריכותו.]

סוגי טופו

טופו נוקשה (Firm tofu): זהו טופו המשמש להקפצה ונאכל למשל גם בתוך סושי. טופו זה מתאים להכנת שניצלים ומרקמו דומה יותר לזה של בשר עוף.
טופו רך (Silken tofu): טופו זה נקרא גם טופו משי שכן הוא רך ונחתך בקלות (בדומה לרפרפת עדינה). טופו זה נפרס לפרוסות דקות ונאכל בדומה לגבינה. מסוג זה של טופו ניתן להכין קינוחים כגון מלבי.
שמואל אליהו קהאן

הרב שמואל אליהו הלוי קהאן (כ"א בשבט תרמ"ט, 23 בינואר 1889 - תש"א, 1941) היה רבן של קרוגלה, סטארדרוג ואורלה שבבלארוס. גיסו של החזון איש.

קורותיו

נולד בדוקור לראשה-גולדה ולשלום קהאן, חסיד חב"ד. בהיותו בן שתים עשרה נסע למינסק, שם למד בישיבתו של הרב שלמה גולובנציץ. כעבור זמן עבר ללמוד בישיבת שקלוב אצל הרב פסח פרוסקין, ומשם עבר לישיבת סלובודקה. בשנת תר"ע, בהיותו בחור בן עשרים ואחת, פרסם מחידושי תורתו בקובץ התורני "יגדיל תורה", שיצא בסלוצק בעריכתו של הרב איסר זלמן מלצר והרב משה בנימין טומשוב (מבי"ט). הרב מלצר גם הסמיכו לרבנות והעניק לו היתר הוראה.
במשך תקופה שהה בכווידאן שליד וילנה ולמד בחברותא עם החזון איש. החזון איש שידך לו את אחותו בדאנה, ונישואיהם התקיימו בשנת תרע"ד בקוסובה, בה כיהן ברבנות חותנו הרב שמריהו יוסף קרליץ.
לאחר נישואיו כיהן כרבה של קרוגלה. בשנת תרע"ז עבר לכהן כרב העיירה סטארדרוד שליד סלוצק, וכעבור שנה התמנה לכהן כרבה של הקהילה החסידית של אורצ'ה הסמוכה. כשנפטר עמיתו הרב של קהילת המתנגדים, החליטו בני העיר למנות את הרב קהאן לרב יחיד של כל קהילות העיר. הוא כיהן ברבנות למעלה מעשרים שנה, עד להרצחו במלחמת העולם השנייה.
זמזומית המדבר

מקור השם

מקור שמה של זמזומית המדבר הוא מקול הזמזום שנוצר כאשר ממוללים את תפרחתה וממקום גידולה במדבר. הזמזומית נקראת גם "פעמוני גשם", בשל תצורת עליה המזכירה פעמון, ובשל פריחתה בעונת החורף, עת יורדים הגשמים]. שמו המדעי קרוי על שם הבוטנאי הצרפתי בן המאה ה-17.

מורפולוגיה

זמזומית המדבר היא צמח בעל בצל, פקעת או קנה שורש מעובה. פרחי הצמח קטנים, צינוריים, צפופים ובשרניים, וצבעם כחול או ורוד. לפרח צינור בעל עלים מאוחים, ובקצהו שש אונות מפורדות, שאורכן מגיע לכרבע מאורך הצינור, ובבסיס כול אונה אבקן. עוקצי הפרחים קצרים מאוד, והם אינם מתארכים רבות במהלך הפריחה. גבעול הפריחה קצר ומגיע לאורך של 5–10 ס"מ. 
עלי זמזומית המדבר שטוחים, פרושים על הקרקע, לעיתים בצורה מפותלת, ועל פניהם שקעים לבנים. זמזומית המדבר פורחת בחודשי החורף, מדצמבר עד מארס.

תפוצה

זמזומית המדבר גדלה בערבה (גאוגרפיה), בהנגב ובמדבר יהודה. אפשר למצוא אותה במקומות רבים במדבר, באזורים שבהם יש פחות מ-150 מ"מ גשם לשנה.
יורם שקולניק

יורם שקולניק (נולד ב-1969) הוא ישראלי שרצח מחבל פלסטיני כפות בשנת 1993.

מקרה הרצח והמשפט

שקולניק היה תושב הר חברון, נשוי ואב לילדה אחת, שעבד כנהג הסעות תלמידים. ב-23 במרץ 1993 שוטט מוסא אבו סבח, תושב העיר יטא, בקרבת ההתנחלות סוסיא. שני תושבים תפסו אותו והעלו אותו על רכב הביטחון. במהלך הנסיעה דקר אבו סבח את אחד מהם בכתפו. השניים התגברו עליו ונטלו ממנו סכין. יותר מאוחר נלקח ממנו רימון רסס. שקולניק, ששמע על האירוע במכשיר הקשר שברכבו, מיהר להגיע לזירה. כשהגיע היה אבו סבח הכפות שכוב על הארץ, פניו כלפי מטה, בגדיו קרועים וסביבו מספר אנשים. שקולניק ירה צרור באבו סבח שמת במקום. לאחר הרצח אמר לסובבים "צריך להרוג אותם, וזאת מלחמה", "ברוך שפטרנו", "הוא צריך לשמש דוגמה לערבים שיראו". בחקירתו במשטרה אמר כי רצה להעיר את העם. במשפט טען שקולניק שהוא חשב שבידי המחבל היה רימון יד ועל כן ירה בו, אולם טענתו לא נתקבלה והוא הורשע ברצח ונידון למאסר עולם בשנת 1994. ערעורו נדחה במרץ 1997.
בערב ראש השנה 1997, נקצב עונשו ל-15 שנה על ידי נשיא מדינת ישראל עזר ויצמן, כמעין איזון לשחרור מחבלים. בפברואר 1999 נקצב עונשו שוב ל-11 שנים ו-3 חודשים.

שחרור מוקדם

במרץ 2000 אישרה ועדת השחרורים לשקולניק שחרור מוקדם, אך שחרורו בוטל על ידי בג"ץ בנימוק שהוועדה לא שקלה נכון את המסוכנות של שקולניק. בסוף אותה שנה שוב אישרה ועדת השחרורים שחרור מוקדם. שוב הוגשה עתירה לבג"ץ, אך הפעם אושר השחרור ברוב של ארבעה שופטים מול שלושה.
ב-18 בפברואר 2001 שוחרר שקולניק בתנאים מגבילים האוסרים עליו לגור בשטחי יהודה, שומרון ועזה עד תום תקופת המאסר שנקצבה לו. לאחר שנה צומצמו התנאים המגבילים.

לאחר השחרור

משפחתו של אבו סבחה הגישה תביעת פיצויים נגד המדינה על כך שהתרשלה בכך שמסרה לידי שקולניק נשק. התביעה נדחתה, מכיוון שלא הוכח שהייתה רשלנות במתן הנשק, ובנוסף היה ספק אם אי מתן הנשק היה מונע את הרצח, שכן לשקולניק היה אקדח ברישיון.
שקולניק עבר לירושלים ועובד בשיפוצים. לאחר שנים אמר שקולניק: ״אני חושב על המעשה שלי מה שיהודי ממוצע חושב עליו. התקשורת לא מקבלת את השכל הישר של העם ולא מבינה מה קורה מסביב, אבל לכי תשאלי ברחוב מה צריך לעשות יהודי שחושב שערבי ירצח אנשים, ומה שהם יענו לך זה מה שאני חושב. אני חלק מהעם״.

תגובות ציבוריות למעשהו ולגזר דינו

היו שראו בשקולניק דוגמה של הפעלת טרור יהודי כלפי פלסטינים. מאידך, חבר הכנסת יוסף בא גד אמר: "כבוד ראש הממשלה, איפה הנוער הישראלי, כשאתה עוצר היום את יורם שקולניק, במקום להכריז עליו כגיבור לאומי, שהציל תלמידי בית-ספר מפגיעה על ידי סכין ורימון?". היו שראו בהרשעתו ברצח ובעונש הכבד של מאסר עולם שהושת עליו עוול, בפרט בהשוואה לאנשי השב"כ אשר זכו לחנינה בפרשת קו 300 ולאחרים שרצחו מתוך סערת נפשות וקיבלו עונש קל בהרבה. הרב מרדכי אליהו, הרב הראשי לישראל והראשון לציון לשעבר, קיבל את שקולניק בחום ואמר לו שנאסר על לא עוול בכפו.
גם מניעת שחרורו המוקדם, לאחר ניכוי שליש ממאסרו, עוררה זעם בקרב גורמים בימין. מיכאל קליינר, למשל, טען שנימוקם של שופטי בג"ץ ששקולניק מסוכן לציבור, מצחיק אפילו אנשי שמאל. מניעת השחרור נתפסה כניסיון של השופטים לעקוף את קיצוב העונש שנעשה על ידי נשיא המדינה.
פטרוברז

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1953 על ידי נשיא ברזיל ז'טוליו ורגאס, והייתה בעלת מונופול בתעשיית הנפט בברזיל עד לסוף שנות ה-90. בשנת 1997 נפתח שוק הנפט בברזיל לחברות זרות, ונוצרה "הסוכנות הלאומית לנפט" (ANP) שתפקידה לשלוט בשוק האנרגיה. כיום מייצרת החברה יותר מ-2 מיליון חביות נפט ליום, כמו גם מוצרי נפט שונים. החברה היא בעלת בתי זיקוק לנפט, ומכליות. פטרוברז ידועה ביכולתה לניצול טכנולוגיה מתוחכמת לכריית נפט תת-מימית במעמקים. בערך 30% ממניות החברה הן בבעלות ממשלת ברזיל. המניות הפרטיות נסחרות בבורסת סאו פאולו (BOVESPA), ובבורסת ניו יורק (NYSE).
פטרוברז עוסקת החל מ-1953 גם בעיבוד פצלי שמן, תוך שימוש בטכנולוגיה פטרוסיקס (Petrosix) שפיתחה להפקת קרוגן מפצלי שמן. ב-1982 החלה פעילותו של מתקן נסיוני, וב-1992 החלה פעילות להפקה מסחרית מאותו המתקן. כיום, מפעילה החברה שני מתקני זיקוק מעין אלו. הגדול מביניהם מעבד 260 טונות פצלי שמן לשעה.
פטרוברז הפעילה את אסדת הקידוח הגדולה בעולם, פטרוברז 36, עד שפיצוץ הביא לטביעתה ב-15 במרץ 2001.

פטרוברז הרחיבה את טווח פעולתה אל מעבר לגבולות ברזיל. כיום פטרוברז שולטת בתעשיות נפט ותחנות כוח ב-16 מדינות באפריקה, אמריקה הצפונית, דרום אמריקה ואסיה.
ב-19 בדצמבר 2005 הכריזה פטרוברז על שיתוף עסקי עם חברת "ניפון אלכוהול חנבאי" שמושבה ביפן, לייצוא אתנול מברזיל. החברה המשותפת "ברזיל - יפן אתנול" מתעתדת ליצור ביפן שוק למוצרי אתנול.
ב-21 באפריל 2006 הכריז נשיא ברזיל לואיס אינסיו דה סילבה על אי תלותה של ברזיל בייבוא מוצרי נפט, על סיפון האסדה P-50 של פטרוברז, המשמשת לאיכסון ופריקה של מוצרי נפט.
בשנת 2007 התגלה לחופי ברזיל שדה נפט בממדים עצומים, גילוי העשוי להפוך אותה למעצמת נפט ולאחת מיצרניות הנפט הגדולות בעולם, בסדר גודל של ניגריה וונצואלה.
ב-2013 דורגה פטרוברז במקום ה-20 ברשימת החברות הציבוריות הגדולות בעולם, על-פי כתב העת פורבס.
משנת 2014 המשטרה הפדרלית של ברזיל חוקרת את מעורבותם של בכירים בחברה, שוטרים ומדינאים ברזילאים בפרשיית הלבנת הון בקנה מידה ענק.

שם החברה

עד 1993 נקראה החברה Petrobra's, שם שאינו נכון מבחינת השפה הפורטוגזית, על מנת למשוך משקיעים מבחוץ. לאחר מכן שונה השם לשם הנוכחי - Petrobras. בשנת 2000 שונה השם ל"petrobrax", אך לאחר מספר חודשים נזנח השינוי, שכן נמתחה ביקורת רבה על נטישת הסיומת "Bras" המזוהה עם ברזיל.