google/wiki40b huggingface dataset:
אפרים שוחמי

אפרים שוחמי (1871 – אוקטובר 1934) היה איש ציבור, רוקח ועיתונאי יהודי-טורקי שפעל באיזמיר שבטורקיה.

קורות חיים

נולד באיזמיר שבטורקיה בשנת 1871 (ה'תרל"א). בצעירותו למד בתלמוד תורה המקומי, ומשם המשיך ללימודי רוקחות.
בפעילותו הציבורית, ייסד באיזמיר את סניף הלשכה להטפת השלום בעולם, ונמנה עם מייסדי אגודת חניכי האליאנס בעיר. כן פעל רבות לטובת עניי העיר, בייחוד במתן עצות לתרופות.

העיתון איל מונדו

כדי לתת במה להגותו ולדעותיו, שוחמי החל בשנת 1921 להוציא לאור את העיתון "איל מונדו" ("העולם").
היה זה שבועון כללי, שמטרתו הייתה לעודד ולסייע לקהילה בארגונה, לשמש לה לפה אל מול השלטון, ולהתגונן מפני מתקפות בעיתונות הלא-יהודית.
מבנה העיתון כלל מאמר ראשי, חדשות פוליטיות מהעולם, חדשות מקומיות, ידיעות על עולם המסחר ומדור סאטירה, שנכתבו בידי מספר כותבים. למרות שהעיתון נקט בעמדה טורקית לאומית, הוא יצא בתוקף להגנת היהודים כל אימת שהדבר נצרך.
בשנת 1923 סגר שוחמי את העיתון, ועבר להתגורר בפריז שבצרפת. כך הגיעו לסיום חיי העיתון היהודי האחרון שיצא לאור באיזמיר.
שוחמי הלך לעולמו בפריז בחודש אוקטובר 1934 (חשוון ה'תרצ"ה), כעני וחסר כל.
נבו הוצאה לאור

הוצאה לאור

"נבו" עוסקת בהוצאה לאור של ספרי משפט, ועם הכותבים המפרסמים בה נמנים חוקרים ושופטים בולטים, ובהם הפרופסורים אהרן ברק, יצחק זמיר,  ש"ז פלר, מיגל דויטש, ברוך ברכה, דוד גליקסברג, אמנון כרמי, מיכאל קורינאלדי ושמואל שילה, והשופטים חיים כהן ואליעזר ריבלין.
אלאוורדי

היסטוריה

ב-1770, כאשר אלאוורדי הייתה חלק מגאורגיה, הורה ארקלה השני להקים בעיר בית היתוך לנחושת, ובסוף המאה ה-19 העיר הפכה למרכז מטלורגיה תוסס. ב-1903 הגיע היקף יצור הנחושת בעיר ל-13% מכלל הנחושת שהופקה באימפריה הרוסית. ב-1909 הוקמה תחנת כוח הידרואלקטרית על נהר הדבד, על מנת לספק את צורכי האנרגיה הגדלים של התעשייה בעיר. במהלך התקופה הסובייטית, הוקמו בעיר תשתיות רבות, כולל פיתוח אזור סאנאהין, שהפכו את אלאוורדי לעיר תעשייה חשובה בארמניה הסובייטית.
בעיר ובסמוך לה נמצאים מבנים היסטוריים רבים כדוגמת גשר סאנאהין מהמאה ה-12 וכנסיית אודזון (Օձունի եկեղեցի) מהמאה ה-5 לספירה.
היי-קיונג סו

ילדות ונעורים

סו נולדה בסיאול, דרום-קוריאה. היא החלה לנגן בפסנתר בגיל חמש, והופיעה לראשונה עם תזמורת בגיל 11, עם התזמורת הסימפונית של רשות השידור הקוריאנית (KBS), בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 21  של מוצרט. לאחר לימודים ביפן אצל קיוקו טאנאקה, עברה בגיל 15 לניו יורק להמשיך את לימודיה, תחילה בבית הספר מאנס למוזיקה אצל נדיה רייזנברג, ואחר בבית הספר ג'וליארד אצל סשה גורודניצקי. בשנת 1980 זכתה סו בפרס הראשון בתחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש פרוצ'ו בוזוני ובפרס שלישי בתחרות המוזיקה הבינלאומית ARD ב-1983.

קריירה

סו הופיעה עם תזמורות חשובות, בהן תזמורת פילדלפיה, תזמורת פיטסבורג,  תזמורת פילהרמוניה, הפילהרמונית של לונדון, תזמורת הרדיו של פרנקפורט, התזמורת הסימפונית של ברלין, תזמורת רדיו שטוטגרט, התזמורת הסימפונית של טוקיו, הפילהרמונית של סיאול ועוד. בין המנצחים שתחת שרביטם ניגנה ריקרדו מוטי, שארל דיטואה, איוון פישר, משה עצמון, פרנץ ולזר-מסט ואחרים. 
סו הופיעה ברסיטל ראשון בארצות הברית במרכז לינקולן בשנת 1985, כזוכה בפרס ויליאם פטצ'ק והייתה בין 25 הפסנתרנים בעלי השם העולמי שהוזמנו לנגו בקונצרט הגאלה בקרנגי הול לציון 135 שנה לייסוד חברת הפסנתרים "סטיינוויי ובניו".
אף כי סו מצטיינת במיוחד בביצועיה ליצירות של מלחינים רוסים מן התקופה הרומנטית כגון מוסורגסקי, צ'ייקובסקי ורחמנינוב, הרפרטואר שלה מקיף יצירות החל במוצרט, דרך בטהובן, שופן, ליסט, שומאן ויוהנס ברהמס ועד דביסי ורוול וכלה במלחינים בני זמננו כגון לוול ליברמן.
סו הקליטה את מכלול הקונצ'רטי של צ'ייקובסקי ורחמנינוב עם אלכסנדר דמיטרייב והתזמורת הסימפונית של אקדמיית סנקט פטרבורג וארבעה קונצ'רטי של מוצרט עם  סר נוויל מרינר והאקדמיה של סנט מרטין בשדות. רשימת הקלטותיה כוללת גם יצירות לפסנתר סולו מאת בטהובן, שופן, ליסט, מוסורגסקי, סקריאבין וסטרווינסקי.
לוקיוס אמיליוס פאולוס (קונסול בשנת 219 לפנה"ס)

ביוגרפיה

הוא היה בנו של מרקוס אמיליוס פאולוס, בן למשפחת הקורנליי, אחת המשפחות החזקות ביותר ברומא. בנו היה לוקיוס אמיליוס פאולוס מקדוניקוס, ונכדו היה פובליוס קורנליוס סקיפיו אמיליאנוס. בת נוספת שלו הייתה אמיליה פאולה, שנישאה לפובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס, וילדה לו את קורנליה אפריקנה שהייתה אמם של האחים גרקכוס המפורסמים.
הוא מונה לקונסול בשנת 219 לפנה"ס יחד עם מרקוס ליוויוס סלינטור, ובמסגרת תפקידו זה נשלח למלחמה באיליריה. המלחמה הסתיימה בניצחון והשליט האילירי דמטריוס נמלט למוקדון. אולם פאולוס ועמיתו הואשמו שלא בצדק במעילה בשלל, וחויבו בתשלום קנס. פלוטארכוס טוען שדבר זה השפיע קשות על ביטחונו העצמי של פאולוס. הוא שימש כשגריר במשלחת לקרתגו בשנת 218 לפנה"ס במסגרת פרשת סגונטום. 
בשנת 216 לפנה"ס הוא מונה שוב לקונסול כשעמו מכהן גאיוס טרנטיוס וארו הפופולרי אך חסר הניסיון. אותה תקופה בזז צבאו של חניבעל את אדמת איטליה בנחת. וארו רצה לצאת לקרב מכריע נגדו, אולם פאביוס מאקסימוס חשש מכך והפציר בפאולוס לנסות למנוע זאת: "נאמן אני עליך פאולוס יותר מווארו, אם אני מבטיחך שחניבעל יאבד פה באיטליה או יברח כפליט אם איש לא יילחם בו השנה. והרי גם עכשיו אף על פי שהוא נראה כמנצח וכאדוני הארץ, לא עברה אליו שום מדינה או עיר באיטליה. כנגד זה לא נותר בידו מן הצבא אשר הביא עמו מארצו אפילו שליש אחד." הוא הסביר לפאולוס שיש לנקוט באסטרטגיה של אדמה חרוכה שכבר הוכיחה את עצמה בעבר נגד חניבעל. פאולוס השיב לו: "כשאני מכוון את לבי כנגד נפשי פאביוס, נוח לי לעמוד בפני חניתות האויבים מלהיות תלוי שוב בגזר דינם של אזרחי עירי. אבל מאחר שהדבר נוגע למולדת אשתדל להיות מצביא טוב בעיניך מבעיני כל העומדים כנגדך בתוקף." אולם השפעתו של וארו הייתה גדולה יותר, ולמרות מחאותיהם של פאולוס ופאביוס קובץ צבא גדול של בין 40,000 ל-80,000 איש לצורך השמדת חניבעל. 
מכיוון ששניהם היו קונסולים, וארו ופאולוס התחלפו בפיקוד מדי יום ביומו. פוליביוס טוען שווארו פיקד על הצבא ביום הקרב. אולם חלק מהחוקרים המודרניים חושדים שהוא שיקר משום שהיה מקורב לאחד מנכדיו של פאולוס. אולם ככל הנראה ממילא ההוראה לתקוף הגיעה מהסנאט ולא מאחד הקונסולים. וארו פיקד על האגף הימני ופאולוס פיקד על האגף השמאלי בקרב, הנודע כקרב קאנאי.
כנגד 80,000 הרומאים, הציב חניבעל 40,000 קרתגים. על פי המסופר במהלך הקרב פאולוס נפל מסוסו, בני לווייתו קפצו מסוסיהם כדי לעזור לו. כשראו זאת הפרשים האחרים סברו שהפקודה היא לרדת מהסוסים ולהילחם רגליים. ובזה אחר זה קפצו כולם. כשראה זאת חניבעל הפטיר: "לו היו נמסרים בידי אסורים בכבלים, לא הייתי שמח כל כך!" פאולוס נפצע קשה מחיצים, וישב על סלע וציפה למותו. אחד מידידיו קורנליוס לנטולוס זיהה אותו ונתן לו סוס כדי שיוכל רכוב ולהציל את עצמו. אולם הוא השיב: "לך לנטולוס, ואמור לפאביוס מאקסימוס והעד לפניו שאמיליוס פאולוס קיים את עצותיו עד הסוף. ולא הפר דבר מכל מה שהוסכם עמו. אבל תחילה נוצח בידי וארו, ואחר כך בידי חניבעל." 
למרות נחיתותו המספרית הוכיח את עצמו חניבעל כמצביא מהשורה הראשונה. הקרב הסתיים בטבח נורא: בין 50,000 ל-60,000 רומאים נהרגו, ופאולוס ביניהם.
אלקה דה לוי

ביוגרפיה

דה לוי נולדה באמסטרדם ב-1905. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה 5 נשים יהודיות (סטלה בליץ-אגסטריבה, אנה דרזדן-פולק, יודיק תמנס-סימונס והלנה קלוט-נורדהיים), ואף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות הנשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. דה לוי זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה.
מבין חמש החברות היהודיות בנבחרת התעמלות הנשים של הולנד, הייתה דה לוי ניצולת השואה היחידה. שלוש מתעמלות נספו במחנה סוביבור (קלוט-נורדהיים, דרזדן-פולק ותמנס-סימונס), וכן המאמן קלירקופר בסוביבור. בליץ-אגסטריבה נספתה באושוויץ. בשנת 1997 הונצחו בנות הנבחרת ומאמנן קלירקופר ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט.
ב-1929 התחתנה עם אנדראס אברהם בועז ונולדו להם שתי בנות. הזוג התגרש בשנת 1943. אלקה דה לוי ובנותיה שרדו את השואה לאחר ששהו במחבוא במהלך המלחמה. היא נפטרה באלמוניות בשנת 1979 באמסטרדם.
דניאל בן-נחום

דניאל בן-נחום (שמו הקודם: דניאל פרוכובניק פרחיהו; 24 במרץ 1910 – 26 בדצמבר 1992) היה משורר, סופר, מסאי, מבקר וחוקר ספרות, עורך ומתרגם. עלה לארץ ישראל ב-1933 והצטרף לקיבוץ בית זרע. היה מפעילי הקיבוץ הארצי ומפ"ם. פרסם שירים, מאמרי ביקורת ומסות בענייני חברה וספרות בעיתונות בליטא ובארץ. זכה בפרס קוגל לספרות מטעם עיריית חולון.

ביוגרפיה

דניאל בן-נחום נולד ב-24 במרץ 1910 בעיר קובנה שבצפון-מערב האימפריה הרוסית (כיום ליטא), בן לאפרים-נחום פרחיהו (פרוכובניק; 1885–1959), מורה לעברית ולתלמוד בקובנה בשנים 1914-1903, מורה לתנ"ך, לתלמוד, לספרות ולהיסטוריה בגימנסיה הריאלית בעיר למן ראשית שנות ה-20 ועד לעלייתו ארצה ב-1933, ומורה בגימנסיה ע"ש אחד העם בפתח תקווה ואחר-כך בגימנסיה הרצליה בתל אביב.
למד בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה, השתלם בשנים 1927–1929 בחקלאות בנאנסי שבצרפת, וכיהן כחבר בהנהגת "השומר הצעיר" ובמרכז "החלוץ" בליטא.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל במסגרת "הגרעין הליטאי" של "השומר הצעיר", הצטרף אל "הקיבוץ הליטאי" בפתח תקווה, ובשנת 1934 עבר איתו לקיבוץ בית זרע שבעמק הירדן. היה פעיל במוסדות הקיבוץ הארצי ומפ"ם ועשה בשליחות תנועתו בחו"ל (בין היתר שימש כשליח בצ'כוסלובקיה ערב כיבושה על ידי הנאצים וכן היה שליח במחנות המעפילים בקפריסין לאחר מלחמת העולם השנייה).
היה בין עורכי בטאון צעיר מפ"ם "בשער". חקר את יצירתו של יוסף חיים ברנר והיה מעורכי ומתרגמי כתבי דב בר בורוכוב. פרסם ספרי שירה, מאמרים ורשימות שהתמקדו בקיבוץ ודרכו. כל חייו שילב פעילות תנועתית, מחקר וכתיבה עם עבודת אדמה.
הושפע עמוקות מהפואטיקה של ביאליק, ואף על פי שניסה להטמיע בשירתו את הלשון המתחדשת, נטה תמיד אל המליצה והפאתוס.
בשנת 1963 זכה בפרס קוגל לספרות על ספרו "במעלה דורות: עיונים בספרות ההשכלה".
דניאל בן-נחום נפטר בישראל ב-26 בדצמבר 1992.

משפחתו

דניאל בן-נחום הוא אב לארבעה: שולה בן-נחום, יונתן בן נחום, יזהר בן נחום ודוד בן-נחום. שולה בן-נחום היא חברת קיבוץ בית זרע, יונתן בן-נחום הוא סופר ואילו בנו הצעיר יזהר בן-נחום - היסטוריון בעל תואר דוקטור וחבר קיבוץ בית קמה.
טיטן (סדרת טילים)

טיטן (באנגלית: Titan) היא סדרת טילי שיגור ששימשה את ארצות הברית בתוכנית החלל שלה. הטילים היו בשימוש משנת 1959 עם שיגור הטיל הראשון בסדרה, הטיטן 1, עד לשנת 2005 עם הטיל האחרון בסדרה, טיטן 4. סך הכל שוגרו בשנים אלו 368 טילים מהסדרה. הטיטנים היו גם כן חלק מן ההרתעה האמריקאית (עד לסוף שנות ה-80) בכך שהיו טילים בליסטיים בין יבשתיים. הטילים שימשו בין היתר לשיגור חלליות ג'מיני בטיל טיטן 2 ולשיגור לווייני ריגול ומחקר. הטילים שימשו גם לשליחת לווייני מחקר אל הכוכבים מאדים, צדק, שבתאי, אורנוס ונפטון.
סאלח מג'רי

קריירה מקצועית

מג'רי שיחק ארבע שנים בקבוצה אטויל ספורטיב דו סאהל מליגת העל התוניסאית בכדורסל. בספטמבר 2010, הוא חתם על חוזה של שנתיים בקבוצה אנטוורפ ג'יינטס מליגת העל הבלגית בכדורסל. ב-2012 הוא עבר לליגת העל הספרדית בכדורסל לשחק בקבוצה אוברדוירו. במאי 2013, הוא זכה בפרס הכוכב העולה של ליגת העל הספרדית. בין השנים 2013–2015 שיחק בקבוצת ריאל מדריד.
ב-2015 חתם מג'רי בקבוצת דאלאס מאבריקס מליגת ה-NBA. בפברואר 2019 שוחרר מהקבוצה, אך כשבוע לאחר מכן חתם בקבוצה על חוזה חדש.

נבחרת תוניסיה

מג'רי הוא חלק מסגל נבחרת תוניסיה בכדורסל: הוא שיחק כסנטר בנבחרתו באליפות אפריקה בכדורסל 2009 ועזר לנבחרתו לזכות במדליית הארד בטורניר ולהגיע אל אליפות העולם בכדורסל 2010 בפעם הראשונה בהיסטוריה של הנבחרת התוניסאית.
ב-2011, מג'רי נבחר ל-MVP באליפות אפריקה 2011, כאשר תוניסיה זכתה בטורניר. נבחרתו קיבלה הזמנה לטורניר הכדורסל באולימפיאדת לונדון בלונדון, אנגליה. שם, סיימה הנבחרת במאזן של 0-5; אולם, מג'רי הוביל את טבלת החוסמים בטורניר, עם 17 חסימות בחמישה משחקים.
הספריתיים

תיאור וסיווג

במקור, ההספריתיים סווגו כעל-משפחה מונוטיפית, בגלל שהם נבדלים באופן מובהק בצורתם משאר הפרפרים, שהשתייכו לרוב לעל-משפחה Papilionoidea. העל-משפחה השלישית והקטנה יותר של פרפרים היא העשים-פרפרים (Hedylidae) הנפוצים רק באזור הנאוטרופי. למרות זאת, לאחרונה התפרסם ניתוח פילוגנטי המציע שהשייכים לעל-משפחה Papilionoidea הם פרפילטים, ולכן תת-המשפחות צריכות להיות מאורגנות מחדש כדי להראות יחסים קלדיסטיקיים נכונים.
שלוש העל-משפחות האלו חלקו מאפיינים משותפים רבים, במיוחד בשלבי הביצה, הפגית והגולם. אולם, מחושי ההספריתיים מעוקלות אחורנית בקצותיהם, כאשר פרפרים טיפוסיים הם בעלי מחושים עם קצה מחודד, והעשים-פרפרים היו בעלי מחושים שעירים או דמויי מסרק בדומה לעשים. להספריתיים גוף עבה יותר ועיניים מורכבות גדולות יותר משתי הקבוצות האחרות, עם שרירי כנפיים חזקים יותר באזור החזה המעוגל, בכך דומים יותר לעשים מאשר שתי קבוצות הפרפרים האחרות. אך בשונה מסוגי עשים רבים, כנפיהם קטנות יותר בהשוואה לגופם. לחלקם כנפיים גדולות יותר, אך רק לעיתים נדירות גדולות ביחס לגופם כמו אצל פרפרים אחרים. במנוחה, ההספריתיים משאירים את כנפיהם בדרך כלל מקופלות בזווית כלפיי מעלה או פתוחות, ורק לעיתים נדירות מקפלים אותן לגמרי.
גוף ההספריתיים שעיר בדרך כלל ובעל צבעים כהים, כנפיהם מכילות גוונים שונים של חום, אפור, או שחור צהבהב-כתום.
מינים רבים של הספריתיים דומים מאוד, עד כדי כך שאף מומחים לא יכולים להבדיל בין המינים בשטח. הדרך היחידה להבדיל ביניהם היא על ידי ניתוח גוף הפרפר לאחר מותו והתבוננות מיקרוסקופית באברי הרבייה.
כילפריך הראשון, מלך בורגונדיה

כילפריך הראשון (נפטר סביב 480) היה מלך ממלכת בורגונדיה מ-473 ועד מותו. הוא ירש בתפקיד המלוכה את אחיו הבכור, גונדיוך (Gundioch) ומלך בשיתוף עם אחייניו גודומר השני, גונדובד, כילפריך השני, מלך בורגונדיה וגודגיזל מז'נבה.
המידע היחיד עליו מגיע מכתביו של גרגוריוס מטור, היסטוריה של הפרנקים וגם שם הוא מוזכר בקיצור.
תאודוטוס מכיוס

תאודוטוס מכיוס (המאה ה-1 לפנה"ס, מת בשנת 43 או 42 לפנה"ס) היה אחד האפוטרופוסים של המלך תלמי השלושה עשר, מלך מבית תלמי במצרים התלמיית, ומורהו לרטוריקה. מקום הולדתו שנוי במחלוקת: על פי פלוטארכוס מקום הולדתו היה באי כיוס, ועל פי ההיסטוריון אפיאנוס, מקום הולדתו היה באי סאמוס.

ביוגרפיה

בשנת 51 לפנה"ס מת תלמי השנים עשר. על פי צוואתו, יורשיו היו בתו קלאופטרה השביעית בת ה-18 ואחיה תלמי השלושה עשר בן ה-10. מפאת גילו הצעיר נמנעה ממנו האפשרות להיות שליט יחיד ופותינוס מונה להיות העוצר. יחד איתו מונו לאפוטרופוסים גם המצביא אכילאס ותאודוטוס, שהיה השלישי ברמת ההשפעה על תלמי השלושה עשר.
קלאופטרה נקטה מדיניות עצמאית. אנשי החצר, ביניהם תאודוטוס, לא אהבו את עצמאותה בקביעת מדיניות וכן את אי תלותה הגוברת במנגנון, ופעלו נגדה. באביב 48 לפנה"ס, נאלצה קלאופטרה לברוח כדי לגייס צבא שיבוא לעזרתה. תלמי השלושה עשר נשאר השליט היחיד. בקיץ 48 לפנה"ס, חזרה קלאופטרה למצרים עם הצבא אותו גייסה כדי להיאבק על מקומה כשליטה. תלמי השלושה עשר ויועציו ידעו על גיוס הצבא על ידי קלאופטרה, והיו מוכנים לכך. הצבא שהוכן למאבק נגדה כלל 20,000 חיילים והיה חזק יותר מצבאה של קלאופטרה. צבא זה בפיקודו של אכילאס צעד מזרחה למרחק 50 ק"מ מהעיר פלוסיום והתייצב שם בנקודה אסטרטגית ליד הר קסיוס . קלאופטרה וצבאה הגיעו ממזרח והתייצבו מול צבא תלמי. שני הצבאות עמדו זה מול זה במשך ימים אבל לא נכנסו בפועל לקרב. האירוע ששינה את המצב היה הגעתו של גנאיוס פומפיוס מגנוס לחופי מצרים.
בשנת 48 לפנה"ס הייתה מלחמת האזרחים ברומא בשיאה. פומפיוס, שהיה מתחרהו הגדול של יוליוס קיסר, הפסיד במלחמה. הוא נאלץ לנוס על חייו למצרים, בה בחר בגלל עזרתו הרבה לתלמי השנים עשר במאבקו לחזור לשלטון במצרים בעת המרד נגדו. מטרתו הייתה לבקש את עזרת תלמי השלושה עשר ואנשיו במלחמה נגד יוליוס קיסר. הוא הגיע לחוף ליד הר קסיוס ממזרח לפלוסיום וב-29 באוגוסט, ביוזמתו של פותינוס ועל פי הצעתו של תאודוטוס, הרגו אכילאס וספטמיוס את פומפיוס וכרתו את ראשו. המעשה נעשה מתוך תקווה להוכיח לקיסר שהמצרים דחו כל קשר לאויביו וכי אין לו סיבה לפלוש למצרים. לאחר שלושה ימים, ב-2 באוקטובר 48 לפנה"ס, הגיע קיסר לאלכסנדריה. עוד בהיותו על הספינה, הגיש לו תאודוטוס כמתנה את טבעת החותם וראשו הכרות של פומפיוס. קיסר זועזע ממראה ראשו הכרות של אויבו פומפיוס.
לאחר הגעתו של יוליוס לאלכסנדריה הוא הגיע למסקנה כי מניעת מלחמה בין קלאופטרה ותלמי, הוא אינטרס חיוני עבורו, ולפיכך הזמין אותם לבוררות שנערכה על ידו, שבעקבותיה פרסם קיסר הודעה לציבור המבטיחה את קיום צוואת תלמי השנים עשר לשלטון משותף של שני האחים. החלטת הפיוס לא תאמה את רצונם של אנשי החצר. לאחר שהסיתו את תלמי השלושה עשר כנגד קיסר וקלאופטרה, הם הפעילו את אכילאס. הוא צעד ממזרח לפלוסיום לאלכסנדריה, בראש צבא של 20,000 איש ו-2,000 פרשים ששם מצור על קיסר. קיסר התבצר בארמון, ויחד איתו שהו קלאופטרה השביעית, אחותה ארסינואי הרביעית, תלמי השלושה עשר ותלמי הארבעה עשר.
לאחר שקיסר קיבל תגבורת צבאית, הוא הצליח לנצח בקרב שהתרחש בשנת 47 לפנה"ס את הצבא של תלמי השלושה עשר. פותינוס ואכילאס כבר היו בין המתים, אבל תאדוטוס הצליח לברוח ממצרים. הוא חי מספר שנים בפרובינקית אסיה שבמערב אנטוליה בתנאים קשים. תאדוטוס נהרג בין השנים 42-43 לפנה"ס על ידי מרקוס יוניוס ברוטוס או על ידי גאיוס קסיוס לונגינוס. קווינטיליאנוס, הרטוריקן הרומי המפורסם, סיפר שאחד הנושאים שהיו נהוגים בבתי הספר לרטוריקה, היו "דיונים עם קיסר" על העונש הראוי לתאודוטוס בגלל רצח פומפיוס.
היצרות פתח השופכה

אפידמיולוגיה

היצרות פתח השופכה תוארה על ידי ד"ר ג'ון הארווי קלוג בספרו משנת 1877‏, שם כתב שמהתבוננות ביהודים ניתן להבחין שהיצרות משמעותית של פתח השופכה שכיחה יותר אצלם, ושזו נגרמת ללא ספק מגירוי ממושך והצטלקות שניונית בעקבות ניתוח מילה בילדות.
מקובל לחשוב שהיצרות פתח השופכה מתרחשת בכ-3-10 אחוזים מהזכרים שעוברים ניתוח מילה, אף שמאמרים בספרות המקצועית מתארים שכיחות של 0.01%-20%, בתלות במתודולוגיית המחקר. מחקר שנערך בדנמרק הראה שהסיכון ללקות בהיצרות פתח השופכה בילדים שלא נימולו הוא 0.17%. זהו אחד הסיבוכים הנפוצים ביותר של ניתוח זה, יחד עם היווצרות גשרי עור, וכמו כן, זו אחת הסיבות הנפוצות ביותר לפנייה לאורולוג ילדים.

תסמינים וסימנים

קוטרו של פתח שופכה תקין הוא כ-1.6 מ"מ בבנים עד גיל שנה וכ-2.6 מ"מ בבנים בגילאים 2-6. כאשר פתח השופכה צר מהגודל התקין יכול הדבר לגרום לזרם שתן חזק מהרגיל, זרם שנוטה לכיוון כלשהו, זרם שתן מפוצל, ובמקרים מסוימים אף לצריבה או לכאב בעת מתן שתן. כמו כן, תיתכן עלייה בתכיפות ובדחיפות מתן השתן, אי-נקיטת שתן ביום או בלילה, ובמקרים מסוימים דימום בסיום מתן שתן. היצרות פתח השופכה יכולה להוות גורם סיכון לדלקות בדרכי השתן.

טיפול

במרבית המקרים היצרות פתח השופכה היא קוסמטית ומסתכמת בזרם שתן חזק או מתיז. מקרים חמורים יותר מטופלים באמצעות ניתוח לתיקון פתח השופכה בבנים הנקרא מיאטוטומיה (meatotomy). הוא אינו מחייב אשפוז וסיכויי ההצלחה שלו נעים סביב 95% עם שיעור סיבוכים של 1%-2%. הצלחת הניתוח גבוהה יותר בטיפול בבעיות בזרימת השתן.
אשר קרשטיין

תולדותיו

נולד במינסק, בנו של הרב ברוך קרשטיין ומרים לבית דורסקי. בילדותו למד ב"חדר" ובישיבה קטנה במינסק, ולאחר מכן שלח אותו אביו לישיבת ראדין. נמנה עם קבוצת הבחורים בישיבה אשר נבחרו על ידי החפץ חיים לסייע לו בעריכת חיבורו ההלכתי המשנה ברורה. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת סלובודקה.
נישא לפרומה, בתו של הרב יהושע צימבליסט ("ר' יהושע מהורודנה"). לאחר נישואיו סייע רבות לחותנו בפעילותו התורנית המחתרתית במינסק. בשל פעילותו זו נרדף קשות בידי השלטונות הרוסים, הושם במאסר ותוכנן לשולחו לגלות בסיביר.
בשנת 1936 עלה עם משפחתו לארץ ישראל בסיועו של הראי"ה קוק, התמנה לרבה של עפולה והאזור, במקומו של הרב דב הכהן קוק, וכיהן בתפקידו כארבעים שנה, עד לפטירתו. היה האישיות הרבנית המרכזית בעמק יזרעאל. עסק בקירוב לבבות בקרב בני הקיבוצים והמושבים בעמק. נאבק במשחטות האזוריות להשגת שחיטה כשרה.
נפטר בשנת תשל"ה (1975) ונקבר בהר הזיתים. לאחר פטירתו נקרא על שמו רחוב בעפולה.
חתנו הוא יהושע לחובר מנתניה.
אליס מבעד למראה

תקציר העלילה

אליס קינגסלי, גיבורת הסרט הקודם, בילתה את השנים לאחר עלילתו בעקבותיו של אביה והפליגה בים הפתוח. בשובה ללונדון מאסיה, היא מגלה שלורד אסקוט, מנהל החברה, מת, ועכשיו מחליף אותו בנו, היימיש. היימיש מכריח את אליס להפטר מהספינה של אביה כדי לסגור חובות שאמה צברה במהלך מסעותיה. לאחר פגישה חוזרת עם אבשלם, הזחל מארץ הפלאות, היא נתקלת במראה קסומה שמחזירה אותה לממלכה הפנטסטית של ארץ תת.
עד מהרה, אליס מגלה כי הכובען מאפיר, וכעת הוא מתנהג מטורף מן הרגיל בעקבות אירועי העבר שהוא מסרב לחשוף. על מנת להציל את הכובען, אליס פונה לזמן עצמו, ולמרות אזהרותיו על כך שהיא לא תוכל לנצח את המירוץ נגד הזמן ולשנות את העבר, אליס גונבת את הכרונוזמן, מכשיר הזמן שכולם - כולל המלכה האדומה המגורשת - רוצים.
כשהיא עדה לאירועים שעיצבו את אישיותיהם של חבריה ואויביה במהלך חייהם, אליס עוברת מסע במהלכו היא מנסה לפתור לא רק את הבעיה עם הכובען, אלא גם להכריע את ההחלטה הגורלית שלה.

הפקה

על הפקתו של הסרט הוכרז בדצמבר 2012 ועד נובמבר 2013 לוהקו מרבית התפקידים הראשיים, כששחקני הסרט הראשון אישרו כי ישובו לגלם את התפקידים גם בסרט ההמשך. מלאכת הליהוק נמשכה עד מאי 2014 והצילומים עצמם החלו ב-4 באוגוסט 2014 באולפני שפרטון בממלכה המאוחדת. הצילומים נערכו גם במזחי גלוסטר וכללו שימוש בארבע ספינות היסטוריות. הצילומים הושלמו ב-31 באוקטובר 2014.
MK-82

פצצת סימן 82 (Mark 82 או בקיצור MK-82) היא פצצת שימוש כללי אמריקנית מסדרת פצצות הסימן 80.
אורכה של פצצת הסימן 82 הוא 87.4 אינץ' (2220 מ"מ) וקוטרה 10.75 אינץ' (273 מ"מ). משקלה הנומינלי הוא 500 ליברות (227 ק"ג), אך משקלה האמיתי משתנה בהתאם לסנפירים, המרעום, ותצורת ההאטה, מ-510 ליברות (232 ק"ג) ל-570 ליברות (259 ק"ג). זיווד הפלדה האווירודינמי של הסימן 82 מכיל 192 ליברות (87 ק"ג) של חומר נפץ מסוג טריטונל.
פצצת סימן 82 משמשת גם כראש קרב לפצצות מונחות הלייזר GBU-12 וה-GBU-22, וה-GBU-38 JDAM.
ג'ון גרנוויל

ג'ון אשלי סואמס גרנוויל (11 בינואר 1928 – 7 במרץ 2011) היה היסטוריון של העולם המודרני.

ביוגרפיה

גרנוויל נולד בשם הנס גוהראור בברלין, גרמניה ב-11 בינואר 1928. ב-1939, ברח מגרמניה בעזרת הקינדר-טראנספורט עם אחיו גוליאן וואלטר.
הוא שינה את שמו רשמית לג'ון אשלי סואמס גרנוויל ב-1949 מיד אחרי שקיבל אזרחות בריטית. אמא שלו מתה במחנה ריכוז, ולאבא שלו היו אמצעים מוגבלים לתמוך במשפחה.
לאחר השתתפותו בבית ספר הכנה באסקס, הוא למד בבית ספר הטכנולוגי של קמברידג', אחר כך הוא לקח עבודת גננות בפיטר-האוס, קמברידג'. גרנוויל התחיל ללמוד לבדו במהלך היום ולקחת שיעורים בקולג בירקבק, לונדון בערב. לגרנוויל ניתנה את העטירה של המועצה המחוזית, שאפשרה לו ללמוד באוניברסיטת לונדון. אחר כך הוא הלך לקולג' בירקבק והבית ספר לכלכלה של לונדון. הוא למד בשם צ'ארלס וובסטר וסיים תואר ראשון בהיסטוריה ב-1951 ודוקטורט, שעליו הוענק לו מדלית האצ'ינסון.
גרנוויל התחיל את הקריירה האקדמית שלו באוניברסיטה של נוטינגהאם שבו היה עוזר מרצה מוצלח. הוא היה פרופסור להיסטוריה בין לאומית באוניברסיטת לידס מ-1966 עד 1969, אחר כך פרופסור וראש המחלקת להיסטוריה מודרנית באוניברסיטת בירמינגהם מ-1969 עד 1994. אחר כך עבד באוניברסיטת האמבורג.
גרנוויל התמקד בהצגתו כאיש אנגלי בעל שורשים גרמניים, ולכן רוב מחקרי סובבים סביב זה. הוא פיתח את לימודי התואר הבינלאומי בלידס, שהתמקדה בשימוש סרטים ככלי להבנת ההיסטוריה.
גרנוויל התחתן פעמיים. הוא פגש את בטי אנני רוסנברג דרך אחוות הרקנוס בייל, היה להם שלושה בנים ביחד, עם זאת, היא מתה, והשאירה את גרנוויל ביחד אם שלושת ילדיו שהוא צריך לגדל לבד. פטרישיה קארני ניחמה אותו באובדנו, והם התחתנו ב-1975 והמשיכו ללדת עוד ילדים.
גרנוויל נפטר ב-7 במרץ 2011.
קלוריס ליצ'מן

ביוגרפיה

ליצ'מן נולדה בדה מוין, איווה שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא בריטי וצ'כי. הבכורה מבין שלוש אחיות. היא למדה דרמה ב"אוניברסיטת אילינוי" וב"אוניברסיטת נורת'ווסטרן", החלה להופיע בסדרות טלוויזיה ובסרטים מיד לאחר שהתמודדה על תואר מיס אמריקה כנציגת העיר שיקגו.
לאחר שזכתה במלגה על הופעתה בטקס מלכת היופי, למדה משחק בבית ספר למשחק אולפן השחקנים שבמנהטן ושימשה כמחליפה בהצגתם של רוג'רס והמרשטיין "דרום פסיפיק".
מספר שנים לאחר מכן קיבלה הצעה מקתרין הפבורן להיות חלק מקאסט המחזה השייקספירי "כטוב בעיניכם".

בקולנוע

ליצ'מן הופיעה בסדרות טלוויזיוניות רבות בשנות ה-50. את הופעת הבכורה שלה בסרט קולנוע ערכה ב"נשק אותי, קטלני", כשהחלה לצלם את הסרט הייתה ליצ'מן כבר בחודשי הריון מתקדמים.
לאחר הפסקה של 14 שנה חזרה לסט הצילומים והשתתפה במערבון "קיד וקסידי".
בשנת 1971 זכתה ליצ'מן בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בדרמה של פיטר בוגדנוביץ' "הצגת הקולנוע האחרונה", בה גילמה את רות' פופר, אשתו של מאמן קבוצת הכדורסל המקומית.
הופיעה בדרמות "דילינג'ר", "דייזי מילר" ובפרודיות של מל ברוקס "פרנקנשטיין הצעיר" (עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב), "מתח גבוה" ו"ההיסטוריה המטורפת של העולם".
ב-1999 הופיעה בדרמה המוזיקלית של וס קרייבן "לנגן מהלב" בתור אמה של רוברטה ג’ואספרי {מריל סטריפ}, מורה נערצת לכינור ברובע עני בניו יורק.
בשנים האחרונות השתתפה בתפקידים משניים בקומדיות "משחק מכור" "מת לצעוק 4" ו"נשים".

בטלוויזיה

בתחילת שנות ה-70 הופיעה ליצ'מן בסדרה הקומית "המופע של מרי טיילר מור", על הופעתה במשך שלוש שנים בסדרה זכתה בשני פרסי אמי.
ליצ'מן קיבלה ארבעה פרסי אמי נוספים על הופעותיה בהפקה "חיים חדשים לגמרי", בסדרה המוזיקלית "שר" ובסדרות "הארץ המובטחת" ו"Screen Actors Guild 50th Anniversary Celebration".
הצלחתה האחרונה של ליצ'מן הייתה בתפקידי אורח מזדמנים בקומדיית המצבים "מלקולם באמצע", ליצ'מן הופיעה כשחקנית אורחת בסדרה במשך כ6 שנים וזכתה בשני פרסי אמי.
בסך הכול זכתה ליצ'מן בשמונה פרסי אמי.
מאז שנת 2011 ליצ'מן משחקת בסדרת הקומדיה לגדל את הופ.
את דמותה הידועה עד היום בטלוויזיה האמריקאית גילמה ליצ'מן בסדרה "פייליס", על גילום תפקיד זה, זכתה בפרס גלובוס הזהב ב-1976.
בשנים 2014- 2015 התחילה לשחק בתוכנית הטלוויזיה העולם של ריילי.

חיים אישיים

ליצ'מן הייתה נשואה משנת 1953 עד ל-1979 לאמרגן ההוליוודי ג'ורג' אנגלוד, לזוג נולדו חמישה ילדים שחלקם אף עוסקים בתחום המשחק.
בנה בראיין מת ב-1986 משימוש בסמים.
ליצ'מן היא צמחונית, פירסמה אוטוביוגרפיה על חייה האישיים בתחילת 2009.