google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ק ריד

ביוגרפיה

ריד נולד בקרנסטון שברוד איילנד, כבנם של מרי לואיס (לבית מונהאן) וג'וזף אנתוני ריד. הוא סיים את לימודיו באקדמיית לה סאלה שבפרובידנס, וכן באקדמיה הצבאית של ארצות הברית שנמצאת בבסיס וסט פוינט, ניו יורק, שם הוא סיים תואר ראשון במדע ב-1971. לאחר השלמת השכלתו האקדמית, שירת שנים אחדות בצבא ארצות הברית, עבר קורס קציני חי"ר ושירת כצנחן עד שחרורו ב-1979 בדרגת קפטן. הוא שירת בגדוד השני, במסגרת הרגימנט ה-504 בדיוויזיה המוטסת ה-82, שם היה למפקד מחלקה, מפקד פלוגה וקצין מטה גדודי. גם לאחר שחרורו מהצבא, המשיך ריד לשרת במילואים עד שנת 1991.
ריד למד בבית הספר לממשל ג'ון פ. קנדי שבאוניברסיטת הרווארד, שם סיים תואר שני במדיניות ציבורית. לאחר מכן חזר לווסט פוינט ב-1978, שם שירת כפרופסור חבר במחלקה למדעי החברה. לאחר סיום שירותו הצבאי, נרשם ללימודים בבית הספר הרווארד למשפטים, שם הפך לחבר במועצת יועצי הסטודנטים. ב-1982 סיים תואר J.D במשפטים ושימש כעמית בפירמת עורכי דין בוושינגטון די. סי., הנקראת "Sutherland Asbill & Brennan".
לאחר מכן נבחר ריד לשרת כחבר בסנאט המדינתי של רוד איילנד ב-1984. הוא נבחר לשתי כהונות נוספות, עד סיום שירותו ב-1990. בהמשך נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1991, כשזכה ב-59% ממניין הקולות, על תקן המחוז השני של רוד איילנד, ונבחר לתפקיד זה לשתי כהונות נוספות. ב-1996 החליט להתמודד לסנאט של ארצות הברית, לאחר שהסנאטור הדמוקרטי המכהן קלייבורן פל, ששירת בתפקיד זה מ-1961, הודיע כי יפרוש מתפקידו. ריד הביס את יריבתו הרפובליקני ננסי מאייר, ברוב של 63% מן הקולות. הוא נבחר לסנאט לשלושה כהונות נוספות, כשהאחרונה בהן הייתה ב-2014.
בסנאט חבר ריד בוועדה לכוחות המזוינים, שם הוא הדמוקרט הבכיר ביותר, וכן בוועדה להקצבות ובוועדה לבנקאות, שיכון ועניינים אורבניים.
ריד נשוי ואב לילדה. הוא קתולי באמונתו.
בויאן שראנוב

קריירה

שראנוב התחיל את הקריירה שלו בקבוצת OFK בלגרד, ובתחילה הושאל למ'אצבה שבאק שבליגה השלישית של מערב סרביה, בה שיחק בשנים 2005 - 2007 ורשם 18 הופעות. בעונת 2007/2008 הושאל לבז'אנייה הסרבית, בה רשם 2 הופעות בלבד. בהמשך הפך שראנוב לשוער השני של OFK בלגרד. רק בחלק השני של עונת 2008/2009, החל לשחק בשל פציעתו של השוער הראשון, ומאז הפך לשוער הראשון של הקבוצה. השוער המשיך לסייע לקבוצתו, והיווה חלק משמעותי בעונת 2009/2010, בה הקבוצה סיימה במקום השלישי אשר הוביל לליגה האירופאית. בעונת 2010/2011 ספג 24 שערים ב-27 משחקים, אך למרות זאת נבחר לשחקן העונה בליגה הסרבית.
ביוני 2011 עבר למכבי חיפה בהעברה חופשית. בעונתו הראשונה בקבוצה התחרה על חולצת ההרכב עם ניר דוידוביץ'. בעונתו השנייה הפך לשוער הראשון של הקבוצה, עקב פציעתו של דוידוביץ', וערך 30 הופעות בליגה. בעונת 2013/2014 העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית. ב-17 במאי 2014 שוחרר מהמועדון.
ב-30 בדצמבר 2014 חתם בארגוטליס היוונית. בינואר 2016 חתם בפרטיזן בלגרד. ב-1 בספטמבר 2016 חתם בקרבאג האזרית. ב-16 בספטמבר 2017 חתם בזמון הסרבית.
לזכותו של שראנוב 7 הופעות בנבחרת הצעירה של סרביה, וב-3 ביוני 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת קוריאה הדרומית.
הוצאת שם רע

המקור בתורה

המושג מופיע בתורה בקשר לאדם שהוציא שם רע על נערה המאורסה לו, שלכאורה נבעלה לאדם אחר לאחר שכבר קידש אותה. כשמתברר השקר, העונש הוא תשלום של מאה כסף לאבי הנערה, וכן לא יכול יותר הבעל לגרשה כל ימיו. אם מתברר כי אמת דיבר, ואכן היא זינתה בין ארוסיה לנישואיה, דינה בסקילה על פתח בית אביה. גם התברר שזינתה לאחר הנישואין, גם אז דינה בסקילה, על אף שבאופן רגיל העונש על זנות לאחר הנישואין הוא חנק, ולכן דין זה מוגדר כחידוש.
ההרחבה למושג זה נמצאת כבר במסכת ערכין, שם נכתב: "אמר ריש לקיש: מאי דכתיב 'זאת תהיה תורת המצורע'? זאת תהיה תורתו של מוציא שם רע" הגמרא מרחיבה אם כן את המושג להוצאת שם רע כללית על כל אדם ובכל הקשר והעונש על כך הוא צרעת (בדומה ללשון הרע). בהקשר הזה מופיע המושג הוצאת שם רע גם בספרי הראשונים והאחרונים.

עונשו של מוציא שם רע

לפי דין תורה, עונשו של מוציא שם רע הוא תשלום קנס, שנאמר: " וְעָנְשׁוּ אֹתוֹ מֵאָה כֶסֶף, וְנָתְנוּ לַאֲבִי הַנַּעֲרָה--כִּי הוֹצִיא שֵׁם רָע, עַל בְּתוּלַת יִשְׂרָאֵל". בעונש זה נענש המוציא שם רע בידי אדם, כלומר בידי בית דין. בידי שמים עונשו של המוציא שם רע, חמור יותר והוא חייב מיתה.
בתורה ישנה התייחסות למוציא שם רע רק בהקשר לנערה ובטענת אי מציאת בתולים, אולם דינו מוציא שם רע על חבירו לא התבאר במקרא.
הרב ישראל איסרלן לומד דין מוציא שם רע, מדינו של המבייש את חבירו, שרבי יוסי בר אבין בתלמוד פטרו מעונש "אמרי במערבא משמיה דרבי יוסי בר אבין, זאת אומרת: ביישו בדברים פטור מכלום." עם כל זאת ישנה דעה רווחת בפוסקים שיש לבית דין כח להעניש את המוציא שם רע על חבירו, עונש זה מסור בידי הדיינים. המקור לדין זה הוא הנאמר בתלמוד "דתניא: הקורא לחבירו עבד - יהא בנידוי, ממזר - סופג את הארבעים, רשע - יורד עמו לחייו." לפי הסברו של הרא"ש התלמוד לא התכוון בדווקא לעונשים אלו אלא העונש מסור לדיין. דברי הרא"ש נפסקו בספרי ההלכה.

סליחה למוציא שם רע

הוצאת שם רע נחשבת לאחת העבירות החמורות שבין אדם לחברו עד כדי כך שעל אף שביהדות הגישה כלפי אדם המביע חרטה על מעשיו סלחנית והנעלב נדרש למחול על עלבונו, בהוצאת שם רע לא קיימת דרישה זו והנעלב רשאי שלא למחול למוציא השם הרע. התלמוד הירושלמי קובע: "ומניין שלא יהא המוחל אכזרי [מלמחול] וכו' א"ר ייסה הדא דתימר (זה שתאמר [שצריך למחול]) שלא הוציא לו שם רע, אבל הוציא לו שם רע אין לו מחילה עולמית".
כמו כן, קיים חרם קדמונים מיוחד על הוצאת שם רע על מת.
על חומרת עוון זה נכתב בתוספתא מקל וחומר מעונשם של חטא המרגלים שעליהם נאמר: "וַיָּמֻתוּ, הָאֲנָשִׁים, מוֹצִאֵי דִבַּת-הָאָרֶץ, רָעָה--בַּמַּגֵּפָה, לִפְנֵי השם":
"ומה אם אלו שלא הוציאו שם רע אלא על עצים ועל אבנים נענשו, ולא עונש מועט אלא עונש מרובה, ולא עונש לשעה אלא עונש לדורות, המוציא שם רע על חברו, כיוצא בו על אחת כמה וכמה"
רבנו יונה בספרו שערי תשובה מוסיף כי המוציא שם רע בענייני פגם משפחה, למרות שמת, אין לו כפרה לעולם, כיוון שלא פגם רק באדם החי שיכול למחול לו, אלא גם בהוריו והורי הוריו שכבר אינם בחיים.
להקת חיל התותחנים

התוכנית הראשונה

התוכנית הראשונה הופקה ב-1969 ונקראה "פגז ראשון". בין חברי ההרכב של התוכנית היו אמירה פולן, יובל דור, עמי מנדלמן, קיקי רוטשטיין, תמר (תמי) גל, רומן שרון ועוד רבים. הלהקה החלה לפעול במסגרת התוכנית בתחומי החיל ולאט לאט נפרשה לכל הארץ.
התוכנית הראשונה של הלהקה יצאה לדרך ולאחר הופעות רבות הוקלטו השירים על גבי תקליט אריך נגן שכלל 12 שירים חדשים, שאת רובם עיבד דניאל שליט לצד עזרה של אילן מוכיח ומשה קופרבוים. שני הלהיטים הכי מוצלחים מהתוכנית היו סולואים של רומן שרון לשירים "נעימת בוקר" ו"סינדרלה", שהצלחתם היו לצד הצלחה ניכרת קצת פחות של השירים "על החיילים", "הפרפרים" ו"את ואני".

התוכנית השנייה

תוכניתה השנייה של הלהקה הצליחה במידה הרבה יותר רחבה מהקודמת. התוכנית, "לה בומבה", החלה ב-1970 כשההרכב היה כמעט זהה לגמרי להרכב מהתוכנית הראשונה. סולני הלהקה היו בעיקר רומן שרון, יובל דור ויהודית שוורץ. אליהם חברו ובלטו לא פחות תמר גל, אמירה פולן, עמי מנדלמן, דורון תבורי, קיקי רוטשטיין, עמירם שבח (שבלט במערכונים ומשחקי התנועה), אבי קמינקובסקי - גיטרה בס, יוסי פיאמנטה - גיטרה, יוני רכטר - קלידים, ושלמה חממי שהחל את התוכנית בניגון על תופים ובמהלך ההפקה החליף אותו המתופף דן אלמוג. עם הלהקה עבד על העיבודים וההדרכה המוזיקלית בני נגרי, ואברהם דוד היה הבמאי.
השיר המצליח ביותר של הלהקה מאותה שנה היה "פרחים בקנה" (דודו ברק/אפי נצר) אותו שרה סולו יהודית שוורץ, שהפך לנכס צאן ברזל. השיר השתתף במצעד הפזמונים כעבור שנה והגיע למקום ה-14. לצידו הוקלטו על גבי תקליט חדש עוד משירי התוכנית, בהם "דברים קטנים" (אהוד מנור/נורית הירש), "גיזרים" (יורם טהרלב/בני נגרי), "תנו לנו טרמפ" (אבי קורן/משה וילנסקי), "יום חדש" (יורם טהרלב/דרורה חבקין), "דרור יקרא" ועוד.
אחד הדברים הזכורים מהתוכנית הייתה הופעת הלהקה בפני חיילים שהוקלטה לערוץ הראשון, ממנה לקוח הקליפ המפורסם של "פרחים בקנה" ו"יום חדש".
התוכנית זכתה להצלחה רבה. בעת סיומה חברי הלהקה פנו למקומות שונים. רומן שרון החל להופיע לבד כזמר. עמי מנדלמן, יובל דור וקיקי רוטשטיין הקימו את השלישייה האזרחית "אף אוזן גרון" שהצליחה מאוד. יוני רכטר היה שותף בהקמת להקמת כוורת
כפיר אדרי

קריירה כשחקן

אדרי נולד בדימונה ושיחק בקבוצות הנוער של המועדון עד שעלה לבוגרים בגיל 19. בפתיחת עונת 1998/1999 עבר למכבי תל אביב וכבר בעונתו הראשונה כבש 6 שערים, וסייע לקבוצה לזכות בגביע הטוטו. בתום עונה זו התפוצצה פרשה שזכתה לכינוי "פרשת האפדרין". בבדיקת סמים שגרתית שנערכה לאחר משחק האליפות בין הפועל חיפה לקבוצתו של אדרי, מכבי תל אביב, התגלה בגופו של אדרי סם ממריץ מסוג אפדרין (מקבוצת האמפטמינים). בעקבות כך, ספגה קבוצתו עונש של הפחתה של 4 נקודות ליגה וקנס של 100 אלף ש"ח. אדרי הורחק ל-6 משחקים, ואילו מאמן הכושר של הקבוצה גיא עזורי, אשר סיפק את התרופה, הורחק לשנתיים מהמגרשים.
בקיץ 2000 עזב אדרי את מכבי תל אביב, ועבר לשחק במ.ס. אשדוד, כחלק מהעסקה בה עבר ברוך דגו למכבי תל אביב. כעבור שנה עבר אדרי לשחק במדי העולה החדשה לליגת העל, הפועל באר שבע, ובעונה שלאחר מכן עבר לשחק בבית"ר ירושלים.
לקראת עונת 2003/2004 הצטרף אדרי לקבוצת הפועל תל אביב. ב-29 באוגוסט 2003 כבש את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 0-2 על בננטס ירוואן במסגרת מוקדמות גביע אופ"א. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 6 שערי ליגה ובישל שער אחד, ובעונה שלאחר מכן רשם 4 שערים ו-3 בישולים, אך איבד בהדרגה את מקומו בסגל הקבוצה. בסך הכל שיחק אדרי שנתיים בהפועל תל אביב, וכבש במדיה 14 שערים בכל המסגרות.
בקיץ 2005 שוחרר אדרי מהפועל תל אביב ועבר לשחק במכבי פתח תקווה. בעונה שלאחר מכן עבר למכבי הרצליה, וזכה עמה בגביע הטוטו. בקיץ 2007 עבר לשחק בקבוצת הפועל כפר סבא, אך לאחר ששיחק 2 משחקי ליגה בלבד במדיה, שוחרר מהקבוצה וחזר לשחק בהרצליה עד תום העונה.
לקראת עונת 2008/2009 חתם אדרי בבני יהודה תל אביב. בעונתו השנייה בקבוצה העפיל עמה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה הקבוצה 1-3 להפועל תל אביב. בתום עונת 2013/2014 ירד עם בני יהודה לליגה הלאומית. בעונת 2014/2015 שותף בחמישה משחקים בלבד בכל המסגרות, ובסופה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל ופרש ממשחק פעיל.

לאחר הפרישה

לאחר פרישתו מונה אדרי למנהל קבוצת בני יהודה.
לקראת סוף עונת 2016/2017 מונה אדרי למאמנה הזמני של קבוצת בני יהודה. ב-25 במאי 2017 זכה עם בני יהודה בגביע המדינה.
מרק פיק

חייו

מרק פיק נולד למשפחה יהודית בעיר סגד שבדרום הונגריה על שפת נהר הטיסה. למד מסחר והפך לסוחר תבואה. פיק פתח חנות בשנת 1869, שם החל להכין סלמי בכמה מקבצים של טון, בדומה לחנויות אחרות למסחר בדגן ופפריקה. בשנת 1883 הפריד את ייצור הסלמי משאר העסקים של פיק. בעיר הולדתו סגד החל לייצר סלמי חורף בעזרת בעלי מלאכה איטלקים. החברה החלה את הייצור השוטף שלה בשנת 1885, אשר בסוף המאה גדלה ל-25–30 קרונות רכבת בשנה. לאחר מותו המוקדם בשנת 1892 אלמנתו ניהלה את המפעל ובנו הגדול ינו הצטרף למפעל בשנת 1898. הוא קנה את מפעל סלמי הסמוך טיאני שפשט את הרגל, ובכך והנדל"ן כל הנדל,I של המפעל לאורך גדת הנר הטיסה עבר לבעלות משפחת פיק. ינו פיק ביקש לבצע שינויים מהותיים בתהליך הייצור ולהשתמש בכלים מודרניים יותר. הוא היה בעל חוש מסחרי מפותח שהכיר בחשיבות הפרסום. סלמי החורף הפך למוצר העיקרי של החברה בעשור הראשון של המאה העשרים. בין שתי מלחמות העולם מפעל פיק הפך לאחד המפעלים החשובים ביותר בתעשיית המזון ההונגרית, והסלמי פיק הפך למותג עולמי. משנת 1906 ינו היה חבר בהנהלת החברה ומשנת 1934 ואילך ניהל אותה באופן עצמאי לבד עד להלאמתו בשנת 1948.  ינו פיק נפטר בשנת 1968.

פועלו למען הקהילה

מרק פיק ומשפחתו תרמו רבות לקהילה היהודית בסגד וגם להקמתו של בית הכנסת המפואר של סגד שנבנה אומנם בשנים  1900- 1902, לאחר מותו של מרק פיק, אך אלמנתו תרמה כסף לבנייתו ברוח צוואתו.
אמירים (תוכנית מצטיינים במדעי הרוח)

תוכנית הלימודים

הלימודים בתוכנית אמירים פרושים על פני שלוש שנים, וכוללים קורסים הבנויים במיוחד לתוכנית ומועברים על ידי מרצים מובילים מהאוניברסיטה העברית. הלימודים מתקיימים במתכונת מיוחדת: הם פתוחים רק לתלמידי התוכנית, ומועברים בקצב קריאה ולימוד גבוה בהרבה מהמקובל באוניברסיטה. קבוצת הלימוד הקטנה, המאפשרת לתלמידים לשאול שאלות ולהביע את דעתם, נועדה ליצור דיון פורה בין הסטודנטים - הבאים מתחומי לימוד שונים - למרצה. במהלך השיעורים נוכח מתרגל, לרוב בוגר התוכנית הלומד לתואר מתקדם, העוזר למרצה בתחומים אדמיניסטרטיביים ואקדמיים. רוב השיעורים בתוכנית הם שיעורים מתחומים שונים במדעי הרוח, אולם לעיתים נלמדים שיעורים מתחומי מדעי החברה, מדעי הטבע ולעיתים אף מתחום המתמטיקה. בסיום כל קורס נדרשים הסטודנטים להגיש עבודה מסכמת, הנדרשת לעמוד בסטנדרט גבוה בהרבה מהמקובל בלימודי התואר הראשון. חלק מן העבודות מורחבות להיקף של עבודות סמינריוניות, ולפחות אחת מהן מוגשת בשפה האנגלית. המבנה המיוחד של תוכנית הלימודים, בו מושם דגש רב על כתיבה רהוטה ומנומקת, נועד להכין את הסטודנט להמשך דרכו כחוקר בתחום מדעי הרוח. בנוסף לתכנים הייחודיים של התוכנית, נדרש כל סטודנט המשתתף בהּ ללמוד שפה נוספת עד רמת מתקדמים, שמושגת בדרך כלל אחרי שנתיים של לימוד השפה באוניברסיטה.
תוכנית אמירים קיימת גם בבתי ספר יסודים וחטיבת ביניים, שהמטרות של התוכנית להעמיד בפני התלמידים המצטיינים אתגרים ומשימות המתאימים ליכולותיהם הגבוהות ולנטיותיהם האישיות.

ייחודה של התוכנית

ייחודה של תוכנית אמירים לעומת תוכניות לימודים אחרות באקדמיה הישראלית הוא במגוון הרחב במתכוון של נושאים הנלמדים בה. גישה זו באה על רקע מגמת ההתמחות וההתמקדות של מקצועות החקר האקדמים, ונועדה להעניק לבוגר התוכנית זווית ראייה מחקרית רחבה. כך למשל, תלמיד לתואר מתקדם בהיסטוריה שלמד בתוכנית במסגרת לימודיו לתואר ראשון, מקבל כלים לניתוח תרבותי, ספרותי ופילוסופי שאינם נלמדים במסגרת תוכנית הלימודים הרגילה בהיסטוריה.

קבלה ומלגה

ההרשמה לתוכנית אמירים פתוחה למועמדים בעלי ציונים גבוהים מעל רף מסוים שהתקבלו ללימודי תואר הראשון באוניברסיטה העברית, או לסטודנטים שסיימו את שנת הלימודים הראשונה באוניברסיטה בהצטיינות. המועמדים לתוכנית מתבקשים לכתוב קטע טקסט קצר בו נדרשת הפגנה של רהיטות ויכולת ניתוח. לאחר מכן מזומן המועמד לוועדת קבלה הכוללת את סגל המרצים והמתרגלים של התוכנית. בוועדת הקבלה נדרש הסטודנט לענות על שאלות הנוגעות לקטע הכתיבה שהגיש ולנושאים כלליים אחרים. תשובת הוועדה נמסרת למועמד לקראת פתיחת שנת הלימודים. כל הסטודנטים בתוכנית זכאים לפטור מלא משכר לימוד באוניברסיטה במשך שלוש שנות לימודיהם בתוכנית, שכולל הן את שכר הלימוד עבור קורסים בתוכנית והן את שכר הלימוד עבור הקורסים האחרים בתואר ראשון. בעבר קיבלו הסטודנטים בתוכנית מלגת קיום שנתית בסך 500 דולר, שחלוקתהּ בוטלה בשנים האחרונות.
איירון

איירון (ביוונית: εἴρων) הוא אחד מסוגי הדמויות בקומדיה היוונית. המושג משמש גם לתיאור דמויות בקומדיות מאוחרות יותר. האיירון הוא דמות שמעוררת צחוק עקב מעשיה, בעיקר כשהיא שמה ללעג את המוסכמות החברתיות או את הדמות הנגדית - האלאזון. 
במקרים רבים, כמו למשל בקומדיות של מולייר, המשרת משמש בתפקיד האיירון.
מקורן של המילים "אירוניה" ו"איירון" משותף.

תיאור הדמות

האיירון הוא אדם שנון ומצחיק שמזלזל בנורמות החברתיות, אך יודע להסתדר ולהתאים את עצמו לסביבה. הוא מפחית מערך עצמו ומתייחס אל עצמו כאל אדם פשוט, למרות שבפועל יש לו הבנה עמוקה של המציאות. ראייתו זו מאפשרת לו לנווט את מהלך העלילה כרצונו ולהצליח להערים על האלאזון.
בין האיירון לאלאזון ישנם ניגודים סימטריים: האלאזון מזדהה באופן מוחלט עם תפקידו ומעמדו, הוא חי באשליות ובמציאות השקרית שהוא בנה לעצמו, והוא חושב שהוא יותר גדול ממה שהוא באמת - אך לבסוף מתגלה כנחות; לעומתו, האיירון נראה חלש ונחות כלפי חוץ, אבל יש לו ערמומיות חוצפה ושנינות, ובסופו של דבר הוא השולט בעלילה ומשפיע יותר על ההתרחשויות.
משמרות המהפכה האסלאמית

היסטוריה

המשמרות הוקמו ב־5 במאי 1979 ככוח הנאמן לאייתוללה ח'ומייני, לאיזון נגד צבא איראן, שטופח על ידי השאה ונתפש על ידי מנהיגי המהפכה ככוח שאין לתת בו אמון. לאחר המהפכה האסלאמית התנהל ויכוח בקרב המשטר האם להמשיך את קיומו של צבא איראן, או להסתפק בכוח המהפכני הלוחם של המשמרות. עם זאת, התקפות הכוחות הסדירים הגדולים של עיראק הפכו דיון זה לבלתי רלוונטי, ומשמרות המהפכה גדלו לכוח צבאי מלא במהלך מלחמת איראן-עיראק. במהלך המלחמה הוקצו לכוחות משמרות המהפכה משאבים גדולים יותר וחימוש עדיף על פני צבא איראן. כוחות המתנדבים של משמרות המהפכה, הבסיג', לא זכו לאימונים רציניים או לחימוש מעבר לנשק הקל במהלך מלחמת איראן-עיראק. הבסיג' היה אחראי לגלי המתאבדים שהפעילה איראן בהסתערות על כוחות עיראקיים וטיהור שדות מוקשים בגבול בדרום עיראק בין היתר על ידי "ילדי המפתחות". הכוח הסדיר של משמרות המהפכה מונה כיום כ-120 אלף חיילים, לאחר שירד משיאו ב-1988, אז מנה כ-300 אלף.
משנות האלפיים רבים מבכירי הממשל האיראני הנוכחי שירתו בעברם במשמרות המהפכה, כולל נשיא איראן לשעבר מחמוד אחמדינז'אד, ששירת במהלך מלחמת איראן-עיראק.
החל מאוגוסט 2007 מפקד משמרות המהפכה הוא גנרל מוחמד עלי ג'עפרי ששירת במסגרת זו החל מ-1981 ועודד שימוש בכוח צבאי נגד מהומות הסטודנטים באוגוסט 1999. כשבועיים לאחר הכרזת מחלקת המדינה האמריקנית כי הארגון הוכנס לרשימת ארגוני הטרור של ארצות הברית, החליף ח'אמנאי את ראש המשמרות, וגנרל יחיא רחים ספאווי נתמנה ליועצו הצבאי.
עם כניסת ג'עפרי לתפקידו, הוא יזם שני שינויים מבניים במשמרות המהפכה: ראשית, הוא הכפיף באופן מוחלט את מפקדת הבסיג' להנהגת משמרות המהפכה. שנית, הוא יצר 31 מפקדות אזוריות (אחת לכל מחוז איראני ושתיים במחוז טהראן המאוכלס בצפיפות). יצירת המפקדות האזוריות נועדה להקל על גיוס חיילים לכוח, ונראה כי נועדה להקל על ההתמודדות עם איומים פנימיים של כוחות אופוזיציה אלימים וגם כדי למנוע מצב של קריסת מערך ההגנה של הכוח במקרה של תקיפת המפקדה בטהראן.
ב-26 בספטמבר 2007 קיבל הסנאט של ארצות הברית החלטה תקדימית ברוב של 76 תומכים מול 22 מתנגדים, להצהיר על משמרות המהפכה כעל ארגון טרור.
ביולי 2012 הודו בפעם הראשונה באופן רשמי כוחות הביטחון בהודו, כי משמרות המהפכה האיראניים הם שביצעו את פיגוע הטרור נגד רכב השגרירות הישראלית בניו דלהי.
ב-21 באפריל 2019 הודיע המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי על מינויו של חוסיין סלאמי, שהיה עד אז סגנו של המפקד מוחמד עלי ג'עפרי, למפקד משמרות המהפכה.

פעילות כלכלית


משמרות המהפכה שולטים בחלק ניכר מכלכלת איראן (לפי הערכות שונות: בין 30% ל-60%).
פנצ'ו וייה

ביוגרפיה

חוסה דורוטאו נולד בעיירה סן חואן דל ריו שבמדינת דורנגו במקסיקו. לא ידוע רבות על מוצאו, בעיקר בשל חוסר תיעוד רשמי. התאוריה הרווחת גורסת כי היה בנו של החוואי לואיס פרמן גורולה.
בתחילת דרכו הועסק כאיכר בחוות אביו, אולם לאחר זמן מה עזב והפך לפורע חוק ושודד בדורנגו, מאוחר יותר היגר למדינת צ'יוואווה הסמוך ושם המשיך במעשיו. הוא נתפס מספר פעמים באשמות של שוד, גנבות סוסים ובקר, אך הצליח להשתחרר מהאישומים בעזרת קשרים.
שינוי משמעותי בחייו התרחש לאחר פגישתו עם אברהם גונסלס, נציג של המהפכן פרנסיסקו מדרו (שמאוחר יותר יהיה נשיא) בצ'יוואווה. גונסלס חשף אותו לראשונה לעולם הפוליטיקה ושינה את דרכי חשיבתו לגבי יחסו לפוליטיקה ולאנשים בעמדות הכוח. מאותו זמן התחיל להחשיב עצמו למהפכן הנלחם למען עמו.
ב-1911 עזר וייה לניצחון צבא המהפכנים של מדרו (בתמיכת ארצות הברית) על הצבא הפדרלי של הנשיא הדיקטטור פורפיריו דיאס. בתגובה נדון במשפט צבאי שלא בפניו למוות, והוא נאלץ לברוח לגבול ארצות הברית עד יעבור זעם. יותר מאוחר המשיך בסדרת המרידות נגד בני בריתו לשעבר, השליט הצבאי החדש ויקטוריאנו אוארטה ולאחר מכן מחליפו ונוסטיאנו קאראנסה. 
ב-9 במרץ 1916 הוביל וייה כ-1,500 מורדים מקסיקניים במתקפה על העיירה קולומבוס שבניו מקסיקו, בתגובה להודעת התמיכה של ארצות הברית במשטרו של קאראנסה. במתקפה נהרגו 17 מתושבי העיירה ובתים רבים נשרפו. בתגובה, שלח הנשיא וודרו וילסון משלחת של 12,000 חיילים במטרה לתפוס את וייה ולהביאו למשפט. משלחת זו הוכתרה ככישלון בינואר 1917.
פנצ'ו וייה היה בעליו של מכונית מסוג דודג' 30-35.
ב-1923, נרצח וייה בהתנקשות בעיירה פאראל שבמדינת צ'יוואווה. וייה עדיין זכור במקסיקו כגיבור עממי, שמרד נגד העריצים למען הצדק והעם.
שנות ה-20 של המאה ה-3

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
ג'יימס אדוארד וורטון

ביוגרפיה

וורטון נולד באלק, מחוז צ'אבס, ניו מקסיקו ב-2 בדצמבר 1894. הוא גדל בניו מקסיקו ואריזונה, וסיים את המכללה לחקלאות ואמנות מכנית באוניברסיטת מדינת ניו מקסיקו בשנת 1917, ובנוסף הוא קיבל דרגת קצונה כלוטננט משנה של קציני המילואים (ROTC‏).
וורטון שירת ביחידת רגלים במהלך מלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן במשימות בפיליפינים, כחלק מהרגימנטים ה-62 וה-57. מאוחר יותר הוא שירת במחנה פרמונט, פורט בנינג, פורט לי, ועם רגימנט הרגלים ה-3 בפורט שלינג. וורטון שימש גם כמדריך במכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית.
בנוסף ללימודיו בבסיס ההדרכה של חיל הרגלים של צבא ארצות הברית בפורט בנינג, וורטון היה בוגר המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית ובית הספר של כוחות השריון.
הוא היה ראש מחלקת הקצינים באגף כוח אדם (G-1) של המטה הכללי של משרד המלחמה, כאשר ארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה. במרץ 1942 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל זמני כראש אגף כוח אדם בשירותי האספקה של הצבא.
בשנת 1943 הוא כיהן כמפקד הדיוויזיה ה-80 בעת הקמתה והכשרתה הראשונית.
וורטון פיקד על חטיבת ההנדסה המיוחדת ה-1 בחוף יוטה במהלך הפלישה לנורמנדי. חטיבות ההנדסה המיוחדות היו ארגונים גדולים (15 עד 20 אלף חיילים) שהיו אחראים להעברת ציוד וכוח אדם מראשי החופים והפיכתם ליחידות תקיפה.
לאחר הפלישה הוא שימש כסגן מפקד הדיוויזיה ה-9.
ב-12 באוגוסט 1944 החליף וורטון את לויד בראון כמפקד הדיוויזיה ה-28. באותו יום וורטון לקח פיקוד, וביקר ביחידות הקו הקדמי שלו כדי להבין את מצבם הנוכחי. בעת שעמד במוצב הפיקוד של רגימנט הרגלים ה-112 ליד סורדבאל, נורמנדי, צרפת, הוא נורה ונהרג על ידי צלף גרמני, והוחלף על ידי נורמן קוטה.
וורטון נקבר זמנית בצרפת, ומאוחר יותר הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הר הקטור (אנטארקטיקה)

גילוי הרכס

הרכס מופה לראשונה על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי, בשנת 1955.

מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של בריטניה, והוא נקרא על שם הקטור, בנו של פריאמוס והמפקד העליון של הברית הטרויאנית המתוארת באיליאדה מאת הומרוס.
אנומיה

אנומיה, מושג מתוך הגישה הסוציולוגית "פונקציונליזם סטרוקטורלי", היא מצב של בלבול המתקיים ברמת האינדיבידואל או הקולקטיב, כאשר נורמות חברתיות אינן ברורות, חלשות, סותרות או נעדרות. מצבים "אנומיים" הם בדרך-כלל תוצאה של שינויים חברתיים חדים שערערו קווים מנחים של ציפיות ודפוסי התנהגות. בהיעדרם של הקווים המנחים הללו, מועדים חברי הקולקטיב להתנהגות שעלולה להיות מוגדרת כסטייה חברתית.
בני אדם אנומיים דוחים או אינם מסוגלים למצוא להם נורמות חברתיות בעלות משמעות שבאמצעותן יוכלו לארגן את חייהם או למצוא בהם טעם. משאיבדו את תחושת השייכות החברתית הם עשויים לפנות לפשע, למאבק אנוכי על כוח, או אף להתאבדות. את המונח טבע לראשונה אמיל דורקהיים, בספרו "התאבדות" (1897).
בניגוד לדירקהיים, תלמידו מרטון שפיתח את "תיאורית המתח" - תיאורית האנומיה - וטבע את המונחים "נבואה המגשימה עצמה", ו"מודל לחיקוי"
לדעתו ה"אנומיה" היא הפוכה כלומר האנומיה היא ה"פער בין המטרות המוגדרות בתרבות לבין ההזדמנויות ויכולת של האדם להשיג אותם"(מרטון, 1957). הפער הוא הסטייה שנוצרת בחברה.
המשמעות היא שהבעיה היא לא אי ציות האדם לנורמות אלא ציות מוגבר וניסיון להשיג את מטרות החברתיות המוגדרות על ידי החברה.
למעשה התסכול שנוצר עקב הקושי ואי היכולת להשיג את אותן מטרות- יוצר סטייה ומכך עבריינות.
יוצא שהמבנה החברתי גורם לאדם לפנות לפשע שכן הוא רוצה להשיג את מטרתו.
אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

ביוגרפיה

אלכסנדר נולד ב-13 באפריל 1866 בטיפליס, שם היה אביו הנציב העליון במלכות המשנה של הקווקז, למיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וססיליה, נסיכת באדן, בתם של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן וסופיה, נסיכת שוודיה. בצעירותו שירת אלכסנדר כקצין בצי הרוסי הקיסרי, ואף ערך במסגרת זו ביקורים באימפריה היפנית ובאימפריה הברזילאית. בשנת 1891 הוא היה היוזם והמייסד המהדורה הראשונה של הספרייה הרוסית השנתית של הצי הצבאי, והוא ערך אותה עד לשנת 1906.
ב-6 באוגוסט 1894 התחתן אלכסנדר עם קסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה ודאגמאר, נסיכת דנמרק, ממנה נולדו לו 7 ילדים. אלכסנדר אהב לבלות את חופשותיו בצרפת, במיוחד בביאריץ ובקוט ד'אזור, שם אחיו הבכור, מיכאיל מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה מימן בשנת 1908 את בניית מלון קרלטון, בקאן.
בשנת 1895 הוא פיתח תוכנית לחיזוק הצי הרוסי באוקיינוס השקט. בין השנים 1901–1902 הוא שימש כמפקד ספינת המלחמה רוסטיסלאב בים השחור, ובשנת 1903 הוא התמנה לקצין דגל זוטר בצי הים השחור. במקביל, בין השנים 1901–1905 הוא שימש כמפקח ראשי ויו"ר של כמה מועצות הקשורות לספנות ולנמלים. בתפקידים אלה תרם לפיתוח הספנות המסחרית, בנייה וציוד של הנמלים החדשים, הכשרת מלחים לצי הסחר, יצירת קווי ספנות למרחקים ארוכים ושיפור חקיקת הסחר הימי. במלחמת רוסיה-יפן בשנים 1904–1905 הוא פיקח על ספינות העזר של הצי ההתנדבותי. אלכסנדר לקח חלק בפיתוח תוכניות שנועדו לבנות מחדש את הצי, הביא אותם לידיעת הממשלות והציבור, והיה תומך נלהב של בניית ספינות קרב חדשות. בשנת 1909 הוא הועלה לדרגת סגן-אדמירל.
אלכסנדר מילא תפקיד מרכזי בהקמת כוח אווירי צבאי רוסי, והיה היוזם של בית-הספר לטיסה לקצינים ליד סבסטופול בשנת 1910. במלחמת העולם הראשונה הוא היה מפקד חיל האוויר הרוסי הקיסרי, ומדצמבר 1916 היה אלכסנדר מפקח השדה של חיל האוויר הרוסי הקיסרי. בתחילת 1917 הוא דגל בהרכבת ממשלה בהשתתפות אנשי ציבור, כשהוא מדבר נגד "המשרד האחראי".
לאחר מהפכת אוקטובר נעצר אלכסנדר על ידי הבולשביקים והושם במעצר ליד סבסטופול, אולם במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה, והכוחות הגרמניים שחררו את חברי משפחת המלוכה. באפריל 1919 עזבו אלכסנדר ומשפחתו את חצי האי קרים יחד עם חמותו מריה פיודורובנה ובני משפחה אחרים, על גבי הסיירת הבריטית מרלברו.
לאחר מכן התגורר אלכסנדר בפריז, שם כתב את זכרונותיו, ואילו אשתו התגוררה בלונדון. ב-26 בפברואר 1933 מת אלכסנדר ברוקברין-קאפ-מרטן, ואילו קסניה מתה בשנת 1960.