google/wiki40b huggingface dataset:
אבא ברדיצ'ב

ביוגרפיה

אבא ברדיצ'ב נולד בעיר גאלאץ שברומניה לסוזי ומרדכי ברדיצ'ב, משפחה חסידית ידועה, וכבר מילדותו ספג ציונות ואהבת ישראל. כנער היה חבר בתנועת הנוער הציוני ברומניה, ובהמשך הצטרף לחוות הכשרה חקלאית כהכנה לעלייה לארץ ישראל. עלה ארצה באניית המעפילים "דריאן 2" במסע שארך ארבעה חודשים וחצי. בהתקרבה לחופי הארץ לכדו הבריטים את האנייה וכלאו את המעפילים בה למשך כשנה וחצי במחנה המעצר מזרעה שליד עכו ובמחנה המעצר בעתלית.
בנובמבר 1943 התנדב לקבוצת צנחנים, שנועדו לצנוח על אדמת אירופה במסגרת המאבק בגרמניה הנאצית. לשם כך ביצע הכשרה במסגרת "ההגנה" – קורס צניחה שנערך על ידי הצבא הבריטי ברמת דוד ואימונים נוספים. לצורך השליחות קיבל זהות בדויה תחת השם "סרג'נט רוברט ויליס".
ב-15 במרץ 1944 צנח ביוגוסלביה יחד עם חנה סנש, ראובן דפני ויונה רוזן. על ברדיצ'ב הוטלה המשימה לחדור לרומניה, מולדתו, ולסייע ליהודים במאבק על קיומם. הבריטים הטילו עליו משימות איסוף מודיעין וחילוץ צוותי אוויר שנפלו בשבי או צנחו ברומניה. לאחר שלא הצליח להגיע לרומניה חזר לבארי שבאיטליה, ממנה יצא למשימתו. באוגוסט 1944 יצא למשימה נוספת בסלובקיה, יחד עם משלחת בריטית ומשלחת אמריקנית. בדרכם להונגריה נתקלו במארב נאצי, והקבוצה נמלטה להרים. הגרמנים פתחו במצוד אחריהם ולכדו אותם כעבור חודשיים. 
בדצמבר 1944 הועבר אבא ברדיצ'ב למאוטהאוזן, יחד עם שבויים נוספים, שם נחקר באכזריות. הוא הוצא להורג בידי הנאצים בי"ב בשבט תש"ה, 26 בינואר 1945. בצוואה שהשאיר למשפחתו כתב: "לכולכם בבקשה – אל תבכו. את האומלל מבכים. אני מאושר כי נפל בחלקי להיות בחיר היישוב, להביא את דברו, עידודו ועזרתו לגולה".
גופתו מעולם לא נמצאה. לזכרו הוקם קבר ריק ומעליו מצבה בחלקת יד לצנחני היישוב בארץ שנפלו באירופה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים. חבריו מגרעין הנוער הציוני שינו את שם היישוב שהקימו, "המאבק", לאלוני אבא, על שם חברם שנהרג.
זכרו מונצח ברחוב בשכונת הגבעה הצרפתית בירושלים.
סאקורה

סאקוּרָה (桜 או 櫻) הוא השם היפני לעץ הנוי דובדבן. פרי הדובדבן נקרא סאקוראנבו (桜ん坊).
הסאקורה הוא סמל יפני, היסטורי ותרבותי, המסמל את האופי היפה אך החמקמק ובר-החלוף של החיים, ומופיע תדיר באמנות יפנית. את יופיו של עץ הדובדבן היפני חוגגים בפסטיבל ההאנאמי (花見, הסתכלות על פרחים).
זן הדובדבן האהוב ביותר ביפן הוא ה"סומיי יושינו". פרחיו כמעט לבנים לגמרי, ולעיתים בעלי גוון חיוור ביותר של ורוד, בעיקר ליד הגבעול. פרחיו בדרך כלל פורחים ונושרים לפני שהעלים יוצאים, על כן העצים נראים כמעט לבנים לגמרי מהצמרת מטה.
סוגים אחרים הם "יאמה סאקורה" (山桜-דובדבן ההרים), "יאה סאקורה" ו"שידארה סאקורה". ל"יאה סאקורה" פרחים גדולים ועבים עם אבקנים ורודים עשירים. ל"שידארה סאקורה", או "הדובדבן המתייפח", יש ענפים הנופלים מטה כמו אלו של הערבה, מרוצפים בפרחים ורודים.
כל שנה, עוקבים היפנים אחר ה"סאקורה זנסן" (桜前線) או "חזית פריחת הדובדבן". היא מתחילה באוקינאווה בפברואר ובדרך כלל מגיעה לקיוטו וטוקיו לקראת סוף חודש מרץ או תחילת חודש אפריל. אז היא ממשיכה צפונה, ומגיעה להוקאידו כמה שבועות מאוחר יותר.
יפן העניקה לארצות הברית בשנת 1912 3,000 עצי דובדבן במתנה כדי לחגוג את הידידות המתפתחת בין המדינות. העצים נמצאים בפארק הפוטומק המערבי לאורך נהר הפוטומק הזורם דרך וושינגטון הבירה. יפן העניקה לארצות הברית 3,000 עצים נוספים בשנת 1956. עצי הדובדבן ממשיכים להוות מוקד משיכה פופולרי לתיירים ומושא פסטיבל פריחת הדובדבן הלאומי כשהם מגיעים לפריחה מלאה בתחילת האביב.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 קמה ביפן תנועה מהפכנית שנקראה "אגודת פרחי הדובדבן" שביצעה כמה ניסיונות הפיכה.
בלייק ריטסון

ביוגרפיה

ריטסון נולד ב-1978 בלונדון. עד 1993 למד בבית הספר "דולפין סקול" ברדינג שבברקשייר. אחר כך בבית הספר "סט. פול" במערב לונדון. באוניברסיטת קיימברידג' (Jesus College) למד אנגלית ואיטלקית של ימי הביניים, וסיים את התואר בשנת 2000. בהיותו סטודנט הופיע על במת התיאטרון ועל מסכי הקולנוע. הוא גילם את פול אתרידג' ב-" White Chameleon", את פליאנס ב"מקבת'" ואת אוגוסטוס ב"ארקדיה" מאת טום סטופארד בהפקה של התיאטרון הלאומי בבימוים של ריצ'רד אייר וטרור נאן.
תפקידיו הידועים ביותר של ריטסון הם המלך אדוארד השלישי בסדרת הטלוויזיה "עולם ללא סוף" (2012), הדוכס מקנט במיני סדרה "על אדונים ומשרתים" (2010 - 2012), מר אלטון בעיבוד משנת 2009 של הרומן "אמה" מאת ג'יין אוסטין, ואדמונד ברטרם ב"מנספילד פארק" עיבוד נוסף לספר של אוסטן. בסדרת הטלוויזיה "כובע אדום" שיחק בתפקיד ג'יילס ויקרי, ובסדרה הבלשית "A Touch of Frost" (בכיכובו של דייוויד ג'ייסון) גילם את העוזר רוברט פרסלי. עוד שיחק בתפקיד ג'סטין בסדרה "ליגה של גברים", כאידק בסרט הטלוויזיה "אלוהים על דוכן הנאשמים", ובתפקיד הראשי בסרט הקצר "For Elsie", שהיה שותף בהפקתו. ב-2013 השתתף בסדרת הפנטזיה-ההיסטורית "הסודות של דה וינצ'י וגילם את הרוזן ריאריו.
ריטסון כותב ומביים יחד עם אחיו, דילן. סרטו האחרון של דילן "Love Hate" בכיכובם של בן וישו והיילי אטוול הושלם במאי 2009. הסרט הוצג בפסטיבלים רבים כמו פסטיבל הקולנוע של אדינבורו, פסטיבל הקולנוע של פאלם ספרינגס, פסטיבל הקולנוע BFI בלונדון, פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בברקשייר, פסטיבל קולנוע בסופיה, ב"טופיפסט" בפולין ועוד.
הסרט הקצר הראשון של האחים היה "Out of Time" עם מארק היפ וראקל קסידי. הסרט זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל הסרטים CON-CAN, והיה שני בתחרות בפסטיבל הקולנוע של ברלין. עוד הוצג הסרט בפסטיבלים בלונדון בסאן פאולו ובדרזדן. בסרט השני שביימו בלייק ודילן ריטסון "More More More" שיחק מארק גאטיס והגיע שני בתחרות של Turner Classic Movies.
סרט נוסף שביימו האחים הוא "Good Boy" עם ג'סיקה היינס, ריס שירסמית, ניקולס ברנס, ג'ואנה פייג' וארוסתו של בלייק ריטסון האטי מוראהן.
ריטסון ניגן בבנג'ולילי (banjolele) באלבום "Cowley Road Songs" של דאגלס הודג' משנת 2006. האלבום הוקלט ב"בלו מון סטודיו" במשך ארבעה ימים.

חיים אישיים

ריטסון ואחיו דילן ריטסון כותבים ומביימים יחד. דילן אף הוא למד בקיימברידג' שם כתב וביים מחזות עבור פוטלייטס ופסטיבל אדינבורו וזכה לשבחים.
ארוסתו של ריטסון היא השחקנית האטי מוראהן. באחד הסרטים שביימו האחים ריטסון היא הייתה מעצבת התלבושות ומפקחת על התסריט.
מאטוויי זכארוב

ראשית חייו

מאטוויי ואסילייביץ' זכארוב נולד בכפר במחוז טבר למשפחת איכר. בשנת 1913 סיים בית ספר מקצועי בעיר טבר, עבר לסנקט פטרבורג והחל לעבוד כמסגר באחד המפעלים. בשנת 1917 הוא הצטרף לבולשביקים והשתתף באירועי מהפכת אוקטובר.
לאחר תחילת מלחמת האזרחים ברוסיה נשלח לצבא האדום ולאחר סיום קורס תותחנים הועבר לחזית. הוא השתתף בקרבות והתקדם בסולם הדרגות. לאחר סיום המלחמה למד במספר מוסדות להשכלה גבוהה, כולל האקדמיה של המטה הכללי, שסיים אותה בשנת 1937. לאחר סיום האקדמיה מונה זכארוב לראש מטה הפיקוד הצבאי לנינגרד. בשנת 1940 מונה לראש המטה של פיקוד צבאי אודסה.

מלחמת העולם השנייה

על בסיס מידע מודיעיני שהיה בידיו, זכארוב נתן פקודה ליחידות של פיקוד צבאי אודסה לעבור למצב כוננות עליונה עוד לפני תחילת המתקפה הגרמנית. זאת למרות הוראות מהפיקוד במוסקבה. בעקבות פקודה זו יחידות של הצבא האדום באזור היו מוכנות למתקפה והצליחו להדוף אותה באזור הגבול ללא נסיגה כוללת כמו ביתר האזורים של חזית הלחימה. לאחר תקופה קצרה של שרות כמפקד העורף, זכארוב חזר לאזור הלחימה. במהלך כול שנות המלחמה הוא היה מפקד מטה של חזיתות שונות, בדרך כלל תחת פיקודו של איבן קונייב. לאחר סיום הלחימה נגד הגרמניה הנאצית זכארוב הועבר למזרח והשתתף במבצע סערת אוגוסט בתפקיד מפקד מטה של אחד החזיתות.

לאחר מלחמת העולם השנייה

באוקטובר 1945 זכארוב הועבר למוסקבה ומונה למפקד אקדמיה של המטה הכללי. בינואר 1949 הוא מונה למפקד של גה-אר-או, המודיעין הצבאי הסובייטי. לאחר שלוש שנות שרות בתפקיד זה זכארוב הועבר ללנינגרד והחל ממאי 1953 היה מפקד פיקוד צבאי לנינגרד. בנובמבר 1957 זכארוב מונה למפקד כוחות ברית המועצות בגרמניה. בשנת 1959 הוא קודם לדרגת מרשל ברית המועצות.
בשנת 1960 זכארוב הוחזר למוסקבה ומונה לראש המטה הכללי של הצבא הסובייטי. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1963 כאשר ככל הנראה בעקבות וויכוח עם ניקיטה כרושצ'וב הועבר לתפקיד אחר. בשנת 1964 הוא הוחזר לתפקיד ראש המטה הכללי וכיהן בו עד לשנת 1971.
בשנת 1967 הוא נשלח למצרים כדי לנהל את שיקום הצבא המצרי לאחר מלחמת ששת הימים.
מטוויי זכארוב נפטר בשנת 1972 ונטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
רובע

מקור השם

המילה "רובע" נגזרת מהמילה "רבע". שם זה מקורו בשיטת חלוקת הערים שהייתה נהוגה באימפריה ההלניסטית שכונתה טטריאכיה במסגרתה חולקו הערים לארבעה מחוזות מנהליים. מקור המושג הוא בתסליה שנהגה לחלק את שטחה בחלוקה מנהלית לארבעה מחוזות. לאחר כיבוש המזרח על ידי אלכסנדר מוקדון והקמת האימפריות ההלניסטיות אחרי מותו, הפכה הטטרכיה לסוג חלוקה מנהלית מקובלת, אולם בניגוד למושג המקורי הטטרכיה לא היוותה בהכרח רבע משטח המדינה.
עם כיבוש המזרח על ידי רומא המשיכה הטטררכיה להתקיים, תחילה במדינות החסות של רומא שלא נשלטו ישירות על ידיה, לעיתים שליטי הטטררכיה היו כפופים לסמכות מקומית גבוהה משלהם ולעיתים הם נחשבו כשליטים עצמאיים שחייבים בדין וחשבון רק לאדוניהם הרומאים. היוקרה של התואר טטראך הייתה פחותה מזו של וסאלים אחרים של רומא שקיבלו את התואר מלך. לבסוף שולבה השיטה עם הדרך הרומית לבניית הערים באימפריה, שחולקו לארבעה רבעים על ידי שתי שדרות מצטלבות בשם "קארדו מקסימוס" ו"דקומנוס". לכן המושג "רובע" בשפות רבות, ובמיוחד בשפות לטיניות, דומה למילה "רבע". כיום השם מתייחס לחלק בעיר גם אם ישנם בה יותר מארבעה חלקים.
Looking: הסרט

תקציר העלילה

לאחר אירועי הפרק האחרון בסדרה, פאטריק מורי (ג'ונתן גרוף) נפרד מקווין (ראסל טובי) והעתיק את מגוריו לדנבר. כמעט שנה לאחר מכן, הוא חוזר לראשונה לסן פרנסיסקו, על מנת להשתתף בחתונה של אגוסטין (פרנקי אלוורז) ואדי (דניאל פרנזסה).
בעצתו של ריצ'י (ראול קסטילו), פטריק נפגש עם קווין, בתקווה לסגור מעגל במערכות היחסים בין השניים. במקביל, באופן בלתי צפוי, מתגלה מתח מיני בינו לבין חברו הטוב דום (מוריי בארטלט). בינתיים, דוריס (לורן ווידמן), חברתו הטובה של דום, מקבלת החלטת חיים חשובה, אגוסטין ואדי מתמודדים עם הבעיות שלהם, והקשר בין ריצ'י לבין בריידי (כריס פרפטי) מגיע לנקודת שבירה.
בסופו של דבר, פטריק מוצא סוף סוף את מה שהוא חיפש כל הזמן - ריצ'י נפרד מבריידי, וחוזר להיות בן זוגו של פאטריק; השניים מחליטים לעבור לגור יחדיו בטקסס.
מנחם מנדל ברייאר

הרב ד"ר מנחם מנדל ברייאר (תרפ"ב 1922 - ח' בשבט ה'תשס"ז ינואר 2007) אביו של האדמו"ר מבויאן, רבי נחום דב ברייאר. ובנם של בלימה מלכה והרב יוסף ברייאר רבה של שטפנשט.

ביוגרפיה

דמותו הייתה רבגונית ויוצאת דופן במגזר החסידי. מחד היה ד"ר לפסיכולוגיה ושימש כמרצה להיסטוריה יהודית וחינוך בישיבה יוניברסיטי בניו יורק, ומאידך החשיב את עצמו כחסיד בויאן לכל דבר. בעוד חותנו בחיים היה בקשר הדוק איתו, ביטל את כל ישותו כלפיו, ורשם לעצמו רבים מדברי תורתו של חותנו. כשבנו הוכתר לאדמו"ר נהג להגיע לעיתים לטיש של בנו שנהג בו כבוד רב והושיבו לצידו בראש השולחן. 
היה אחראי על סניף התנועה הציונית בצעירותו. בניו יורק ניהל קהילה של אנשים המשתייכים לאורתודוקסיה המודרנית.
אשתו הייתה בת האדמו"ר מבויאן רבי מרדכי שלמה פרידמן, וכשנפטר האדמו"ר בשנת ה'תשל"א-1971 ובניו לא ראו את עצמם כמתאימים למלא את מקומו, המתינו עד שנכדו, נחום דב, שהיה אז כבן 12 שנים בלבד, יגדל ויהיה ראוי למינויו כאדמו"ר. את רבי מנחם מנדל לא הכתירו כאדמו"ר, ד"ר יעקב מזור מספר כי הוא לא רצה לקבל עליו את המינוי.
ארבע עשרה שנים אחרי פטירתו של רבי מרדכי שלמה, התמנה בנו של הרב ברייאר רבי נחום דב, שנישא ועלה לירושלים לממשיך השושלת ואדמו"רות בויאן. אביו ואמו נשארו בניו יורק. בנו הצעיר של הרב ברייאר 
ישראל אברהם נשאר עם הוריו, ולאחר נישואיו עבר להתגורר בלוס אנג'לס, מנהל אורח חיים אורתודקסי מודרני ועובד בנאס"א.
על שמו ישיבה לצעירים של חסידות בויאן בביתר עילית.
נועה אשכול

ביוגרפיה

אשכול נולדה בשנת 1924 בדגניה ב', בת לרבקה (לבית מהרשק) ולוי אשכול, ממייסדי הקיבוץ ולימים ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל.
בשנים 1943–45 למדה ריקוד ותרבות הגוף בבית הספר של תהילה רסלר בתל אביב, וב-1946–48 למדה אצל רודולף לאבאן וליזה אולמן בסטודיו לאמנות התנועה במנצ'סטר שבבריטניה. בהמשך השתלמה אצל זיגורד לידר (Sigurd Leeder) בסטודיו למחול מודרני בלונדון.
החל בשנת 1951 ועד 1985 לימדה בבית הספר לדרמה של התיאטרון הקאמרי בתל אביב, בבית הספר לדרמה בית צבי, במחלקה למחול של האקדמיה למוסיקה ולמחול ע"ש רובין בירושלים, בבית הספר לחינוך גופני של סמינר הקיבוצים וכן באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1968–69 הייתה פרופסור אורח במחלקה לחינוך גופני באוניברסיטת אילינוי בספרינגפילד שבארצות הברית, שם כתבה מחקר על תנועה סימולטנית. מ-1972 ועד 1990 כיהנה כפרופסור בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב.
בשנות ה-50 פיתחה ביחד עם תלמידה אברהם וכמן את כתב התנועה אשר לימים יקרא אשכול-וכמן, המאפשר למפות את תנועת הגוף האנושי במרחב בעזרת כלים גאומטריים: היא גילתה כי כל תנועה של הגוף קשורה למעגליות ויצרה תכליל של גוף האדם. כל גוף חולק לשמונה אופציות, ואלה חולקו למישורים והללו חולקו לזוויות. כתב התנועה מתייחד בכך שאין רוקדים על פי מוזיקה ספציפית; אשכול אף השתמשה בריקוד ללא מוזיקה.
בשנת 1954 ייסדה וניהלה את "הקבוצה לריקוד קאמרי", שפעלה במשך עשרות שנים בהרכבים שונים, הופיעה בישראל ובעולם וביצעה את היצירות לריקוד שחיברה אשכול בכתב התנועה.
בשנת 1955 פרסמה עם וכמן את הספרון "כתב תנועה: הצעה לתיווי תנועה", וב-1958 פרסמו השניים באנגלית את הספר Movement Notation, שהציג לראשונה את כתב התנועה עם דיאגרמות ואיורים.
בשנת 1968 ייסדה את האגודה לכתב תנועה בישראל, וב-1972 הקימה את המכון לחקר כתב תנועה באוניברסיטת תל אביב ועמדה בראשו.
אשכול פרסמה במסגרת האגודה והמכון כ-30 ספרים המתעדים שיטות של מחול ותנועה, אוספים של ריקודי עדות, תנועה של בעלי חיים ועוד.
עם תלמידיה החשובים ניתן למנות את משה פלדנקרייז (ממנו הושפעה רבות ודגלה בתורתו מימיה הראשונים ואף כתבה עִמו ספר), אברהם וכמן, נעמי פולני, עמוס חץ ושמואל זיידל. פרופ' אילן גולני מאוניברסיטת תל אביב יישם את כתב התנועה לזואולוגיה.
בנוסף, מאז מלחמת יום הכיפורים יצרה שטיחי קיר והציגה אותם בתערוכות.
אשכול נפטרה בחולון ב-2007, בגיל 83. נקברה בקיבוץ שבו נולדה, דגניה ב'.  
על שמה נוסדה "קרן נועה אשכול", שפועלת לשימור כתב התנועה והמחקר בתחום. והמרכז למחול ע"ש נועה אשכול בחולון.
סביב שמה ודמותה נקשרו סיפורים רבים, והיא מוזכרת ב"ספר המשוגע" של חיים גורי, וכן בספרי נתיבה בן יהודה ודן בן אמוץ. אחיינה, הסופר אשכול נבו, מספר עליה בספרו "הראיון האחרון".
אחיותיה (מאשתו השנייה של לוי אשכול, אלישבע קפלן) : דבורה אשכול-רפאלי, (נשואה לאליעזר רפאלי), תמה אשכול-שוחט (נשואה לאברהם בייגה שוחט) ועפרה נבו-אשכול, (נשואה לברוך נבו).
בן מודי

ביוגרפיה

מודי היה ידוע כ"מטאל-הד" (חובב רוק כבד מושבע). הוא לימד את עצמו נגינה על קלידים, גיטרה, גיטרת בס, פסנתר ותופים ועבודה עם תוכנות מוזיקה.
באוקטובר 2003 עזב מודי את אוונסנס במפתיע, לילה לפני קונצרט כחלק מסיבוב ההופעות האירופאי לקידום האלבום Fallen, בשל חילוקי דעות עם הסולנית איימי לי סביב גישתם המוזיקלית, מערכת יחסים אלימה ועקב בעיות רפואיות: התמכרות לאלכוהול ולסמים, והפרעה דו-קוטבית ממנה סבל.
לאחר אוונסנס, הוציא מודי אלבום סולו הנקרא "Can't Regret What You Don't Remember" (מתוכו השיר "10/22" שנכתב בהשראת ליל הפרידה מלי וההרכב) ומשמש כמפיק מוזיקלי להפקות קולנועיות ולאמני מטאל ופופ שונים בתעשייה האמריקאית.
בשנת 2009, שיתף מודי פעולה עם לזי הייל סולנית להקה Halestorm בכתיבת השיר innocence מאלבום הבכורה של הלהקה.
בהמשך שנה זאת, הקים עם שניים מחברי העבר של אוונסנס, רוקי גריי וג'ון לקמפוט את הלהקה We Are The Fallen, ששמה נגזר מFallen, אלבום האולפן הראשון של אוונסנס.
חברי הלהקה הנוספים הם קרלי סמית'סון (סולנית) ומרטי אובריאן (גיטרת קצב). הלהקה ספגה ביקורת קשה על המוזיקה שלהם בטענה שהם מנסים לחקות את אוונסנס. ובנוסף, בין קרלי, סולנית הלהקה, לאיימי לי סולנית להקת אוונסנס, יש דמיון חיצוני מאוד ברור.
תוספות שיער

שיטות להוספת שיער

קיימות שיטות מגוונות להארכת שיער וסוגים רבים של תוספות שיער. עד שלהי המאה העשרים היה נפוץ השימוש בשיטת חיבור טראסים של שיער, אשר חוברו לשיער הכלה בסיכות וקליפסים. בהמשך התפתחו תוספות שיער קבועות יותר, הסיכות של תוספות השיער התחלפו בדבק והטראס נגזר לחתיכות קטנות של תוספות שיער וחובר באמצעות דבקים למיניהם. עם זאת, נראה כי השיטה גורמת לנזק רב של השיער הטבעי, והחיבור של תוספת השיער לא מספיק מוסתר ואסתטי. החיסרון של שיטה זו הוא שהחיבור הגדול המלא בדבקים שונים כמעט בלתי ניתן להסרה, ובנוסף נעלמת קבוצת הארכת השיער הטבעי עליה הודבק הטראס.
לפיכך התפתחו שיטות אחרות להארכת שיער, למשל השחלת קווצת שיער טבעי לתוך חרוז מתכת ו/או אלומיניום שמוצמד לקצה תוספות השיער. לאחר שהחרוז מלא בקווצת השיער, מעצב השיער לוחץ על החרוז בעזרת פלאייר כדי שיחזיק את תוספת השיער ויחבר אותו. בתוך החרוז יש דבק סיליקון או דבק כימי אחר שמחזיק את תוספות השיער לזמן ממושך יותר. החרוז שבאמצעותו מחוברות תוספות השיער הוא קטן יותר בגודלו מחיבור הטראס בדבקים, והנזק קטן יותר מהנזק שמסב הטראס. החסרון של שיטת תוספות שיער זו הוא שהחרוז לוחץ על השיער הטבעי וכתוצאה מכך הוא שובר את קווצות השיער, וכך נשאר שיער דליל שלבסוף נושר, ויש צורך לעיתים תכופות לחדש את תוספות השיער הנושרות שוב ושוב.
שיטה חדישה יותר שפותחה בשנים האחרונות היא חיבורי הלחמת הקראטין. בשיטה זו החיבור הוא הקטן ביותר מבין שאר שיטות תוספות השיער, והוא מתחבר בהלחמה קרה או חמה לשיער הטבעי של האישה. חיבור הלחמת הקראטין מורכב מחלבונים ופולימרים, שאינם נושרים במגע עם מים חמים או במהלך שימוש במייבש שיער (פן). תוספות שיער אלו מוסרות רק כאשר הן באות במגע עם חומר מנטרל אשר מותז עליהן לפני הסרתן.
חידוש נוסף בעולם השיער נקרא הדמיית שיער בה מחדירים לשכבת העור העליונה (אפידרמיס) פיגמנטים מדמים זקיקי שיער ובכך יוצרים אפקט מלא יותר בקרקפת דלילה.
מוטי לוגסי

ביוגרפיה

לוגסי מתאמן במועדון "אחי יהודה" בירושלים.
בשנת 2009 זכה לוגסי במדליית ארד באליפות אנגליה ובמדליית זהב באליפות בלגיה.
באליפות אירופה בטאקוונדו שנערכה בסנקט פטרבורג, רוסיה במאי 2010 זכה לוגסי במדליית ארד לאחר שלושה ניצחונות רצופים. בשלב חצי הגמר הוא הפסיד לאלוף אירופה רמזי בשקבודי מטורקיה, 18:8.
שוקה (פרסומת)

"שוקה" הוא מסע פרסום של איי. די. איי. חברה לביטוח שבא לקדם את מותג "9,000,000" לביטוח ישיר שבשליטתה. מסע הפרסום החל בשנת 2011 והתבסס על סדרת סרטוני פרסומת (ותשדירי רדיו) שבה כיכבה השחקנית שני כהן כמזכירתו של יהושע ("שוקה") טל - סוכן ביטוח (בדיוני) נהנתן שבראש מעייניו קבלת עמלה מלקוחותיו. "שוקה" עצמו אינו מופיע בפרסומות.
לסרטונים מבנה בסיסי משותף: לקוח של שוקה רוצה לעזוב, והמזכירה מנסה לשכנע אותו שלא יעשה זאת. בין נימוקיה העיקריים: העזיבה תפגע במנעמי החיים מהם נהנה שוקה (רכב 4X4, בילוי בחו"ל וכדומה). המסר של הסרטונים: "למה לממן סוכן?". את סרטוני הפרסומת הפיק משרד הפרסום גליקמן-שמיר-סמסונוב, והם שודרו בתדירות גבוהה וזכו לפופולריות רבה, ובכלל זה מדליית זהב בתחרות אפ"י.
מסע הפרסום עורר את חמת סוכני הביטוח של לשכת סוכני הביטוח, שניסו בדרכים שונות (פנייה לבית המשפט, תלונה למפקח על הביטוח, תלונה לרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו) לעצור את מסע הפרסום. בשנת 2014 הפיקה פרסומת נגדית, בכיכובו של אורן איילון, סוכן ביטוח אמיתי, בעליה של סוכנות ביטוח בנתניה.
באפריל 2016 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב שיש להפסיק את שידור פרסומות אלה, עקב פגיעתן בכבוד סוכני הביטוח. בפסק הדין תיאר השופט אליהו בכר את סדרת הסרטונים: "התשדירים, שכולם עשויים אגב באופן מקצועי ומצחיק (סובייקטיבית), מגחיכים את סוכני הביטוח וגורמים להשפלתם כמי שהינם בעלי מקצוע הולך ונעלם וראוי להם שייעלמו כליל מהעולם, בהיותם בבחינת סרח עודף בענף הביטוח שקיומם לא נועד לשרת איש אלא את עצמם בלבד". אריה אברמוביץ, נשיא לשכת סוכני הביטוח, אמר על פסק הדין: "זהו נוקאאוט מהדהד לתרבות השיימינג שהיא בגדר רוח רעה ששוטפת את הקהילה העסקית בפרט, ואת החברה הישראלית בכלל".
איי.די. איי. חברה לביטוח הגישה ערעור על פסק הדין לבית המשפט העליון, בנימוק שפסק הדין פוגע בחופש הביטוי ובחופש העיסוק. במקביל הפיקה החברה סרטון פרסומת חדש בכיכובה של שני כהן, שבו שוקה אינו מוזכר, אך סוכן הביטוח מוצג כחוליה מיותרת בקשר שבין המבוטח לחברת הביטוח. בית המשפט המחוזי הורה גם על הורדת פרסומת זאת, על פי פקודת בזיון בית המשפט, אולם ההחלטה בוטלה על ידי בית המשפט העליון בנימוק שאין בפקודת בזיון בית המשפט סמכות להוצאת צווי מניעה נוספים. באפריל 2017 הפך בית המשפט העליון, פה אחד, את החלטת בית המשפט המחוזי והתיר לשדר את הפרסומות. בקשתה של לשכת סוכני הביטוח לקיים דיון נוסף בהחלטה נדחתה.
NGC 5102

היסטוריה

לגלקסיה בהירות מדרגה 9.65 והיא התגלתה ב-21 באפריל 1835 על ידי האסטרונום ג'ון הרשל, בזמן שצפה בשמי הדרום מכף התקווה הטובה בדרום אפריקה. הרשל כלל אותה בקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1847 כערפילית מספר 3492 ותיאר אותה כ"בהירה מאוד, עגולה ובהירותה גדלה מאוד בפתאומיות במרכזה". בשנת 1863 הוא כלל אותה בקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הציון GC 3504 ובשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש תחת הציון NGC 5102 כשהיא מתוארת כבהירה מאוד, קטנה למדי, עגולה ונעשית בהירה יותר באופן חד במרכזה.

מאפיינים

גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-8.7 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כ-30,860 שנות אור, כשליש מקוטר שביל החלב. מסתה מוערכת בכ-‎1.2×10¹⁰‎ מסות שמש, כ-2% ממסת שביל החלב, כאשר כ-‎7×10⁹‎ מסות שמש ממנה היא מסת הכוכבים שבגלקסיה ועוד כ-‎2×10⁸‎ מסות שמש של גז מימן נייטרלי. נראה שבמיליארד השנים האחרונות הגלקסיה עברה תקופה אינטנסיבית של יצירת כוכבים שבה נוצרו כ-20% מהכוכבים שבה, ככל הנראה בעקבות אירוע של ספיחת ענן גדול של גז במסה של כ-‎2×10⁹‎ מסות שמש שכיום כמעט כולו הפך לכוכבים, וקצב יצירת הכוכבים ירד מאוד, כך שכיום כמעט לא נוצרים בגלקסיה כוכבים חדשים.
ועדת XX

ועדת XX (באנגלית: Double-Cross System or XX System) הייתה ועדה של סוכנות הביון הבריטית MI5, שפיקחה על הפעלת סוכנים כפולים במלחמת העולם השנייה.

רקע

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עלה בבריטניה החשש מפני מספר גדול מאוד של מרגלים גרמנים הנמצאים בתחומי בריטניה. חשיפת המרגלים הוטלה על "חטיבה B" של MI5 - סוכנות הביון שעניינה בנעשה בתוך גבולות המדינה. חשש סביר זה היה גם מוצדק, שכן ביולי 1940 כינס האבווהר - מנגנון המודיעין הגרמני את כל קציניו ונהגתה "תוכנית לנה" לגיוס מרגלים, אימונם והחדרתם לבריטניה. מכיוון שכבר בקיץ 1940 הצליחו אנשי בלצ'לי פארק לפענח את האניגמה - מערכת ההצפנה הגרמנית, ולהוציא דו"חות שכונו אולטרה, יכלו הבריטים לצפות לכל אחד מהמרגלים ששוגר לשטחם ולעצור אותו. המרגלים שנעצרו הובאו למחנה חקירות סודי, מחנה 020‏, בריצ'מונד ונבדקה לגבי כל אחד מהם האפשרות להפעילו כסוכן כפול. הוקם אגף B1A, שבראשו הועמד תומאס ארג'יל רוברטסון (Thomas Argyll Robertson), שכונה בראשי תיבות שמו: TAR, ותפקידו היה להפעיל את הסוכנים הכפולים. רוברטסון נולד ב-27 באוקטובר 1909 כבנו של בנקאי סקוטי, החל את דרכו כקצין חי"ר ברגימנט המלכותי של סקוטלנד (Seaforth Highlanders) וגויס בשנת 1933 לשורות ה-MI5. נחשב איש מודיעין מוכשר, בעיקר בתחום גיוס סוכנים והפעלתם.
מטרת הפעלת הסוכנים הכפולים בראשית הדרך נגזרה מהיעד של MI5 והייתה הגנתית: לקבל מידע על כוונותיו של האבווהר לרגל אחרי בריטניה, ולאתר בזה אחר זה את כל שאר המרגלים הגרמנים בתחומי בריטניה באפקט דומינו.

הקמת הוועדה

ועדת XX הוקמה ב-2 בינואר 1941 כדי לתאם את עבודת הסוכנים הכפולים ולהזין אותם במידע, אותו יעבירו באופן מתואם לגרמנים, כדי להגביר את מהימנותם בעיניהם. שם הוועדה נבחר על פי משחק המילים בספרות רומיות XX (Double Cross - בגידה כפולה), ומשום כך נקראה גם "ועדת ה-20". מטבע הדברים לצד תיאום הידיעות נדרש גם מידור, הפרדה מלאה והסתרת עבודת הסוכנים זה מזה.
בראש הוועדה הועמד ג'ון מסטרמן (John Cecil Masterman), פרופסור להיסטוריה מאוניברסיטת אוקספורד, ספורטאי ומחבר ספרי מתח.
חברי הוועדה היו ראשי גופי המודיעין של הצבא; הצי, שנציגו היה יואן מונטגיו - הרוח החיה של מבצע קציצה; חיל האוויר; MI5; ‏MI6; וקציני אגף B1A, בראשם ת.א.ר. רוברטסון.
מלבד מפעילי הסוכנים מאגף B1A, לא הכירו כל חברי הוועדה את זהותם של הסוכנים, אלא ידעו רק על קיומם ואת כינויי הצופן שלהם.
מיום שהוקמה ועד סיום המלחמה קיימה הוועדה 226 פגישות תיאום.

אחרי המלחמה

רוברטסון פרש מהשירות ב-1948, וגידל כבשים בווסטרשייר.
מסטרמן זכה באות חבר (MBE) במסדר האימפריה הבריטית, עמד בראש מכללת ווסטר באוקספורד ובבהמשך היה סגן נשיא האוניברסיטה.
(אודות חברי הרשת ראו טבלה לעיל.)
Science

Science (מילולי: מדע) הוא כתב עת אקדמי של האיגוד האמריקני לקידום המדע הנחשב לאחד מכתבי העת המדעיים היוקרתיים בעולם. כתב העת יצא לראשונה ב-1880 ומאז יוצא לאור אחת לשבוע. המאמרים בו עוברים ביקורת עמיתים. לפורמט המודפס של כתב העת יש כ-130,000 מנויים. מאחר שהמנויים של מוסדות יחד עם גישה מקוונת לכתב העת משרתים קהל גדול, מוערך ציבור קוראיו של כתב העת כחצי מיליון איש לערך.
כתב העת מתמקד בפרסום מחקרים מקוריים חשובים וסקירות מחקרים, אך הוא מפרסם גם חדשות הקשורות למדע, דעות על המדיניות המדעית ונושאים נוספים המעניינים מדענים ואנשים המתעניינים במשמעויות הרחבות של המדע והטכנולוגיה. על אף שרוב כתבי העת המדעיים מתמקדים בנושא מסוים, Science וכתב העת המתחרה Nature מסקרים מגוון רחב של תחומים מדעיים. Science שם דגש מיוחד על ביולוגיה ומדעי החיים, עקב ההתפתחות בביוטכנולוגיה ובגנטיקה בעשורים האחרונים. מדד ההשפעה (האימפקט פקטור) של Science לשנת 2011 הוא 31.201 (על פי Thomson ISI).
אף על פי שכתב העת שייך לאגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS) , חברות באגודה אינה דרושה לפרסום מאמר בו.