אברהם ארלנגר

אברהם אֶרלַנגֶר (בגרמנית: Abraham Erlanger; תרי"ג, 1853 – כ"ג בכסלו תרצ"ב, 1931) היה מראשי היהדות האורתודוקסית בשווייץ במאה ה-19 וראש הקהילה היהודית האורתודוקסית בלוצרן. אבי משפחת ארלנגר בשווייץ ובישראל, שהעמידה רבנים ואישי ציבור רבים.

ביוגרפיה

נולד בעיירה גיילינגן  שבבאדן, גרמניה, לשמעון ורייל ארלנגר. בשנת 1870, בהיותו בן 17, נפטרו הוריו בזה אחר זה. הוא עבר לעיר וירצבורג, שם התקרב לרב העיר הרב יצחק דב במברגר, אשר הייתה לו השפעה מכרעת על חייו. כעבור זמן עבר ללוצרן והקים יחד עם אחיו הבכור איזידור את בית המסחר "האחים ארלנגר". 
הקהילה היהודית בלוצרן נוסדה בשנת 1867, אולם עד בואו של ארלנגר לא היו חיי קהילה יהודיים בעיר. בכל רחבי לוצרן התגוררו עד אז כעשרים משפחות יהודיות בלבד ולא היו להם שירותי דת. ארלנגר דאג לכל צורכי הדת. בכל העיר לא היה מקווה, וארלנגר הקים על חשבונו מקווה ששימש את יהודי האזור. מקווה זה היה מהיחידים בשווייץ, ובמשך למעלה מארבעים שנה היה היחידי בלוצרן. הוא רכש צמר גולמי כדי לטוות ממנו פתילים לציצית עבור יהודי העיר. בחצר ביתו הוא בנה את הסוכה היחידה בעיר וכל חברי הקהילה השתמשו בסוכתו בתקופת חג הסוכות. רק בתחילה המאה ה-20 הוחל לבנות סוכות נוספות בעיר.
בשנת 1876 נישא לברטה הרץ, בת למשפחה יהודית ידועה מהעיר האל. בשנת 1877, עוד לפני שנולדו להם ילדים משלהם, אימצו בני הזוג ארלנגר ילד יתום. במהלך השנים נולדו לבני הזוג ארלנגר 15 ילדים – תופעה נדירה באותה תקופה. שניים מבניו נפטרו בגיל צעיר. לימים הם אימצו ילד יתום נוסף – רוברט גוגנהיים. למרות האווירה הליברלית ששררה במערב אירופה שמר ארלנגר על אורח חיים דתי מוקפד והעניק חינוך חרדי לכל ילדיו. לא התיר לאישה נשואה לשבת ליד שולחנו ללא כיסוי ראש.
ארלנגר יזם את הקמת בית הכנסת הגדול החדש בלוצרן, ששימש מרכז הקהילה היהודית בעיר. במשך למעלה מארבעים שנה כיהן נשיא החברה קדישא בעיר. ביתו היה מרכז הכנסת אורחים לתיירים, אישי ציבור רמי מעלה, רבנים וקציני צבא, וכן סטודנטים מהאוניברסיטאות בברן ובציריך. בין אורחיו היו הכתב סופר והברון רוטשילד. תמך בישיבות ובעניי ארץ ישראל, וכמו כן גייס כספים למען בית החולים שערי צדק. 
היה ממייסדי "הארגון החופשי של היהדות האורתודוקסית" שטיפל בענייניה של היהדות האורתודוקסית בשווייץ. בשנות מלחמת העולם הראשונה הצליח להשיג היתר שחיטה, למרות החוק השווייצרי האוסר שחיטה. לקראת סוף המלחמה נפטרה אשתו ממגפת השפעת. 
בשנת 1913 הוכתר בתואר "חבר", ולרגל יום הולדתו השבעים הוכתר בתואר "מורנו" על ידי רבני גרמניה, הונגריה ורומניה, לאות הוקרה על פועלו.
נפטר בכ"ג בכסלו תרצ"ב. על פי צוואתו חולקו לפני הקבורה כפדיון נפש 248 פרנקים לעניי לוצרן (כמניין שמו "אברהם"). 
לאחר פטירתו פורסמו עליו מאמרי הערכה בעיתון "דער איזראעליט". בין השאר נכתב: "הלך מאיתנו מנהיג, לא רק מנהיג של יהדות שווייץ, אלא של האורתודוקסיה המערב-אירופאית כולה... לא נגזים אם נאמר שאברהם ארלנגר סימל את החיים היהודיים של שווייץ, ושל קהילת לוצרן. הרי בעצם היה המייסד, ובמשך עשרות שנים גם המנהיג של קהילתו". 
בעקבות היסודות שהעמיד התפתחה הקהילה היהודית בלוצרן, ועם השנים נוסדו בה מוסדות תורניים מפורסמים: ישיבת לוצרן, סמינר בית יעקב, תלמוד תורה לבנים ובית יעקב לבנות.

מצוואתו

בשנת 1899 חלה ונרפא, ובשנת 1902 חלה שוב. לאחר שנרפא החל להעלות על הכתב מכתבים לילדיו, ובהם רעיונות ומסרים רוחניים ודתיים וכן הוראות ובקשות. הוא גנז את מכתביו במעטפה וציווה לפותחם רק לאחר מותו כמעין צוואה. בין השאר כתב: 
"הייתי רוצה להיות בטוח שכל בניי יחיו כיהודים חרדים ויחנכו באותה מסורת את צאצאיהם. אני מקווה שה' ייתן לי זאת. הוא היודע שהשתדלתי בכל כוחותיי לחנך את ילדיי כיהודים חרדים. עד היום יש לי הביטחון, עד כמה שאפשר לחזות מראש, שילדיי יהיו יהודים חרדים במלוא מובן המלה. רק לא חצאי דברים; שלא יאמרו: אלה יהודים מסורתיים. לא! צריך לומר עליכם: אלה הם יהודים חרדים! אם אחד מהאחים, חס וחלילה, לא יהיה שומר מצוות, שאף אח מבניי לא ייקח ממנו איזושהי תמיכה, ככל שיהיה זקוק לה."
"נישואין שבהם אין לבעל ולאישה אותן השקפות בענייני דת, הם דבר מאוס בעיניי. רק אלה הם חיי משפחה יהודיים אמיתיים – כשהבעל והאישה מתחרים ביניהם בקיום המצוות ומעודדים זה את זה בשמירת הדת. מכל ילדיי, בנים כבנות, אני מצפה שיהיו יהודים שלמים, שלא יעשו פשרות.
"

מצבתו

"איש צדיק וישר תמים במעשיו דובר אמת בלבבו, ונגד כל אדם שמעו הלך בכל תפוצות ישראל, כי ביתו היה פתוח לרווחה והכניס אורחים בכל עת, גם היה אב ליתומים אומללים, תמך תורה ולומדיה, פזר נתן לאביוני ירושלים, הוא היה כעמוד ברזל וכאבן פינה בתוך קהילתנו הקדושה, לייסדה ולהנהיגה בדרכי התורה והמצוות, נתן נפשו לבנות בית הכנסת חדש, היה ראש של החברה קדישא וגמל חסדים עם המתים ועם החיים, וה' ברך את אברהם ברוב בנים ובני בנים, גם דור רביעי יולד על ברכיו, ויתהלך לפני האלוקים ע"ח שנה, ויצו את בניו לשמור דרך ה' לעשות צדקה ומשפט."