google/wiki40b huggingface dataset:
הרן

הָרָן הוא דמות מקראית, בנו של תרח ואחיהם של אברהם אבינו ונחור. מוזכר בספר בראשית, פרק י"א. ישנה מחלוקת האם הרן אחיו הצעיר של אברהם, כמוזכר בתלמוד, או שמא הרן מבוגר מאברהם ב-32 שנה, כמוזכר בספר הישר (אגדה).
בנותיו היו מילכה, סבתה של רבקה אמנו ויסכה, שעל פי המדרש הייתה שרה אמנו. בנו היה לוט. הרן לא זכה לאריכות ימים. הוא נפטר באור כשדים מולדתו. לאחר מותו של הרן, נלקח לוט תחת חסותו של תרח ומאוחר יותר תחת חסותו של אברהם.
יוסף בן מתתיהו הסביר בספרו "קדמוניות היהודים" כי אבלו של תרח על הרן גרם לו לשנוא את ארץ כשדים וזו הסיבה שהחליט לעזוב לחרן שבארם נהריים. כמו כן, ציין כי באור כשדים "מראים את קברו עד היום הזה".
בספר היובלים מופיעה הגרסה הקדומה ביותר לסיפור על מלחמתו של אברהם באלילות, שבו מתבררות גם נסיבות מותו של הרן: אברהם שרף את "בית האלילים" והרן נשרף למוות בניסיונו להציל את הפסילים.
על פי המסופר במדרש אברהם והצלמים (בראשית רבה, פרשה ל"ח, פסקה י"ג), כשהואשם אברהם בהתנגדות לעבודת אלילים, נחשד הרן עמו. הרן התלבט אם להצטרף לאברהם בזמן שנמרוד המלך זרק את אברהם לכבשן האש או להצטרף לנמרוד. הרן חשב על רעיון שהוא שביל הזהב: אם אברהם ינצח יצטרף אליו ואם נמרוד ינצח יצטרף אליו. כשראה את אברהם יוצא ללא פגע מן הכבשן, הודה באשמה, נזרק אף הוא לכבשן האש אך לא יצא משם. התרגום המיוחס ליונתן מפרש את מותו של הרן באותה צורה אך טוען שסיבת מותו הייתה שונה, ונועדה להוכיח שאברהם ניצל בזכות האל, ולא בזכות כישוף שעשה עבורו הרן כפי שחשבו הצופים. על מנת להוכיח שכישופיו של הרן אינם הסיבה להצלת אברהם, יצאה אש ושרפה את הרן עצמו. יש במסורת זו משחק מילים עם שם העיר שבה מת הרן, אוּר (=אש) כשדים. לדעת יאיר זקוביץ, למסורת זו שורשים קדומים והיא הייתה ידועה גם למספר המקראי.
הרי רילה

הרי רילה (בבולגרית: Рила) הוא רכס הרים בדרום-מערב בולגריה, מצפון להרי פירין וכ-70 ק"מ דרומית לסופיה.
זהו רכס הרים אלפיני וגבוה (גובהו הממוצע 2,700 מטר מעל פני הים), הגבוה ביותר בבלקן. פסגתו הגבוהה ביותר, פסגת מוסלה, מתנשאת לגובה 2,925 מטרים. זהו רכס ההרים השישי בגובהו באירופה (אם מחשיבים רק את פסגתו הגבוהה ביותר של כל רכס), לאחר הרי הקווקז, הרי האלפים, הרי סיירה נבדה, הרי הפירנאים והר אטנה.
רובו של הרכס נמצא בתחומי הפארק הלאומי רילה.
על הרכס פזורים 120 אגמים קטנים (יש הטוענים שהמספר גבוה יותר), שנוצרו על ידי קרחונים, שכיסו את הרכס בתקופת הקרח האחרונה. בזכות האגמים היפים, הפך האזור לאחד מיעדי הטיול הפופולריים ביותר בבולגריה. מסלולי טיול מסומנים ובקתות הרים רבות משרתים את המטיילים. אחד ממסלולי הטיול הפופולריים ביותר הוא המסלול ל"שבעת אגמי רילה".
כמות המשקעים השנתית הממוצעת על הרכס היא כ-2,000 מילימטרים, כמחציתם הם שלגים, המכסים אותו החל מהסתיו ועד לאביב.
שלושה נהרות גדולים מנקזים את הרכס: מריצה היוצא מהר המוסלה, איסקר (Искър) ומסטה (Места).
בהרי רילה, בגובה של 1,147 מטרים, לרגלי המאליוביצה, שוכן מנזר רילה, המנזר הגדול והמרהיב ביותר בבולגריה, שנבנה במאה ה-10 על ידי תלמידיו של איוואן רילסקי, נזיר מתבודד שחי במערה לא הרחק משם. המנזר נהרס ושוקם מספר פעמים עד ששוקם במאה ה-19 אחרי שריפה שהתרחשה בו. המנזר והמוזיאון שלידו הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. היישוב העתיק ביותר בהרים אלו הוא בורובץ, המהווה נקודת יציאה בקיץ למטפסי-הרים ומרכז לספורט חורף.
חנות הספרים ללא הפסקה של מר פנומברה

עלילה

הספר עוקב אחר קליי ג'אנון אשר נכנס לחנות הספרים של מר פונמברה בעקבות מסעו לחיפוש עבודה. הוא התקבל לעבודה בחנות המשונה במשמרת הלילה - בה נכנסים טיפוסים שונים ומשונים להשאיל ספרים, ומקצתם לקנות. עד מהרה מגלה קליי שהטיפוסים המוזרים הם בעצם חברים באגודה המכונת "השדרה השלמה" שנועדה לפענח את הצופן לחיי נצח מתוך ספר עתיק שכתב מייסדה. עוזרו הנאמן היה גריטזון, שהנפיק גופן שכיום משתמשים בו בכל רחבי העולם.
ג'אנון מחליט לקחת את אחד הספרים מהחנות לסורק הספרים של גוגל, בעזרת חברתו קאט, אשר עובדת שם. בניגוד להוראתו של פנומברה, קליי פותח וסורק את הספר ומגלה שם את הפתרון לחידת האגודה הראשונה.
עם הזמן, קליי ג'אנון מבין את עוצמתה וגודלה של אגודת "השדרה השלמה" ומנסה לפתור את כל חידותיה. למורת רוחו של הקורא הראשון, קורבינה, ראש האגודה, קליי משתמש במחשבים לפתרון הצפנים השונים. לעומתו, פנומברה תומך במחשבים ובשילובם באגודה - ויכוח שמגיע לכדי שריפתו של "ספר החיים" של פנומברה בידי קורבינה - ספר בו כתובים קורות חייו וסודותיו של האדם, הנקרא רק לאחר מותו.
הסכסוך המעמיק בין תומכי הקידמה ובין מתנגדיה מגיע לקיצו, כאשר קליי מגיע בחיפושו לתבנית הייצור המקורית של הגופן של גריטזון, אשר נגנבה שנים רבות לפני-כן. בהגדלת תבניות אלו, מגלה ג'אנון בליטות קטנות באותיות המצויות כמעט בכל מקום בעולם ובעזרתן מפענח צופן החלפה פשוט שהצפין מייסד האגודה.
הספר מסתיים בכך שקליי ופנומברה חוברים יחדיו כשותפים לעסקים היוצאים לחקור את החיים שלהם ושל אחרים.

ביקורת

הספר זכה להצלחה רבה ולביקורות משבחות ברחבי ארצות הברית, כאשר הופיע ברשימת מאה הספרים המומלצים של 2012 על פי עיתון ה- San Francisco Chronicle  כמו גם לבחירת העורך של ה-New York Times. נוסף לכך, הוא נכנס לרשימת הסיפורת המומלצת בכריכה קשה של ה-New York Times ואף לרשימת רבי המכר של הרדיו הלאומי הציבורי של ארצות הברית.
כריכתו האנגלית הזוהרת בחושך שעוצבה על ידי רודריגו קוראל אף נבחרה לאחת מ-25 הכריכות הטובות ביותר של אתר BookPage.
גילברט בייקר

ביוגרפיה

בייקר נולד בשניוט, קנזס וגדל בפארסונס, קנזס. אביו היה שופט ואמו הייתה מורה. בשנים 1970 - 1972 הוא שרת בצבא בסן פרנסיסקו. לאחר פרישתו מהצבא, הוא לימד את עצמו לתפור ובמיומנות זו שרכש החל ליצור דגלים וכרזות למען זכויות הומואים ובמצעדי מחאה נגד המלחמה. בתקופה זו הוא פגש והתחבר עם הארווי מילק. 
בשנת 1978 הוא יצר את דגל הקשת שאותו צבע ידנית בעזרתם של 30 מתנדבים, והיו בו שמונה פסי צבע, שכל אחד סימל משמעות שונה (ורוד - מיניות, אדום - חיים, כתום - בריאות, צהוב - אור השמש, ירוק - טבע, טורקיז - אמנות, אינדיגו - הרמוניה וסגול - רוחניות). מילק רכב מתחת לדגלי הקשת הראשונים שהכין בייקר במצעד הגאווה של סן פרנסיסקו ביוני 1978, חודשים ספורים לפני שנרצח.
בשנת 1979 החל בייקר לעבוד בחברת "דגלי פאראמאונט" (.Paramount Flag Co) בסן פרנסיסקו. הוא עיצב אירועים עבור דיאן פיינשטיין, ראש ממשלת סין, נשיאי צרפת, מלך ספרד, ונצואלה והפיליפינים ועוד רבים אחרים. הוא גם עיצב אירועים למען זכויות האזרח ולמצעדי גאווה בסן פרנסיסקו. בשנת 1984 הוא עיצב את הדגלים לוועידה הדמוקרטית לנשיאות.
בשנת 1994 עבר בייקר להתגורר בניו יורק. הוא המשיך ביצירה שלו ובאקטיביזם. באותה שנה הוא יצר את הדגל הגדול ביותר בעולם (באותו העת) לחגיגות יום השנה ה-25 לפרוץ מהומות סטונוול.
בשנת 2003 הנציח בייקר את יום השנה ה-25 ליצירת דגל הקשת, ביצירת דגל קשת שנמתח ממפרץ מקסיקו לאוקיינוס האטלנטי בקי ווסט. לאחר ההנצחה, הוא שלח חלקים של הדגל הזה ליותר מ-100 ערים ברחבי העולם. האירוע תועד בסרט באורך מלא של מארי ג'ו פרון.
בשנת 2008 יצר מחדש את דגל הקשת לכבוד הסרט מילק שהיה מועמד לפרס האוסקר. בשנת 2015 נרכש הדגל על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית והוא מוצג בגלריות העיצוב העכשווי. 
בייקר נפטר בשנתו ב-31 במרץ 2017, בגיל 65, בניו יורק.
הקאן פידאן

הקאן פידאן (בטורקית: Hakan Fidan; נולד ב-1968 באנקרה) הוא תת-מזכיר למודיעין ועמד בראש ארגון הביון הלאומי הטורקי בשנים 2010-2015. 
באוקטובר 2013 חשף ה"וושינגטון פוסט" כי טורקיה מסרה לאיראן בתחילת 2012 מידע על רשת ריגול ישראלית שפעלה בשטחה וכללה כ-10 אזרחי איראן, וכי ישראל חושדת כי פידאן הוא שחשף את המידע בפני האיראנים.
ביוני 2013 דיווח העיתון הטורקי "הורייט" כי פידאן פגש באותו חודש בחשאי את ראש המוסד תמיר פרדו שביקר באנקרה, ודן עמו בענייני סוריה ואיראן.
חטיפה

חטיפה היא פעילות שמשמעה תפיסת אדם ולקיחתו ממקומו בכוח, באמצעות פיתוי, באמצעות התחזות, או בכל מניפולציה אחרת. החטיפה נעשית בדרך כלל על מנת לאיים עליו, לפגוע בו, לכלאו, או לדרוש כופר נפש תמורת שחרורו. אדם חטוף מכונה בחלק מהמקרים בן ערובה. במקרה שאדם פרטי מבצע זאת כנגד אדם אחר, מדובר בעבירה פלילית חמורה. במקרה שמדינה עושה זאת כנגד אויבי המדינה רואים בדבר המשך של האקט המלחמתי, ובמקרה שמדינה חוטפת אנשים כדי להעמידם לדין, יש בדבר את המשך הפעלת שלטון החוק של המדינה.

חטיפה בישראל

חטיפה היא פשע נדיר למדי בישראל. שני סוגי החטיפה העיקריים שקרו במדינת ישראל הם חטיפה למטרות כופר, לדוגמה - חטיפת הילד אורון ירדן שהסתיימה ברציחתו, וחטיפה לצרכים פוליטיים, המתבצעת בידי ארגוני הטרור, כדוגמת חטיפת החייל נחשון וקסמן ורציחתו.

מקרי חטיפה בישראל

בשנת 1973 התרחשה חטיפת ג'קי אלבו - אירוע החטיפה הראשון בתולדות מדינת ישראל שילד נחטף כדי לסחוט כסף מאביו.
ב-12 ביוני 2014 נחטפו שלושת הנערים אייל יפרח, גיל-עד שער ונפתלי פרנקל בידי ארגון הטרור חמאס בטרמפיאדה בצומת אלון שבות בגוש עציון. במשך כשבועיים וחצי עמלו כוחות הביטחון צה"ל ושב"כ באיתור החטופים, ב-30 ביוני 2014 התברר הסוף המר של החטיפה, גופות הנערים החטופים נמצאו קבורים ברישול בשטח פתוח כשלושה קילומטר מערבית לכפר חלחול. חטיפת הנערים התבצעה על ידי ארגון הטרור חמאס, על רקע לאומני, במטרה לבצע עסקת חלופי שבויים. החטיפה ככל הנראה הסתבכה והחוטפים רצחו את החטופים דקות אחדות לאחר החטיפה, הטמינו את הנרצחים, ונעלמו בלא ליטול אחריות רשמית על החטיפה או מניעיה. החטיפה נודעה בשם רצח שלושת הנערים.

היבט משפטי

ברוב ארצות העולם נחשבת חטיפה לעבירה חמורה במיוחד, ובארצות מסוימות (כגון - חלק ממדינות ארצות הברית) העונש עליה מגיע עד לכדי עונש מוות. 
סימן ז' בחוק העונשין הישראלי (סעיפים 369-377) עוסק בפגיעה בחירות, ובפרט בסוגי החטיפה השונים (סעיפים 369-375). העונש על עבירה זו נע בין עשר שנות מאסר (למעשה החטיפה העצמו) למאסר עולם (חטיפה למטרת רצח). 
על פי פרשנות חז"ל לעשרת הדיברות בדיבר של לא תגנוב מדובר על חטיפה ולא על גניבת רכוש. על פי החוק המקראי העונש על חטיפת אדם ומכירתו לעבדות היה מוות. (שמות כ"א ט"ז, דברים כ"ד ז')

אמנת האג 1980

בשנת 1980 נחתמה בהאג האמנה בדבר ההיבטים האזרחיים של חטיפה בינלאומית של ילדים  הקרויה בקיצור, כאשר ההקשר ברור, "אמנת האג". על פי האמנה, המשמורת על הילד צריכה להיקבע במקום מגוריו הקבוע. האמנה אוסרת על העברת ילד ממדינה למדינה ללא הסכמת שני הוריו, או מי שמונה לו על ידי בית המשפט לענייני משפחה כמנהל משמורת. במידה והוברח הילד לארץ אחרת ניתן להגיש בקשה להחזרתו. ברוב המקרים נועדה אמנה זו להילחם בתופעה של לקיחת המשמורת בכוח על ידי אחד ההורים אחרי סכסוך או גירושין. בישראל נכנסה האמנה לספר החוקים בשנת 1991, והגוף האחראי על ביצועה הוא המחלקה לעניינים בינלאומיים בפרקליטות המדינה.
שמעון כהן (כדורגלן)

קריירה

כהן גדל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ובמדי הקבוצה הבוגרת של המועדון ערך 13 הופעות בליגה הבכירה. בשנת 1961 עבר לקבוצת שמשון תל אביב, ובמדיה שיחק לאורך כמעט עשור, למעט הפסקה אחת - בשנת 1967 עבר כהן לשחק בקבוצת בולטימור בייז שבליגת הכדורגל האמריקאית NASL, יחד עם הבלם דוד פרימו. כהן השתתף ב-15 משחקים בליגה האמריקאית, בהם כבש 4 שערים, וזכה לכבוד מפוקפק בעת שהיה למורחק הראשון בליגת הכדורגל האמריקאית שיצאה לדרך באותה שנה.
ב-1969 שב לישראל והצטרף חזרה לשמשון תל אביב. בשנת 1970 הצטרף להפועל פתח תקווה, במדיה ערך 22 הופעות וכבש 4 שערים, ושנה לאחר מכן עבר לקבוצת בית"ר תל אביב, במדיה סיים את הקריירה בשנת 1976. בסך הכל שיחק בליגה העליונה בישראל 213 משחקים בהם כבש 59 שערים.
כהן נמנה עם סגל נבחרת הנוער של ישראל, ושיחק 11 משחקים בינלאומיים בשורות הנבחרת הבוגרת במחצית הראשונה של שנות ה-60. משחקו הראשון היה מול נבחרת אתיופיה באוקטובר 1962 ומשחקו האחרון היה מול נבחרת רומניה בדצמבר 1966. לזכותו של כהן שער אחד במדי הנבחרת, בניצחון 2–0 על נבחרת יוגוסלביה באוקטובר 1964‏.
מיכל סנונית

ביוגרפיה

מיכל סנונית נולדה וגדלה בקיבוץ עין החורש שבעמק חפר, ולאחר שירותה הצבאי חזרה לקיבוץ והחלה ללמוד ספרות ותיאטרון.
לאחר שסיימה את לימודיה, עבדה כעיתונאית בעיתון "על המשמר", במסגרתו ניהלה ראיונות וערכה את נושאי התרבות, ובמשך כארבע שנים ערכה את המוסף השבועי שלו "חותם".
סנונית הייתה חברה בעין החורש כ-20 שנה, ושם נולדו שלושת ילדיה. לאחר מכן עברה לגור בתל אביב, עד היום. בשנים האחרונות היא עובדת במסגרת "אמנות לעם", מרצה ומשוחחת עם ילדים ותלמידים בכל הארץ בנושאי ספרות.
היא כתבה 12 ספרי שירה לקוראים מבוגרים, שזכו להצלחה רבה, וספרים רבים לילדים, בהם עבדה עם מיטב המאיירים.
בשנת 1985, בזמן שהות באיטליה, כתבה סנונית את הספר "ציפור הנפש". במקור נכתב הספר לילדים, ועד מהרה תורגם לעשרות שפות, הפך לרב-מכר בינלאומי וזכה בפרסים רבים. בשנת 1993 זכה הספר במקום הראשון בעולם בתחרות לספרי ילדים. ספריה לילדים זכו לתפוצה רבה.
משיריה שהולחנו: "תחת עץ האהבה" (לחן: אילן וירצברג, ביצוע: נורית גלרון ויוסי בנאי), "בסוף כל הדרכים" (לחן: דרורה חבקין, ביצוע: הפרברים), "כשנגעת בי" (לחן: יסמין אבן, ביצוע: יסמין אבן וסימה לוי דוכין).
בשנת 2014 זכתה מיכל סנונית בפרס רנה לי לזכרה של המשוררת, הפרוזאיקונית והחוקרת פרופסור רנה לי, בחסות איגוד כללי של סופרים בישראל.
הייתה נשואה לצבי אל-פלג עד לפטירתו ב-2015.
טוביה העמוני

טוֹבִיָּה הָעַמּוֹנִי מופיע בספר נחמיה בתור אחד מ"צרי יהודה"‏‏ ואחד המתנגדים העיקריים לנחמיה בתקופת שיבת ציון.

משמעות שמו של טוביה

טוביה מכונה "העבד העמוני"‏‏. יש שרואים בכינוי זה כינוי גנאי, מכיוון שהעמונים הם מהעמים שנאסר להתחתן עימם, גם אם יתגירו. יש המשערים שכוונת הכינוי היא שטוביה היה הפחה מטעם מלכות פרס, של אזור עמון, אך טענה זו אינה משכנעת מכיוון שלפחות אופייני הכינוי "עבד המלך" ולא "עבד" לבדו. אמנם סביר להניח שהיה לטוביה מעמד גבוה באזור עבר הירדן המזרחי, מכיוון שטוביה הצליח להסית את בני עמון נגד עם ישראל בכלל ונחמיה בפרט. ניתן להסיק מהסיומת התיאופורית יהודית של שמו של טוביה (יה) ובנו יהוחנן (יהו), שהיה יהודי, שיש מזהים אותו כצאצא של טבאל, אציל יהודאי שפעל בימי מלכות אחז. בתקופת מאוחרות יותר, קיימת משפחה יהודית הנקראת בית טוביה ששלטה בשטחים בעבר הירדן, ומקום מושבה זוהה באתר הארכאולוגי עיראק אל-אמיר. יש חוקרים המזהים את שורשיה של המשפחה בטוביה העמוני.

מעמדו של טוביה

בספר נחמיה ניתן לראות במקומות רבים את מעמדו הרם של טוביה בממלכת יהודה. לטוביה קשרים רבים עם נכבדי יהודה‏‏ והוא אף קשור בקשרי נישואים עם משפחות יהודיות בירושלים‏‏ וכנראה הוא אפילו קשור למשפחת אלישיב הכהן הגדול, אותו נחמיה מכנה "קרוב" לטוביה‏. טוביה קשר קשרים עם הנביאים בירושלים וכשנחמיה נעדר מירושלים הוא הופקד על לשכת האוצרות במקדש על ידי אלישיב הכהן, אך נחמיה גירש אותו מירושלים בשובו ועמו את נכדו של אלישיב שייצג את התומכים בגישה האוניברסלית.

פעולותיו של טוביה

הפעולות של נחמיה עוררו התנגדות גדולה בקרב העמים השכנים. מראשי המתנגדים היה טוביה ועמו היו גם סנבלט החורני וגשם הערבי. טוביה ושני חבריו תכננו לצאת למלחמה על ירושלים אך תכנונם נודע לנחמיה והוא העמיד משמר יומם ולילה מפניהם וכך הם הם לא הצליחו לתקוף את העיר. לאחר שהיהודים בנו את החומה טוביה וסנבלט ניסו לפתות את נחמיה לצאת מהעיר בתואנה שהם רוצים להיוועד יחד, כשבעצם מטרתם היא לרצוח את נחמיה. נחמיה זיהה את המזימה וסירב לבוא להיוועד גם לאחר שהם בקשו ממנו ארבע פעמים רצופות. לאחר כישלון קריאתם הם איימו להודיע למלך פרס שנחמיה והיהודים מתכננים למרוד בו ועל כן הם בונים את החומה, אך לפני שהם יעשו זאת הם מוכנים להיפגש עם נחמיה ולדון עמו. נחמיה הבין שהם משקרים לו ולא יגידו כלום למלך פרס וסירב פעם נוספת לפגישה. אחרי שהם ראו שהם נכשלו הם ניסו לשכור את שמעיה בן דליה בן מהיטבאל שישכנע את נחמיה להתחבא בבית המקדש אך הוא נכשל מכיוון שמתגלה לנחמיה נבואה שאומרת לו ששמעיה נשכר על ידי טוביה וסנבלט.
אליהו יהושע גלדצהלר

הרב אליהו יהושע גלדצהלר (בכתיב יידי: געלדצעהלער; באנגלית: Eliyahu Yehoshua Geldzahler; כ"ג באדר ה'תרפ"ו, 9 במרץ 1926 – כ"ט באב ה'תשע"ה, 14 באוגוסט 2015) היה ראש ישיבה חסידי אמריקאי. מחבר סדרת הספרים "אמונת יהושע" על סדר זרעים, וסדרת הספרים "קדשי יהושע" על סדר קדשים.

ביוגרפיה

נולד באנטוורפן לרב מנחם שלום גלדצהלר ולאסתר בת הנגיד ר' שלמה הכהן מסנדרלנד שבאנגליה. בילדותו למד בתלמוד תורה "יסודי התורה" בעיר הולדתו. במלחמת העולם השנייה עם פלישת הצבא הגרמני במאי 1940 לבלגיה, נמלטו בני המשפחה לעיר הנמל אוסטנדה וממנה הפליגו לצרפת. הם המשיכו במנוסתם לספרד וממנה לפורטוגל בה שהו כחצי שנה, עד שהצליחו להסדיר את הגירתם לארצות הברית. הם עלו על החוף האמריקאי בראשית ינואר 1941.
עם הגיעו לארצות הברית החל ללמוד בישיבת תורה ודעת, בה היה תלמידם של הרב ראובן גרוזובסקי, הרב שרגא פייבל מנדלוביץ' והרב גדליה שור. בשנת ה'תש"ה, 1945, נמנה עם הגרעין הראשון שכלל 18 בחורים שנשלחו לייסד את בית מדרש עליון במונסי. בסוף שנת 1948 (כ"ב בכסלו ה'תש"ט) נישא להענא פריידל בתו של הרב אליהו אליעזר דסלר. לאחר נישואיו התגורר בוויליאמסבורג והתקרב לרבי יואל טייטלבוים מסאטמר, לפי הצעתו הקים בשנות ה-50 של המאה ה-20 את ישיבת "אור ישראל" בפורסט הילס, קווינס, ניו יורק, ועמד בראשה עד פטירתו.
בנו הרב אליעזר, שכיהן כראש ישיבת אור ישראל, נפצע אנושות בתאונת דרכים בליל כ"ב בטבת ה'תשס"ה (3 בינואר 2005) כששהה בביקור בישראל, בעת שחזר מקבר הרשב"י בהר מירון, ונפטר לאחר חודשים ספורים. בשנת 2009 התאלמן גלדצהלר מאשתו הענא. נפטר ב-2015, בגיל 89.
בנספחים לספריו הודפסו מאמרים לתולדות רבותיו ולקורות מוסדות התורה בהם למד, נספח מיוחד עוסק בשיטת חמיו הרב דסלר, בדבר הצמצום והבדלי הגישות בין תלמידי הגאון מווילנה המתנגדים לחסידות והוגי החסידות בנושא זה. סדרת ספרים נוספת פרי עטו, היא סדרת "מועדי יהושע", על סדר מועד.
בניו הם הרב משה חיים, חתנו של האדמו"ר מבוסטון, רב קהילת בית שלמה ודיין בית הדין לממונות בהר נוף והרב דניאל המכהן כראש ישיבת אור ישראל. בין חתניו הרב דוד יהודה (לייבל) ויליגר, תלמידו של האדמו"ר מקלויזנבורג.
עוזי שלו

לימודים

עוזי שלו נולד בשנת 1961 בקיבוץ עין דור לאהובה ורפי שלו. הוא למד נגינה בבסון אצל שרה צור, זאב דורמן, ולטר מרוז ומרדכי רכטמן. עם סיום שירותו הצבאי כקצין בצה"ל (השתחרר מן המילואים בדרגת רב-סרן) המשיך בלימודיו בבית הספר ג'וליארד בניו יורק.

קריירה

מאז 1987 מכהן שלו כמשנה לנגן הראשי בבסון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. כנגן בסון ראשון בפילהרמונית, השתתף בקונצרטי התזמורת בישראל ובסיורי התזמורת בניצוחם של המאסטרו זובין מהטה, מאסטרו לורין מאזל, מאסטרו קורט מזור, מאסטרו גוסטאבו דודאמל ומנצחים אחרים, בצפון אמריקה, בדרום אמריקה, באירופה, במזרח הרחוק ובאוסטרליה.
עוזי שלו הוא מוזיקאי פעיל המופיע דרך קבע כסולן עם תזמורות, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ועם הרכבים קאמריים רבים.

הופעות כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית

כסולן, הופיע שלו עם התזמורת הפילהרמונית בקונצ'רטו הכפול לחליל ובסון מאת גאורג פיליפ טלמן (1990), בסימפוניה הקונצ'רטנטית מאת יוזף היידן (1998), ובקונצ'רטו לבסון ותזמורת מאת אהרון חרל"פ (2005), אשר נכתב עבורו והוקדש לו.
על הופעה זו, זכה עוזי שלו בפרס שר התרבות, המדע והספורט למבצעי מוזיקה ע"ש עדן פרטוש לשנת 2005, עבור ביצוע מצטיין של יצירה ישראלית.
יוסף ארזין

רבי יוסף ארזין היה ממקובלי צפת, ומחשובי תלמידי האר"י שימש כשד"ר צפת בשאלוניקי.

ביוגרפיה

נולד ככל הנראה בסלוניקי שביוון למקובל רבי יעקב ארזי. בצעירותו עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר צפת, שם החל ללמוד קבלה אצל האר"י. הוא התקרב לאר"י ונמנה עם 10 - 12 חברי ה"כת הראשונה" של תלמידיו, ומארבעת התלמידים החשובים שנבחרו לחזור על הדרושים, יחד עם רבי חיים ויטאל, ר' יונתן סאגיש ור' יצחק הכהן. 
בשנת שכ"ח נסע בשליחות מוסד התלמוד תורה בצפת לשאלוניקי, עיר הולדתו, ורבי משה אלמושנינו נשא דרשה לפני קהילתו ודיבר בשבחו. בשנת ה'של"ה היה בין החתומים הראשונים על שטר ההתקשרות של חבורת תלמידי האר"י שהכירו ברבי חיים ויטאל כיורשו הרוחני, זאת על אף שהיה רבי יוסף מבוגר ממנו. את שורש נשמתו של רבי יוסף ארזין זיהה האר"י משורש "זיהרא עילאה" של אדם הראשון. בשנת ה'של"ו חתם רבי יוסף ארזין יחד עם גדולי חכמי צפת מתלמידי רבי יוסף קארו לאסור את הקריאה בספר "מאור עיניים" מאת רבי עזריה מן האדומים. 
נפטר בצפת לאחר שנת שע"ח ונטמן בבית הקברות העתיק בעיר.

כתביו

רבי יוסף העלה את הדברים ששמע מפי האר"י על הכתב בקונטרסים. פירושים, תיקונים, וייחודים שקיבל רבי יוסף מהאר"י נכללו בשמו על ידי רבי חיים ויטאל בספרו עץ חיים המסכם את קבלת האר"י. מלבד זאת חיבר רבי יוסף פירוש עצמאי על האדרא רבא שפורסם מכתב יד.
מנזר אותימיוס

היסטוריה

המנזר נוסד תחילה כלאורה ובו כנסייה שסביבה נבנו 12 תאי מגורים לנזירים. בשנת 482, מספר שנים לאחר מותו של אותימיוס בשנת 473, הפך המנזר לקוינוביון, הוא הוקף חומה ובמרכזו הוקמה כנסייה חדשה. במנזר נחצבו בור מים גדול שסיפק את צורכי הנזירים ואיפשר לקיים באתר בוסתן. אותמיוס עצמו נקבר בקריפטה מתחת לקפלה קטנה שנבנתה במרכז המתחם, וזו השתמרה. המנזר נפגע ברעידת אדמה בשנת 660 אך שוקם והמשיך להתקיים עד המאה ה-13.  במאה ה-13 הפך האתר לחאן דרכים אשר נודע בשם "חאן אל-אחמר" (החאן האדום), וננטש באופן סופי בתקופה העות'מאנית. האתר לא היה נגיש לקהל עד שנת 2010, עת הועבר לניהולה של רשות הטבע והגנים.
אורכו של האתר כ-90 מטרים ורוחבו כ-80 מטרים. נוסף על בור המים, שרידי הכנסיות והקריפטה, נשתמרו בו תאי נזירים, אכסניה, פסיפס ותעלות מים.
חמאסטן

חמאסטן (בערבית = حماستان; הלחם של "חמאס" ו"סטן" = מדינה) הוא כינוי למצב שבו לארגון החמאס יש ריבונות על אדמה פלסטינית. הכינוי משקף מצב בו תיווצר בשטח זה רפובליקה איסלאמית בה מונהגים חוקי השריעה.
משמעות נוספת של הביטוי משקפת את החשש מהקמת מדינה תומכת טרור בדגם הדומה לתמיכה שהעניק שלטון הטליבאן באפגניסטן לארגון הטרור אל-קאעידה.

שימוש

הכינוי נוצר, ככל הנראה, בסוף 2004 בעקבות עליית כוחה של תנועת חמאס ברשות הפלסטינית, אז שימש המונח את המתנגדים לתוכנית ההתנתקות. ב-18 וב-25 באוקטובר 2004 עשה בו לראשונה שימוש חבר הכנסת אפרים סנה ממפלגת העבודה:
אם ההתנתקות הזאת לא תתבצע בתיאום ובדיבור עם הממשלה הפלסטינית, אם לא תימסר עזה לאחר צאתנו לגורם פלסטיני שימשול שם, אנחנו נקבל "חמאסטן" 8 קילומטרים מאשקלון. זאת תהיה התוצאה. אין ואקום בחיים. כשם שבדרום-לבנון צה"ל יצא, נכנס "חזבאללה". שם קיבלנו "חיזבאללסטן", וכאן נקבל "חמאסטן".
— דברי הכנסת
 
ב-9 במאי 2005 התבטא שר החוץ, סילבן שלום כי "לא נראה לי הגיוני שאם חמאס ינצח בבחירות לרשות הפלסטינית ביולי, ישראל תוכל לבצע את ההתנתקות וגם לא נראה לי הגיוני להקים 'חמאסטן'". 
הכינוי הוזכר גם בראיון עם מחמוד א-זהאר, מראשי חמאס, בראיון לניוזוויק זמן קצר אחרי ביצוע תוכנית ההתנתקות. א-זהאר נשאל על ידי הכתב קווין פריאנו: "גורמים ישראלים רשמיים מזהירים שאחרי הנסיגה תהפוך עזה ל"חמאסטן". על כך הוא השיב: "היא צריכה להיות חמאסטן. מדוע לא? אנחנו לא מושחתים. אנו משרתים את המעמדות הנמוכים. אנו מגינים על אדמתנו. היא צריכה להיות חמאסטן!".
הכינוי חזר לשימוש בישראל לאחר שבנימין נתניהו, מנהיג "הליכוד" השתמש בו בינואר 2006 כתגובה לניצחון חמאס בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית באומרו: "היום קמה מדינת חמאסטן".לאחר השתלטות חמאס על רצועת עזה ביוני 2007 הכינוי חדר אף לעיתונות הזרה עת נוצרה דה פקטו ריבונות של חמאס ברצועת עזה. לטענת בנימין נתניהו, הוא זה שטבע את המונח.

ההיבט הלשוני

המונח מורכב משתי מילים משפות שונות. המילה חמאס היא ראשי תיבות של מילים מן השפה הערבית; ואילו הסיומת "סטן", שמשמעותה מדינה (דוגמת פקיסטן ואפגניסטן) באה מן השפה הפרסית. 
באופן דומה, קודם לכן נקבע הכינוי פתחלנד שתיאר את אזור מחנות הפליטים הפלסטיניים בדרום לבנון. בכינוי זה המילה פת"ח היא היפוך ראשי תיבות של מילה בערבית בצירוף הסיומת לנד, המסמלת מדינה או חבל ארץ בשפות גרמאניות. לכן יש המשתמשים בביטוי חמאסלנד במקום חמאסטן. עם זאת, שימוש זה שכיח פחות, בעיקר בגלל המשמעות האסלאמית של הסיומת "סטן" ההולמת את מדיניות תנועת חמאס].
Get Your Number

רקע וכתיבה

השיר הוא הבי סייד של הלהיט "Shake It Off", אותו הוציאה קארי כסינגל לפני כן. כמו כן, יצא הסינגל בפורמט של תקליטור. בין היתר, השיר הוא שיר בסגנון הרית'ם אנד בלוז, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ. 
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, כמה שנים לאחר שיצא.
אלגוריתם חיפוש לעומק

במדעי המחשב, אלגוריתם חיפוש לעומק (באנגלית: Depth-first search, ראשי תיבות: DFS) הוא אלגוריתם המשמש למעבר על גרף או לחיפוש בו.
אינטואיטיבית, האלגוריתם מתחיל את החיפוש מצומת שרירותי בגרף ומתקדם לאורך הגרף עד אשר הוא נתקע, לאחר מכן הוא חוזר על עקבותיו עד שהוא יכול לבחור להתקדם לצומת אליו טרם הגיע. דרך פעולת האלגוריתם דומה במידת מה לסריקה שיטתית של מבוך.

תיאור אינטואיטיבי

דרך הפעולה שמנחה את החיפוש לעומק היא רקורסיבית. בצורה פורמלית, אלגוריתם חיפוש לעומק בודק את הצומת עליו הוא הופעל, ולאחר מכן מפעיל את עצמו רקורסיבית על כל אחד מהצמתים שמקושרים לצומת אליו הוא הופעל, אם הוא טרם ביקר בהם. על מנת לזכור באילו צמתים האלגוריתם כבר ביקר, יש לסמן אותם בדרך כלשהי (ניתן לעשות זאת, למשל, באמצעות טבלה).
מימוש אחר של חיפוש לעומק אינו מסמן את הצמתים אותם הרחיב, ומרחיב בן יחיד בכל פעם, היתרון במימוש זה הוא שסיבוכיות המקום של האלגוריתם נמוכה יותר,  לעומת  במימוש הקודם, כאשר d הוא העומק המקסימלי של הגרף, ו-V הוא מספר הקודקודים בגרף.  החסרון במימוש זה הוא שאם ישנם מעגלים בגרף, החיפוש עלול שלא להסתיים. פתרון לבעיה זאת נמצאה בגישה האיטרטיבית לחיפוש לעומק (Iterative deepening depth-first search), שבה החיפוש לעומק מתבצע כל פעם עד עומק קבוע מראש, כאשר אם לא נמצאה התשובה מגדילים את עומק החיפוש.

שימושים

לאלגוריתם החיפוש לעומק יתרונות על אלגוריתם חיפוש לרוחב אם קיימת היוריסטיקה שמסוגלת לעזור לחיפוש. למשל, בחיפוש היציאה ממבוך, אם יופעל חיפוש לרוחב מאמצע המבוך תימצא היציאה רק בשלב האחרון של האלגוריתם. לעומת זאת, בחיפוש לעומק ניתן יהיה למצוא את היציאה כבר בתחילת ריצת האלגוריתם, עוד לפני שיהיה עליו לשוב על עקבותיו, ובפרט אם יש לו דרך טובה להעריך מהו הכיוון הנכון של היציאה. עוד יתרון הוא שסיבוכיות הזיכרון של אלגוריתם חיפוש לעומק היא לכל היותר ליניארית ביחס לרמה בו הוא נמצא ברגע נתון וכמות הפיצולים הממוצעת, בעוד שבחיפוש לרוחב היא אקספוננציאלית ביחס אליהם. 
לעומת זאת, אלגוריתם חיפוש לעומק סובל מחסרונות כאשר הגרפים עליהם הוא פועל הם גדולים מאוד. בפרט, בגרפים בעלי מסלולים אינסופיים, האלגוריתם עלול שלא לעצור גם אם האיבר שהוא מחפש נמצא בגרף כי המסלול שבו הוא יבחר עלול להיות מסלול אינסופי שבו האיבר שמחפשים לא נמצא, ואז האלגוריתם יתקדם ללא הפסקה באותו מסלול מבלי לחזור על עקבותיו, וזאת להבדיל מחיפוש לרוחב שמובטח בו שיגיע אל האיבר אותו מחפשים, עם זאת חיפוש לעומק איטרטיבי מעמיק ימנע בעיה זו. כמו כן האלגוריתם לא מבטיח את מציאת המסלול הקצר ביותר בגרף אל המטרה, בשונה מאלגוריתם חיפוש לרוחב.
ניתן להשתמש באלגוריתם חיפוש לעומק בתור בסיס לאלגוריתמים רבים שפועלים על גרפים. למשל, מציאת רכיבים קשירים היטב בגרף, מציאת מסלול אוילרי ומעגלים בגרף או מיון טופולוגי שלו.
אלגוריתם זה נמצא בשימוש באופטימיזציה הרמונית.

תיאור פורמלי

כאן נציג מימוש רקורסיבי. כל צומת מסומן באחד משלושה צבעים: לבן פירושו שהוא טרם נבדק, אפור פירושו שהוא או צאצאיו בבדיקה ושחור פירושו שהצומת וצאצאיו כבר נבדקו.
 קטע הקוד הבא הוא פסאודו קוד.
function DFS(Start, Goal)
        Color(Start, Grey)
        if Start = Goal
            return True
        for Child in Expand(Node)
            if not Colored(Child)
                if DFS(Child, Goal)=True
                    return True
        Color(Start, Black)
        return False