google/wiki40b huggingface dataset:
אור יהודה

מקור השם

אור יהודה נקראת על שמו של רבי יהודה בן שלמה חי אלקלעי. מסורת אחרת גורסת כי אור יהודה היה שמו של בית הספר של העולים המתיישבים שהגיעו מטורקיה והמדינה מיסדה את השם מאוחר יותר. עוד מסורת גורסת כי העיר נקראת כך עקב מיקומה בשטח ההיסטורי של שבט יהודה, אחד משבטי ישראל.

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2018, מתגוררים באור יהודה 36,864 תושבים (מקום 57 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎0.4%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, לאור יהודה דירוג של 6 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 64.7%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 7,859 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).

תחבורה

מסוף האוטובוסים אור יהודה היא אחת מהתחנות העמוסות ביותר בבקעת אונו או לחלופין בין הקטנות במחוז תל אביב, ויוצאים ממנה אוטובוסים לפתח תקווה, יהוד-מונוסון, קריית אונו, רמת גן, תל השומר, תל אביב, בני ברק וראשון לציון.
בתוך אור יהודה ישנם רק שני קווים פנימיים של "קווים".
הגישה לאור יהודה ממערב ומצפון נעשית בכביש אחד מרכזי שהוא כביש 461 ובאמצעות מחלף מסובים המאפשר גישה לאור יהודה מהכבישים האחרים. הגישה לעיר ממזרח ומדרום נעשית באמצעות הצומת עם כביש הגישה לאזור התעשייה יהלום הנמתח מכביש 412.

תרבות, חינוך, ספורט ובילוי

לאור יהודה עיר תאומה אחת: ברלין שרלוטנבורג.

תרבות ובילוי

בעיר היכל תרבות המשמש לתיאטרון, קונצרטים ומופעים. מדי שנה מתקיימים בעיר ירידים על ידי התושבים, העירייה וארגונים שונים. באור יהודה שוכנים המרכז למורשת יהדות בבל והמרכז למורשת יהדות לוב, ובתוכם פועלים מוזיאונים מיוחדים המשמרים היסטוריה על יהדות תושבי העיר (שעלו מלוב ומבבל).

תנועות נוער

בעיר פועלות תנועות הנוער המכבי הצעיר, הנוער העובד והלומד, הצופים ובני עקיבא ובהן משתתפים מעל 1000 חניכים ובוגרים. 
מחלקת הנוער מפעילה ארבעה מועדונים לנוער:בייס, השחר, דוקטור ומועדון המטרו-לנוער דתי.
בנוסף, פועל בעיר גרעין נח"ל של בוגרי הנוער העובד והלומד במסגרת פרק המשימה הלאומית במועדונים השונים בעיר.

אנדרטה לזכר עולי הגרדום

במרכז אור יהודה הוקמה בשנת 1966 אנדרטה לזכר יוסף בצרי ושלום צלאח שנתלו בבגדד ב-21 בינואר 1952 בגלל פעילות ציונית. 
האנדרטה הוקמה על ידי "הועד הציבורי להנצחתם של נידוני עיראק" ושמה הרשמי נקבע "אנדרטת השניים - ע"ש חברי ההגנה עו"ד יוסף בצרי ושלום צאלח הי"ד". לצורך הקמת האנדרטה נערכה בשנת 1964 תחרות על ידי המועצה המקומית וחבר שופטים ובה זכתה הצעתו של שמשון מרחב.
בליל 5 בנובמבר 1968 נעצרו תשעה יהודים מבצרה והואשמו בריגול לטובת מדינת ישראל. ב-4 בינואר 1969 החל משפטם, שחלקים ממנו שודרו בטלוויזיה העיראקית. בליל 26 בינואר 1969 נגזר דינם למוות ועוד באותו לילה הם נתלו בפומבי. שמונה נתלו בכיכר המרכזית בבגדד ואחד - בכיכר המרכזית בבצרה. יום תלייתם הוכרז בעיראק כיום חג ושבתון. לאחר תלייתם הוקדשה האנדרטה גם לזכרם.
על שמם-שכונת יד התשעה בהרצליה.
אולפנת בני עקיבא מירון

אולפנת בני עקיבא מירון היא אולפנה השייכת למרכז ישיבות בני עקיבא. היא ממוקמת במושב מירון שבמועצה האזורית מרום הגליל, סמוך לקבר רבי שמעון בר יוחאי. כאשר הוקמה האולפנא על ידי הרב משה צבי נריה  באלול תשל"ב (ספטמבר 1971) היא נקראה "זהורית" על שמו של רבי שמעון בר יוחאי, שעל פי המסורת חיבר את  ספר הזוהר.
הרב מיכאל קאפח הוא ראש האולפנה ולצדו המנהל הכללי של מוסדות האולפנא והישיבה התיכונית סעדה יצחק.
באולפנה משולבות מדריכות צעירות. חלקן מהמדריכות עושות זאת במסגרת השירות הלאומי שלהן וחלקן עובדות באולפנה.

התלמידות

באולפנה מתחנכות כ-450 תלמידות המגיעות מיישובים רבים בצפון כמו: חצור הגלילית וסביבותיה, צפת, כרמיאל, קצרין ויישובי רמת הגולן, מעלות וסביבותיה, יישובי מרום הגליל. בשנים האחרונות מגיעות גם בנות ממקומות מרוחקים יותר כגון עכו,נצרת עילית, בית רימון, נתניה, ירושלים ועוד.
חטיבת הביניים - כיתות ז'-ח' - בנות אקסטרניות השבות כל יום לביתן, כיתות ט'-י"ב - במסגרת פנימייתית.
כ-20% מתלמידות האולפנה הן עולות מאתיופיה השייכות לשבט דן ועולות מהודו השייכות לשבט בני מנשה. העולות משולבות בכל הפעילות החברתית באולפנא כחלק מיישום האידאולוגיה של קליטת עליה וצמצום הפערים החברתיים בין שכבות האוכלוסייה.]

פרס חינוך

בשנת תש"ס זכתה האולפנה בפרס החינוך הדתי מטעם משרד החינוך על מכלול הפעילות באולפנה.
ב- 2013 זכה מיכאל קאפח, ראש האולפנה, בתעודת מנהל מצטיין של ישיבות ואולפנות בני עקיבא.
אפוסטולו זנו

חייו

אפוסטולו זנו נולד בוונציה להורים ממוצא יווני, ילידי כרתים
אביו, פייטרו זנו, היה רופא ומת כשאפוסטולו היה ילד.
כאציל ונציאני, נמנה זנו בשנת 1691 על מייסדי ה-Accademia degli Animosi.בשנת 1695 חיבר את הלברית הראשונה שלו, Gli inganni felici, שקצרה הצלחה רבה והציבה אותו במעמד של לבריתן אופנתי. משנת 1705 עבד עם פייטרו פאריאטי; הוא שמר את הסצינות התיאטרליות לעצמו והניח לפאריאטי את כתיבת הלבריות.

יצירות

זנו החל לעבוד כעיתונאי ספרותי ב"גלריה די מינרווה" ולקח עליו גם חובות ניהול, אך התנתק כשהבין, שלא הצליח להטביע על כתב העת את הרושם שהתכוון לו. בסופו של דבר תיאר אותו כ"אידיוטי".
בשנת 1710 ייסד, יחד עם סקיפיונה מאפאי, אנטוניו ואליסנרי ואחיו, פייר קטרינו זנו, את "כתב העת הספרותי של איטליה", בטענה שיש צורך בכך ש"איטלקים ייצרו בעצמם עיתון משלהם... מעשה שיגלה לעיני כל שכל ישר, בקיאות וכושר המצאה מעולם לא חסרו לנו, ועכשיו, יותר מתמיד, הם עולים כפורחים."
לרבעון תרמו כותבים בעלי יוקרה, כגון סקיפיונה מאפאי, אנטוניו ואליסנרי, אווסטקיו מנפרדי, לודוביקו אנטוניו מוראטורי, ג'ובאני באטיסטה מורגאני, ג'ובאני באטיסטה ויקו, ברנרדינו ראמאציני. הרבעון, שהמניע העיקרי לקיומו הייתה השאיפה לשפר את לימוד איטלקית, נהנה מהצלחה בלתי מבוטלת.
כאשר נקרא אפוסטולו זנו לדגל כמשורר החצר הקיסרית בווינה בשנת 1718, לקח עליו אחיו פייר קטרינו את ניהול כתב העת עד 1732 והוציא אותו לאור כשנתון. אפוסטולו נשאר בווינה עד 1729, אז תפס את מקומו פייטרו מטסטאזיו. הוא חזר לוונציה והקדיש את ימיו לעבודות מחקר מלומדות ולאיסוף מטבעות.

יצירותיו

זנו כתב לבריות ל-36 אופרות שנושאיהן היסטוריים ומיתולוגיים, בהן Gli inganni felici (1695), Faramondo (1698), Lucio Vero (1700) Merope (1711), Alessandro Severo (1716) Griselda (1718), Teuzzone (1719), ו-Semiramide (1725) וכן 17 אורטוריות. בין יצירותיו הספרותיות, ה-Dissertazioni vossiane הם עריכות ותיקונים ל-De historicis latinis של פוס. ה-Annotazioni ל-Biblioteca della eloquenza italiana של ג'וזפה פונטאניני התפרסמו לאחר מותו. כן הותיר אחריו חילופי מכתבים ("אפיסטולריו") רבים.

הערכה ביקורתית

מגינוי היסודות האל-מציאותיים והמוגזמים של המלודרמה נולדה דרישה ליתר סבירות בעלילות ולכבוד ספרותי בטקסטים. זנו היה הראשון לנקוט בצעדי תיקון לעשיית המלודרמה למפוכחת יותר, בהתאם לעקרונות הארקדיים, שמטסטאזיו המשיך לפתחם. בהשראת הטרגיקונים הצרפתים כיבד, כמותם, את הכלל של אחדות הזמן והמרחב. הוא הפחית את מספר הנפשות הפועלות והסצינות וביטל את תפקידי הליצנים. את יצירותיו עיצב כך, שאפשר היה להציגן גם ללא מוזיקה.
פרנצ'סקו דה סנקטיס, בהתייחסו למטסטאזיו, כתב כי "אם נתבונן במבנה, הדרמה שלו בנויה על פי הדגם שהציג אפוסטולו זנו. אבל המבנה הוא רק שלד פשוט. מטסטאזיו הפיח בשלד את החן והרומנטיקה של חיי אושר והרמוניה. הוא היה משורר המלודרמה; זנו היה האדריכל."
דגל לבן

דגל לבן מסמל בימינו בעיקר כניעה. לדגל היו שימושים רבים ושונים במהלך ההיסטוריה.

שימושים בימינו

הדגל הלבן הוא סימן בינלאומי המסמל כניעה או הפסקת אש על מנת לנהל משא ומתן. דגל לבן הנישא על ידי שליח מסמל כי השליח אינו חמוש וברצונו לנהל משא ומתן. על פי דיני המלחמה ובהתאם לאמנת ז'נבה, אין לירות על אדם הנושא דגל לבן.
נשיאת דגל לבן במרמה, ועל מנת לתקוף במפתיע, מהווה עבירה על דיני המלחמה ונחשבת לפשע מלחמה.

מקור השימוש בדגל

האיזכור הראשון של שימוש בדגל הלבן על מנת לסמל כניעה מקורו בזמן שלטון שושלת האן שבסין. ההיסטוריון קורנליוס טקיטוס מזכיר שימוש בדגל לבן בזמן כניעה בקרב משנת 109 לספירה. קודם לשימוש בדגל זה נהגו חיילים רומאים לסמל כניעה על ידי הרמת מגניהם מעל ראשיהם.

בית אומיה

בית אומיה השתמשו בדגל הלבן כסמלם לזכר קרב בדר, ועל מנת להבדיל בינם לבין בית עבאס, תוך העדפת השימוש בצבע הלבן במקום הצבע השחור לאות אבל.

צרפת

במהלך המאה ה-18, בתקופה שקדמה למהפכה הצרפתית שימש הדגל הלבן כדגלם של אנשי הצבא הצרפתי וכדגל צרפת. לאחר המהפכה, בשנת 1794 אומץ דגל שלושת הצבעים (ה"טריקולור") כדגל הלאומי של צרפת, ואילו הדגל הלבן הפך דגל של המלוכנים שהתנגדו למהפכה. במהלך תקופת השבת השלטון המלוכני בצרפת שב הדגל הלבן להיות דגל המדינה. הדגל הלבן נזנח לבסוף במהפכת יולי של 1830.

בודהיזם

בדת הבודהיסטית הצבע הלבן בכלל והדגל הלבן בפרט מסמל אבל.

דגל אפגניסטן

לאחר כיבוש קאבול על ידי הטאליבן במלחמת האזרחים באפגניסטן נבחר הדגל הלבן כדגל האמירות האסלאמית של אפגניסטן, בשל היותו מסמל את "טוהר האמונה והממשל". מאוחר יותר נוסף כיתוב השהאדה לדגל.

בספרות

דגלים לבנים הם הדגלים של שמשי גונדור בספרי הארץ התיכונה פרי עטו של ג'ון רונלד רעואל טולקין.
ויילופולה סקשינסקיה

תולדות היישוב

אזכורו הראשון של היישוב הוא משנת 1124, עת היה יישוב מבוצר. בין השנים 1348 ו-1933 היה הכפר במעמד עירוני, ושימש כמרכז מסחרי לכפרים החקלאיים שבסביבתו.

יהודי ויילופולה סקשינסקיה

יהודים ראשונים התיישבו בוויילופולה סקשינסקיה בשלהי המאה ה-17, ובשנת 1765 מנתה הקהילה המקומית 151 יהודים ביישוב עצמו ו-158 יהודים בכפרי הסביבה. בכפר נוסדה גם חסידות וויליפולי בנובמבר 1918 פרעו איכרי הסביבה ביהודי היישוב. בין מלחמות העולם התקיימה ביישוב פעילות ציונית, ונמנו בו 550 יהודים, כמחצית מתושביו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו כמה עשרות צעירים יהודים מהכפר מזרחה. עם כניסת הגרמנים ליישוב, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן עבודות כפייה ותשלומי כופר. מסוף שנת 1940 נלקחו עשרות יהודים מהיישוב למחנה העבודה פוסטקוב, ומעת לעת ערכו אנשי גסטאפו שוד של רכוש היהודים ביישוב. באביב 1942 רוכזו יהודי היישוב בגטו פתוח, תוך הגבלות תנועה.
ב-26 ביוני 1942 הועברו יהודי הגטו שבכפר לגטו רופשיץ, וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום. כ-50 קשישים וחולים מהכפר נרצחו במקום.
פטריסיו גברון

קריירה

פאטרי נולד וגדל במולה, שבקרבת מורסיה, שם החל לשחק כדורגל בילדותו. מאוחר יותר עבר למחלקת הנוער של ויאריאל, וב-2008, בהיותו בן 15, הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה. ב-22 בספטמבר 2012 ערך פאטרי את הופעת הבכורה בברצלונה ב', קבוצת המילואים של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 3-0 על הרקולס במשחק הליגה השנייה. בתקופתו בברצלונה ב', תחת המאמן אוסביו סקריסטן, הוסט מעמדת הקשר המרכזי לעמדת המגן הימני. ב-26 בנובמבר 2013 ערך את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשהחליף את קרלס פויול בהפסד 2-1 לאייאקס אמסטרדם בליגת האלופות.
פאטרי היה שחקן קבע בהרכבו של אוסביו בברצלונה ב'. ב-7 בדצמבר 2013 הבקיע את שערו הראשון בקבוצת המילואים, בניצחון 2-0 על סבדל. בעונתו השלישית בקבוצה, עונת 2014/2015, כבש 3 שערי ליגה ב-32 הופעות. במקביל, התקשתה הקבוצה רבות במשחקיה בליגה השנייה. אוסביו פוטר באמצע העונה והוחלף על ידי ג'ורדי וינייאלס, ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגה השלישית. 
ב-8 ביוני 2015 עזב פאטרי את ברצלונה וחתם בלאציו שמהסרייה א' על חוזה ל-4 שנים. בעונתו הראשונה מיעט לשחק במדי לאציו. הוא ערך 9 הופעות בלבד בליגה, כולן בעמדת המגן הימני. בשתי העונות הבאות זכה למספר דקות משמעותי יותר. בעונת 2017/2018 שיחק עם לאציו בליגה האירופית, כשהוא לעיתים מוסט לעמדת הבלם. בעונה שלאחר מכן מילא לרוב תפקיד של מגן כנף במערך של 3-5-2.
לילית פיפויאן

רקע

לילית פיפויאן נולדה בירוואן למשפחה של אמנים, וסיימה את לימודיה בפסנתר בבית הספר למוזיקה ספנדיאריאן, והמשיכה בלימודיה בחוק לפסנתר במכללה למוזיקה על שם רומנוס מליקיאן, שם סיימה את התואר ב-1973. ולאחר מכן למדה אדריכלות, וסיימה בשנת 1977 דוקטורט בתאוריה והיסטוריה של האדריכלות הארמנית באוניברסיטה להנדסה של ארמניה. היא מתגוררת במרכז ירוואן עם בעלה ושני ילדיה.

מוזיקה

פיפויאן שייכת לחוג מצומצם של מוזיקאים ארמנים מודרניים אשר עבודתם מציעה אלטרנטיבה למוזיקה הארמנית העממית, קלאסית, רוחנית וגם פופ המסורתית. בתור מי שאינה בזרם הפופ, פיפויאן אינה מוציאה קליפים רבים, אלא מתחברת לקהילה בהופעות חיות.
היצירות של פיפויאן מבוססות על שירה ופולקלור ארמניים. היא אוהבת מוזיקה חילונית של ימי הביניים, אותה היא מחדשת כיצירות מודרניות, או מלחינה לשירים אלו לחנים חדשים כאשר המקוריים אבדו, בעלי אופי ארמני מובהק.
היא גם מלחינה מוזיקה המבוססת על שירה ארמנית מודרנית. היא הקליטה שלושה אלבומים, ומופיעה לא רק בארמניה, אלא גם בשווייץ, סוריה, וארצות הברית, בין היתר.
עזיז דוויק

ביוגרפיה

דוויק נולד בחברון לאם ממוצא מצרי ולאב ערבי שהיגר לאחר מלחמת העצמאות. הוא בעל דוקטורט בארכיטקטורה ותכנון אזורי מאוניברסיטת פנסילבניה. שימש פרופסור באוניברסיטת א-נג'אח.
בשנת 1992 גורש ללבנון בתגובה לפעילות הטרור של חמאס ומשך תקופה שימש דובר המגורשים בשפה האנגלית. לאחר שובו לתחומי ישראל חזר לפעול במסגרת הארגון ונבחר מטעמו כאחד מנציגי חברון במועצה המחוקקת הפלסטינית. בשנת 2006 נבחר ליו"ר המועצה, ובכך לממלא מקום נשיא הרשות הפלסטינית.
ביוני 2006 נאסר דוויק במהלך מבצע גשמי קיץ, אך שוחרר כעבור זמן קצר. הוא נאסר בשנית באוגוסט 2006 והורשע בחברות בארגון טרור ובקיום קשרים עם חאלד משעל. בינואר 2009, בעודו נתון במאסר, הוא הוכרז כנשיא הרשות הפלסטינית מטעם חמאס, בתגובה להארכת כהונתו של מחמוד עבאס ללא קיום בחירות. ביוני 2009 שוחרר.
ב-25 בינואר 2012 נעצר על ידי כוחות צה"ל בסמוך לרמאללה בגין פעילותו וחברותו בארגון טרור. בעקבות כך בית דין צבאי בכלא עופר שלח אותו לשישה חודשי מאסר מנהלי. ב-19 ביולי 2012 שוחרר.
ב-16 ביוני 2014 נעצר במהלך מבצע "שובו אחים" להחזרת שלושה נערים שנחטפו על ידי חולייה של ארגון החמאס. דוויק שוחרר ב-9 ביוני 2015.
פרס באומגרטן

תולדות הפרס

המייסד החליט בצוואתו מ-17 באוקטובר 1923, כי תוקם בחלק מעושרו קרן שתעניק סיוע לסופרים הונגרים בצורת מענק שנתי, גמול או סיוע שהם "חסרי דעות קדומות דתיות, גזעיות וחברתיות ומשרתים בכתיבתם רק מטרות אידיאליות נעלות ולכן זקוקים לתמיכה חומרית". כאשר מייסד הקרן מת בשנת 1927 תקפה המשפחה את הצוואה. סופרים גרמנים והונגרים מחו נגד כוונת המשפחה. מסיבה זו, הצוואה נכנסה לתוקף רק באפריל 1928. חבר הנאמנים של קרן באומגרטן החליט אז על הענקת הפרסים. הפרסים הראשונים הוענקו בשנת 1929.
הפרס האחרון חולק בשנת 1949. עד אז, למעט שנת 1945, חילקו את הפרסים מדי שנה ב-18 בינואר במטה הקרן. הפרסים השנתיים היו בין 3,000 ל-8,000 פנגו הונגרי. במהלך קיומו, קרן באומגרטן העניקה 126 מענקים ופרסים. לאחר מותו של אלדאר שופלין, אחד ממנהלי הקרן (9 באוגוסט 1950) בוטלה כליל פעילות הקרן. לאחר פירוקה הוחלף הפרס ב"פרס אטילה יוז'ף" שהוקם על ידי ממשלת הונגריה. לאחר חילופי השלטון בשנת 1990, ניסה ארתור באומגרטן, מצאצאי פרנץ באומגרטן, להחיות את הפרס אך מאמציו לא צלחו.

עובדות מעניינות

המשורר הגדול אטילה יוז'ף היה אחד מזוכי הפרס בשנת 1936, אבל בשל צירוף מקרים ביש מזל מיהאי באביץ, מנהל הקרן, שינה את דעתו ברגע האחרון והסיר את מועמדותו של יוז'ף. כך הוא לא זכה בפרס, אלא רק במענק בלבד.
דייוויד עמנואל

קורות חיים

עמנואל נולד ב-1744 בפנסילבניה, ארצות הברית, באותה תקופה עדיין מושבה בריטית. משפחתו היגרה לג'ורג'יה בעודו צעיר. עם פרוץ המהפכה האמריקאית הוא הצטרף למיליציה של ג'ורג'יה ונלחם במסגרתה כנגד הצבא הבריטי. בשלב מסוים אף נישבה על ידי הבריטים, אך הצליח להימלט מהשבי, וחזר לפיקוד הצבאי עד תום המלחמה. הוא התקדם בדרגות במיליציה והגיע עד לדרגת קולונל. מפקדו, ג'ון טוויגס, מפקד המיליציה ואחד מגיבורי המהפכה נישא לאחותו של עמנואל, רות ונולדו להם ששה ילדים, אשר שניים מהם, אחייניו של עמנואל, היו לאחר מכן מגיבוריה הידועים של ג'ורג'יה במלחמת ארצות הברית-מקסיקו (לוי טוויגס) ובמלחמת האזרחים האמריקאית (גנרל דייוויד עמנואל טוויגס).
בשלהי המלחמה בבריטים חזר עמנואל לג'ורג'יה וב-1780 הצטרף לפוליטיקה, במסגרת המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. הבריטים עוד הספיקו לשבות אותו שוב, לזמן קצר ב-1781, אך אז כבר הסתיימה המלחמה בפועל והוא שוחרר.
עמנואל נישא לאן לואיס והיו להם ששה ילדים.

קריירה פוליטית

הקריירה הפוליטית של עמנואל החלה כמפקח האחראי על קבלת שבועת האמונים של תושבי מחוז מגוריו בורק (Burke) ולאחר מכן הוא נבחר לשופט שלום במחוזו. ב-1782 נבחר לבית הנבחרים של ג'ורג'יה ובו שירת לסירוגין עד 1797, כאשר בשנים בהן לא היה בבית המחוקקים, כיהן כשופט או בתפקידי ממשל בכירים אחרים. ב-1797 נבחר עמנואל לסנאט ותוך זמן קצר הפך לנשיאו או יושב הראש שלו, התפקיד השני בחשיבותו במדינה.
ב-3 במרץ 1801 התפטר מושל ג'ורג'יה ג'יימס ג'קסון כדי להיבחר לסנאט האמריקאי, ועמנואל ירש את תפקידו בתור השני בשרשרת הסמכויות המדינתית, עד לבחירות למושלות שהתקיימו בנובמבר 1801. עמנואל היה המושל ה-24 של ג'ורג'יה והיהודי הראשון שכיהן כמושל אחת ממדינות ארצות הברית. הוא שירת בסך הכל שמונה חודשים כמושל ג'ורג'יה והעדיף לחזור לתפקידו כיו"ר הסנאט המדינתי במקום להתמודד על תפקיד המושל.
ב-1803 פרש עמנואל מתפקיד יו"ר הסנאט של ג'ורג'יה ומהפוליטיקה. הוא נפטר ב-1808 ונקבר ב"אחוזת עמנואל", בעיירה גוף (Gough), שבמחוז מגוריו בורק, מזרח ג'ורג'יה, המחוז אותו ייצג שנים רבות בבית הנבחרים ובסנאט של ג'ורג'יה. ארבע שנים אחרי פטירתו קראה ג'ורג'יה מחוז על שמו, מחוז עמנואל, השוכן סמוך למחוז ביתו בורק.
מיס אוסטריה

מיס אוסטריה היא תחרות יופי הנערכת באוסטריה.
התחרות אורגנה לראשונה ב-1929 על ידי מערכת העיתון "Neues Wiener Tagblatt", וליזל גולדארבייטר היהודיה זכתה בה (ולאחר מכן זכתה ב"תחרות היופי הבינלאומית"). 
ב-1932 הופסקה התחרות, עם זאת במהלך שנות השלושים נערכו תחרויות יופי מקומיות כמו "מיס וינה" ו"מלכת הדנובה".
לאחר המלחמה התחרות החלה התחרות להיערך מחדש ותקופה מסוימת חברת הקוסמטיקה מקס פקטור הייתה נותנת החסות של התחרות. בכל אחת מתשע מדינות אוסטריה נערכת תחרות והזוכה והסגנית נשלחות להשתתף בתחרות הארצית של מיס אוסטריה ובכך בכל שנה מתמודדות שמונה עשר מתחרות על התואר, מספר זוכות בתואר נהיו לאחר מכן לשחקניות בתיאטרון ובקולנוע .
אוסטריה השתתפה לראשונה בתחרות מיס תבל ב-1953 ומ-1957 באופן מסורתי הזוכה במיס אוסטריה הלכה לייצג את מדינתה בתחרות.
בשנת 2000 בתואר זכתה פטרישיה קייזר והיא בת 15 בלבד.
הומוגמיה

הומוגמיה הוא מונח המתאר דפוס נישואין בין אנשים בעלי אותם מאפיינים סוציולוגיים. למרות קיומו של שוק בחירה רחב, אנשים נוטים לבחור בן זוג על בסיס דמיון סוציאלי. אנשים מעדיפים לבחור בני זוגם מאותו רקע חברתי, כלכלי, דתי או השכלתי.
בחברה הישראלית הומוגמיות עדתית הייתה מקובלת במשך שנים רבות. עם השנים הומוגמיות זו נחלשה, וחשיבותם של הגורמים השיוכים (כגון מוצא של בן זוג), שהיו משמעותיים בעבר, ירדה, וגורמים הישגיים (כגון השכלה - הומוגמיה חינוכית) עברו להיות הקריטריונים המשמעותיים יותר בבחירת בני זוג. עם זאת, בקרב היהדות החרדית עדיין מתקיימת הומוגמיה על בסיס שיוך לפלגים חרדים (ליטאים, חסידים, חרדים ספרדים) ותת-קבוצות בתוך פלגים אלו.
סיגמואיד (מתמטיקה)

הגדרה

פונקציית סיגמואיד היא פונקציה ממשית , דיפרנציאבילית חסומה המוגדרת על כל המספרים הממשיים ובעלת נגזרת אי-שלילית בכל נקודה.

שימושים

פונקציות סיגמואיד, ובפרט הפונקציה הלוגיסטית, משמשת ברשתות עצביות מלאכותיות.
ג'ולי וינטר הנסן

ביוגרפיה

ג'ולי וינטר הנסן נולדה בקופנהגן, דנמרק.
בשנת 1915, בעודה לומד באוניברסיטת קופנהגן, מונתה להיות מחשבת במצפה הכוכבים של האוניברסיטה (בעידן טרום אלקטרוני, מחשב היה בן אדם שערך חישובים עבור אסטרונומים). מאוחר יותר היא מונתה להיות עוזרת מצפה, ובשנת 1922 מונתה למשקיפה.
בנוסף לעבודתה הרגילה, ג'ולי ערכה את כתב העת הנורדי לאסטרונומיה (Nordisk Astronomisk Tidsskrift). מאוחר יותר, הייתה למנהלת לשכת הטלגרם של התאגיד האסטרונומי הבינלאומי. ב-1939, הייתה לאסטרונומית הראשית במצפה הכוכבים של קופנהגן, ונודעה בחישוביה המדויקים של מסלולי כוכבי לכת ושביטים.
בשנת 1960, בזמן ששהתה בכפר ההררי השווייצרי מורן בחופשה וימים ספורים לפני פרישתה, נפטרה מכשל לבבי, ונקברה בקופנהגן. כוכב הלכת המינורי 1544 וינטרהנסניה , שהתגלה על ידי האסטרונומית הפינית ליסי אותרמה , נקרא על שמה.
ליגת ה-CBA (סין)

קבוצות הליגה

נכון לעונת 2018/2019, משחקות ב-CBA‏ 20 קבוצות, המחולקות לאזורי הצפון והדרום:
פאם פריס

ביוגרפיה

פריס נולדה בהנובר שבגרמניה להורים מוויילס, כאשר אביה שרת בחיל האוויר המלכותי. את ילדותה בילתה באברקנפיג בוויילס. אביה, פרד פריס, היה שוטר ואמה, אן פרקינס, עבדה במאפייה המשפחתית. כשהייתה בת 13 היגרה המשפחה לניו זילנד. היא חזרה לאנגליה בשנות העשרים המוקדמות שלה. ב-1986 התחתנה עם רוג'ר פרוסט. פריס מתגוררת בקנט בדרום מזרח אנגליה.
בנעוריה הופיעה פריס בתיאטרון מרקורי באוקלנד ניו זילנד. כשחזרה לבריטניה שיחקה בלהקות תיאטרון אזוריות.
בשנים 1991 עד 1993 גילמה את 'מא' לארקין האימהית בסדרת הטלוויזיה "The Darling Buds of May" של ITV. כמו כן השתתפה בתוכניות טלוויזיה כמו "Meantime", בה גילמה את אמם הקוקנית של פיל דניאלס וטים רות', הסדרה "קוני", הסיטקום "Hardwicke House", הדרמה "Oranges Are Not the Only Fruit", בסדרת הטלוויזיה "Where the Heart Is", וב-"Paradise Heights". מ-2003 ועד 2006 כיכבה כבלשית גינון, לורה ת'יים, בסדרה "רוזמרי & ת'יים" לצידה של פליסיטי קנדל.
פריס השתתפה בדרמות תקופתיות אחדות בהם עיבודים לרומנים "מידלמארץ'", "הדיירת מאחוזת ויילדפיל", "ידידנו המשותף", "בטבעת החנק", "פוליאנה" ו"ג'יין אייר".
היא גילמה את דמות המנהלת מיס אגאת'ה טראנצ'בול בסרט "מטילדה" על פי הספר באותו שם. כמו כן שיחקה בתפקיד הדודה מארג' הנבזית בסרט מסדרת סרטי הארי פוטר "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן", והופיעה בסרט "הילדים של מחר". שני הסרטים בוימו על ידי אלפונסו קוארון.
ברדיו השתתפה בתסכיתים שהופקו ברדיו 4 של ה-BBC.
הופעותיה בתיאטרון כללו הופעות בהפקות של תיאטרון רויאל קורט ושל התיאטרון המלכותי הלאומי. ב-2007 שיחקה בתפקיד פיבי רייס בהפקה מחודשת של המחזה "הבדרן" מאת ג'ון אוסבורן בתיאטרון אולד ויק שבלונדון. עוד ב-2007 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "Coming Home" של "BBC Wales" על ההיסטוריה המשפחתית שלה בוויילס.
ב-2008 השתתפה פריס בגרסה עתירת כוכבים של ה-BBC לרומן "דוריט הקטנה" מאת צ'ארלס דיקנס וגילמה את דמותה של גברת ג'נרל. ב-2009 הופיעה בעונה האחרונה של הסדרה הקומית "גאווין וסטייסי". ב-2010 הופיעה בתפקיד אורח בסיטקום "Grandma's House".
החל מ-2012 משתתפת פריס בסדרת הדרמה "תקראו למיילדת" בתפקיד הנזירה האחות אוונג'לינה. בבשנת 2019 שיחקה בדרמה הביוגרפית "טולקין", אשר מבוסס על חייו של הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין
הכוחות המזוינים של ספרד

היסטוריה

במהלך המאה ה-15 וה-16, ספרד הפכה להיות הכוח הצומח באירופה, עם מסעתיו של כריסטופר קולומבוס שהוביל את ספרד להשגת אדמות רבות באמריקה. במהלך שלטונתם של קרלוס השני ופליפה השני, הגיעה האימפריה הספרדית לשיא כוחה והשתרעה על פני 19.4 מיליון קמ"ר, כ-13% מפני כדור הארץ. מלחמת שלושים השנים והבעיות הכלכליות החלישו את השלטון הספרדי עד אמצע המאה ה-17.
במהלך המאה ה-18 בית בורבון שיקם את הכלכלה והצבא הספרדי באמצעות סדרת רפורמות, בעיקר בהובלת קרלוס השלישי. ספרד תפקדה היטב במלחמות המהפכה הצרפתית, במלחמת אוזנו של ג'נקינס ובמלחמת הירושה האוסטרית ובקרבות נוספים הודות לרפורמה שבוצעה.
בשל המלחמות הנפוליאוניות בתחילתהמאה ה-19, נכבשה ספרד על ידי צבאות צרפת. כתוצאה מכך צבאה נחלש וחוסר היציבות הפוליטית הביא לכך שספרד איבדה את רוב המושבות שלה.

כיום

הכוחות המזוינים של ספרד הם כוחות קבע עם 123,300 חיילים בשירות ו-16,400 חיילי מילואים נכון לשנת 2012. בנוסף משרתים עוד כ-80,000 במשמר האזרחי הספרדי שנמצא תחת שליטת שר ההגנה בעיתות חירום לאומיות. תקציב הביטחון עומד על 5.71 מיליארד אירו נכון ל-2015, והוא מהווה גידול של אחוז אחד ביחס לשנה שעברה.

צבא

הצבא הספרדי מורכב מ-15 חטיבות פעילות. בראש הצבא עומד מלך ספרד. חיילי הרגלים יכולות מגוונות והגדודים מחולקים בהתאם לפעילויות: חיל רגלים ממוכן, חיל רגלים קל ותקיפה אווירית.

נחתים

הנחתים הספרדים (Infanteria de Marina) של הצי הספרדי, הם הנחתים הוותיקים ביותר בעולם. הם מורכבים מ-5,000 חיילים המחולקים לכוחות הגנה וכוחות נחיתה. 

חיל האוויר הספרדי

לחיל האוויר 10 טייסות קרב שכל אחת מכילה 18–24 מטוסים. חיל האוויר פועל מ-15 בסיסי חיל אוויר ברחבי ספרד. כלי הטיס מגוונים החל ממטוסי קרב ועד מטוסי תובלה, מטוסי נוסעים ומסוקים ובסך הכך כ-450 כלי טיס (130 הם מטוסי קרב, כולל יורופייטר טייפון).
Bouncing Babies

תיאור המשחק

השחקן חייב להציל תינוקות הנזרקים מבניין בוער בצדו השמאלי של המסך.
השחקן שולט בשני כבאים המחזיקים באלונקה וצריכים "להקפיץ" בבטחה את התינוקות לאמבולנס הנמצא בצידו הימני של המסך. בשלבים המתקדמים של המשחק מהירות המשחק גוברת ומספר התינוקות שנזרקים בכל פעם מהחלון עולה.
המשרד לפיתוח האזור הארקטי והמזרח הרחוק הרוסי

היסטוריה

המשרד הוקם עם כינון ממשלת מדבדב הראשונה במאי 2012 לאחר שעלתה יוזמה לפיה המשרד לפיתוח אזורי של רוסיה יפוצל לשלושה משרדים נפרדים: המשרד לענייני המזרח הרחוק הרוסי, המשרד לפיתוח צפון הקווקז והמשרד לענייני קרים (שפורק לאחר מכן). המשרד חדש נקרא בשם "המשרד לפיתוח המזרח הרחוק".
המשרד מתאם תוכניות ממשלתיות בתחום ההשקעות והפיתוח באזורי המזרח הרחוק הרוסי ומנהל נכסים פדרליים ממשלתיים בשטחים אלה (למעט שמורות טבע ויערות ומבנים בעלי חשיבות אסטרטגית צבאית, כדוגמת קוסמודרום ווסטוצ'ני). המשרד מפעיל סוכנות לתמיכה בעסקים ומשיכת משקיעים זרים לאזור, באמצעות הסוכנות להשקעות זרות במזרח הרחוק.
בפברואר 2019 שונה שמו ל"המשרד לפיתוח ארקטיקה והמזרח הרחוק".