google/wiki40b huggingface dataset:
דג עין-חבית

מאפיינים

אורכו 10.5 ס"מ, גופו אפור מוזר וראשן מגודל בעל חלל פנים שקוף עם עיניים כחולות גדולות ביותר וחסרות אישונים המופנות למעלה וחוטם עגול בקצה החלל. הפה נמצא מתחת החוטם. לדג זה סנפירים קצרים מאוד עם סנפירים עדינים בקצה הגוף וזנב קטן בעל אורות כחולים. הגוף עצמו בצבע כהה העוזר בהסוואה. 
הדג המוזר יכול לראות את טרפו גם כאשר הוא מנסה להסתוות, בזכות עיניו המוזרות. כמו כן הוא צריך לחוש בטורפים מתקרבים שגם הם מנסים להסתוות ולכבות את אורם. מבנה עיניו עוזר לו לחוש בהם בזמן.
הוא מצוי באוקיינוס העמוק בעומק 500-700 מ' מתחת הים. תפוצתו העיקרית היא במזרח האוקיינוס האטלנטי אך נמצא גם בים סין הדרומי.
גרשון יבוסלה

השנים הראשונות

יבוסלה נולד בדרו שבצרפת, בן להורים שהיגרו מקונגו. הוא החל לשחק כדורסל בגיל שמונה וכנער שיחק במועדון הכדורסל של קוראל רואן באסקט מקומונת רואן. בעונת 2013/2014 שיחק באופן מצומצם במדי הקבוצה הבוגרת בליגת העל הצרפתית ובעונת 2014/2015 היה חלק מרכזי בקבוצה ששיחקה בליגת המשנה הצרפתית. ב-2015 עבר לרואן מטרופול בסקט מהעיר רואן המשחקת בליגת העל הצרפתית. 
בדראפט ה-NBA‏ 2016 נבחר במקום ה-16 על ידי בוסטון סלטיקס. בעונת 2016/2017 שיחק בקבוצת שאנגחאי שארקס מליגת העל הסינית ובמרץ 2017 עבר לשחק במיין רד קלאוס מליגת הפיתוח של ה-NBA.

בוסטון סלטיקס

ביולי 2017 חתם על חוזה בבוסטון סלטיקס. בבוסטון זכה לכינוי "הדב המרקד" שהוענק לו על ידי עוזר מאמן הסלטיקס. ביולי 2019, לאחר שנתיים בבוסטון, שוחרר מהקבוצה.

נאנג'ינג מאנקי קינגס

באוגוסט 2019 חתם יבוסלה על חזה בנאנג'ינג מאנקי קינגס מליגת העל הסינית.

נבחרת צרפת

יבוסלה היה חבר בנבחרת צרפת עד גיל 18 שהשתתפה באליפות אירופה ב-2013 ובסגל הנבחרת עד גיל 20 לאליפות אירופה ב-2014 וב-2015.
אופרטור הרמיטי

אופרטורים על מרחב סופי

על מרחב הווקטורים המרוכבים  מוגדרת המכפלה הפנימית הסטנדרטית  אותה אפשר לפרש ככפל מטריצות של וקטור שורה בווקטור עמודה (האחרון מוצמד על ידי צמוד מרוכב). לכל מטריצה  מתאים אופרטור הכפל  (ביתר דיוק: A היא המטריצה המייצגת של אופרטור הכפל ביחס לבסיס הסטנדרטי). האופרטור הצמוד מתאים למטריצה A הוא  (בכתיב לפי רכיבים:  ). כלומר, המטריצה הצמודה מתקבלת משחלוף והפעלת הצמוד המרוכב.
עבור מטריצות ממשיות, אם כך, מטריצה היא הרמיטית אם ורק אם היא סימטרית. מטריצות סימטריות ממשיות הן לכסינות אורתוגונלית אפילו מעל הממשיים.
עוז נוי

ביוגרפיה

נוי נולד בישראל. הוא התחיל ללמוד לנגן בגיטרה בגיל 13. כבר בגיל ההתבגרות החל את הקריירה המוזיקלית שלו כחבר להקות שונות, שבמהלכן הוקלטו הקלטות הסטודיו הראשונות שלו. הוא ניגן עם יעל לוי, אריאל זילבר, מאיר בנאי, מזי כהן, שלמה ארצי ובלהקה של תוכנית הבידור של דודו טופז.
ב-1996, כשהיה בן 24, נוי החליט לעבור לניו יורק כדי לפתח את הקריירה שלו, במהלכה שיתף פעולה עם אומנים רבים בהם: דייב ווקל, מייק סטרן, ויני קוליוטה, ג'ון פטיטוצ'י, ריצארד בונה, אריק ג'ונסון, ביל אוונס, סטינג, סטיבן טיילר, ג'ניפר יוסטון, מתיסיהו, TYP וויז קאליפה.
רכישת אדמות ארץ ישראל בטרם הציונות

רכישת אדמות ארץ ישראל בטרם הציונות הייתה רכישת אדמות ארץ ישראל על ידי יהודים, מתחילת השלטון העות'מאני עד העלייה הציונית הראשונה לארץ ישראל בשנת 1881, שאז החלה גאולת הקרקע הציונית.

רקע

עד 1867 רק אזרחי האימפריה העות'מאנית היו יכולים לרכוש אדמות בארץ ישראל.
אחרי סדרת הסכמים בילטרליים בין השער הנשגב לבין מעצמות אירופה בוטל האיסור על רכישת קרקעות ובניית בתים על ידי נתינים זרים ומאז התגברו הרכישות, הן על ידי יהודים והן על ידי ערבים.

רכישת אדמות לפני 1881

הרב חיים ישועה בג'איו ראש קהילת יוצאי ספרד ופורטוגל בחברון, רכש בשנת תקס"ז (1807), 4.5 דונם לימים 'השוק הסיטונאי בחברון'. זו נחשבת לאחת מרכישות הקרקעות הראשונות על ידי יהודים בעת החדשה המאוחרת בארץ ישראל. ב-1811 חכר הרב בג'איו 800 דונם קרקעות בעיר, בהן תל רומיידה וקבר רות וישי, ולאחר מכן השלים רכישתן המלאה והעבירן כתרומה לידי הקהילה. 
ישראל ב"ק הקים בשנת תקצ"ד (1834) יישוב ומשק חקלאי על הר מירון ובו ישבו כחמש עשרה משפחות יהודיות. משפחת עבו בסיוע משה מונטיפיורי רכשה ב-1839 אדמות בעלמא ובקדש שבגליל העליון, אולם אדמות אלו לא יושבו על ידי יהודים.
משכנות שאננים הייתה השכונה היהודית הראשונה מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים שאדמותיה נרכשו בשנת 1855 על ידי מונטיפיורי לצורך התיישבות. אדמות מוצא נרכשה בשנת 1860 על ידי דוד ילין ויושבו בשנת 1894 על ידי הארגון היהודי "בני ברית". בשנת 1865, בעזרת גיוס כספים בקרב הקהילות היהודיות במרוקו, רכש הרב דוד בן שמעון מגרש מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים, במקום שבו הוקמה לאחר מכן שכונת מחנה ישראל, שהייתה השכונה השנייה שהוקמה מחוץ לחומות העיר. השכונה נעזבה מספר פעמים ונתיישבה מחדש במאה ה-20.
הרב אליהו סלימן מני גייס כסף לרכישת אדמות בחברון, החל ב-1858 ועד פטירתו. בזכות כסף זה (תרומות מיהדות בוכרה, מהשר מונטיפיורי ואחרים) הורחב היישוב היהודי בחברון באופן משמעותי.
ב-1870 רכשה משפחת עבו כ-7,000 דונם אדמות חקלאיות של הכפר הערבי מירון, (שלימים קם על אדמות הכפר המושב מירון). על האדמות התיישבו משפחות יהודיות מיוצאי כורדיסטן ומאוחר יותר בשנות ה-80 של המאה ה-19 אוכלוסייה יהודית מיוצאי צפון אפריקה.
ב-1872 רכש יעקב חי עבו, את אדמת השבט הבדואי "א זביד" על גדות אגם החולה, והקים עליה ביחד עם האחים שלמה ושאול מזרחי, קולוניה בשם "מי מרום".
ב-1875 רכש אליעזר רוקח מצפת מחצית מקרקעות הכפר הערבי ג'אעונה, ושם התיישבה קבוצה של 17 משפחות יהודיות מצפת, וקראה ליישוב היהודי החדש גיא אוני. גיא אוני ננטשה לאחר תקופה קצרה, ושוקמה בשנות העלייה הראשונה בשמה החדש – ראש פינה. מאוחר יותר באותה השנה, תרל"ח, הקימו אנשי ירושלים את המושבה פתח תקווה על קרקעות שנקנו סמוך לכפר הערבי אומלבס שליד מעיינות הירקון, ואף היא ננטשה והתחדשה ב-1883 על ידי אנשי העלייה הראשונה.
אחמד קריע

ביוגרפיה

קריע נולד ב-1937 באבו דיס למשפחה אמידה שעסקה בכספים. ב-1968 הצטרף לפת"ח ועסק בשנות ה-70 בניהול השקעות אש"ף בשוקי העולם כמנהל הזרוע הכלכלית של אש"ף. בתפקידו זה תרם תרומה מכרעת להפיכתו של אש"ף לאחד המעסיקים הגדולים בלבנון.
עם גירוש אש"ף מלבנון, עבר עם הנהגת הארגון לתוניס, ועם הסתלקותם מהבימה של חברי הנהגה בכירים ממנו התבלט אבו עלאא ונבחר לוועד הפועל של אש"ף ב-1988. כחבר הוועד הפועל שימש בצוות המשא ומתן מול ישראל לקראת הסכמי אוסלו, הסכמי פריז (1994) והסכמי אוסלו 2 (ספטמבר 1995).
אבו עלאא מילא מספר תפקידים בקבינט הראשון של הרשות הפלסטינית: שר האוצר והמסחר ושר התעשייה. כן היה אחראי לתוכנית שהגישו הפלסטינים לבנק העולמי ב-1993, כמו כן יסד וניהל את המועצה הכלכלית הפלסטינית לפיתוח בשנת 1993 שמטרתה הייתה איסוף כספי תרומות בינלאומיים. לאחר מכן נבחר למועצה המחוקקת, ובמרץ 2000 נבחר ליו"ר שלה בקולות 60 מחברי המועצה.
קריע השתתף בשיחות קמפ דייוויד בשנת 2000. גרסאות שונות ניתנו לגבי חלקו בוועידה. לפי טענת הצד הישראלי (אשר מגובה על ידי הצד האמריקאי), אבו עלאא היה גורם שלילי בדיונים, והוא נמנע מלקדם הצעות פשרה. כמה ממשתתפי הוועידה מהצד הישראלי נהגו להזכיר ריב שהתפתח בין אבו עלאא לנשיא האמריקני, ביל קלינטון, באמצע הדיונים אשר לטענתם התרחש דווקא כאשר החלה התקדמות במשא ומתן. לטענת הצד הפלסטיני, אבו עלאא דווקא היה גורם חיובי בשיחות, וכמה מהישראלים אף ניסו להשתמש בו כדי למתן את יאסר ערפאת.
בעקבות התפטרות רה"מ מחמוד עבאס ב-6 בספטמבר 2003, מינה אותו ערפאת בכוח צו חירום ב-5 באוקטובר וב-7 בו נכנס לתפקיד אך כבר ב-12 בחודש איים בהתפטרות בעקבות מחלוקת עם ערפאת בנוגע לשליטה על כוחות הביטחון. תוקף צו החירום פג ב-4 בנובמבר ואבו עלאא הכריז כי הוא מוכן להנהיג ממשלה נוספת, אך בכפוף לאישור הפרלמנט. אישור כזה ניתן ב-12 בנובמבר 2003.
ב-17 ביולי 2004, על רקע מהומות ברצועת עזה, התפטר אבו עלאא. יו"ר הרשות הפלסטינית ערפאת סירב להכיר בהתפטרותו.
בבעלות אבו עלאא חברת מלט ובעבר נתגלה כי חברה זו מספקת חמרי גלם לבניית התנחלויות. גילויים בפרשת מעורבות החברה שבבעלותו בבניית שכונת "הר חומה" בירושלים קוממה עליו את דעת הקהל הפלסטינית.
אבו עלאא סובל מבעיות לב מתמשכות: עבר התקף לב בספטמבר 1995, ניתוח לפתיחת חסימה בעורק כלילי ב- 2002 ואושפז בספטמבר 2002 בעקבות תעוקת חזה.
ב-26 בינואר 2006, פרש אבו עלאא מתפקידו כראש ממשלה בעקבות ניצחון תנועת החמאס בבחירות ברשות הפלסטינית.
משנת 2007 עד תחילת 2009 היה ראש צוות המשא ומתן עם ישראל. בשנת 2010 היה ראש מחלקת ירושלים באש"ף.
שולה ליגום

חייה

שולה גרוּנְדְמן נולדה בשנת 1932 בשידלוביץ שבפולין, ועלתה לארץ ישראל בינקותה. ב-1950 התגייסה לצה"ל ושירתה בעיקר בתפקידי חינוך. ב-1959 נישאה לרופא ד"ר סיריל ליגום, עולה מדרום אפריקה. בשנים 1966–1970 שהתה בארצות הברית למטרת השתלמות של בעלה.
בשנות ה-70 הייתה ליגום קצינת ניהול במפקדת קצין חינוך ראשי, ובהמשך סגנית מפקד גלי צה"ל.  
ב-1977 הקימה ליגום את משרד קצינת פניות הציבור בלשכת ראש אגף כוח האדם. היא עמדה בראשו במשך קרוב ל-20 שנה. באוקטובר 1981 הועלתה לדרגת אלוף-משנה, ובמרץ 1994 לדרגת תת-אלוף. 
אחרי פרישתה מצה"ל פעלה בוועדת חיילים במצוקה, ולמען מוסדות תרבות שונים, בהם המועצה לישראל יפה, האופרה הישראלית  ומוזיאון תל אביב לאמנות. היא כיהנה בהתנדבות כראש מדור המוזיקה של משרד המדע, התרבות והספורט. ימים ספורים לפני פטירתה, ב-7 בינואר 2007, הוענק לה תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
בעלה, פרופ' סיריל ליגום (1932–2014), היה מייסד המכון הגנטי בבית החולים איכילוב וחבר סגל הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
הותירה ארבעה בנים וכן נכדים.
אברהם יצחק גליק

הרב אברהם יצחק גליק (ה'תקפ"ו, 1826 - ב' באייר ה'תרס"ט, 23 באפריל 1909) היה רבה של טולצ'ווה, מגדולי רבני הונגריה בשני העשורים האחרונים של המאה ה-19 ובעשור הראשון של המאה ה-20. מחבר הספרים "באר יצחק" ו"יד יצחק".

ביוגרפיה

נולד בווירטש, למד בישיבתו של ר' שמלקא קליין ואחר כך בישיבתו של הרב יצחק משה פרלס בבוניהד, והתפרסם כבר בילדותו כעילוי. נישא בשנת ה'תר"ו (1846) לחוה רייצא (לימים נוסף לה גם השם שרה) בת הרב ישעיה בנט בן מהר"ם בנט וחתן רבי אלעזר לעוו, גיסו היה הרב בעריש בנט רבה של קאלוב.
כיהן שלוש שנים כרבה של הולוש ואחריה במשך עשרות שנים כרבה של טולצ'ווה.
נחשב לאחד מגדולי המשיבים בדורו. ספר השו"ת שלו "יד יצחק" בשלושה כרכים, כולל כתשע מאות בירורים הלכתיים שנכתבו במענה לשאלותיהם של רבנים מכל רחבי הונגריה וטרנסילבניה.
בתו אסתר נישאה לרב אברהם יונגרייז, בנם היה הרב אשר אנשיל יונגרייז. חתן נוסף היה הרב יחזקאל בנט, רבה של וואראהל וראש הישיבה בה.
תוכנית טמפוס

תוכנית TEMPUS (ראשי תיבות: Trans-European Mobility Programme for University Studies) היא תוכנית של האיחוד האירופי, שתומכת במודרניזציה של השכלה גבוהה במדינות השותפות במזרח אירופה, מרכז אסיה, מערב הבלקן ואגן הים התיכון, בעיקר באמצעות פרויקטים של שיתוף פעולה המבוצעים במסגרת האוניברסיטאות עצמן. התוכנית נוסדה בשנת 1990 ופועלת במקביל לתוכנית המסגרת האירופאית (European Framework Programme), התוכנית הגדולה ביותר בעולם עבור תמיכה בפעילות מחקר ופיתוח.

היסטוריה

תוכנית טמפוס החלה את פעילותה בשנת 1990 עד 2006 טמפוס מימנה 6,500 פרויקטים, הכוללים 2,000 האוניברסיטאות מהאיחוד האירופי ומדינות המשתתפות בתוכנית. בין השנים 2000 ל-2006 נתמכו 788 פרויקטים אירופיים משותפים והוענקו 1,492 מענקי ניידות. בנוסף, באותה תקופה, תמכה התוכנית ב-270 צעדים מבניים על פני כל האזורים.

ישראל ותוכנית TEMPUS

ישראל הצטרפה לתוכנית טמפוס בשנת 2008. משרד טמפוס הלאומי בישראל (NTO Israel) פועל במסגרת המועצה להשכלה גבוהה. נכון לסוף שנת 2013 מופעלים 11 פרויקטים בהם מעורבים מוסדות להשכלה גבוהה מישראל. אחד הפרויקטים הוא טמפוס איריס, שבו משתתפות מכללות להשכלה גבוהה.
דגל מונטריאול

דגל מונטריאול הוצג לראשונה במאי 1939, ומבוסס על סמל העיר. הדגל הונף לראשונה לרגל ביקורו של מלך אנגליה ג'ורג' השישי בעיר.
ויל פרל

ביוגרפיה

פרל נולד באירוויין, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא אנגלי, גרמני ואירי. אח בכור לפטריק. כשהיה ילד בן שמונה, הוריו התגרשו.

קריירה

בתחילת הקריירה שלו פרל הופיע בעיקר בתפקידים קטנים בסרטיו של הקומיקאי בן סטילר. כן הופיע בתוכנית "סאטרדי נייט לייב", בה היה חלק מהצוות במשך שבע עונות (1995–2002), חיקה דמויות ידועות בפוליטיקה ובתרבות האמריקאית (בהן נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' ווקר בוש), ויצר דמויות קומיות משלו, שנטו בין השאר להתפרצויות זעם קיצוניות. ב-2001 היה מועמד לפרס אמי על הופעתו בתוכנית זו. 
פרל הופיע לאורך השנים בעיקר בתפקידים קומיים בסרטים ידועים כגון "ג'יי ובוב השקט מכים שנית" (2001), "זולנדר" (2001), "לדפוק חתונה" (2005) ועוד. כיכב והיה שותף לכתיבת התסריט במספר סרטים, בהם "לילה ברוסקסברי" (1998), "והרי החדשות" (2004), "לילות טלדגה: הבלדה על ריקי בובי" (2006) ו"אחים חורגים" (2008). כן הפיק מספר סרטים בהם הופיע, כגון "לספק ת'סחורה" (2009), "החבר'ה האחרים" (2010), "קאסה דה מי פאדרה" (2012), "חדשות בהפרעה" (2013) ו"נראה אותך אסיר" (2015).
פרל עסק גם בדיבוב בסרטי אנימציה, בהם "מגה-מוח" (2010) ו"סרט לגו" (2014).
בשנת 2014 שיחק במיני-סדרה הקומית "אוצרות בבל" לצד טובי מגווייר וקריסטן ויג, ברשת IFC.  
בשנת 2015 לקח חלק בהפקת הסרט "לשכב עם אחרים", בבימויה של לזלי הדלנד.  
בשנת 2017 שיחק לצד איימי פולר בסרט הקומי "הבית תמיד זוכה".
ביוני 2018 הודיע כי הוא מפיק וכותב סרט לנטפליקס בשם "Eurovision", בו פרל גם יככב, שעלילתו מתרחשת על רקע תחרות האירוויזיון. לצורך כך, במאי 2019 הגיע לישראל במהלך שבוע האירוויזיון בתל אביב, וביקר גם בירושלים.

פרסים ומועמדויות

פרל היה מועמד פעמיים לפרס גלובוס הזהב על תפקידיו בסרטים "המפיקים" ו"מעבר לכל דמיון".
ב-2005 זכה לראשונה בפרס ראזי על תפקידו בסרט: "סמנתה" (לצד ניקול קידמן). לפרס זה היה מועמד גם חמש פעמים נוספות מאז ועד 2019.

חיים אישיים

מאז 2000 נשוי לשחקנית השוודית ויווקה פאולין, ולהם שלושה בנים. מתגוררים בארצות הברית. פארל הוא אוהד ספורט ידוע והוא משמש כאחד הבעלים של קבוצת הכדורגל לוס אנג'לס FC מליגת ה-MLS.
מארק לואי בנז'מן ווטייה

חייו

נולד בעיירה מורז' שבקנטון וו, בו דוברים צרפתית. ב-1845, בהיותו בן 16, עבר ללמוד בבית הספר לאמנויות בז'נבה. ב-1850 עבר לדיסלדורף
ולמרות מנהגיו ה"צרפתיים" הצליח להתקבל חברתית בין האמנים המקומיים בשל אופיו החברותי. ב-1853 יצא למסע לימודי עם חברו לודוויג קנאוס ליער השחור, מרכז שווייץ והרי קנטון ברן. חיי הכפריים הפכו להיות נושא הציור המועדף שלו, כמו של קנאוס. ב-1856 ביקר שוב בשווייץ ולאחר מכן בפריז, שם חש חסום יצירתית בשל התקף ראומטיזם שתקף אותו ובשל אכזבתו מהאווירה הפריזאית ובחר להתיישב סופית בדיסלדורף.
ב-1858 נשא את ברתה לואיזה אוֹילֶר, בתו של עורך דין ופוליטיקאי ליברלי מפורסם בדיסלדורף. לזוג נולדו ארבעה ילדים, שניים מהם עתידים היו להיות לציירים - קארל ז'וזף בנז'מן (נולד ב-1860) ו- אוטו אדולף פאול (נולד ב-1863).
הציור "בכנסייה" שהחל לצייר בפריז והציג בתערוכה בינלאומית במינכן ב-1858 בישר את הצלחתו. ציוריו נמכרו במחירים גבוהים בגרמניה, אך לא הוכרו כמעט בפריז או בשווייץ. ב-1873 הוצג בתערוכה בינלאומית בווינה ציורו "קבורה בכפר" שהביא להכרה בו כאחד מראשוני האמנים הגרמנים המתמחים בתיאור חיי הכפר.
אשתו נפטרה ב-1886. האובדן השפיע הן על בריאותו והן על טיב יצירתו, שהדרדרו בהמשך חייו. לאחר מותו נערכה לכבודו תערוכה רפרוספקטיבית על ידי האקדמיה של ברלין.
מיקי דורסמן

מיקי דורסמן (נולד ב-29 בינואר 1965 בחולון) הוא מאמן כדורסל ואיש עסקים ישראלי.

ביוגרפיה

בילדותו למד בבית הספר היסודי על שם א.ד. גורדון בחולון ושיחק במחלקת הנוער של הפועל חולון. בצעירותו החל ללמוד מנהל עסקים, ותוך כדי לימודיו השתלב בכדורסל הישראלי. דורסמן נשא את אשת העסקים שרי אריסון בשנת 1988 ולשניים נולד בן אחד. בשנת 2002 הזוג התגרש.
מיקי דורסמן החל את קריירת האימון שלו בקבוצות מהליגות הנמוכות. לאחר שנים בודדות פרש מאימון פעיל, כדי להשקיע יותר בלימודיו. לאחר ארבע עשרה שנים (2002), הוא רכש את הפועל חולון תמורת מיליון שקלים. מאז הפך דורסמן את הקבוצה, שהייתה אז קבוצה שולית בליגה הלאומית, לאחת הקבוצות הבכירות בליגת העל. דורסמן אימן את הקבוצה החל משנת 2006, והספיק לזכות איתה פעמיים באליפות הליגה הלאומית. בפעם הראשונה, הקבוצה לא עלתה לליגת העל בשל בעיות תקציב, ובפעם השנייה עלתה הקבוצה לליגת העל, והפכה לאחת הקבוצות המובילות בישראל. ב-2008 זכה דורסמן עם הפועל חולון באליפות ראשונה בתולדות הקבוצה. חולון הדיחה את מכבי תל אביב מהתואר לאחר רצף של 14 אליפויות (מאז עשתה זאת הפועל גליל עליון בעונת 1992/93). דורסמן וקבוצתו ניצחו את תל אביב בניצחון דרמטי - 72:73.
ב-24 ביוני 2008 פרש מאימון הפועל חולון ומבעלות עליה לאחר שלא הצליח לגייס כספים למימון הקבוצה. בנוסף, מהלך איחוד הקבוצה עם מכבי ראשון לציון שניסה להוביל נכשל.
באמצע עונת 2008–2009 התמנה דורסמן למאמן מכבי ראשון לציון במקום זיו ארז שהתפטר, אך משחקים ספורים לאחר מכן התפטר גם הוא מאימון הקבוצה.
בתחילת שנת 2010 הסכים דורסמן אחרי שכנוע מצד הנהלת הפועל חולון לחזור ולאמן את הקבוצה.
מיקי דורסמן הפסיד ממון רב בשנת 2009 כשנפל קורבן לתרגיל עוקץ לאיש העסקים הבריטי ניק לוין.
אמא ואני

עלילת הסדרה

הריונות ראשונים מלווים ברעיונות גדולים על הורות, אך כשהילד נולד הוא מופיע עם רעיונות משלו לגבי איך הדברים צריכים להתנהל. כך מתחיל הקשר בין שני הקופים, האם מו ובנה הראשון טי. טי ומו עושים הכל יחד - אמא מלמדת את הילד להיות ילד, אבל גם הילד מלמד את האמא להיות אמא.

הדמויות

טי - קופיף קטן בן 3 וחצי, פעלתן, סקרן ומלא חוש הומור, שתמיד תראו אותו עם הצעצוע האהוב עליו - קפטן קוף. אך כמו כל ילד בן 3, טי נוטה לראות את הדברים רק מנקודת מבטו.
מו - אמו של טי. אחראית לכל עבודות הבית והגינה, ובעיקר אחראית על בנה האהוב.
לילי - טיגריסית חמודה, שהיא חברתו של טי
טומו - סנאי מעופף חמוד, צעיר ואמיץ
היידי - נקבת היפופוטם נלהבת, שהיא חברתה הטובה של מו.
מר אוג - חזיר היבלות המסודר, שהוא השכן של טי ומו.

קישורים נוספים

פרקי אמא ואני באתר לולי
יוקיו אנדו

ביוגרפיה

אנדו נולד באקיטה שבמחוז אקיטה.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת רומא (1960) זכה אנדו במדליית זהב בתחרות הקבוצתית. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בתרגיל על המתח, במקום חמישי על סוס הקפיצות ובתחרות הקרב-רב אישי, במקום שביעי בתרגיל על המקבילים, במקום עשירי בתרגיל הקרקע ובתרגיל על סוס הסמוכות ובמקום 12 בתרגיל על הטבעות.

אלוף עולם

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1962 זכה אנדו ב-7 מדליות, 2 זהב, 3 כסף ו-2 ארד. 2 מדליות זהב בתחרות הקבוצתית (574.650 נק'), לפני ברית המועצות (573.150 נק') וצ'כוסלובקיה (561.500 נק') ובתרגיל על הקרקע בצוותא עם בן ארצו נובויוקי אאיהארה, 3 מדליות כסף בתחרות קרב-רב אישי אחרי יורי טיטוב ולפני בוריס שאחלין שניהם מברית המועצות, בתרגיל על הטבעות ובתרגיל על המתח, ו-2 מדליות ארד בתרגיל על סוס הקפיצות ובתרגיל על המקבילים. 
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה אנדו ב-4 מדליות מהן 3 זהב ו-1 כסף. 3 מדליות זהב בתחרות הקרב-רב אישי, בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על המקבילים ומדליית כסף בתרגיל הקרקע. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בתרגיל על המתח, במקום שישי בתרגיל על סוס הקפיצות ובתרגיל על הטבעות ובמקום 17 בתרגיל על סוס הסמוכות. 
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בדורטמונד, מערב גרמניה בשנת 1966 זכה אנדו ב-3 מדליו, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בתחרות הקבוצתית ו-2 מדליות כסף בתרגיל הקרקע ובתרגיל על המתח.  
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה אנדו ב-2 מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתחרות הקבוצתית ומדליית כסף בתרגיל על סוס הקפיצות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בתרגיל על המתח, במקום שמיני בתחרות הקרב-רב אישי ובתרגיל על הטבעות, במקום תשיעי בתרגיל על המקבילים, במקום 11 בתרגיל הקרקע ובמקום 26 בתרגיל על סוס הסמוכות.
אנדו נפטר ב-25 במרץ 2009 מסרטן הוושט.

תארים והישגים

בשנת 1999 זכה אנדו להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי בהתעמלות.
יצחק הלפרין

ביוגרפיה

הלפרין נולד ב-1890 בזכרון יעקב לירחמיאל ורבקה הלפרין שהיו ממייסדי המושבה ב-1882 התחנך בבתי הספר במקום ומגיל צעיר השתתף בעבודה החקלאית במשק הוריו. ב-1911 גויס לצבא האימפריה העות'מאנית והשתתף במלחמת הבלקן הראשונה שלאחריה שוחרר וחזר לזכרון יעקב. ב-1913 רכש מיק"א אדמה בשוני והחל לעבד אותה ולשמור עליה. ב-1914 הצטרף לאגודת הגדעונים שנוסדה במושבה והשתתף בשמירה על שדותיה. 
ב-1915, עם הקמת מחתרת ניל"י, הצטרף לשורותיה ועסק בהעברת ידיעות בין חבריה. ב-1917 כשנחשפה הרשת וחילים טורקים הקיפו את המושבה הצליח הלפרין לברוח להרים שמסביב אולם כשניסה לחזור נלכד. תחילה נשלח לכלא בחיפה שם עונה על מנת שיגלה את מקום מחבואו של יוסף לישנסקי. לאחר 10 ימים נשלח עם חברו למחתרת מנשה ברונשטיין לכלא "חאן עלי באשה" שבדמשק שם המשיכו עינוייו. הלפרין שהה בכלא כשנה ושוחרר לבסוף עם כיבוש דמשק ב-1918 וחזר למושבה.
ב-1922 עבר למושבה בנימינה שם הקים את ביתו.

משפחתו

הלפרין נישא ב-1920 לשושנה בת ישראל שניאור זלמן סמסונוב. לזוג נולדה בת ו-2 בנים. נפטר ב-1960 והובא למנוחות בבית הקברות בבנימינה. אשתו, שושנה, נפטרה ב-1962 ונקברה לצידו.
מעבר חצייה

מעבר חצייה הוא מסלול מעבר בטיחותי להולכי רגל בחצייתם בכביש. מעבר חצייה ממוקם לרוב בצמוד לצומת כבישים ובמקרה של צומת מרומזר, רמזורי הולכי הרגל במעברי החצייה מתואמים עם רמזורי המכוניות. בישראל מעברי חציה מסומנים כפסים מקבילים רבים, לרוחב הכביש. ישנן מדינות בהן מעבר חצייה מסומן באמצעות שני פסים מקבילים לאורך הכביש, התוחמים את שטח המעבר.
חוקי התעבורה מחייבים נהגים ליד מעבר חצייה במתן זכות קדימה להולכי הרגל. חובת מתן זכות קדימה קיימת בצומת מרומזר בו מכונית הפונה ימינה באור ירוק ולהולכי הרגל אור ירוק גם כן, בצמתים לא מרומזרים וכן במעברי חצייה הנמצאים באמצע הרחוב ולא בצומת. לרוב, אין מסמנים מעברי חצייה במקומות אלו שכן הם מסוכנים יותר בגלל מהירות הנסיעה הגבוהה יחסית באמצע הרחוב לעומת בסמוך לצומת, והיעדרותם אינה מפריעה יותר מדי לתנועת הולכי הרגל בעיר. מעברי חצייה שלא ליד צומת נמצאים פעמים רבות מול כניסה לבתי ספר או מבני ציבור ומרכזי קניות מרכזיים בהם קיימת, לפחות בחלק משעות היום, תנועה ערה של הולכי רגל.

מעבר מוגבה

סוג של מעבר חצייה הוא מעבר מוגבה ובמקומות מסוימים גם צומת מוגבה. מעברי חצייה אלו נמצאים במפלס המדרכה ללא מדרגה ולכן הם נוחים יותר לחצייה, במיוחד עבור נכים, רוכבי אופניים, עגלות תינוק וכדומה. בנוסף, הגבהת המעבר יוצרת פס האטה המאלץ את הנהגים להאט באופן משמעותי לפני המעבר. צומת מוגבה הוא צומת אשר כל שטחו ושטח מעברי החצייה הצמודים אליו מוגבהים עד לגובה המדרכה ובכל הופך כל השטח לבטיחותי וחברותי הרבה יותר עבור הולכי רגל.

היבטים אורבאניים

בתכנון העיר מתנגשים לרוב התכנונים המוכוונים כלי רכב והתכנונים המוכוונים להולכי הרגל. הדבר בא לידי ביטוי גם במצב הפשוט של מרחק מעבר החצייה ממסלול המדרכה הישר בסמיכות לצומת. פעמים רבות, רוצים בצומת מרומזר לאפשר פנייה ימינה חופשית למכוניות. פנייה מסוג זה מקלה במידה מסוימת על עומס התנועה בעיר אך מאלצת את הולך הרגל לסטות ממסלולו הישר ולהאריך את דרכו, לעיתים תוך מעבר של מעבר חצייה אחד או שניים נוספים. הארכה מצטברת של המסלול הרצוי של הולכי הרגל גורם לאורך זמן לפחות הולכי רגל ללכת במקום ובכך נפגעת הסביבה העירונית באופן אחר. 
כבישים רחבים יוצרים מעברי חצייה ארוכים שהם דבר לא רצוי גם כן. פעמים רבות מחולק מעבר החצייה לשניים עם הפסקה באי תנועה אשר מחלק אותו לשניים. גם מצב זה, על אף שהוא נפוץ מאוד, נחשב כפחות רצוי בתכנון הרוצה לתת עדיפות להולכי רגל מכיוון שהוא מאלץ אותם להמתין במשך זמן מיותר במרכז הכביש הסואן.

דוגמה קיצונית לכך, היא מעבר החצייה הגדול וההומה בעולם אשר נמצא ברובע שיבויה, בעיר טוקיו שביפן.
כתיבה אוטומטית

כתיבה אוטומטית או פסיכוגרפיה היא טענה ליכולת העל-חושית המאפשרת לאדם (למשל מדיום) להפיק מילים כתובות ללא מודעות לתהליך הכתיבה עצמו. המילים נובעות כביכול מהתת מודע, או ממקורות רוחניים או על טבעיים.

היסטוריה

כתיבה אוטומטית כטכניקה של תרגול רוחני, דווחה על ידי היפוליט טן בהקדמה למהדורה השלישית של ספרו, "האינטליגנציה" (צרפתית: De l'intelligence), שפורסמה בשנת 1878. לצד "חזיונות את'ריים" או ראיית "הילות מגנטיות", פרננדו פסואה טען להתנסות בכתיבה אוטומטית. הוא אמר שהוא חש "בבעלותו של משהו אחר", כשלפעמים הוא מרגיש תחושה בזרוע ימין שלטענתו הורמה לאוויר ללא רצונו. ג'ורג'י הייד-ליס, אשתו של וויליאם באטלר ייטס, טענה גם היא ליכולתה לכתוב באופן אוטומטי. שרי אורובינדו, כמו גם האמא (מירה אלפסה) התאמנו באופן סדיר בכתיבה אוטומטית.
וויליאם פלטשר בארט כתב ש "מסרים אוטומטיים עשויים להתרחש ולהתקבל, בין אם הכותב מחזיק עפרון על דף הנייר, או באמצעות לוח פלנצ'ט או לוח אואיג'ה". בתחום הספיריטואליזם, נטען שרוחות נוהגות להשתלט על ידו של המתקשר, כדי לכתוב מסרים, אותיות, מכתבים ואפילו ספרים שלמים. כתיבה אוטומטית עשויה להתרחש במצבי טראנס או עירות מוחלטת. ארתור קונאן דויל, בספרו ההתגלות החדשה (1918), כתב שכתיבה אוטומטית מתרחשת כתוצאה מתת המודע של הסופר או באמצעות רוחות חיצוניות הפועלות דרך הסופר. המשורר הסוריאליסטי רובר דסנו, טען שהוא היה בין המוכשרים ביותר בכתיבה אוטומטית. כמה מחוקרי הפאראפסיכולוגיה, למשל, תומסון ג'יי הדסון טענו כי בכתיבה אוטומטית לא מעורבות רוחות וכי תת-המודע של הכותב הוא ההסבר.
מקרים שהתרחשו לכאורה, של כתיבה אוטומטית יוחסו לאישים אליסטר קראולי, ג'יין רוברטס, הלן שוקמן  ו-ניל דונלד וולש. ב-1975, וונדי הארט, שמוצאה מהעיירה מיידנהד, הממלכה המאוחדת,  טענה כי היא כתבה באופן אוטומטי על ניקולס מור, מפקד צבא ימי, אשר מת בשנת 1642.

ניתוח מדעי

מדענים וספקנים כאחד מחשיבים את תופעת הכתיבה האוטומטית בתור תופעה הנובעת כתוצאה של האפקט האידיאומוטורי.
הפרופסור לפסיכולוגיה תיאודור פלורנוי חקר את הטענה שנטענה על ידי המתקשרת בת המאה ה-19 הלן סמית' (קתרין מולר) אשר התנסתה  בכתיבה אוטומטית כדי להעביר מסרים ממאדים. פלורנוי הגיע למסקנה כי אותה "שפת מאדים" של גברת סמית' הייתה בעלת מקבילות חזקות לשפת האם שלה, צרפתית ושכתיבתה האוטומטית היוותה בסך הכל את פרי זכרונן של "רומנסות הפונות לדמיון התת-הכרתי, הנגזרות במידה רבה ממקורות נשכחים שנחשפה אליהם בעבר (למשל, לספרים אשר אותם קראה בהיותה ילדה)". הוא המציא את המונח זכירה חבויה כדי לתאר את התופעה הזו.
הרופא צ'ארלס ארתור מרסייה, אשר כתב בכתב העת הרפואי הבריטי (1894), מתח ביקורת על הפרשנות הספיריטואליסטית של הכתיבה האוטומטית, בסכמו, "אין צורך או מקום לסיוען של רוחות, וקריאה לסיוע כזה, היא לאו דווקא סימן לחשיבה חסרת מדעיות גרידא, אלא לחשיבה לא עניינית ובלתי מסודרת". בשנת 1927, כתב הפסיכיאטר הרולד דירדן שכתיבה אוטומטית היא דרך פסיכולוגית של "הקשה" על התת-מודע, ושאין שום דבר מסתורי הנוגע לכך.
על פי החוקר הסקפטיקן, ג'ו ניקל,  "כתיבה אוטומטית מתרחשת כאשר אדם נמצא במצב של תלישות. זהו סוג של אוטומטיזם מוטורי, או פעילות שרירים בלתי מודעת".
הנוירולוג טרנס היינס כתב כי "כתיבה אוטומטית היא דוגמה לצורה מתונה יותר של מצב דיסוציאטיבי".
התנהגות של כתיבה אוטומטית התגלתה שלושה חולים אשר סבלו מנזק להמיספירה הימנית שלהם.
אליאנה רובשקין

קורות חיים

רובשקין נולדה וגדלה בבוגוטה שבקולומביה למשפחה יהודית שהיגרה מאוקראינה בשנות ה-70. היא אובחנה כאינטרסקס וגודלה כבן. היא בוגרת רוקחות מהאוניברסיטה הלאומית של קולומביה. ב-2011 היא התקבלה לתואר שני באוניברסיטה לרפואה של טייפה. באותה העת היא החלה את התהליך לשינוי מגדרי באמצעות טיפול הורמונלי.
הזהות המינית של אליאנה כאישה הוכרה תחת האומות המאוחדות בעקבות אמנה בדבר מעמדם של פליטים.
היא נעצרה בהונג קונג מאחר שתמונתה לא נראתה זהה לה. הדרכון נלקח ממנה, והיא חויבה לגור במחנה פליטים. היא נשלחה לבית חולים פסיכיאטרי לאחר שניסתה להתאבד.
ב-2 ביוני 2015 נישאה לבחור ישראלי. משפחתו לא קיבלה את הקשר ביניהם.
סרט קצר של CNN שתיעד את סיפורה זכה באחד מפרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה במאי 2015.