מרכז כלל

אדריכלות

הבניין בן 15 קומות ומאופיין באדריכלות מודרנית (בשונה מסביבתו). הוא מצופה באבן נסורה (בהתאם לחוק העזר העירוני הוותיק שמחייב ציפוי באבן ירושלמית) והאלמנט הבולט בו הוא שורה רציפה של חלונות. הבניין נמצא בכיכר הדוידקה, חזיתו גובלת ברחוב יפו, ואחוריו ברחוב אגריפס. קונספט הבניין היה חדשני יחסית לשנות ה-70 בישראל, במבנה המשלב מרכז מסחרי גדול בקומותיו הראשונות וקומות משרדים מעליו. למבנה תוכנן מרתף חנייה עם 400 מקומות. הכניסה לחנייה היא מהצד, באופן שנחשב בעייתי.
את מרכז כלל תכנן האדריכל דן איתן, שהכריז בעצמו על המרכז כאחת העבודות הפחות מוצלחות שלו. דוד קרויאנקר, מחשובי האדריכלים והמשחזרים של מרכז ירושלים הגדיר גם הוא את הבניין ככשל ארכיטקטוני בספרו "רחוב יפו". ביקורת ארכיטקטונית נמתחה גם על שילובו של המבנה במרקם העיר בטעון לחוסר ההתאמה בין הבניין לבין סביבתו ומתמקדת בבעייתיות של בנייה מודרנית גבוהה בתוך מרקם עירוני היסטורי. האדריכל דן איתן טען שהיה ניהול כושל ורשלני של חברת כלל כבר בזמן בניית הפרויקט: "הלכתי למנכ"ל כלל ואמרתי לו שאני חושב שמשהו לא טוב קורה בפרויקט הזה, שמי שמי שמנהל אותו מוביל אותו בכיוון הלא נכון, ואפילו הבאתי לו דוגמאות שהיו קשורות לבחירת הפונקציות, לבחירת השימושים, לבירת החומרים, לאיכויות הגמר, לכל דבר".
התוכנית המקורית של המתחם כללה 6 מגדלים בני 18—16 קומות, סביב כיכר ספירלית, המשמשת מקום מפגש של מערכת רחובות פנימיים בחצאי קומות והמטפסת במפלסים ל-4 קומות מסחר ומרתף המשמש כמרכז למבנה. בגלל תנאי הטופוגרפיה, מתאפשרת כניסת הולכי הרגל במפלסים שונים מהרחובות מסביב. אולם במשך שנים רבות הפרויקט לא הושלם. רק בשנות ה-90 של המאה ה-20 חודשה הבנייה כאשר התווסף למרכז כלל בניין חדש עם שטחי משרדים ומסחר בשם בניין כי"ח (כל ישראל חברים) בחלקו הפונה לרחוב אגריפס. בראשית שנות האלפיים נבנה החלק המזרחי של המתחם, מבנה מסחר ומגורים גדול שנקרא "בנין החלונות", שלא על פי התוכנית המקורית בסגנון אדריכלי שונה.

ביקורת מתחום שימור המבנים

על בנייתו של מרכז כלל נמתחה ביקורת רבה במהלך השנים שמזכירה במידה רבה את הביקורות סביב בניית מגדל שלום בתל אביב. המגדל נבנה על מגרש היסטורי חשוב במרכז העיר בו שכן עד אז תיכון שחר אליאנס במשך 90 שנה. בניית המגדל הביאה להריסתו של המבנה ההיסטורי כשהשריד היחיד שנותר ממנו הוא שחזור חלקי של השער הראשי שלו. מדובר ב"פשרת שימור" בנוסח שהיה מקובל באותה תקופה ודוגמה מפורסמת נוספת שלה נמצאת במרחק קצר משם בבית טליתא קומי (רחבת המשביר).

היסטוריה

בניית המבנה הוחל בשנת 1972 על ידי חברת מרכז כלל שהייתה שותפות של אזורים, חברת ההשקעות "עוז" של גרשון רוזוב ואיש העסקים ויקטור קרטר. בשנת 1978 יצא רוזוב מהחברה ומכר את חלקו לאזורים, ששלטה עתה ב-75% מהחברה. אזורים הייתה חברת בת של קונצרן כלל ומכאן שם הבניין.
ביולי 1974 הוקפאה כל הבנייה הציבורית בישראל וגם בניית המרכז הוקפאה עד מאי 1975. בתחילת 1976 רכש משרד האוצר שלוש קומות, שכללו 4500 מ"ר, עבור רשות המיסים בבניין. המרכז נחנך ב-3 בינואר 1978 בנוכחות ראש עיריית ירושלים, טדי קולק, עוד טרם הושלמו קומות המשרדים. במרכז היו 150 חנויות שמתוכם 130 כבר נמכרו. במקום השתכנו שלושת הבנקים הגדולים, בנק טפחות, קולנוע, רואי חשבון וחברות ביטוח. קומות נוספות של משרדים הושכרו לממשלה. שלוש קומות למשרד התחבורה וקומה למשרד המשפטים. מכירת החנויות הנותרות התקדמה באיטיות וגם באפריל 1980 חלקם לא אוכלסו. גם לא כל קומות המשרדים נמכרו.
עד אמצע שנות ה-90 כלל הבניין משרדים ממשלתיים רבים וחלקו המשרדי נחשב כהצלחה, בעוד חלקו המסחרי כשל. מאז נטשו רוב משרדי הממשלה את הבניין ועברו לקריית הממשלה בגבעת רם, כך שקומות רבות נשארו ריקות בבניין ומספר המבקרים ירד משמעותית.
קולנוע כפיר שבחלקו המסחרי של הבניין ננטש באמצע שנות התשעים כשבתי הקולנוע עברו לאזורי התעשייה שבעיר. כך המשיך להידרדר גם חלקו המסחרי של המבנה וחנויות רבות ננטשו. רוב שטחי המסחר שאכלס הבניין היו בנקים, אשר לרוב נסגרים בשעות מוקדמות של היום, ולכן משעות הצהריים המקום עצמו היה שומם למדי.

בית הכנסת

בבנין הוקם בית כנסת בני משה, לזכר משה בנג'י, המשמש ככולל, ולמנייני תפילה באופן יום יומי. את חזית בית הכנסת ציירה האמנית יעל שמעוני במסגרת תוכנית שהות אמן של קבוצת מוסללה ב-2016.

פיגועי טרור

ב-11 ביוני 2003 התפוצץ מחבל מתאבד, סמוך למרכז כלל בתוך אוטובוס מס' 14, רצח 17 אזרחים ופצע עשרות.