google/wiki40b huggingface dataset:
קליי מרזו

ילדות וקריירה מוקדמת

מרזו נולד בסן דייגו, קליפורניה, אך כשהיה צעיר מאוד עברה משפחתו ללהאינה (Lahaina), עיירה קטנה שנמצאת על האי מאווי שבהוואי. כבר מגיל צעיר היה אתלט מצוין ושחיין מבטיח. את מרבית אימוניו עשה בים.
בגיל 10 הוא זכה באליפות הוואי בשחייה חופשית ל-200 מטר. הוא בחר להקדיש את עצמו לגלישה, בין השאר משום שהאמין כי הגלישה יכולה לעזור לו להיות שחיין טוב יותר.
מוריו לספורט ומשפחתו צפו לו עתיד מזהיר כשחיין ואף כמתחרה אולימפי. נקודת מבט זו השתנתה כאשר קליי התחרה בתחרות הגלישה הארצית ורבת המשתתפים של NSSA בשנת 2003. קליי סיים במקום השלישי במדינה. חוויית ההשתתפות בתחרות הולידה בקרבו את ההבנה כי דווקא השחייה יכולה לעזור לו להיות גולש יותר טוב, ולא להפך. הוא החל להשקיע בגלישה יותר זמן ויותר מחשבה.
ב-2004, כשהיה בן 15, הוכיח לראשונה את מסוגלותו בגלישה: הוא זכה במקום הראשון בתחרות של NSSA, וקיבל פעמיים את הציון 10 (מושלם) בעת תחרות זו. מרזו היה הראשון שהצליח להשיג תוצאה כזו. בהמשך, הקריירה שלו הלכה והתפתחה והוא זכה בפרסים רבים, כגון תרגיל השנה (Trick of the year) ל-2006, וזכייה בתואר "איש המים של השנה".

התפתחות הקריירה ופרסום בינלאומי

לאחר שצבר מוניטין וגלש לצד גולשים מפורסמים ומצליחים כמו קלי סלייטר, מרזו החל להשתתף בסרטי גלישה ובהפקות גדולות הקשורות בתחום. בעקבות כך, שמו התפרסם ברמה הגלובלית. מותגי גלישה רבים מיהרו לשלב את קליי בקמפיינים של מוצריהם. בין החברות שמיתגו את מוצרי הגלישה שלהן דרכו ניתן למצוא את Quicksilver, DC, Creatures ועוד.
לקליי יש סגנון גלישה מיוחד וביצועים הייחודים לו בלבד. קליי הוא אומן של "צינורות" "איירים" "ולייבקים", אשר נחשב למי ששולט אפילו בגלי הענק של הוואי.

אבחון

בשנת 2007 אובחן מרזו כלוקה בתסמונת אספרגר. לדעת רופאים, המחלה מסבירה מאפיינים מסוימים של התנהגותו, כגון נטייתו לשפשף את כפות ידיו זו בזו בקצב מהיר, שהפכה לאחד מסימני ההיכר שלו, והיותו בחור מופנם ושקט. נאמר על קליי כי במים הוא נראה רגוע ושליו הרבה יותר מאשר על האדמה.

סרט על קליי ותסמונת האספרגר

באוגוסט 2008 יצא סרט דוקומנטרי על חייו של קליי מרזו. הסרט מתאר את חייו של קליי כגולש אשר לוקה באוטיזם. הסרט זכה לשבחים רבים בקרב עולם הגלישה ובקולנוע בכלל.

פעילות קהילתית ושימוש כמודל להשראה

קליי חבר בארגון Surfers Healing Camp אשר מנסה לעזור לילדים בעלי אוטיזם בתקווה להעשיר את חייהם על ידי חשיפה לחוויית הגלישה. מעל ל-2000 ילדים מצטרפים מדי שנה לארגון ומתנסים באמצעותו בגלישה.
סיפורו הייחודי של מרזו כגולש מצטיין המתמודד עם תסמונת אספרגר ותורם לחברה מקנה השראה לגולשים ולאחרים.
ג'ון כריסטופר

ג'ון כריסטופר (באנגלית: John Christopher) הוא שם העט של סמואל יוּד (Samuel Youd;‏ 16 באפריל 1922‏ - 3 בפברואר 2012), סופר מדע בדיוני אנגלי. יצירתו המפורסמת ביותר היא סדרת הספרים "תלת רגליים".
פרט ל'ג'ון כריסטופר', כתב יוד בשמות עט נוספים: סטנלי וינצ'סטר (Stanley Winchester), הילארי פורד (Hilary Ford), ויליאם גודפריי (William Godfrey), ויליאם ויין (William Vine), פיטר גראף (Peter Graaf), פיטר ניקולס (Peter Nichols) ואנתוני ריי (Anthony Rye).

קורות חיים

יוד נולד בלנקשייר שבצפון-מערב אנגליה. בגיל 19 התגייס לחיל האתתים המלכותי ושירת בו עד 1946. מלגה מטעם קרן רוקפלר, אשר נועדה לסופרים שעבודתם הופרעה על ידי מלחמת העולם השנייה, אפשרה לו לכתוב באופן רציף. עד 1966 כתב בעיקר לנוער, ומשנה זו כתב גם למבוגרים.

כתיבתו

יוד נמנה עם סופרי התת-סוגה מדע-בדיוני חברתי. כתיבתו נסובה סביב החברה האנושית ובעיקר התמודדותה עם מצבים אפוקליפטיים (להבדיל מהמדע-בדיוני 'הקשה', שעיקרו תמורות, קידמה ורעיונות טכנולוגיים). בספרו בכלות העשב (1957), מתאר יוד את סיפורה של משפחה אנגלית בעולם שבו מגפה קטלנית השמידה את הגידולים החקלאיים. הרעב שנוצר ממוטט את הלבוש התרבותי של החברה האנושית, והעולם האפוקליפטי שמתאר יוד נסמך על כח, היכולת החברתית להתארגן ולהנהיג, וקבלת החלטות מוסריות קשות אך הכרחיות.
ביצירתו המפורסמת ביותר, "התלת רגליים" (שהוסרטה לטלוויזיה ולקולנוע ויצאה אף בעיבודי קומיקס), נכנסים הקוראים למציאות בה נכבש כדור-הארץ על ידי חוצנים שהחזירו את היכולות הטכנולוגיות של המין-האנושי לימי הביניים. הטרילוגיה שפורסמה בין השנים 1969-1968 (ויצאה בעברית בקובץ אחד בשנת 1987), מתארת מרד אנושי כלל-עולמי בכובש הזר, מרד הדורש מבני-האדם את הצורך ללמוד מבראשית אומנויות וטכנולוגיות שהושכחו מהם על ידי הכובש.
שניים מספרי הנוער של יוד, מערות הלוטוס ושולטי המחר, תורגמו אף הם לעברית, ומתארים את סיפורו של נער החי בחברה בה המציאות המורכבת מוסתרת ממנו על ידי המבוגרים.
יוד היה סופר פורה וכתב 58 ספרים, לבד ממאמרים וסיפורים קצרים נוספים.
טלו

טלו (Telo) היה האל של אזור טולון (בדורדונים, בצרפת) על פי המיתולוגיה הקלטית.
על פי האמונה הקלטית המקומית, טלו היה אל המעיין שסביבו צמח היישוב בטולון. בטולון התגלו מספר כתובות המוקדשות לו, ובפריגור הסמוכה התגלו שלוש כתובות המוקדשות לטלו, יחד עם האלה סטאנה.
בעוד שבכתבים רבים בני ימינו מתייחסים כיום לטלו כאל אלה, מהכתובות שהתגלו מפריגור, בה הוא נקרא "deo Teloni" ("האל טלוני") ברור כיום שמדובר באל.
ג'ואל שומאכר

ביוגרפיה

הוא נולד בניו יורק. אמו, מריאן (לבית קנטור) יהודייה משוודיה, התאלמנה כשג'ואל עוד היה רק בן ארבע מאביו האמריקאי-נוצרי. הוא למד עיצוב, ולאחר שעבד בתעשיית האופנה, הוא החל לשמש כמעצב תלבושות בפרויקטים טלוויזיוניים ובהמשך במספר סרטי קולנוע, כולל שניים של וודי אלן. בד בבד החל לעסוק בכתיבה וכתב את הלהיט דל התקציב "שטיפת מכוניות" (1976), כמו גם סרטים עצמאיים נוספים, ובהם "הקוסם" (1978), עיבוד קולנועי להצגת התיאטרון, בו כיכבו דיאנה רוס ומייקל ג'קסון. שומאכר יצא מהארון בשלב מתקדם של הקריירה שלו וכינה עצמו כ"פורע חוק בענייני מיניות".

קריירה

לאחר שביים שני סרטי טלוויזיה בשנות ה-70 של המאה ה-20 ביים שומאכר ב-1981 את סרט הבכורה שלו, "האישה המתכווצת המדהימה", קומדיית מדע בדיוני לילדים שבא הציג את הקו הקולנועי בו נקט - סרטים הוליוודים נוסחתיים. בהמשך הוא ביים סרט פעולה בכיכובו של מיסטר טי ("D.C. Cab"), דרמת נעורים ("חברים"), קומדיית אימה שהפכה לקאלט ("נשיכות קטנות") וקומדיה רומנטית ("בני דודים"). בשנות ה-90 של המאה ה-20 המשיך עם הקו הזה בדרמת המתח "קו הדממה", בדרמה הרומנטית "בחירתה של אהבה" (שניהם בכיכובה של ג'וליה רוברטס), דרמת המתח "הלקוח", על פי ספרו של ג'ון גרישם, כמו גם את "עת להרוג", הדרמה "אנשים מושלמים" בכיכובו של רוברט דה נירו, וסרטי הפעולה "בדרך למטה", "שמונה מ"מ". הקריירה של שומאכר התחילה להתדרדר כשהוא ביים את שני סרטי ההמשך המבוססים על הקומיקס של באטמן: הסרט הראשון שביים "באטמן לנצח" הפך לשובר קופות מספר שתיים במדינה באותה שנה. לעומתו, הסרט השני שביים "באטמן ורובין" קיבל ביקורות קשות ולא הצליח בקופות כמו קודמיו. בהמשך שומאכר הודה שהסרט היה מצועצע ולא אפל מספיק כפי שהמעריצים ציפו.
בשנות האלפיים שלוש שנים לאחר שני סרטי באטמן שביים, הוא המשיך לביים סרטי פעולה ואקשן אבל בתקציב נמוך. תחילה "טייגרלנד" ו"באד קומפני", ומשם המשיך לסרטו "תא טלפון", בו חרג מן הבימוי האופייני שלו וביים מותחן בסגנון היצ'קוק, שלא הרשים את הביקורות, אך זכה להצלחה קופתית רבה. לאחר מכן ביים את הדרמה "ורוניקה גרין" ועיבוד קולנועי למחזמר המצליח "פנטום האופרה", שקיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב כסרט הקומי/מוזיקלי הטוב ביותר, דבר ששומאכר לא זכה לקבל בכל 20 השנים בהם ביים סרטי קולנוע עד אז. ב-2007 ביים את הסרט "מספר 23" שהוא מותחן פסיכולוגי בכיכובו של ג'ים קארי.
גולדמן זקס

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1869 על ידי יהודי גרמני-אמריקאי בשם מרקוס גולדמן (1821–1904). היא צברה מוניטין בשל היותה חלוצה בתחום ניירות הערך, והתקבלה לבורסת ניו-יורק בשנת 1896. באותה עת חתנו של גולדמן, סמואל זקס (1851–1935), הצטרף לניהול החברה.
לתחום בנקאות ההשקעות נכנסה החברה בעקבות נפילת הבורסה בעת המשבר הכלכלי העולמי של 1929, בהתאם למדיניותו של השותף הבכיר סידני ויינברג. על האיזון שבין בנקאות ההשקעות ובין הסחר בניירות ערך היה אמון השותף גאס לוי, שהצטרף לחברה בשנות החמישים.
מנכ"ל החברה הנוכחי החל מ-1 באוקטובר 2018 הוא דייויד סולומון, ואסטרטגית ההשקעות הבכירה בה היא הכלכלנית אבי ג'וזף כהן.
בעקבות משבר הסאבפריים אישר הבנק הפדרלי לגולדמן זקס להפוך לחברת אחזקות של מוסדות בנקאיים, באופן שיאפשר לה נגישות להון מהבנק המרכזי, ויחייב אותה במגבלות פיקוח רגולציה בדומה לבנקים מסחריים.
האפאג לויד פלוג

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1972 והחלה את טיסותיה שנה לאחר מכן עם מספר מטוסים חכורים מדגם בואינג 727. החל משנת 1997 מומנה החברה על ידי תאגיד TUI AG. בשנת 2005 שינתה החברה את שמה להאפאג פליי והצטרפה לברית החברות של TUI GROUP. בשנת 2007 אוחדה החברה עם חברת התעופה הזולה האפאג לויד אקספרס תחת השם TUIfly.

יעדים

החברה הפעילה טיסות ל-44 יעדים ברחבי אירופה, המזרח התיכון, צפון אפריקה, והאיים הקנריים. מרבית הקווים מופעלים כיום על ידי TUIFLY.
רצף השוואה (ביולוגיה)

רצף השוואה או רצף התייחסות (באנגלית: Reference Genome או Reference Assembly) הוא מאגר דיגיטלי של רצף נוקליאוטידים, שמטרתו לייצג את הגנום של יצור מסוים. רצף ההשוואה מורכב על ידי מדענים בצורה חישובית מרצפי ה-DNA של כמה פרטים שונים, ולכן רצף ההשוואה לא משקף במדויק את הגנום של פרט בודד. במקום זאת, הרצף מייצג פסיפס של גנום הפלואידי שמקורו מהפרטים השונים. לדוגמה, רצף ההשוואה האנושי GRCh37 הורכב על ידי ה- Genome Reference Consortium על בסיס רצפי הגנום של 13 תורמים שונים אנונימיים מהעיר באפלו, ניו יורק. סוג הדם המוצג ברצף ההשוואה האנושי הוא O, אך ישנם אנוטוציות לשאר סוגי הדם.
עם ההוזלה במחיר הריצוף ופיתוח טכנולוגיות לריצוף של גנומים שלמים, נוצרים רצפי השוואה של יצורים חדשים, וכן גרסאות מעודכנות יותר ליצורים להם כבר קיים רצף השוואה. רצפי ההשוואה משמשים כבסיס עליו מרכיבים את הרצף שרוצף. רצף ההשוואה הוא אומדן טוב לכל פרט באוכלוסייה. עם זאת, ישנם אזורים בעלי גיוון אללי, כמו ה-MHC באדם והחלבונים העיקריים בדרכי השתן בעכברים, בהם יכולים להיות הבדלים משמעותיים בין הפרט לבין רצף ההשוואה. לאזורים אשר ידוע כי קיים בהם שונות גדולה באוכלוסייה יש לרוב לוקוסים אלטרנטיביים באזורים הרלוונטיים.
השוואה בין גרסה 36 של רצף ההשוואה האנושי לרצפו של ג'יימס ווטסון, חשף 3.3 מיליון SNPים, וכן 1.4% מהגנום שלו לא נמצאו כלל ברצף ההשוואה.
ניתן לגשת לרצפי השוואה באינטרנט כקובץ טקסט, וכן בדפדפנים גנומיים, כגון הדפדפן הגנומי של אוניברסיטת קליפורניה (UCSC).

רצפי השוואה של יונקים

רצפי ההשוואה של האדם והעכבר מתוחזקים ומשופרים על ידי ה-(Genome Reference Consortium (GRC באמצעות צוות מצומצם של חוקרים מכמה מוסדות שונים (בהם European Bioinformatics Institute (EMBL-EBI), NCBI, מכון סנגר והמכון הגנומי ע"ד מק'דונל באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס). דבר זה מתבטא בעיקר בהרכבת ריצופים חדשים כדי להשלים פערים קיימים, וכן לתקן אזורים אשר לא יוצגו כיאות.
מרחב מנה (אלגברה ליניארית)

באלגברה ליניארית, מרחב מנה של מרחב וקטורי  המתקבל מתת-מרחב , הוא מרחב וקטורי המתקבל כתוצאה מ"דחיסת"  ל-0. המרחב המתקבל בצורה זו מסומן . הגדרה זו יצר פאול הלמוס בשנת 1947 בספרו "Finite dimensional vector spaces".

הגדרה

יהא  מרחב וקטורי מעל שדה , ויהי  תת-מרחב שלו. נגדיר יחס שקילות על ידי  עבור כל . לא קשה להיווכח כי זה אכן יחס שקילות.
נסמן את מחלקת השקילות של וקטור  להיות , ונתבונן באוסף מחלקות השקילות הללו, שנסמן . ניתן להגדיר באופן טבעי על  מבנה של מרחב וקטורי מעל , על ידי פעולת חיבור  וכפל בסקלר .
ניתן להראות כי אם  מרחב וקטורי מממד סופי, אז .
אושר (מחזה)

אושר הוא מחזה מאת מיכאל גורביץ' ובבימויו, שעלה לראשונה בתיאטרון החאן ב-30 בדצמבר 2004.

העלילה

העלילה מתרחשת בבית בן שלוש קומות: בקומה העליונה גרים זוג נשוי, ויוי ואושר; בקומה האמצעית גר אביו של אושר; ובקומת המרתף משחקים ארבעה גברים בקלפים. ויוי היא בחורה משועממת, כי אושר בעלה אינו שם לב אליה, היא צופה בתוכנית בטלוויזיה בה נראים שלושת הגברים מהמרתף משחקים בקלפים. אושר מוצא נעל של בחורה, מכניס אותה לתיקו, וויוי אשתו מגלה זאת ומזמינה את הקלפנים מהמרתף להרוג את בעלה. 
מנחה הערב שמספר על ההצגה, מזמין שני פרשנים מלומדים להסביר את ההצגה לקהל והם מוצאים עצמם בתוך העלילה. אדם היושב בקהל מקבל צלצול טלפון והוא עולה לבמה ומצטרף למשחק הקלפים. אשתו צופה בו ומנסה לעלות על הבמה ולהצטרף אליו. 
אושר רוצה להכניס את אביו לבית אבות. לבית אביו של אושר מגיע מלאך, שעוזר להם לשקם את היחסים ביניהם. בהמשך העלילה הקלפנים מנסים להרוג את אושר ואושר מנסה להשיב אליו את אשתו ולזכות מחדש באהבתה.
פליט (נהר)

נהר פליט (אנגלית: River Fleet) הוא הגדול מבין הנהרות התת-קרקעיים של לונדון, אנגליה.
מוצאו של נהר פליט הוא בשני מעיינות מים מתוקים בהמפסטד הית' בצפונה של לונדון. במאה ה-18 הופנו שני מעיינות אלה למאגרי מים באזור הייגייט והמפסטד. מן המאגרים הוזרמו המים במנהרות תת-קרקעיות לאורך 6 קילומטרים עד שפך הנהר אל נהר התמזה באזור גשר בלקפריירס.
לפני הפיכת הנהר לנהר תת-קרקעי זרם הנהר בשני יובלים שהתאחדו באזור קנטיש טאון של לונדון, וזרמו ברחוב פרינגטון, דרך תעלת הולברון עד לגשר בלקפריירס.
אוסטרוז'ץ

תולדות היישוב

בראשית המאה ה-16 הייתה אוסטרוז'ץ כפר בשליטת הנסיך פיוטר מיכיילוביץ'. מעמד עירוני ניתן ליישוב בשנת 1528 על ידי זיגמונט הראשון, מלך פולין, אשר העניק לה זכויות מגדבורג, בהן הותר ללאומים שונים להתיישב בה.
במלחמת העולם הראשונה נגרמו לעיירה נזקים, ולאחריה, ניתן לעיירה מעמד של מועצה מקומית.

יהודי אוסטרוז'ץ

יהודים התיישבו בעיירה עם היווסדה, אך הקהילה בעיירה נותרה קטנה, וכפופה לקהילת לוצק. בישיבת מחוז ווהלין בשנת 1700 הוטל על העיירה מס גולגולת קטן יחסית, המתאים לקהילות קטנות. לקראת סוף המאה ה-19 גדל מספר היהודים בעיירה, והיה בה בית כנסת. משנת 1870 כיהן ברבנות הקהילה הרב בנימין פירר. עיקר פרנסת היהודים בעיירה היה על המסחר הזעיר והמלאכה.
עד מלחמת העולם השנייה פעלו בעיירה שלושה בתי כנסת, מתוכם אחד של חסידות אליק ואחד של חסידות טריסק. כמו כן, היו בעיירה פעילים ציוניים.

בשואה

ביום 26 ביוני 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים. באותה עת חיו בעיירה 632 יהודים, למעלה משליש מסך תושביה. על יהודי העיירה הוטלו עבודות כפייה, והם נצטוו לשאת סרט עם מגן דוד על זרועם, שהוחלף בספטמבר בטלאי צהוב.
באוגוסט 1941 ריכזו הגרמנים 40 גברים יהודים למטרת עבודה לכאורה, והללו נרצחו. בספטמבר אותה השנה נרצחו באותה השיטה כ-100 גברים יהודים נוספים.
באפריל 1942 הוקם בעיירה גטו, אליו הובאו גם יהודים מכפרי הסביבה, וכן מן העיירה טרוביץ. בתחומו הצטופפו כ-1,700 איש בתנאי מגורים קשים. ביום 9 באוקטובר 1942 הובלו יהודי הגטו לכיוון העיירה מרוויץ, ונרצחו שם ליד בורות שהוכנו מראש. רבים מיהודי העיירה ניסו להימלט מהאקציה, אך רובם נתפסו ונרצחו על ידי הגרמנים, ובהם רב הקהילה.
העיירה שוחררה ביום 12 בפברואר 1944. מיהודי העיירה ניצלו בין 20 ל-30 איש, כמחציתם - ביערות ובמקומות מסתור.
מרדכי ורדי

הרב מרדכי ורדי (נולד ב-14 בפברואר 1958) הוא רב הקיבוץ ראש צורים, ראש מגמת תסריטאות וראש בית המדרש בבית הספר לקולנוע מעלה, רב בית הספר למוזיקה "מזמור" שבגבעת וושינגטון ורב אולפנת אומנויות "הללי" שבגבעת וושינגטון.

ביוגרפיה

למד בישיבה התיכונית בנתניה ובישיבת ההסדר כרם ביבנה שבמסגרתה שירת בחיל שריון בצה"ל. ורדי היה שותף להקמת ישיבת עטרת כהנים, ולמד כתשע שנים בישיבת מרכז הרב. שימש כר"מ בישיבת ההסדר במעלות וכרב היישוב מצפה נטופה בגליל התחתון. לאחר מכן, היה רב הגרעין התורני "אלישיב" בעיר לוד.
הוא בעל B.eD בחינוך בתורה שבעל פה ממכללת הדרום ברחובות, ובעל תואר שני בקולנוע מאוניברסיטת תל אביב במגמת בימוי והפקה.
בשנת 2010 הקים עם איציק וייס ודניאל זמיר את בית הספר "מזמור" למוזיקה בקריה האקדמית בגבעת וושינגטון. בשנת 2014 הקים עם פורת סלומון בית ספר לאמנות בשם "פרדס" ובשנת 2015 היה שותף להקמת האולפנה לאמנויות "הללי", שניהם גם כן בגבעת וושינגטון.
הרב ורדי חבר בארגון רבני צהר. נשוי לפזית ואב לשבעה.

בית הספר מעלה

בעקבות פנייה מצד אנשי בית הספר הדתי לקולנוע מעלה התמנה הרב ורדי לראש בית המדרש של בית הספר בירושלים. במטרה לברר סוגיות העוסקות בקשר בין היצירה האומנותית ליהדות, הוא הקים את "בית המדרש לתורה ויצירה" ומאז עומד בראשו. הוא היה שותף להקמת מגמת התסריטאות במעלה, וכיום הוא עומד בראש המגמה. 
בראיון עמו אמר הרב ורדי כי "יש התעוררות של יצירה ואמנות במגזר הדתי וגם החרדי. במקום שבו יתחברו כישרון ומקצוענות יש הזדמנות גם להתחדשות דתית, וגם ליצירות בעלות עומק רוחני יהודי".

עבודותיו

בשנת תש"ס (2000) ערך עם הרב עמית קולא את אסופת המאמרים "מדרש לוד".
בשנת 2004 ערך ורדי את תוכנית פרשת השבוע של ערוץ 2, "פרשת דרכים", שהופקה בשיתוף בית הספר מעלה. 
סרט שיצר במסגרת לימודי הקולנוע שלו, בשם: "התינשאי לי", עוסק בבחור דתי הומוסקסואל המתייעץ עם רבו האם לספר לחברתו על נטייתו. בעקבות הסרט, בפברואר 2009 השתתף ורדי בכנס ארגון חברותא, בו נכח גם הרב יעקב מדן, ראש ישיבת הר עציון. במסגרת לימודיו כתב גם תסריטים לסרטים: "חלאקה", בבימויה של אביגיל שפרבר, ששודר בערוץ הראשון, "שאלת רב", ו"שומר ישראל".
בשנת 2012 יצא סרטו הדוקומנטרי "לרדוף אחרי הצל" העוסק בדמותו של הרב שג"ר.
בשנת 2014 ביים והפיק את הסרט התיעודי "אמא לא משוגעת". הסרט מלווה אשה דתיה חברת ראש צורים המתמודדת עם הפרעת אישיות גבולית (bordering personality disorder) ומעגלי החיים שלה במשפחה ובקהילה. הסרט השתתף בפסטיבל דוקאביב ובפסטיבל דרום. 
בשנת 2017 ביים והפיק את הסרט התיעודי "השדה". הסרט מלווה יוזמה משותפת של מתנחלים ופלסטינים לפיוס ודו קיום בגוש עציון במהלך גל הטרור של 2015. הסרט השתתף בפסטיבל דוק אביב ופסטיבל דרום.
סלעי שינאן

גילוי האזור

האזור מופה על ידי משלחת החקר האנטארקטית היפנית, בהסתמך על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר, בשנים 1962–1957.

מקור השם

המשלחת היפנית קראה לאזור הסלעים "שינאן איווה" - "אזור הסלעים הדרומי החדש.
Krita

Krita היא תוכנת צביעה דיגיטלית ואיור, המבוססת על פלטפורמת KDE, ועל ספריות Calligra Suite. 
Krita היא תוכנה חופשית ומופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו. Krita הופצה לראשונה כחלק מ-KOffice גרסה 1.4.0, ב-21 ביוני 2005.
בפיתוח Krita הושם דגש על יצירת תמונות ארטוורק מהבסיס ועד לתוצאה המוגמרת, בניגוד לתוכנות המאפשרות רק ביצוע מניפולציות על תמונות קיימות. כתוצאה מכך Krita הושפעה במידה מסוימת מתוכנות כגון Corel Painter, אך עדיין מספקת תכונות שונות מרוב התוכנות המקבילות לה. כך לדוגמה מפתחי Krita כללו את היכולת לעבד מפת סיביות ואיור וקטורי מצד אחד, אך בכוונה בחרו להימנע מתוספי עיבוד תמונה מתוחכמים לטובת תכונות ספציפיות יותר לציור ואיור.
מטרופולין

אטימולוגיה

מקור המונח ביוונית: "מטרו" - אֶם ו"פוליס" - עיר, כלומר: "עיר אם". מכיוון שפוליס היא "עיר מדינה", הרי שבמערכת קולוניאלית נעשה שימוש במונח לציון "ארץ האב", כלומר המרכז הקולוניאלי, לעומת הפריפריה, שהיוותה את שאר חלקי האימפריה.

מאפייני המטרופולינים

אחד המאפיינים הבולטים של המטרופולינים היא תופעת היוממות, שבה אנשי המטרופולין עובדים או מקבלים שירותים בעיר-האם על בסיס יומיומי, ולרוב נוסעים אליה בבוקר ויוצאים ממנה בשעות אחר הצהריים ובערב. מבנה כלכלי כזה מצריך הקמת מערכות תחבורה גדולות ויוצר בהן שעות עומס.
רוב המטרופולינים בנויות בצפיפות יחסית, המתגברת עם הקירבה לאזור הליבה, ומכילות יישובים השונים זה מזה בגודל, באופי וברמה הסוציו-אקונומית, מה שהופך את המטרופולין למארג אנושי מורכב המשקף פעמים רבות את אופי האוכלוסייה במדינה.
אלכסנדר טל

ביוגרפיה

נולד בשם אלכסנדר דויטל בטימישוארה שבטרנסילבניה, רומניה, לפרדיננד ורוזה דויטל. אביו נפטר בילדותו. טל החל לנגן בכינור בגיל שמונה, ובהמשך למד בקונסרבטוריון בבוקרשט.
בשנת 1951, בגיל 19, עלה לישראל עם אמו, ועִברת את שם משפחתו לטל. התגורר בתל אביב. לאחר שלוש שנים, בדצמבר 1954, התקבל בהמלצת לורנד פניבש לאודיציה (בחינת קבלה) לתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בה ניגן שאקון של באך ופרק ראשון מהקונצ'רטו לכינור של ברהמס; הוא התקבל כנגן לתזמורת. טל ניגן כסולן בתחילת שנות השישים עם התזמורת הפילהרמונית (בניצוחו של אישטוון קרטס) והתזמורת הסימפונית ירושלים רשות השידור (בניצוחו של ג'ורג' זינגר). כן עבד עם מנצחים רבים ידועי שם בארץ ובעולם.
ב-1957 התבקש למלא את מקומו של לורנד פניבש ברביעיית המיתרים בה היה שותף, לצד אליס פניבש כוויולנית, ותלמה ילין הצ'לנית, בקונצרט במוזיאון תל אביב (זו הייתה הופעתה האחרונה של תלמה ילין בקונצרט). משה קניוק, שהיה מנהל האירועים המוזיקליים במוזיאון זה, יזם את הקמתה של רביעייה ישראלית חדשה במקום זו הישנה של פניבש, שהייתה בשלבי התפרקות. מקימי "הרביעייה הישראלית החדשה" היו טל, הצ'לן יעקב מנזה, הוויולן דניאל בנימיני (הוחלף לאחר שנתיים בזאב שטיינברג), והכנר מרדכי יובל (הוחלף ברפאל מרקוס). בקונצרט הבכורה של הרביעייה, נוגנה רביעיית הדיסוננטים של מוצרט, חמישיית הקלרינט עם יונה אטלינגר ורביעייה של ראוול; הקונצרט זכה לתגובות חיוביות, בהן ביקורת טובה של מנחם אבידום. מאז הופיעה הרביעייה הישראלית החדשה בקונצרטים, הקלטות וסיורים רבים בארץ ובעולם, לאורך 15 שנה. 
אלכסנדר טל ניגן גם מספר שנים ככנר ראשי ב"אנסמבל הקאמרי", בניצוחו של גארי ברתיני, עם הקמת האנסמבל בסוף שנות ה-60, ואף הופיע עם האנסמבל כסולן. 
בשנת 1974 נסע להולנד עם אשתו השנייה, לידיה יגר, כנרת באנסמבל הקאמרי, וחי שם עד פטירתו. הוא ניגן ככנר ראשון בתזמורת הפילהרמונית של אמסטרדם, לימים הפילהרמונית של הולנד. היה למשך שנה קונצרטמייסטר של תזמורת הבלט ההולנדי, ואחר כך סגן קונצרטמייסטר של תזמורת רשות השידור ההולנדית בהילוורסום. ניגן למשך כעשור גם ככנר ראשי ב"רביעיית היידן" מאיינדהובן, שעמה סייר ברחבי העולם והקליט מספר תקליטורים. מאוחר יותר ניגן בתזמורת הסימפונית פיליפס ובתזמורת הטיילת של אמסטרדם. 
טל היה נשוי תחילה לאהובה לבית קפלן, ובתם היא הפסנתרנית מיכל טל (נולדה ב-1962). ב-1964 התגרשו בני הזוג. ב-1972 נישא טל ללידיה יגר, ובתם מאיה טל נולדה ב-1974.
טל נפטר בהולנד בשנת 2005.
האוניברסיטה הבינלאומית בוונציה

תוכניות הלימודים

האוניברסיטה מציעה מספר תוכניות לימודים:
תוכנית לימודים בינלאומית לתואר ראשון בתחומי מדעי הרוח והחברה. במסגרת תוכנית זו מגיעים סטודנטים מהאוניברסיטאות הזרות החברות ב-VIU לשהות בת סמסטר אחד על האי במהלכה הם לומדים קורס בשפה האיטלקית וקורסים נוספים לבחירתם. הלימודים באוניברסיטה הבינלאומית מהווים חלק אינטגרלי מתוכנית האם של הסטודנטים, באוניברסיטת הבית שלהם. הפרופסורים המרצים במהלך התוכנית מגיעים מהאוניברסיטאות החברות במיזם.
תוכנית לימודים לתואר שני (Master) בכלכלה ומימון. משך התוכנית - שנת לימודים אחת.
דוקטורט (.Ph.D) במספר תחומים: כלכלה וארגון, פיתוח סביבתי, כלכלת רשתות וניהול מידע והיסטוריה של ארכיטקטורה עירונית.
כל תוכניות הלימודים באוניברסיטה ייחודיות. המרקם האנושי והאופי הבינלאומי של האוניברסיטה הופכים אותה לאחת מהאוניברסיטאות המעטות בעולם מסוגה. הקורסים באוניברסיטה מועברים בשפה האנגלית.
ז'ורדי סאוואל

השכלה מוזיקלית

הכשרתו המוזיקלית של סאוואל התחילה בגיל 6 במקהלת בית הספר בעיר הולדתו (1947–1955). בהמשך השלים את לימודי המוזיקה בקונסרבטוריון של ברצלונה (1959-1965). לאחר מכן, התמחה במוזיקה עתיקה בשיתוף עם ארס מוזיקה ולמד בסקולה קאנטורום באזיליינסיס בבזל, שווייץ (1968-1970).

הרכבים

בשנת 1974 הקים את ההרכב הספריון XX (מאז שנת 2000 "הספריון XXI"), יחד עם זמרת הסופרן מונסראט פיגראס (אשתו, שנפטרה בשנת 2011 ממחלת הסרטן), לורנצו אלפרט והופקינסון סמית. הספריון XX נטה לסגנון פרשני, המאופיין בחיוניות מוזיקלית רבה לצד דיוק היסטורי מקסימלי.
בשנת 1987 חזר סאוואל לברצלונה לייסד את לה קאפלה ריאל דה קאטאלוניה, הרכב קולי, המתמסר לפרשנות מוזיקה מן התקופה שלפני המאה ה-18.
בשנת 1989 יצר סאוואל את לה קונסרט דס נאסיונס – תזמורת שהרפרטואר שלה בארוקי ברובו הגדול – אבל מדי פעם היא מופיעה גם ביצירות מן הרפרטואר הקלאסי והרומנטי.
אן-מרי אים הוף-פיגה

קורות חיים

אן-מרי פיגה סיימה את לימודי התואר השני באוניברסיטת לוזאן.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

בין השנים 1944-1942 עבדה פיגה בבתי ילדים, בהם בית היתומים שאטו דה לה היל (Château de la Hille) בדרום-מערב צרפת, מעון שנתמך על ידי הצלב האדום השווייצרי . 
באוגוסט 1942 עצרה המשטרה הצרפתית חלק מהילדים היהודים ששכנו במעון. הילדים גורשו למחנה ורנה אך שוחררו עקב התערבותם של מוריס דובואה וארגונו, וכן של רוזלי נף, מנהלת בית היתומים, שהוכרה אף היא לימים בתור חסידת אומות העולם. 
בנובמבר 1942 השתלטו הגרמנים על דרום צרפת ומשטר וישי פסק מלהתקיים. בשנת 1943 היו בבית הילדים כ-120 ילדים יהודים מתוך כ-800 יתומים. ילדים יהודים אלה נמלטו מגרמניה לבלגיה אחרי ליל הבדולח וכעת שהו שוב באזור שבשליטת הגרמנים ועמדו בסכנת גירוש למחנות ההשמדה. 
משפחתה של פיגה התגוררה באזור הגבול בין צרפת לשווייץ, סמוך לכפר שאפל-דה-בואה . אביה וסבה של אן-מרי היו יערנים והיא הכירה את האזור היטב. רוזלי נף וז'רמן אומל מבית היתומים שאטו דה לה היל הבריחו ילדים מבית היתומים אל פיגה, והיא הבריחה את הילדים דרך היער אל שווייץ. זאת עשתה בהסתייעה בשתי האחיות ויקטואר ומדלן קורדייה (Cordier) שחיו בשמפניול  והוכרו לימים אף הן בתור חסידות אומות העולם.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הייתה פיגה מורה בקנטונים וו ובזל-שטאדט בשווייץ. בשנת 1947 נישאה לאולריך אים הוף ומאז עבדה בתור מורה בברן. בשנת 1959 הייתה שותפה בייסודו של ארגון Swisscontact - ארגון רווחה וסיוע בינלאומי. בשנת 1985 פרסמה את זכרונותיה ובהם תיאור ימיה בשורות הצלב האדום. בשנת 1998 קיבלה פרס על ספרה, ואת כספי הפרס השקיעה בייסוד מוסד ללימודי זכויות האדם, Akademie der Menschenrechte. ארכיונה נמצא בארכיון המכון הטכנולוגי של ציריך.

הכרה

בשנת 1990 הכיר יד ושם באים הוף-פיגה בתור חסידת אומות העולם.
סורטובה

גאוגרפיה

סורטובה נמצא כ-948 ק"מ מעיר הבירה אסטנה וכ-306 ק"מ מבירת המחוז טאראז. בנוסף, הכפר ממוקם ליד הנהר צ'ו . בנוסף, הכפר נמצא כ-35 מטרים מהגבול של קזחסטן עם קירגיזסטן.

מוסדות בעיר

יש בכפר 2 מסגדים ובית ספר.
חרבא דמשה

חרבא דמשה (השם הוא בארמית, פירושו: "חרבו של משה") הוא חיבור מאגי קדום המשתייך לתחום הקבלה המעשית, שתאריך יצירתו אינו ידוע, ומשתרע מתחילת המאה הראשונה לספירה, ועד סוף האלף.
הספר מכונה "חרבא דמשה", ככול הנראה על שם פתיחתו "ארבעה מלאכים ממונים על החרב... וכל אותם השרים ליזקק למשה בן עמרם וכו'",
כאשר טקס חרב מאגי זה ממשיך לשמש (לפחות חלקית) במהלך הספר. הספר מכיל רשימה של טקסים או שמות קדושים שעל האדם לומר על מנת לגרום לדבר מה (לדוגמה - "להוציא איש מן האסורים"), והוא החיבור המאגי הגדול ביותר שנשתייר לנו מתקופה זו.
איזכורו הראשון הידוע לנו הוא באיגרת רב האי גאון לחכמי קירואן בענייני כשפים: "והנוסחים שראיתם הרוצה לעשות כך וכך יעשה כך וכך, הרבה מאד יש אצלנו מזאת כאשר נקרא ספר הישר ואשר נקרא חרבא דמשה אשר תחלתה ארבעה מלאכים ממונים על החרב, כי יש בה גבהות ונפלאות ובספר הנקרא רזא רבה חוץ מן המחותכות והפרטים שאין להם קץ ולא מספר, והרבה יגעו והוציאו שנותיהן ולא מצאו אמתה לדבר."
החיבור ראה אור לראשונה ב-1896 על ידי מ. גסטר, ואילו בתשנ"ז-1997 יצאה לאור מהדורה מחקרית חדשה על ידי יובל הררי, הכוללת בתוכה גם מחקר על הספר, ומתבססת על כתב יד הקדום בכ-200–300 שנה מכתב היד עליו התבסס גסטר.