טאקוונדו

היסטוריה

האזכור הראשון לקיום אמנות לחימה קוריאנית התגלה באיורים על תקרת קבר מלפני כ-2300 שנה. באותם ימים התחלק חצי האי ל-3 ממלכות - קוֹגוּריוֹ, פֶּקְצֵ'ה ושׁילָה. לאורך ההיסטוריה היה נתון חצי האי הקוריאני להתקפות חוזרות ונשנות מצד שכניו ונקרע לגזרים במלחמות אזרחים ממושכות. ממלכת שילה הייתה נתונה להתקפות מצפון וממערב, ובשל מקומה הגאוגרפי אוימה גם על ידי יפן. ההתקפות החוזרות הביאו את אצולת הממלכה להקים קבוצת עלית של לוחמים כדי להגן על הממלכה. הגוף הצבאי הנבחר הזה נקרא ההווארנג דו (או דרך הגבריות הפורחת). במסגרת האימונים הצבאיים למדו אנשי ההווארנג טכניקות שונות לשליטה רוחנית וגופנית מנזירים בודהיסטים.
בזכות ניצחונות ההווארנג על אויביהם אוחד חצי האי הקוריאני תחת דגל ממלכת שילה.
לקראת סוף המאה ה-10 הופלה ממלכת שילה בגלל סכסוכים פנימיים ותחתה עלתה לשלטון ממלכת שושלת קוריו (מקור השם קוריאה הוא בשמה של שושלת זו). הישרדות הממלכה הייתה תלויה בקיום צבא חזק, ומשום כך המשיכה הממלכה לעודד שימוש באמנות הלחימה הקוריאנית ואף קבעה כי האימונים באמנות לחימה יהיו חובה על כל הילדים מגיל 6. מסורת זו נמשכה כ-500 שנה, עד לביטול החוק בתקופת ההשכלה בממלכה. בתקופה זו כל פעילות הקשורה באימונים צבאיים או באמנויות לחימה נחשבה בזויה, ומסורת הלחימה נשמרה רק הודות לנזירים בודהיסטים רבים שפרשו אל ההרים והמשיכו לעסוק באמנות הלחימה.
בשנת 1910 כבשה יפן את קוריאה. היפנים חיסלו את מוסד המלוכה והקימו ממשלה שהייתה כפופה למרותם. ההתנגדות הקוריאנית העממית דוכאה באכזריות, ואלפים נרצחו ונפצעו. 
הקוריאנים הפכו לאזרחים סוג ב' במושבה היפנית החדשה. השפה היפנית הוכרזה השפה הרשמית, נאסר ללמד בבתי הספר את ההיסטוריה של קוריאה, אזרחים הוכרחו לשנות את שמות המשפחה שלהם וחויבו להתפלל במקדשים היפנים. במסגרת הדיכוי היפני חל איסור ללמד ולעסוק באמנויות הלחימה הקוריאניות. 
קוריאה זכתה לעצמאות בשנת 1945 לאחר כניעת יפן במלחמת העולם השנייה. קוריאה שקעה מיד בשיקום הריסותיה, באיחוד משפחות והחשוב מכל - בהשמדת כל זכר להשפעות היפניות. 
בין החוזרים לקוריאה היו מאסטרים באמנויות לחימה שגלו ליפן ולמדו שם את אמנויות הלחימה היפניות, ושחיפשו דרך ליישם את הידע שרכשו בדרך קוריאנית מקורית. ברחבי המדינה הוקמו מועדונים שונים שבכל אחד מהם נלמדה אמנות לחימה ייחודית. בשנת 1965 אוחדו רוב השיטות לשיטה אחת שנקראה טאקוונדו (דרך היד והרגל). 
בשנת 1973 הוקמה ההתאחדות העולמית לטאקוונדו ונערכה אליפות העולם הראשונה בסיאול. 
בשנת 1988 הוצג הטאקוונדו כספורט ייצוגי באולימפיאדת סיאול ובשנת 2000 באולימפיאדת סידני הוכר הטאקוונדו כספורט אולימפי רשמי.

ארגונים

קיימים מספר ארגונים של טאקוונדו. ראשון נוסד ה-(ITF (International Taekwon-do Federation - הפדרציה הבינלאומית לטאיקוון-דו בשנת 1966, הארגון המסורתי יותר, ואחריו ה-(WTF (World Taekwon-Do Federation - הפדרציה העולמית לטאקוונדו בשנת 1973, אשר הארגון הגדול המוכר כענף ספורט רשמי באולימפיאדה. כיום כמעט לכל מדינה בעולם יש התאחדות לטאקוונדו, כולל ישראל. המאמר מתייחס לארגון השני (ה-WTF).

קרבות ושיטת הניקוד

לפי החוקים האולימפיים של ה-WTF המנצח בקרבות נקבע על בסיס ניקוד המוענק למשתתפים בזמן נתון. בתחרות רשמית מתחרים שלושה סיבובים, שנמשכים 2 דקות כל אחד, אך לקדטים וילדים נמשכים הסיבובים לרוב פחות זמן. כמו כן במצב של שוויון נקודות בסוף הקרב, ממשיכים לסיבוב "נקודת הזהב" כלומר המתחרה הראשון שזוכה בנקודה, מנצח.
לפי החוקים הבינלאומיים של WTF המנצח הוא האדם שבסופו של הקרב צבר יותר נקודות. כמו כן, לפי החוקה בקרב יש אפשרות לבעוט בכל חלקי הגוף אך לא מתחת לחגורה ומאחורי הגוף. אזהרות ניתנות על מכות באחורי הגוף, מכה מתחת לחגורה, מכות בלי שליטה ויציאה מהזירה. 2 אזהרות מצטברות גורם להורדת נקודה למתמודד. ישנן הורדות של נקודה שלמה בבת אחת כאשר המתחרה מבצע מהלך בלתי ספורטיבי, כגון משיכה בשיער, אגרוף בחלקי הגוף האחרים (שאינם מגן הגוף), הפלה לרצפה, בעיטה לאחר עצירת הקרב ועוד.
"נוקאאוט" מתרחש כאשר יריב לא יכול להמשיך את הקרב. לרוב במצבים בהם חוטף היריב בעיטה לראשו או לאזור אחר חוקי. שופט הזירה המרכזי סופר בקוריאנית עד עשר ובזאת מאפשר למתחרה להתעשת מהבעיטה. על המתחרה שחטף את הבעיטה חלה חובת הוכחה כי מצבו תקין להמשך הקרב. את זאת יעשה על ידי קריאת "קיאפ" ושמירת פנים. מצב נוסף בו מתבצע נוקאאוט הוא כאשר המתחרה ממלא את מכסת העבירות שלו (הורדה של 4 נקודות מצטברות).
"נוקדאון" מתרחש כאשר היריב מקבל מכה שמהממת אותו, אך התעשת שמר פנים וקרא "קיאפ" לפני תום העשר שניות המותרות. במצב הזה מקבל המתחרה שבעט נקודה נוספת על היותה אפקטיבית וגרמה ליריב להיות המום.
שיטת הניקוד לפי WTF: בעיטה לבטן - 2 נקודות; אגרוף תקני לאזור הבטן - נקודה אחת; בעיטה לראש (אסור מאחורי הראש) - שלוש נקודות; בעיטה בסיבוב- בונוס של נקודה; מכות לראש עם היד אסורות; מותר לדחוף אך ורק בעזרת אגרופים ולתת אגרופים למגן הבטן. על יציאה מהזירה, מכה מתחת לחגורה, פסיביות ונגיעה ברצפה עם איבר גוף מעל גובה הברך השופט יכול להוריד נקודה. וכן על עבירות חמורות כמו מכה מכוונת לפנים, הרמה של אגרוף מעל גובה הכתף וכדומה יכול השופט להוריד גם נקודה. לאחר עשר אזהרות נפסל היריב אוטומטית.

מגנים ולבוש

הלבוש של לוחם הטאקוונדו הוא ה"דובוק". חליפה לבנה ארוכה ודקה בעלת נפח רב. לחולצה יש צווארון, שמטרתו היא לסמל את רמתו של המתאמן. מתאמן שאינו הגיע לדרגת הדאן 1, החגורה השחורה הראשונה, צריך ללבוש חליפה עם צווארון אדום שחור, ואילו מי שכן עבר את המבחן וזכה לקבל את החגורה השחורה, הדאן 1, יהיה רשאי לענוד צווארון שחור. עם זאת, בארץ לא מקפידים על הדבר והצווארון השחור הוא הנפוץ יותר, ולעיתים היחיד. 
הצבע הלבן של החליפה מסמל טוהר. השרוולים ומכנס בעלי  נפח רב, זאת כדי לאפשר הכנסה של מגן אמה מתחת לשרוול, את מגן האשכים מתחת למכנס ואת מגן השוק מתחת למכנס. שאר הציוד של המתאמן כולל מגן גוף (על הגוף ועל החזה, אינו מגן על הגב ועמוד השדרה)  מגן שיניים (ללסת העליונה ובצבע לבן או שקוף בלבד) ומגן ראש פתוח (בצבע כחול אדום או לבן; ישנו מגן ראש סגור המיועד לאימונים ותחרויות דרג ב'), מגן לכפות הרגליים (לעיתים מגיע בצורת כפפה) וכפפות ידיים (פתוחות)  ניתן להשתמש במגנים לברכיים או למרפקים, אך אלו אינם בגדר חובה.
ניתן לנעול נעליים מיוחדות, אלו הן נעליים בעלות סוליה חלקה והם לרוב ללא שרוכים, או עם שרוך בודד. הן ננעלות באימונים בלבד ומטרתן היא מניעת פציעות . בעקב הסוליה וקרוב לאצבעות ישנם עיגולים, אלו נועדו כדי לעמוד עליהם בעת בעיטות בסיבוב, כך, יש יותר שיווי משקל. לא כל המאמנים מאפשרים אימון ומוכרים נעליים מסוג זה, ומחירן עומד על כמה מאות שקלים.
הקרבות בטאקוונדו נערכים על מעין מזרנים אולימפיים בצורת פאזל, המורכבים בצורת ריבוע משושה או מתומן. המזרנים מספקים הגנה לכף הרגל של המתחרים ומגנים על הלוחמים מפני נפילות.

מכשור אלקטרוני מתקדם: מגנים אלקטרוניים

החל מעונת התחרויות העולמית של 2011, עם כניסתם לתקן ולשימוש שוטף של המגנים האלקטרוניים, מגני כפות הרגליים ומגני הגוף הם רגישים למגע. 
 אלקטרודות, המובנות בחלקים שונים של מגן כף הרגל ועל מגן הגוף, מאשרות באופן אוטומטי פגיעה של בעיטה במגן הגוף. כאשר מזוהה במערכת האלקטרונית פגיעה במגן הגוף בדרגת כוח מסוימת, (אותה אפשר לווסת ולהתאים ביחס למשקלם של המתחרים, או ביחס לקטגורית המשקל שלפיה הם מקיימים את הקרב, בעזרת "טקוואנצ'יפ") המתחרה שנתן את הבעיטה יזכה בנקודה. בעבר נעשו ניסיונות לשילוב של כפפות יחד עם המגנים, אך אלו לא צלחו. לאחר 10 שנים, בשנת 2016 נכנס מגן הראש האלקטרוני לשימוש באופן רשמי, כאשר היה חלק מהמערכת באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).

שיפוט

בקרבות יש כמה סוגי שופטים (בין ארבעה לחמישה שופטים בסך הכל): שלושה שופטים צדדיים הנמצאים מחוץ לזירה ("שופט פינה") - הם רושמים את הנקודות או מסמנים אותן בעזרת לחצן אלקטרוני. בשיטה האלקטרונית צריכים שניים משלושת השופטים ללחוץ על הלחצן כמעט בו זמנית כדי שתסומן נקודה; שופט מרכזי שנמצא בזירה - במקרה וצריך להוריד חצי נקודה או לתת אזהרה השופט עוצר את הקרב ומסמן למתחרים את החלטתו. בסמכותו של השופט המרכזי גם להחליט על נוקאאוט, נוקדאון, ובעיטות מהממות; כיום ישנם המגנים האלקטרונים אשר על כל בעיטה מספיק חזקה נותנים נקודה, המכשיר עובד על שבב שנמצא גם על המגן שבכף רגלו של המתחרה וגם על מגנו כך שבעיטה עם השוק לא תחשב. שופט שולחן תפקידו לקבל את הערעורים מהמאמנים האישיים שכל ספורטאי רשאי הביא עמו לזירה. למאמנים יש זכות ערעור. במקרה שמאמן רוצה לערער על החלטה שהתקבלה תוך כדי הקרב, הוא מרים כרטיס בצבעו של המתחרה אותו הוא מגבה, ושופט האמצע ניגש אליו ומברר את מקור הערעור. שופט האמצע מביא את הערעור אל שופט השולחן שבודק את אמיתות התלונה בו"וידאו ריפליי". בזירה מותקנות בדרך כלל 2 מצלמות או יותר של "וידאו ריפליי"- מצלמות שתפקידן לצלם את הקרב למקרה הצורך. כאשר מתקבל ערעור, שופט השולחן בודק במצלמות את התלונה. אם התלונה מתבררת כלא נכונה, זכות הערעור של המאמן נפסקת והכרטיס בו מערערים "מוחרם". אם הטענה מתבררת כנכונה, שופט האמצע מתקן את הטעות וכרטיס הערעור מוחזר למאמן.

חגורות ודירוג

רמתם של המתאמנים נקבעת בסדרת מבחנים, כאשר חגורה סביב למותן היא המייצגת את רמתו של לוחם הטקוואנדו. סדר החגורות על פי WTF הוא: 
לבן- לבן עם פס צהוב-צהוב - צהוב עם פס כתום- כתום- כתום עם פס ירוק - ירוק -ירוק עם פס כחול-כחול-אדום-שחור מעבר מדרגה אחת לאחרת נעשית על ידי פסים (בחגורה אדומה ומעלה) או בחצאי חגורות, כגון: לבן- צהוב, צהוב וכו' (בשאר החגורות). כאשר המתאמן הגיע לרמה של חגורה אדומה עם שני פסים, מתקיים מבחן חגורות שחורות, שרמתו היא קשה יותר משאר מבחני החגורות, וזאת על-מנת להבחין בין לוחמים מין השורה ללוחמים שעוד מטפסים בסולם הדרגות. המשך העלייה בדירוג לגבי חגורות שחורות מתבצע בשיטת הדאנים, כאשר הדירוג נע בין דאן אחד לדאן תשעה.
רמתם של המתאמנים ב-ITF נקבעת גם היא בסדרת מבחנים כאשר חגורה סביב למותן מייצגת את רמתו של הלוחם אך שיטת הדירוג בחגורות קצת שונה.
סדר החגורות בטאקוונדו ITF הוא:
לבן-לבן פס צהוב-צהוב-צהוב פס ירוק-ירוק-ירוק פס כחול-כחול-כחול פס אדום-אדום-אדום פס - חום -שחור-שחור
שחור דאן 9,8,7,6,5,4,3,2,1. 
כאשר הלוחם מגיע לחגורה השחורה המבחנים הבאים שלו יעניקו לו דאנים במידה שעבר את המבחן הראשון יקבל הלוחם פס אחד (בצבע זהב בדרך כלל) על חגורתו שנקרא דאן1 ובמבחן הבא יקבל פס שני הנקרא דאן2 וכו’ עד דאן 9 כאשר לכל דאן צריך לחכות מינימום שנים לפי שמו: לשחור דאן1 צריך לחכות מינימום שנה ולשחור דאן2 מינימום שנתיים וכן הלאה.