google/wiki40b huggingface dataset:
מלכת היופי של ירושלים

מסגרת העלילה

מלכת היופי של ירושלים הוא סאגה רחבת יריעה שמתחילה בתחילת המאה ה־20 ונגמרת בתחילת שנות ה־70. עלילת הרומן מגוללת את קורותיה של משפחת ארמוזה הירושלמית, משפחה ספניולית שהוטלה עליה קללה: בנות המשפחה זה ארבעה דורות נשואות לבעלים שלא אוהבים אותן.
על הקללה הזאת, שהיא בעצם המוטו של הספר ומעיין היצירה שממנו הוא שואב, מספרת רוזה לנכדתה גבריאלה מיד בהתחלה: "מזל, מזל מהשמים שנשארו לנו רק בנות, למה אצלנו במשפחה הגברים מתחתנים עם נשים שהם לא אוהבים. הגברים של משפחת ארמוזה לא מוציאים מהפה שלהם את המלה 'אהבה' אפילו לא לעצמם. אבל סיפורים על אהבה ששברה את הלב, גבריאלה, סיפורים על אהבה שלא הייתה בה אהבה, זה דווקא יש אצלנו במשפחה, את זה ישתבח שמו אלוהים לא החסיר מאיתנו".
מרקזה, אמו של גבריאל יפה התואר, שבעצמה לא זכתה לאהבה מבעלה, חיתנה אותו עם רוזה היתומה המכוערת כעונש על שהתאהב באשכנזייה, וגזרה על שניהם לחיות חיים שלמים ללא אהבה.
רוזה הביאה לגבריאל את בתו האהובה לונה, שכונתה מלכת היופי של ירושלים בשל יופיה, אבל למרות יופיה עוצר הנשימה, גם היא לא נמלטת מהקללה הארורה.
ביתה של לונה, גבריאלה, שמנקודת מבטה מסופר הסיפור המשפחתי, מקווה להימלט מהקארמה המשפחתית.
הספר בוחן את דרכן של שלוש הבנות במציאת בני זוג ובהקמת משפחה ומגלה שדווקא לונה היפהפייה, שהייתה מוקפת באינספור מחזרים, נידונה שלא באשמתה לחיים ללא אהבה. גם כאשר מציגה המחברת את גיבורות הספר כקורבנות, עדיין הספר מציג דמויות עשירות שפועלות מתוך המצב שנכפה עליהן. למרות גזירת הגורל יש להן יד ורגל בעיצוב עלילות חייהן.
העלילה הכרונולוגית של הספר שלובה באירועים מימי השלטון הטורקי בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל ולאחר מכן באירועים ממלחמת העצמאות, בסצינות המתארות את חיי היומיום בירושלים ובטיפוסים ירושלמיים, וכוללת גם משפטים בלאדינו.

פרסים

בשנת 2013, ארבעה חודשים מיום צאתו של הספר, הוא זכה באות "ספר זהב" על מכירת 20,000 עותקים ובמרץ 2014 זכה הספר באות "ספר פלטינה" על מכירת 40,000 עותקים.
אותות אלו מוענקים לספרים העומדים בקריטריונים שנקבעו על ידי התאחדות הוצאות ספרים בישראל. האותות מוענקים הן למחבר והן להוצאת הספרים.
בשנת 2014 זכתה ישי לוי בפרס בפרס סטימצקי לסופרים שספריהם הם הנמכרים ביותר מיולי 2013 ועד יוני 2014 (ישי לוי זכתה במקום השני). מנכ"לית רשת סטימצקי, איריס בראל, אמרה: "אני גאה להמשיך את המסורת של פרס סטימצקי לסופרים זו השנה השלישית ברציפות. (...) אין תחליף ליצירה הכתובה. גם השנה אנו גאים להעניק את הפרס לסופרי המקור שמכרו הכי הרבה ספרים בשנה האחרונה".
בעקבות ההצלחה הקופתית של הספר התפתחה תעשייה סביבו הכוללת הרצאות, סיורים בירושלים, מחזה שעתיד לראות אור ונכתב על ידי ישי לוי בשיתוף עם הבמאי צדי צרפתי וסרט קולנוע שעתיד לצאת לאקרנים עליו עובדת ישי לוי בשיתוף עם מפיק הסרטים ובעלה לשעבר מיכאל שרפשטיין.
ערבות מואב

עַרְבוֹת מוֹאָב (או ערבת מואב) הוא אזור של ערבה בחלקו הדרומי-מזרחי של עמק הירדן בואכה ים המלח, הגובל בארץ מואב מדרום-מזרח, ובנהר הירדן וערבות יריחו ממערב. 
באזור זה התקיימו לאורך ההיסטוריה מספר יישובים מרכזיים, ובהם בֵּית הַיְשִׁמוֹת (כיום הכפר סווימה), בֵּית הָרָם (כיום הכפר א-ראמה) ובֵּית נִמְרָה (כיום הכפר נמרין).

בנדודי ישראל במדבר

ערבות מואב נמנית כתחנה  האחרונה בנדודי בני ישראל במדבר, אליה הגיעו לאחר שהקיפו ממזרח את ארץ אדום ואת ארץ מואב, ולאחר שכבשו את ארץ סיחון ועברו דרכה. אמנם תחנה זו הייתה בפתח שערי ארץ כנען שהרי ניתן היה להיכנס משם לארץ דרך מעברות הירדן ולפגוש את ביצורי יריחו, אולם תחילה המשיכו בני ישראל צפונה וכבשו את ממלכת עוג אשר בבשן, ורק אז חזרו אליה.
לתחנה זו נודעה חשיבות מיוחדת נוספת, מפני שלאחר שסיימו את כיבוש עבר הירדן המזרחי מנחל ארנון ועד החרמון, חזרו וישבו בני ישראל בערבות מואב, ושם חזר משה ולימדם את כל התורה, בשנה האחרונה לחייו, בטרם כניסתם לארץ: "בְּעֵבֶר הַיַּרְדֵּן בְּאֶרֶץ מוֹאָב הוֹאִיל מֹשֶׁה בֵּאֵר אֶת הַתּוֹרָה הַזֹּאת לֵאמֹר".
מחנה ישראל התפרס אז בערבות מואב מבית הישימות מדרום ועד אבל השיטים מצפון. מערבות מואב יצא משה אל מקום קבורתו בהר נבו.

היישוב היהודי בערבות מואב

משה חילק את ערי ערבות מואב בין שבט גד ובין שבט ראובן.
בתקופת השופטים ניסו המואבים לכבוש את המקום מחדש, ולעיתים הצליחו בכך לפרק זמן. מצבת מישע מעידה על מאמצים אלו גם בתקופת המלוכה.
היישוב היהודי בערבות מואב המשיך להתקיים לאורך תקופת הבית השני וכן בתקופת המשנה והתלמוד.

הקמת אבנים

לפי דרישת המסורת של הרב מאיר מרוטנבורג, בערבות מואב הקים משה רבינו מצבת אבנים, למרות שלא כתוב על כך במפורש במקרא.
מעגל מודפס

מעגל מודפס (באנגלית: Printed Circuit Board, בראשי תיבות: PCB) הוא לוח שעליו מונחים רכיבים אלקטרוניים היוצרים מעגל חשמלי. החיבור בין הרכיבים נעשה ללא חוטי חשמל. את מקומם תופסים פסי נחושת שהודפסו על הלוח, שהוא מצע שאינו מוליך. מעגלים מודפסים אינם יקרים, ובדרך כלל מאד אמינים.
המעגל המודפס בא להחליף שיטה ישנה לחיבור בין רכיבים אלקטרוניים באמצעות חוטים, שיטה ידנית שהייתה מסורבלת, יקרה ואיטית. כיום כמעט כל מערכת אלקטרונית מכילה מעגל מודפס בטכנולוגיה כלשהי.

היסטוריה

ממציא המעגל המודפס היה מהנדס יהודי-אוסטרי בשם פאול אייזלר (1907–1995), שנאלץ לברוח לאנגליה ב-1936. במשך עבודתו באנגליה יצר מעגל אחד כזה ב-1941 כחלק מסט רדיו. בסביבות 1943 החלו להשתמש בטכנולוגיה הזו בארצות הברית בצורה רחבה על מנת לייצר חיישן-קירבה לפיצוץ פצצות מעופפות של הגרמנים במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה, בשנת 1948, שחררה ארצות הברית את ההמצאה לשימוש מסחרי. מעגלים מודפסים נעשו נפוצים בשימוש אזרחי אחרי אמצע שנות ה-50, לאחר תהליך ההרכבה האוטומטי אשר פותח בידי צבא ארצות הברית.

מבנה

מעגל חשמלי פשוט על כרטיס: כאשר מעגל חשמלי מכיל רכיבים רבים, הוא מסובך לבניה ולבקרת איכות. על כן בבניית מכשיר חשמלי ניתן לפרוס את רכיבי המעגל החשמלי על צידו האחד של לוח מבודד (צד הרכיבים), במקומות שסומנו להם מראש, ולחבר את הרכיבים בחוטים מוליכים. המעגל הופך אפילו פשוט יותר לבניה ולבקרה כאשר החוטים מצויים מצידו השני של הכרטיס וחלקי הרכיבים המולחמים אליהם מגיעים לצד זה של הכרטיס דרך חורים (צד ההלחמות).
מעגל מודפס: כאשר מחליפים את מרבית החוטים המוליכים בהדפסה של חומר מוליך על הכרטיס המבודד עצמו מקבלים מעגל מודפס. המעגל המודפס הפשוט ביותר כולל משטח מבודד כמו פיברגלס שאליו מוצמד גיליון נחושת לקראת הדפסה.
מעגל מודפס מודרני מיוצר בתהליך שבו מורידים משכבת הנחושת חומר כך שנשארים רק עקבות המוליכים המחברים בין הרכיבים האלקטרוניים. בנוסף, כאשר המעגל מכיל רכיבים בעלי "רגליים" מאונכות למעגל, המעגל יכיל קדחים שלתוכם יש להכניס את רגלי הרכיבים ולהלחים אותם.

הדפס משי

המעגל המודפס לא חייב להכיל הדפס משי. הדפס המשי אינו קשור להדפס המוליך ההכרחי לפעולת המעגל. הדפס המשי על המעגל המודפס מסמן למי שמרכיב אותו, למי שמבקר את איכותו ולמי שמתקן איזה רכיב אמור להתחבר אל המעגל בכל נקודה ונקודה בו. לרכיבים השונים יש סימנים שונים המופיעים בהדפס המשי. למשל, הסימן C132 ליד סימן של עיגול שבאחד מקצותיו מופיע סימן + מורה שבשטח המעגל יש לחבר את הקבל האלקטרוליטי שמספרו הסידורי הוא 132 ואת רגלו החיובית של הקבל יש לחבר ליד סימן הפלוס.

שכבות

מעגלים מודפסים כיום הם "רב- שכבתיים", כלומר מכילים יותר משכבה אחת של נחושת.
המעגל הבסיסי ביותר הוא דו-שכבתי ומכיל מוליכים משני צידי הלוח. נהוג לכנות את הצד עליו מונחים הרכיבים Component Side והצד שהיה נהוג לחבר את רגלי המוליכים Print Side. כיום ניתן לחבר רכיבים משני צידי הלוח על ידי שימוש ברכיבים בטכנולוגיית השמה משטחית (SMT).

רכיבים

מעגל מודפס מיועד להרכבה וחיבור של רבים ממרכיבי המעגל החשמלי. החלקים הנפוצים הם (ראו תמונות):
משה ברנשטיין

משה (מוישל'ה) ברנשטיין (15 באוגוסט 1920 – 8 בדצמבר 2006) היה צייר, מאייר ומשורר ישראלי. חלק ניכר מיצירתו התמקד בעולמה של העיירה היהודית של מזרח אירופה, שחרב בשואה. יקיר העיר תל אביב-יפו.

ביוגרפיה

משה (משה'לה) ברנשטיין נולד ב-15 באוגוסט 1920 בעיר ברזה קרטוסקה שבפולין (כיום בדרום-מערב בלארוס). בגיל 15 החל ללמוד אמנות באקדמיה לאמנות בווילנה, ולמד בה עד 1939. בתקופת מלחמת העולם השנייה נשאר בברית המועצות, ובשנת 1947 עלה לארץ ישראל בעלייה ב' (בלתי-לגאלית). משפחתו, שנשארה בפולין, נספתה בשואה.
עם עלייתו נתפס ונשלח למחנה מעצר בקפריסין, שם התוודע אל הצייר נפתלי בזם, שבא לבקר את המעפילים הכלואים במחנה. באלבום הדפסים שיצא בהמשך לפעילותו של בזם בקרב הפליטים נכלל גם חיתוך לינולאום של ברנשטיין.
בשנת 1964 נישא לבת קיבוץ עין חרוד מאוחד, אילנה-לנה אובשני. נולדו להם שתי בנות - חסיה (על שם אמו) ורבקה (על שם אחותו), בני משפחתו שנספו בשואה. 
ברנשטיין היה דמות בולטת בחוגי הבוהמה של תל אביב, קטן קומה ובעל שיער שיבה ארוך. ציוריו התנוססו בין היתר על קירות קפה כסית, שהיה מקום מפגש אמנים תל אביבי מפורסם.
נפטר ב-2006 בתל אביב, בן 86 במותו. נטמן בבית העלמין בקיבוץ עין חרוד מאוחד. הותיר אחריו אשה ושתי בנות.

קריירה

גם בישראל המשיך ברנשטיין לצייר את העיירה היהודית במזרח אירופה, והתקשה לתפוס את מקומו בקרב אמני ישראל החדשה. עם זאת, מסוף שנות ה-40 עד שנות ה-70 זכה להכרה והשתתף בתערוכות שונות, בין היתר במוזיאון תל אביב ובבית האמנים בתל אביב. בשנת 1967 הציג תערוכת יחיד במוזיאון חיפה ובשנת 1973 הציג תערוכה רטרוספקטיבית במשכן לאמנות בעין חרוד. עבודותיו של ברנשטיין הוצגו בגלריות פרטיות וציבוריות ובמוזיאונים בישראל (בגלריה לאמנות כ"ץ ובגלריה צ'מרינסקי) ומחוצה לה (בין היתר בהאג, באמסטרדם, בפריז ובפראג)
ברנשטיין אייר ספרי שירה ביידיש ואת הספר "עיירה יהודית" של י"ח בילצקי משנת 1986.
בשנת 1998 הציג ברנשטיין תערוכה של ציורי העיירה היהודית בפארמה שבאיטליה.
בשנת 2000 הציג בגלריה העירונית בבית יד לבנים ברעננה תערוכה שעסקה בעיירה היהודית במזרח אירופה.
בפורים תשס"ב (2002) הנפיק השירות הבולאי בול לכבוד השפה היידית, בעיצובם של משה ברנשטיין וצביקה רויטמן.

פרסים והכרה

בשנת תשנ"ב-1992 הוענק לו התואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
בשנת 1999 זכה בפרס יצירה של מכון "משואה" לחקר השואה, על "תיעוד העולם שאבד בראשית דרכו". בתיעוד זכרונותיו מן העולם היהודי שאבד ראה "מעין צוואה שעליו להוציאה לפועל", כדברי שמעון סאמט בכתבה בעיתון "הארץ" לשנת היובל לישראל.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב דיזנגוף 184 בתל אביב.
נונאטאק טנט

גילוי הנונאטאק

הנונאטק צולם מהאוויר על ידי השרות האנטארקטי של ארצות הברית בשנת 1940 (אשר תיארו אותו כ"נונאטק סלע בצורת אוהל"), ומופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.

מקור השם

שמו של הנונאטאק ניתן לו בשל צורתו.

לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency Hydrographic/Topographic Center, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 274
ריי נטישין

ראשית חייו וקריירה פוליטית

נטישין, קנדי ​​אוקראיני, נולד בססקטון שבססקצ'ואן להלן נטישין ובעלה ג'ון, שקשריו הפוליטיים וידידותו עם ג'ון דיפנבייקר, מי שעתיד לכהן כראש ממשלת קנדה, יספקו לבנו לעיתים תכופות חשיפה לדיונים פוליטיים ברמה גבוהה. נטישין למד בבית הספר הציבורי ויקטוריה ובנונטנה קולג', וכן נרשם כצוער בחיל האוויר המלכותי הקנדי, שם הוא היה חבר של בטייסת ספיטפייר 107 בססקטון. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, נטישין המשיך ללמוד באוניברסיטת ססקצ'ואן, שם היה בשנת 1954 לבוגר אוניברסיטה באמנות. שנתיים לאחר מכן, היה בוגר במשפטים. ב-9 בינואר 1960, נישא נטישין לגרדה אנדריסן, שאיתה גידל שני בנים.
שנתיים לאחר שהוסמך כעורך דין בססקצ'ואן בשנת 1957, משפחתו של נטישין עברה לאוטווה כאשר אביו זומן לסנאט הקנדי. באוטווה נטישין עבד במשרד עורכי הדין של אביו, תוך שהוא מרצה גם במכללה למשפטים של אוניברסיטת ססקצ'ואן. עם זאת, בסופו של דבר הוא הנח את עבודות אלו בצד כדי להתמודד לבית הנבחרים הקנדי מטעם המפלגה הפרוגרסיבית-שמרנית של קנדה בבחירות הפדרליות ב-1974, וזכה במושב המייצג את ססקטון-ביגר בבית הנבחרים. כאשר אזור בחירה זה בוטל לקראת הבחירות ב-1979, התמודד נטישין לבית הנבחרים מטעם אזור הבחירה ססקטון-ווסט, מטעמו כיהן עד תבוסתו בבחירות 1988. בתקופה זו הוא מונה לראשונה ב-2 באפריל 1979 לקבינט של קנדה בראשותו של ג'ו קלרק כשר האנרגיה, הכרייה והמשאבים, ולאחר מכן הושבע לקבינט בראשותו של בריאן מלרוני כשר המשפטים ב-30 ביוני 1986. באותה שנה הוא הוסמך כעורך דין באונטריו.

המושל הכללי של קנדה

ב-14 בדצמבר 1989 מינתה אליזבת השנייה, מלכת קנדה את נטישין, שהיה בחירתו של ראש הממשלה בריאן מלרוני להחליף את המושלת ז'אן סווה כנציג של המלוכה הקנדית. הוא הושבע לאחר מכן בטקס שנערך במליאת הסנאט הקנדי ב-29 בינואר 1990.
נטישין פעל לאחר השבעתו לפתיחת אחוזת רידו (מעון המלוכה הקנדית והמושל הכללי של קנדה) לציבור הרחב (הן לאזרחי קנדה והן לתיירים) להקמת מרכז מבקרים וליזום סיורים מודרכים בארמון ובפארק המלכותי שבו הוא יושב. מהלכים אלה היוו היפוך מוחלט ממדיניותה של קודמתו של נטישין בנידון, שסגרה את אחוזת רידו לציבור הרחב. בשנת 1991, נטישין העלה לבמה את קונצרט הקיץ החד שנתי של המושל הכללי ושנה לאחר מכן, העלה שוב קונצרט באחוזתו. אירועים אלו השתלבו עם כמה מנדטי חובה של נטישין במהלך כהונתו שכללה רצון לעבוד עם הנוער הקנדי למקד את תשומת הלב על חינוך ולעודד אמנויות בקרב הנוער. בנימה זו, הוא ייסד בשנת 1992 את פרס המושל לאומנויות הבמה, את פרס רמון ג'ון הטישין לוולונטריזם באמנויות ועוד מספר פרסים נוספים.
במסגרת תפקידיו הרשמיים והטקסיים, נטישין ניהל כמושל הכללי את החגיגות לציון 125 שנה להקמת הקונפדרציה הקנדית וקיבל את פניו צ'ארלס הנסיך מויילס ורעייתו, הנסיכה דיאנה, יחד עם שורה של נכבדים זרים ביניהם נשיא רוסיה בוריס ילצין ומלך ירדן חוסיין ורעייתו המלכה נור יתר על כן, נטישין התחייב למספר ביקורים ממלכתיים, כולל אחד לאוקראינה, לפני שכהונתו הסתיימה בחסד הוד מעלתה ב-6 בפברואר 1995.

לאחר כהונתו ומותו

לאחר שעזב את החיים הפוליטיים, חזר נטישין לעבוד בעריכת דין במשרד עורכי הדין גאוולינג, סטראטי והנדרסון, שם עבד בעבר בין 1989 ל-1990. בשנת 2002 הוא נתמנה לנשיא אוניברסיטת קרלטון באוטווה, אך חודשים ספורים לאחר מכן, זמן קצר לפני חג המולד, נטישין מת מדלקת לבלב. לפי המסורת, בהסכמת משפחתו, ארון קבורתו של נטישין הוצג לעיני הציבור במליאת הסנאט, ואף על פי שהיה אורתודוקסי אוקראיני, הוא זכה לטקס הלוויה ממלכתית ב-23 בדצמבר 2002 באוטווה. טקס אשכבתו כלל טקס הלוויה של הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית.
מוזיאון ילדים

מוזיאון ילדים הוא מוזיאון המיועד לילדים כקהל יעד. הנחת היסוד בהקמה של חלק ממוזיאוני הילדים היא, שהליך הלמידה וההנאה שילדים יכולים לספוג בעת ביקורם במוזיאון, שונה מחוויית הלימוד וההנאה של מבוגרים, וכי הליך למידה זה צריך להתנהל באופן שונה כאשר מדובר בילדים המבקרים במוזיאון. הוא צריך להתנהל, למשל, דרך משחק - דבר שאינו תמיד אפשרי במוזיאונים אחרים.

היסטוריה

מוזיאון הילדים הראשון בעולם היה מוזיאון הילדים של ברוקלין שנוסד בשנת 1899 בעיר ניו יורק שבארצות הברית. לאחריו נוסדו מוזיאון הילדים של בוסטון (בשנת 1913), מוזיאון הילדים של דיטרוייט (בשנת 1917), מוזיאון הילדים של אינדיאנפוליס (בשנת 1925) - הגדול במוזיאוני הילדים בעולם, ומוזיאון הילדים של קונטיקט בווסט הרטפורד שבקונטיקט (בשנת 1927).
עד שנת 1975 מספר מוזיאוני הילדים בארצות הברית הגיע ל-38 מוזיאונים, ו-80 מוזיאונים נוספים נפתחו עד שנת 1990. בין השנים 1990 ו-2007 נפתחו בארצות הברית 130 מוזיאוני ילדים נוספים.
בעקבות הצלחת מוסדות אלה בארצות הברית, נפתחו מוזיאוני ילדים גם באירופה. הראשון שבהם היה מוזיאון הילדים של בריסל (Le Musée des Enfants) שנפתח בשנת 1978. מוזיאון הילדים הראשון באסיה היה ה-Museo Pambata שנפתח במנילה בשנת 1994, והראשון בדרום אמריקה היה מוזיאון הילדים של קאראקס שנפתח בוונצאולה בשנת 1982.

בישראל

בישראל פועל מוזיאון הילדים בחולון, המוגדר מפורשות כמוזיאון ילדים. מוזיאון המדע בירושלים הוא בעל אוריינטציה ברורה לילדים, למרות שאינו מוגדר כך רשמית. במוזיאון ישראל, בירושלים, יש אגף המוגדר כ"אגף הנוער".
צי ארצות הברית

תולדות הצי

הצי הקונטיננטלי הוקם ב-13 באוקטובר 1775. במהלך מלחמת העצמאות נגד בריטניה, הצי הפעיל כחמישים ספינות, מתוכן עשרים ספינות מלחמה עיקריות. בסיום המלחמה כל הספינות נמכרו, והקונגרס הקונטיננטלי הזמין שש ספינות חדשות, ב־27 במרץ 1794. בשנת 1797 נכנסו לשירות שלוש הספינות הראשונות: USS United States ,USS Constellation ו-USS Constitution. הספינות הללו לחמו בהצלחה במלחמת 1812 מול הצי המלכותי הבריטי. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית (1861–1865) הצי הפעיל ספינות מתקדמות, שצופו במיגון מתכתי מברזל. בסוף המאה ה-19 הצי עבר שדרוג מקיף, במטרה להפוך אותו לאחד הציים החזקים ביותר בעולם (באותה תקופה, הכוח הצבאי החשוב ביותר היה הכוח הימי). הצי השתתף במלחמת העולם הראשונה, וגדל בצורה משמעותית עד מלחמת העולם השנייה. האימפריה היפנית, שהייתה בת בריתה של גרמניה הנאצית, החליטה לתקוף את בסיס הצי העיקרי באוקיינוס השקט, בפרל הארבור, במטרה לפגוע בצי ולהחליש אותו. אך התקיפה הזאת (ב-7 בדצמבר 1941) הובילה לכניסתה של ארצות הברית למלחמה, ולבנייתו של הצי הגדול והחזק ביותר בהיסטוריה.

מבנה הצי

הצי מנוהל על ידי מחלקת הצי (Department of the Navy), שכפופה למשרד ההגנה. בראש מחלקת הצי עומד מזכיר הצי. ראש המבצעים הימיים, שכפוף למזכיר הצי, הוא אדמירל ארבעה כוכבים (מקביל לגנרל). מזכיר הצי וראש המבצעים הימיים הם המפקדים של הצי.

כלי שיט

כמו כל צי ימי, גם הצי האמריקני מתבסס על אוניות מלחמה בגדלים שונים. בנוסף מפעיל הצי צוללות בגדלים שונים אך ללא ספק גולת הכותרת שלו הן נושאות המטוסים המאפשרות לארצות הברית לתקוף אווירית בכל מקום בעולם.
הצי היה חלוץ בשימוש בכורים גרעיניים להנעת כלי שיט גדולים, וכיום כל נושאות המטוסים ורוב הצוללות שלו הן גרעיניות.

כלי שיט היסטוריים

קונסטיטושן - הספינה הקרבית הוותיקה ביותר שעדיין בשירות פעיל בצי. נכנסה לשירות בשנת 1797.
פואבלו - הספינה  (USS Pueblo‎ (AGER-2 היא ספינת ביון של הצי שנלכדה על ידי קוריאה הצפונית ומוחזקת בידה מאז. הצי עדיין מכיר בה כספינה בשירות פעיל
USS מוניטור - הספינה הראשונה עם מיגון מתכתי מברזל.
וירג'יניה  - ספינת עץ, שנבנתה מחדש על ידי צבא הדרום במלחמת האזרחים כספינה במיגון ברזל
USS Alligator  - הצוללת הראשונה שהופעלה במלחמת האזרחים. טבעה בעת שנגררה בזמן סופה.
Hunley  - הצוללת הראשונה שהצליחה להטביע ספינה בקרב. הייתה בשימוש צבא הדרום לקראת סוף מלחמת האזרחים, וטיבעה ספינה של צבא הצפון באמצעות טורפדו. טבעה במהלך הקרב.

כלי טיס פעילים

הצי האמריקני מפעיל גם כלי טיס הפועלים מבסיסים יבשתיים ומנושאות מטוסים (נומ"ט).
הסבר מעגלי

"הסבר מעגלי", או "הצדקה מעגלית", היא קבוצה של כשלים לוגיים של מעגליות, בה ההנחה עליה נשענת המסקנה זקוקה להוכחה בדיוק כמו המסקנה עצמה.
המרכיבים של טיעון מעגלי לעיתים קרובות תקפים מבחינה לוגית, כי אם ההנחה נכונה, המסקנה חייבת להיות נכונה. ההסבר המעגלי אינו כשל לוגי פורמלי, אלא פגם פרגמטי בוויכוח. דרך נוספת לתאר את התופעה היא שאין סיבה לקבל את ההנחה של המסקנה, חוץ ממי שכבר משוכנע מראש שהמסקנה נכונה.
הנחה טעונת הוכחה קשורה קשר הדוק להסבר מעגלית, ובשיח המודרני הם מתייחסים פעמים רבות לאותו דבר.
ההסבר המעגלי מתקיימת לרוב בצורה של: "A נכון כי B הוא נכון ; B נכון כי A נכון". הסבר מעגלי עלול להיות קשה לזיהוי אם מדובר בשרשרת ארוכה של טענות. לדוגמה: "1 נכון כי 2 נכון ; 2 נכון כי 3 נכון ; 3 נכון כי 4 נכון ; 4 נכון כי 1 נכון".

דוגמאות

ד"ר דאגלס וולטון השתמש בדוגמה הבאה של הסבר מעגלי מוטעה:
ולינגטון נמצאת בניו זילנד.
לכן, ולינגטון נמצאת בניו זילנד.
הוא מציין שאף על פי שהטיעון תקף מבחינה לוגית, אין הוא יכול להוכיח כי ולינגטון נמצאת בניו זילנד משום שאין בהנחה ראיות שונות מן המסקנה, ולכן זהו כשל.
חוקרים נוספים מציגים דוגמאות דומות שעלולות יותר להטעות:
אמנם המשפט "כל מה שהוא פחות צפוף מהמים יצוף, כי כל מה שהוא פחות צפוף מהמים יצוף" נשמע מטופש, אבל "כל מה שהוא פחות צפוף מהמים יצוף, כי חפצים כאלה לא שוקעים" עלול להישמע כמו טיעון של ממש.
דוגמאות נוספות
"מגיע לי ללכת לישון מאוחר יותר, אז את צריכה לתת לי להישאר בחוץ עד 22:00!"
"התורה היא אמת, אז אסור לך לפקפק במילתו של ה'"
"אתה צריך לחסוך מספיק כסף כדי לשלם את החשבונות שלך כל חודש, כי חשבונות צריך לשלם"
"זה צריך להיות לגיטימי להרוס רכוש כשכועסים, כי אנשים כועסים נוטים להרוס דברים"
עדי

היסטוריה והווה

היישוב הוקם בשנת 1980 על ידי 25 משפחות בני הארץ ועולים מברית המועצות, כחלק מתוכנית המצפים בגליל. שמו של היישוב ניתן לו בשל הסמיכות שלו ל"תל חלי". התל שימר את שמה של חלי המקראית, שהייתה יישוב בגבול נחלת שבט אשר. "עדי" במובן "תכשיט" היא מילה נרדפת ל"חֲלִי".
במהלך שנות ה-90, הצטרפו ליישוב 270 משפחות חדשות, ועוד 75 משפחות הצטרפו לאחר שנת 2000.
ביישוב שש שכונות: הוותיקה, אשר נבנתה ראשונה והיא גרעין היישוב, "בנה-ביתך" אשר נבנתה בשיטת בנייה עצמאית, "הגבעה המזרחית" בה התושבים בחרו בין שלושה דגמי בנייה שונים, "גבעת החרוב" אשר פיתוחה החל בסוף שנות ה-90, "האלון" שבנייתה הסתיימה ב-2008 ו"התמר" שב-2013 הסתיים שיווק המגרשים בה.
בשנת 2017 החלו תלמידי היישוב בגיל בית הספר היסודי ללמוד בבית ספר "רעים" שבשמשית. עד אז, למדו רובם בנהלל ובבית הספר התיכון "ויצ"ו נהלל".
תנועת הנוער הפועלת ביישוב שייכת לבני המושבים.
כיור

כיור הוא אגן רחיצה או כלי שמטרתו לנקז נוזלים הנשפכים אליו ולפנותם החוצה, על פי רוב, למערכת הביוב או למכל קטן הנמצא מתחתיו.

מבנה כללי

הכיור בנוי בדרך כלל מחרסינה, אך ישנם גם כיורים העשויים נירוסטה או פלסטיק. ישנם כיורים שצורתם עגלגלה או אליפטית, וישנם כיורים שצורתם מרובעת. הכיורים העגולים ישמשו על פי רוב לשטיפת ידים כגון ביציאה מחדרי השירותים, בעוד הכיורים המרובעים ישמשו, בדרך כלל, לשטיפת כלים (אלו יהיו עשויים לפעמים מנירוסטה). ישנם כיורים המחוברים ישירות לקיר וישנם כיורים המונחים על ארונית קטנה. בכיורים מסוימים ברז המים מחובר לגוף הכיור (כמו בכיורים הנמצאים על ארונית), וישנם כיורים בהם ברז המים מחובר לקיר.
חור הניקוז ממוקם בחלקו התחתון של הכיור, על פתחו נמצאת מסננת גסה, המונעת מפסולת גדולה להיכנס לצנרת הביוב ולגרום לסתימה. ניתן להניח מסננת עדינה על המסננת הגסה, לסינון יעיל יותר. ישנם כיורים להם יש חור ניקוז עליון בנוסף לחור הניקוז התחתון. מטרת חור הניקוז העליון שבמקרה של סתימה בחור הניקוז התחתון (סתימה יכולה להיות על ידי פקק, או על ידי פסולת), גובה פני המים שיעלה, לא יעברו את גובה חור הניקוז העליון (כי ברגע שמפלס המים יגיע לחור העליון, הם יתנקזו דרכו). כיורים שאינם מצוידים בחור ניקוז עליון עלולים לגרום להצפה במקרה של סתימה (כי המים ישפכו משפת הכיור).

צנרת

מתחת למסננת שבפתח הניקוז מחובר צינור קצר (בדרך כלל עשוי פלסטיק, במערכות ישנות ניתן למצוא גם צינורות מתכת), אליו מתנקזים המים שנשפכו לכיור. במקרה שאין חיבור לביוב, ימצא מתחת לצינור מכל מים שאליו יתנקזו המים (לדוגמה שמכונות אוטומטיות למכירת משקאות חמים, מחמי מים גדולים וכדומה).

במקומות בהם הכיור מחובר לביוב, ימצא בקצה הצינור הקצר רכיב הנקרא ברך. הברך עשויה מפלסטיק, במערכות ישנות ניתן למצוא גם רכיבי מתכת.
לברך מספר תפקידים: ריכוז המשקעים והפסולת שעברו דרך הכיור. זה נעשה על ידי כך שהפסולת שוקעת בתחתית כוס המשקעים של הברך. תפקיד אחר של הברך הוא למנוע מריחות רעים לצאת מהכיור. זה נעשה על ידי כך שבין צינור הביוב לבין הכיור נמצאת כוס המלאה מים (שהגיעו אליה מהכיור), מים אליה מהווים מחסום בפני הריח העולה מהביוב. בנוסף לכך, אם ייפול חפץ קטן לחור הניקוז (טבעת, בורג, אום וכדומה), ניתן יהיה לפרק את כוס המשקעים בקלות, ולהוציא מתוכה את החפץ שנפל (אם הוא לא המשיך לזרום במערכת הביוב). הברך בנויה כך שהמים שיוצאים מהכיור עוברים בדרכם למערכת הביוב דרך כוס המשקעים. דבר זה מתבצע בעזרת מפרדה במרכז הברך. היא גורמת לכל המים שיעברו בברך לעבור בדרכם בכוס המשקעים (כך שהפסולת תתנקז שם). לפעמים, משתמשים בצינור שרשורי למטרות אלו. הצינור עשוי פלסטיק דק וגמיש. כדי להקנות לו קשיחות מסוימת, נמצאת ספירלה מתכתית לכל אורכו. את הצינור ניתן לכופף באמצעו כך שישמש כברך (יהיה בו הצטברות מים למנוע ריחות, הפסולת הכבד תוכל לשקוע בקטע המכופף ובנוסף ניתוק הצינור ממערכת הביוב פשוט).
במערכות המחוברות לביוב, יהיה גודל צינור הניקוז 50 או 60 (בדרך כלל).

התקנת כיור

הכיור מתחבר לקיר באמצעים שונים – צינורות מתכת קצרים המחוברים לקיר עליהם הכיור מונח. מוטות מתכת קצרים שמצדם האחד קבועים בקיר וחלקם השני מושחלים בחורים המיועדים לכך בכיור. יש כיורים המחוברים לקיר על ידי ברגים (כאשר לפעמים הברגים מחוברים ללוח עץ קטן המחובר לקיר).
בין שפת הכיור לקיר, יהיה, בדרך כלל, חומר אטימה המשמש גם להדבקה (כגון סיליקון). את הכיורים המחוברים לארונית יש להצמיד לקיר, ולהדביק אותם בעזרת חומר אטימה.
יוסף לואידור

חייו האישיים

יוסף לוּאִידוֹר (ברוסית: Люидоръ) נולד בגליציה (לפי מקורות אחרים בלודז'). חי בלודז'. בגיל צעיר עלה ארצה, ועבד כפועל חקלאי במושבות העלייה הראשונה, בהן עין-חי. במקביל עסק גם בכתיבה ספרותית. כאשר חש שאינו מצליח להשתלב בחברה החלוצית בעלת האווירה הקבוצתית, הפך העיסוק בספרות למרכזי יותר בעבורו. בכ"ד בניסן תרפ"א, 2 במאי 1921, נרצח בבית מבודד בפרדס על יד יפו, יחד עם יוסף חיים ברנר, צבי שץ, וחברים נוספים מחבורתו של ברנר. גופתו נמצאה ביום שלאחר הרצח, אך, כמו כל גופות הנרצחים בבית, לא נאספה, וכשחזרו לאסוף את הגופות בימים שלאחר מכן, התברר שגופתו נעלמה.
בבית העלמין טרומפלדור בתל אביב קבוע ציון לזכרו בקבר אחים א'.

דמותו בזכרונות בני העלייה השנייה

דוד בן-גוריון תיעד בזיכרונותיו את סיפור אובדן גופתו של לואידור בימים שלאחר הרצח. הוא עמד בקשר מכתבים עם אביו של לואידור, ובהם התנצל בפניו על כשלונו בהרשעת הרוצחים ובמציאת הגופה, למרות המאמצים ללכידת הרוצחים, להבאתם לדין ולהעמדת הקטגורים הטובים ביותר בארץ כנגדם במשפט. 
יעקב יערי היה אחד מידידיו הקרובים הבודדים של לואידור, והוא סיפר על הליכותיו הביישניות והזרות, על היחס הלעגני לו זכה מחבריו לעבודה החלוצית, על התבודדותו והתמקדותו הגוברת בעבודה הספרותית על חשבון העבודה החלוצית. סיפור יוצא דופן מסופר על ידי יערי באשר לחוויה מכריעה בחייו של לואידור: פעם אחת שחה אל תוך הים וכמעט החליט להישאר שם עד שימות, אך דבר מה קרא לו לחיות בכל מחיר, והוא חזר בשחייה ליבשה.

כתביו

לואידור כתב סיפורים, מאמרי ביקורת ואף תרגם יצירות משפות זרות. בין סיפוריו "עלי" ו"יואש" המספרים על הווי העלייה השנייה, ובפרט על הניגוד בין ילידי הארץ לבין העולים החדשים. בין תרגומיו ספרו של קנוט האמסון, "פן, מרשימותיו של הלוטננט תומאס גלן". מאמרי ביקורת שכתב עסקו בספרים שתרגם, למשל, ב"רובינזון קרוזו" של דניאל דפו.
כתביו מתמקדים בדמויות בודדות היוצרות חיים עצמאיים בכוחה של עשייה, דמויות המנודות מהעולם הקבוצתי בעל האידיאות החולניות ושבות למקורות האליליים של התרבות האנושית. כחלק מזרם הכתיבה של קנוט האמסון, היה גם הוא קרוב לתורתו של פרידריך ניטשה באשר לשלילת הרציונליות, חיוב האינסטינקטים הקמאיים וקידוש הדם והאדמה. יש המכנים אותו "מבשר הכנענים"].
בשנת 1976 כינס דב לנדאו את סיפוריו של יוסף, וכתב מבוא "לתולדותיו ולדמותו".
ניוקאסל (אוסטרליה)

ספורט

ניוקאסל נייטס היא קבוצת הרוגבי של העיר שמשחקת בליגת הרוגבי הלאומית, הקבוצה זכתה באליפות הליגה ב-2001.
ניוקאסל פאלקונס והאנטר פייראטס הן קבוצות לשעבר ששיחקו בליגת העל האוסטרלית בכדורסל.