google/wiki40b huggingface dataset:
סמל אילינוי

סמל מדינת אילינוי או החותם הגדול של מדינת אילינוי (באנגלית: Great Seal of the State of Illinois) אומץ רשמית בשנת 1818 על ידי האספה הלאומית הראשונה של אילינוי. האספה קבעה כי מזכיר המדינה של אילינוי ידאג לרכוש חותם רשמי עבור המדינה אשר יופיע על מסמכיה הרשמיים. החותם הראשון שנרכש היה זהה בצורתו לסמל ארצות הברית מאותה עת.
בשנת 1839 הוחלט על עיצוב מחדש של סמל המדינה ונבחר למדינה סמל חדש. סמל זה שונה בשנת 1867 בעקבות יוזמה של מזכיר המדינה שרון טינדייל אשר שכנע את הסנטור של המדינה אלן ס. פולר להגיש לסנאט המדינה הצעת חוק בדבר עיצוב הסמל. הצעת החוק כללה הצעה לשנות את מוטו המדינה לאור מלחמת האזרחים של ארצות הברית - במקום "ריבונות המדינה, איחוד לאומי" ל"איחוד לאומי, ריבונות המדינה" אולם החוק שהתקבל ב-7 במרץ 1867, לא כלל את השינוי המוצע.
הן החוק משנת 1818 והן החוק משנת 1867 קובעים כי חותם המדינה ישמר על ידי מזכיר מדינת אילינוי.

תיאור הסמל

הסמל מציג עיטם לבן-ראש אמריקאי, העומד על סלע, ונושא בטפריו מגן ובמקורו את מוטו המדינה. שלושה עשר כוכבים ושלושה עשר פסים מסמלים את שלוש עשרה המושבות שהיוו את המדינות הראשונות של ארצות הברית. על הסלע מופיעות השנים 1818 - שנת קבלת הסמל הראשון, ו-1867 - שנת בחירת הסמל השני.
על הסמל מופיע התאריך - 26 באוגוסט 1818 - היום בו התקבלה חוקת המדינה הראשונה.
לוח הבקרה

במערכת ההפעלה חלונות לוח הבקרה (Control Panel) הוא חלק מממשק הניהול הגרפי המאפשר למשתמש במחשב לשנות הגדרות באמצעות תבניות.

התפתחות לוח הבקרה

לוח הבקרה הוצג במערכת חלונות הראשונה (Windows 1.0). 
בחלונות 3.0 הציג לוח הבקרה מבחר קטן של סמלים, החל מחלונות 95 לוח הבקרה ממומש באמצעות תיקייה וירטואלית. כלומר, תיקייה שאינה נמצאת על הדיסק. בפועל התבניות אותן מציג לוח הבקרה ממומשות באמצעות קובצי CPL הנמצאים בספריית System32. החל מחלונות XP ללוח הבקרה שתי אפשרויות הצגה, תצוגה קלאסית ותצוגת קטגוריות אשר המשתמש יכול לבחור ביניהן. על ידי שימוש בהרחבות CPL יכולות תוכנות צד שלישי (שאינן חלק ממערכת ההפעלה) ליצור סמלים אשר יוצגו בלוח הבקרה ובכך לרכז את כל הגדרות התוכנה במקום אחד.

יצירת קובצי CPL

קובץ CPL הוא סוג של קובץ DLL שהסיומת שלו שונתה ומוכלל בתוכו הקוד הבא על מנת לציין את נקודת הכניסה. 
LONG CPlApplet(
 HWND hwndCPl,
 UINT msg,
 LPARAM lParam1,
 LPARAM lParam2);
Le Chat Noir

Le Chat Noir (בצרפתית: "החתול השחור"; לֶה שָא נוּאָר) היה בית קפה ("קפה קונצרט"), ומועדון קברט במונמארטר שבפריז בין 1881 ל-1897 (שיא תקופת ה"בל אפוק"). זהו אחד מהקברטים הראשונים שנוסדו וביססו את הסוגה (יחד עם המולן דה לה גאלט והמולן רוז'), כלומר מקומות בילוי ששילבו שתיית משקאות חריפים בישיבה סביב שולחנות, עם מופע מגוון - מוזיקה, מחול ומערכונים בעלי גוון פוליטי וחברתי מובהק. בעלי המקום היו האמרגן, שהיה לרוב גם מנחה הערב (conférencier), רודולף סאליס (Rodolphe Salis) ושותפו העיתונאי אמיל גודו (Émile Goudeau). מועדון הלילה הוציא לאור גם בטאון בשם Le Chat Noir שכלל את מילות השירים שהועלו על הבמה, תמלילי מערכונים, טורי דעה ואיורים של אורחי המועדון (בהם פול ורלן, קלוד דביסי, אריק סאטי, אריסטיד ברואן, פול סיניאק, אוגוסט סטרינברג, אלפונס אלה, מוריס דונה, רמון קאזס ואנרי טולוז לוטראק).

היסטוריה

המועדון נוסד על ידי סאליס בבניין בשדרות רוששואר (Boulevard de Rochechouart) ‏84 למרגלות גבעת מונמרטר. חבורת כותבים צעירים בראשות אמיל גודו, שכינו עצמם Les Hydropathes ("המפחדים ממים", כלומר שותים רק יין או "חולי הכלבת", כלומר המשוגעים), הפכו את המועדון למקום המפגש הקבוע שלהם וכך העבירו את מוקד הפעילות היצירתית מן הגדה השמאלית, שם נהגו להפגש בביתו של גודו, למונמרטר.
ב-1885 עבר המועדון, שגדל מעבר ליכולת הקיבול שלו, למיקומו ברחוב ויקטור-מאסה 12 (Rue Victor-Massé) בפיגאל. את מיקומו המקורי של המועדון החליף מועדון Le Mirliton (החלילית) של אריסטיד ברואן. במיקום זה זכה המועדון לשיא תהילתו, כאשר קהל המבקרים גדל וכלל את מיטב הכוחות היצירתיים של פריז באותה עת. חלק ניכר מהמופעים במקום נכתבו ובוצעו על ידי אורחיו הקבועים, שחלקם אף תרמו לכתב העת שלו. בכך היה המקום לחממה יצירתית בה הועלו על הבמה מופעים ניסיוניים ואוונגרדיים, בפני קהל שהיה מחובר ליוצרים מבחינה חברתית וגם מקצועי ודעתני, כך שהיוצרים יכלו לקבל משוב איכותי ומיידי. אחת האמנויות שהחיה בעל המועדון סאליס הייתה תיאטרון צלליות. אחד מאמני עיצוב הצלליות היה תאופיל סטינלן (Théophile Steinlen), שגם עיצב את סמל המועדון וכרזותיו.
את הערבים הנחה לרוב בעל המקום, רודורף סאליס, שעשה זאת בדרך מיוחדת, שנונה ואירונית ואף פנה באופן ישיר למבקרים הקבועים, אותם כינה בכינויים ושמות מופרכים. ב-1896 הוביל סאליס את להקת המועדון למופע הופעות, בסיומו החליט להעביר את מיקומו של המועדון קרוב יותר למרכז העיר. אולם הוא נפטר במרץ 1897. המועדון נסגר מיד לאחר מכן.

לאחר מות סאליס

היו מספר ניסיונות להחיות את המועדון. בין 1907 לשנות העשרים התקיים מועדון באותו שם בשדרות קלישי 68 (Boulevard de Clichy). במשך השנים המשיכו להתקיים באותו מקום בית קפה ובית מלון, הנושאים את השם (ואת סמל החתול מהכרזה שעיצב תאופיל סטינלן), אך ללא של קשר למועדון המקורי ולתכניו.
ב-1899 הקים אנרי פורסי את המועדון Boîte à Fursy ("תיבת פורסי"), במיקומו ההיסטורי של "החתול השחור" ברחוב ויקטור-מאסה, שביקש לשמר את רוחו המקורית.

חיקויים התייחסות באמנות

בסרט מלכים הולכים קדימה משנת 1958 מבקרים פרנק סינטרה ונטלי ווד במועדון לילה בשם זה.
במקומות רבים בעולם קמו מועדונים בשם "החתול השחור" או דומה לו, כך למשל Els Quatre Gats ("ארבעת החתולים") בברצלונה, Бродя́чая соба́ка ("הכלב המשוטט") בסנקט פטרבורג.
מגח בוסארד

מגח בוסארד הוא אמצעי תאורטי להנעה של חלליות.
השיטה נהגתה בשנת 1960 על ידי רוברט בוסארד (Robert W. Bussard). השימוש במגח התפרסם בספרו הפופולרי של פול אנדרסון "טאו אפס", ב"יקום המוכר" של לארי ניבן ובאחרים. עקרון השיטה הוא מנוע מגח סילון המשתמש בהיתוך גרעיני שמקור הדלק שלו יהיה המימן הנמצא בחלל. החללית אמורה לאסוף תוך כדי טיסה את המימן, להתיך אותו תוך יצירת דחף. באופן כזה החללית אמורה להגיע למהירות של כשליש ממהירות האור. באופן תאורטי, ככל שמהירות החללית תגדל כמות המימן שהיא תאסוף תגדל, כך שהדחף יגדל, אך גם החיכוך עם המימן אשר נמצא בחלל, עד להגעה למהירות שווי משקל.
להמחשה, לחללית בעלת מגח בוסארד במהירות מרבית ייקח 3 שניות להגיע מכדור הארץ לירח.
שיטה זו הועלתה כאחד מן הרעיונות להנעת חללית לצורך מסע בין-כוכבי.
מרווה

הגדרה בוטנית

על סוג זה נמנים צמחים שהם עשבים, בני-שיח או שיחים.
הפרח הוא דו-שפתני, אופייני. בפרח שני אבקנים, ולעיתים שני סטמינודים כלומר, אבקנים 'עקרים'. זאת בניגוד לרוב הסוגים האחרים במשפחה, שלהם 4 אבקנים. הגביע רחב מ-1 מ"מ. 
הפרודות - כלומר, זרעי המרווה - חלקות, ומתכסות בריר כשהן נרטבות. ככל הנראה מנגנון זה קשור להפצת הזרעים של המרווה.

מנגנון האבקה

איברי הרבייה של פרח המרווה, שני אבקנים ועמוד עלי אחד, הם ארוכים וערוכים לאורך השפה העליונה של הכותרת. במרבית מיני המרווה, קיים בבסיס הפרח זוג נוסף של אבקנים מנוונים המכונים סטמינודים. בסיסי הסטמינודים, מחוברים לבסיסי האבקנים ועמוד העלי; הסטמינודים עצמם מכילים זירים קצרים ללא מאבקים, המחוברים זה לזה, ומתפקדים כמעין "דוושה". חרק שנשען על בסיס הפרח על-מנת להגיע אל הצוף שבעומק צינור הכותרת, לוחץ על הסטמינודים, מה שגורם להוצאת האבקנים או העלי מתוך הכותרת וכיפופם כלפי מטה. אם החרק מספיק גדול ועומד במקביל לציר הפרח, המאבקים או הצלקת יבואו במגע עם גב החרק. בפרחים בשלב זכרי, המאבקים יפזרו אבקה על גב החרק; בפרחים בשלב נקבי, גרגרי אבקה שעל גב החרק שמקורם בפרחים אחרים יבואו במגע עם צלקת הפרח ויאביקו את הפרח.
מנגנון ההאבקה המתוחכם של פרחי המרווה נועד להסתיר את אבקת הפרחים מפני מאביקי הפרח, ולפזר אותה על גופם באזור בו יתקשו לאסוף אותה. אבקת הפרחים עתירה בחלבון ולכן מהווה משאב יקר גם לצמח המייצר אותה וגם למאביקים המבקרים בפרחיו. הסתרת האבקה ומיקום ממוקד שלה על גוף המאביק, מאפשרים לצמח להסתפק בייצור כמויות קטנות של אבקה, וכך למקסם את סיכויי רבייתו תוך השקעת מינימום משאבים. במקום האבקה היקרה, הצמח מושך את מאביקיו בעזרת גמול צוף, הוא דל בחלבון ולכן דורש פחות משאבים לייצורו.

המרווה בדת ובמסורת היהודית

השם העברי הקדום של המרווה מופיע כבר בתלמוד.
במינים אחדים מסתעפים לפעמים ענפי התפרחת בצורה שיש בה דמיון למנורת שבעת הקנים שהייתה בבית המקדש, ויש הסוברים כי שימשה השראה לצורת המנורה.
אלד

"אָלֶד - אפנת סריגים עילית" (Aled) היה בית חרושת לסריגים, מחלוצי תעשיית הטקסטיל בישראל. בית החרושת הוקם בשנת 1898 על ידי אלפרד אדלשטיין בבוהמיה שבצ'כוסלובקיה. 
בשנת 1938, מיד לאחר ה"אנשלוס" (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית), עלו ארבע האחיות אלד, בנותיו של אדלשטיין, לארץ ישראל תוך שהן נוטשות את רכוש המשפחה. הן הצליחו להביא לישראל מספר מכונות סריגה ותפירה והקימו מחדש את המפעל בבית שכור בפרדס כץ. המפעל פתח את שעריו ב-1939 והתמקד בייצור סריגים איכותיים (בעיקר אפודות וקרדיגנים) לייצוא, בעבודה משפחתית. המפעל קיבל הזמנות ממצרים, לבנון, סוריה, עיראק וטורקיה כמו גם מהצבא הבריטי ומשטרת המנדט.
לאחר קום מדינת ישראל היה המפעל גם ספק של צה"ל ובמהלך מבצע קדש קיבל הזמנה מיוחדת מן הוועד למען החייל לסרוג כובעי גרב לחיילים בחזית, הזמנה שסופקה תוך יום עבודה אחד. עם התקדמות עולם האפנה התרחבה פעילות החברה גם לשמלות ולחצאיות מסריג.
המפעל עבד עם טובי מעצבי האפנה של ישראל הצעירה כגון נאוה ודורין פרנקפורט ושיתוף פעולה גם עם "משכית". למרות שרוב התוצרת הופנתה לייצוא, נמכרו סריגי אלד בחנויות יוקרה ברחוב דיזנגוף כ"איווניר", פנשט ומצקין וכן בירושלים ובחיפה.
החברה חדלה להתקיים ב-1985.
המישורים הגדולים

המישורים הגדולים (באנגלית: Great Plains) היא ערבה נרחבת המצויה מזרחית להרי הרוקי בארצות הברית ובקנדה.
מישורים אלה מכסים את שטחי המדינות: ניו מקסיקו, טקסס, אוקלהומה, קולורדו, קנזס, נברסקה, ויומינג, מונטנה, דרום דקוטה וצפון דקוטה, וכן את הפרובינציות הקנדיות: אלברטה, מניטובה וססקצ'ואן. אזור הערבות שבקנדה מכונה ערבות קנדה.

הערבות הגבוהות

האזור שנמצא מערבית לקו האורך 100 (מערב) מכונה הערבות הגבוהות (High Plains). בערבות אלה כמות המשקעים הממוצעת עומדת על כ-500 מ"מ גשם מדי שנה, והאזור צחיח מדי לשמש לחקלאות. בצורות פוקדות את הערבות מדי מספר שנים, ומביאות לסופות חול באזור. אזור הערבות הגבוהות מצוי בשטחי ידית אוקלהומה, דרום מזרח קולורדו, דרום מערב קנזס, וידית טקסס. בשל סופות החול מכונה אזור זה אגן האבק.

היסטוריה

הערבות הגדולות היוו בית גידול לביזון האמריקאי ועל כן הפכו מקום מגוריהם של השבטים האינדיאנים שמחייתם התבססה על ציד הביזון: השבטים בלקפוט, קרואו, סו, שאיין, אראפהו והקואנצ'ה.
ציד הביזון עד לכמעט הכחדתו המוחלטת, וסילוק האינדיאנים וריכוזם בשמורות אינדיאנים אפשרו לחוואים לבנים להקים חוות ולגדל בקר בערבות. גידול הבקר החל במדינת טקסס והתפשט בהדרגה צפונה.
חוק הנחלה (Homestead Act) משנת 1862 אפשר למתיישבים לתפוס לעצמם שטח אדמה של 650,000 מ"ר ולהקים לעצמם חווה. מאות אלפי אמריקאים התיישבו באזור ובנו חוות בערבות, אולם בשל היעדר הידע החקלאי המתאים לתנאי האזור מרביתם נכשלו בהקמת חוות. חוק אדמות הדומיניון משנת 1871 בקנדה אפשר התיישבות דומה ותפיסת אדמות.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 בעקבות בצורת קשה, ובעקבות השפל הכלכלי הגדול הביאו לפשיטות רגל של מרבית החוואים. צפיפות האוכלוסין בערבות ירדה לפחות משש נפשות לקילומטר רבוע, ובמחוזות מסוימים מתחת לשתי נפשות לקמ"ר. כ-6,000 ערים נעזבו והפכו לערי רפאים במדינת קנזס לבדה.
בשל גידולי חיטה הנרחבים המבוססים על חקלאות בעל, הפכו המישורים הגדולים לאבטיפוס של אזורים חקלאיים המספקים חיטה למטרופולינים, ובשלהי המאה ה-20 קיבלו את הכינוי "סלסלת הלחם של צפון אמריקה".
Tuxedo

Tuexdo הוא מוניטור טרנזקציות של חברת אורקל הפועל בסביבות מחשוב מבוזרות. Tuexdo הוא המוצר בעל פלח השוק הגדול ביותר בסביבות של מערכות ההפעלה: Windows, UNIX ו Linux. המוצר היה של חברת BEA וכאשר החברה נרכשה על ידי חברת אורקל צורף למצאי המוצרים של חברת אורקל.
הדיוויזיה ה-333 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-15 בנובמבר 1940, על בסיס אלמנטים מהדיוויזיות ה-76 וה-293, והועמדה תחת פיקוד רודולף פילץ. הדיוויזיה הוצבה ביולי 1941 בברטאן, כחלק מהארמייה השביעית, ונותרה בצרפת עד לפברואר 1943. לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה לאוקראינה, שם לחמה בקרבות הקשים באגן הדונייץ ובקרב דנייפר כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, וב-2 בנובמבר 1943 הושמדה הדיוויזיה.
כלבו (ספר)

כלבו הוא ספר הלכה שנכתב בתקופת הראשונים. הספר נדפס לראשונה בנאפולי בשנת ה'ר"נ (1490), ובשנית בקושטא ה'ר"פ (1519). בספר נכללים כמאה וחמישים קטעים ("סימנים") העוסקים בברכות, תפילות, מנהגי שבתות וחגי ישראל ומועדיו, נישואים, ענייני ממון, הלכות מזון ומנהגי אבלות. כן נכלל בספר אחד הביאורים המוקדמים ביותר להגדה של פסח.

מחבר הספר

מחברו איננו ידוע והועלו השערות שונות בדבר זהותו. בספר שלשלת הקבלה כתוב כי מחברו הוא הריב"ש, ואילו החיד"א דוחה אפשרות זאת. יש אומרים כי רבי אהרון הכהן מלוניל כתב את הכלבו, כמהדורה הראשונית של ספרו הידוע "אורחות חיים", שכתב מספר שנים לאחר כתיבת הכלבו ויש אומרים כי זהו ספר קיצור לספר "אורחות חיים" שנכתב על ידי מחבר אחר או אפילו על ידי רבי אהרן בעצמו .
בספר קורא הדורות כתב כי יש אומרים שאשה חכמה כתבה את הספר, אך כתב שנראה מתוכן הספר שזו חכמת איש ולא חכמת אשה.
הספר הודפס בשנת 1519 על ידי המדפיס גרשום שונצינו בקושטא.
הספר יצא לאור מחדש עם מקורות וציונים על ידי הרב דוד אברהם ראש ישיבת בנין אב בראשית שנות ה-2000.

תוכן הספר

הספר בנוי ממאה וחמישים סימנים וברובם דברי הלכה. ספר הכלבו מרבה להביא את דברי הרי"ף, רבי יצחק בעל הספר אור זרוע וכן מדברי הר"ש ורש"י. ישנם גם מספר סימנים ובהם דברי אגדה ומסורות קבליות. מבחינת תוכנו הושפע ספר הכלבו רבות מספר אורחות חיים של רבי אהרון הכהן מלוניל, ועל כן יש המייחסים לו את החיבור.
הירונים צ'רנובסקי

ביוגרפיה

צ'רנובסקי חי בוורשה (אז באימפריה הרוסית) שם שיחק, בין היתר, עם אלכסנדר פטרוב ושמעון אברמוביץ וינוור. לאחר הכישלון של התקוממות ינואר (1863-64) היגר לצרפת.
בשנת 1867 הגיע למקום השמיני בתחרות פריז (המנצח: איגנץ קוליש) וניצח בתחרות קפה דה לה רז'אנס. צ'רנובסקי ניצח בדו-קרב את פרטי +3 -0 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
בשנת 1880 הגיע צ'רנובסקי לקרקוב (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית) בתקופה של האוטונומיה של גליציה. הוא היה מייסד משותף ונשיא מועדון השחמט של קרקוב (Krakowski Klub Szachistów) שם ניצח בתחרות בשנת 1897.
גרטרוד קליין

ביוגרפיה

קליינובה נולדה וגדלה בברנו והתאמנה במועדון מכבי ברנו.
באליפות העולם שנערכה בוומבלי בפברואר 1935 היא זכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית. בטורניר ליחידות היא הפסידה בשלב רבע הגמר 1–3 במערכות למרסל דלקור מצרפת.
באליפות העולם שנערכה בפראג, במרץ 1936 היא זכתה בשתי מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית ובטורניר זוגות מעורבים ביחד עם מילוסלב המר.
בשנת 1939 נישאה קליין ליעקב שלינגר, נשיא ליגת הטניס שולחן. בדצמבר 1941 היא נשלחה על ידי הנאצים יחד עם בעלה ומאמנה אריק פוגל לטרזיינשטט ומשם לאושוויץ. שם נרצח בעלה. היא ומאמנה שרדו ובשנת 1946 הם התחתנו. ב-1948 הם היגרו לארצות הברית.
קליין נפטרה בשנת 1976 מסרטן.
מבצע מרכבות האלים

מהלך המבצע

כוח המבצע נחלק לשניים, כוח של סיירת יעל שימלכד את הציר וכח תצפית שידווח על תנועה חשודה ויפעיל את המטענים. לאחר מילכוד הציר, בעת שבוצעה חבירה של הכוחות, נפתחה אש לעבר חיילי סיירת צנחנים. בקרב שהתפתח נהרגו שני מחבלים ושלושה לוחמים. סגן מפקד הסיירת, סגן ערן שמיר (לאחר מותו הועלה לדרגת סרן), סמ"ר רן מזומן וסמ"ר זאביק זומרפלד. כמו כן נפצעו שישה מלוחמי הסיירת בהם מפקד הסיירת. הכוח נותר בשטח בלא מפקדים, ואת חילוץ הכוח ניהל מפקד חטיבת הצנחנים, בני גנץ, מן החפ"ק שבמרג' עיון, תוך שהוא מנחה בקשר את צביקה גרינבאום, הקשר של מפקד הסיירת. הכוח חולץ באמצעות מסוק ינשוף לשטח ישראל.
כמה שבועות לאחר המבצע פוצץ רכב המחבלים שנע על הציר שהכוח מילכד. המוקש הופעל בעזרת מזל"ט. מהפיצוץ נהרגו ארבעה מחבלים בהם בכיר בחזבאללה. מטרת המבצע הושגה.
עקרון דיריכלה (תורת הפוטנציאל)

במתמטיקה, ובמיוחד בתורת הפוטנציאל, עקרון דיריכלה הוא ההנחה שהפונקציה שמביאה למינימום פונקציונל אנרגיה מסוים היא פתרון למשוואת פואסון.

ניסוח פורמלי

עקרון דיריכלה קובע, שאם הפונקציה  היא פתרון למשוואת פואסון:
על תחום  של  יחד עם תנאי שפה:
אז u ניתנת לקביעה כפונקציה שמביאה למינימום את אנרגיית דיריכלה:
בין כל הפונקציות הגזירות פעמיים  כך ש- על  (בהינתן שקיימת לפחות פונקציה אחת שהופכת את אינטגרל דיריכלה לסופי). כיוון שהעקרון מאפשר לקבוע את הפונקציה u בכל התחום , אז גם הפונקציה f ניתנת לקביעה, בהתאם למשוואת פואסון. עקרון זה קרוי על שם המתמטיקאי הגרמני יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה.

שימושים

בהשאלה לאלקטרוסטטיקה ניתן לפרש את העקרון כעובדה שבין כל התפלגויות המטען  בתחום  אשר צמצום הפוטנציאל החשמלי u שהן יוצרות לשפת התחום הוא פונקציה נתונה, אז ההתפלגות היחידה שמניבה פוטנציאל כזה על השפה היא זו שמביאה למינימום את האנרגיה המושקעת כדי להרכיב את ההתפלגות הזאת. האיבר השמאלי בביטוי עליו עורכים אינטגרציה,, מייצג את ריבוע השדה החשמלי בנקודה, או את האנרגיה האלקטרוסטטית האצורה בנקודה, ואילו האיבר הימני, , מייצג את מכפלת צפיפות המטען המקומית בפוטנציאל המקומי. אינטגרציה על ההפרש ביניהם מייצגת במדויק את האנרגיה הדרושה כדי להרכיב את התפלגות המטען הזאת. במובן זה, עקרון דיריכלה הוא סוג של עקרון וריאציוני על שיווי משקל המתקבל במצב של מינימום אנרגיה. כמו במקרים אחרים בפיזיקה, לעיתים התרת בעיות באמצעות מושג האנרגיה מפשטת אותן באופן ניכר, זאת לעומת שימוש בגישה ישירה יותר של חישוב כוחות. 
למשל, כאשר עוסקים בבעיה של התפלגות המטענים על קליפה מוליכה טעונה, אז הפוטנציאל u על הקליפה קבוע על ערך U (זהו תנאי המוליכות), ואנרגיית דיריכלה מקבלת את הצורה:
 (כאשר Q הוא המטען הכולל על הקליפה). כיוון ש-QU הוא איבר קבוע, הוא אינו משפיע על תהליך מציאת ההתפלגות. בתצורות מוליך פשוטות כמו קליפה כדורית אין צורך בעקרון (התפלגות המטען אחידה), אולם כבר בתצורות מעט מורכבות יותר, כמו קליפה אליפסואידית, מקבלים שהתפלגות המטען לא יכולה להיות אחידה שכן כך הפוטנציאל החשמלי על הקליפה אינו אחיד.
תחלוף

תַּחֲלוּף (שִׁיבּוּב או סוברוגציה; באנגלית: Subrogation) הוא מצב משפטי שבו צד אחד (א') נכנס בנעליו של צד אחר (ב') וזאת כדי ליהנות מזכויות שזכאי להן צד ב' מצד שלישי (ג') או בכדי ששניהם יהנו מזכויות אלה. 
המקרה השכיח ביותר של תחלוף מתקיים בחוזי ביטוח, בהם חברת הביטוח (א') משלמת למבוטח (ב'), בהתאם להתחייבותה כלפיו בפוליסה שבידיו, על נזק שנגרם לו, ונכנסת לנעליו ותובעת במקומו פיצוי מגורם מזיק (ג'), אולם הסדר משפטי זה ניתן ליישום בהקשרים נוספים.
לתחלוף קיימת תוצאה דומה לזו של המחאה, בה צד א' הוא מקבל ההמחאה, צד ב' הוא כותב ההמחאה וצד ג' הוא הבנק (צד ב' מעביר על ידי ההמחאה את זכותו למשוך כסף מהבנק אל צד א'). אולם שלא כמו המחאה, זכות תחלוף עשויה להיווצר גם ללא הסכם בין צד א' לבין צד ב' להעברת זכויותיו של צד ב'.

ביטוח לאומי

במדינת ישראל, בנוסף לתביעות תחלוף של חברות ביטוח על פי חוזי ביטוח, נפוצות אף תביעות של המוסד לביטוח לאומי כנגד מזיקים, זאת על פי סעיף 328(א) לחוק הביטוח הלאומי:
היה המקרה שחייב את המוסד לשלם גמלה לפי חוק זה משמש עילה גם לחייב צד שלישי לשלם פיצויים לאותו זכאי לפי פקודת הנזיקין, או לפי חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, תשל"ה-1975, רשאי המוסד או מעביד שאושר לכך לפי סעיף 343 לתבוע מאותו צד שלישי פיצוי על הגמלה ששילמו או שהם עתידים לשלמה...
תחלוף (בלי שייקרא כך) קיים גם בתביעות מסוימות של עובד מהמוסד לביטוח לאומי. עובד היוצא למילואים זכאי לתגמולי מילואים מהמוסד לביטוח לאומי, אך החוק מטיל על המעסיק לשלם תגמולים אלה לעובד, והמעסיק הוא שתובע את התגמולים מהמוסד לביטוח לאומי. בענף נפגעי עבודה קיים הסדר דומה באופן וולונטרי, כלומר רק מעסיק החפץ בכך מצטרף להסדר.
שושניים

מאפיינים מורפולוגיים

מרבית מיני השושניים הם צמחים רב שנתיים עשבוניים. רבים הם גאופיטים. לשושניים 6 עלי עטיף, 6 אבקנים, ועמוד עלי יחיד. עליהם אינם בעלי פטוטרת.
תוריט

מקור שימוש ותפוצה

התוריט הוא מינרל משני בסלעים געשיים פלסיים ובפגמטיטים הנלווים להם, בעורקים הידרותרמיים ובסלעים שעברו התמרת מגע. התוריט התגלה גם כגרגירים זעירים בחולות מִשְאָריים (דטריטיים, תוצר של שחק סלעים).
השימושים בתוריט מועטים. תוריט הוא המינרל הנפוץ ביותר המכיל תוריום, אבל הוא בצר משני להפקת תוריום משום שהפקת תוריום מהמינרל מונזיט זולה יותר. עם זאת, בשנים האחרונות הולכת וגדלה חשיבותו כמקור לתוריום. כמו כן החל התוריט לשמש למקור חשוב גם להפקת אורניום. כך למשל בבנקרופט (Bancroft) שבאונטריו שבקנדה מפיקים אורניום מסוג התוריט המכונה "אורנותוריט" העשיר במיוחד באורניום. שימוש נוסף הוא מכירה לאספנים למרות סכנת הרדיואקטיביות ממינרל זה.
תוריט הוא מינרל נדיר יחסית, המקומות לדוגמה בהם ניתן למצוא תוריט כוללים את לנגסאונדספיורד (Langesundsfjorden, המקום בו נמצא המינרל לראשונה), לומו (Lomo) וארנדל (Arendal) שבנורווגיה; מנדיג (Mendig) במחוז אייפל בגרמניה; בנקרופט (Bancroft) שבמחוז הסטינגס (Hastings) באונטריו שבקנדה; פגמטיט גבעת ברינגר (Baringer Hill pegmatite), מערבית לברנט, מחוז לאנו (Llano) בטקסס ורכס תומאס (Thomas Range) מחוז ג'ואב (Juab) ביוטה שבארצות הברית.
יאיר קארו

ביוגרפיה

יאיר קארו נולד וגדל בקבוצת גבע, למד מתמטיקה לתואר ראשון, שני ושלישי, אותם סיים בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב. כמתמטיקאי עוסק קארו בקומבינטוריקה ותורת הגרפים. בצעירותו עבד בקיבוץ גבע בתחום המחשבים עד שהחל ללמד באוניברסיטת חיפה, בה מונה לפרופסור מן המניין בשנת 1996. בשנים 1991-1995 היה חבר בוועדת הוראה של חטיבת האוניברסיטה באורנים ובשנים 1992-1994 שימש כראש מחלקת מתמטיקה/פיזיקה. בשנת 1997, בעקבות פניה של רחל יעקב, אחותו של יצחק רבין וחברת הנהלת מכללת אורנים, החל לכהן כנשיא מכללת אורנים ושימש בתפקיד זה עד שנת 2013.
קארו נמנה עם צאצאיו של יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך, הוא נשוי ואב לארבעה, מתגורר בקיבוץ גבע ומשמש כמזכיר הקיבוץ משנת 2016.
Blue Neighbourhood

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי ג'ק אנטונוף, אמיל, אלכס ג'יי אל הייוו, אלכס הופ, דן היום, בראם אינסקור, פיפ נורמן, קיילב נוט וסלאמס. האלבום מכיל בתוכו שירים בסגנון האינדי-פופ, דרים פופ ואלקטרופופ, בדומה למיני-האלבום Wild, שיצא כמה חודשים לפני כן.
ב-22 במאי 2016, הופיע טרוי סיון בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד, עם כמה משירי האלבום.

הצלחה מסחרית

באוסטרליה זכה האלבום לתואר הזהב על מכירות של 35,000 עותקים. בדנמרק זכה לתואר הזהב על מכירות של 10,000, ובדרום קוריאה נמסר כי נמכר שם בכ-6,600 עותקים. בשוודיה זכה לתואר הזהב גם כן, על סך מכירות של 20,000 עותקים.
בממלכה המאוחדת קיבל את תואר הכסף על מכירות של 60,000 עותקים, ובארצות הברית את תואר הזהב על מכירות של 500,000 עותקים. באוקטובר 2016, פורסם כי האלבום נמכר בעולם בסדר גודל של כ-1,500,000 עותקים בסך הכל.
ביספוספונטים

ביספוספונטים (באנגלית: Bisphosphonates) אלו תרופות המונעות את איבוד מסת העצם ומיועדות לטיפול בדלדול עצם ומחלות נלוות, כגון מחלת פאג'ט של העצם. התרופות נקראות כך משום שהן מכילות שתי קבוצות פוספנט (PO3) והן כוללות, בין היתר, את התרופות Alendronate (בישראל משווק תחת השמות פוסלן, מקסיבון, אלנדרונאט) ו- Risedronate (בישראל, אקטונל, התרופה מאושרת גם לצורך מניעה של דלדול עצם כתוצאה משימוש בסטרואידים). תרופות אלו מהוות את התרופות העיקריות לטיפול בדלדול עצם, אולם קיימות גם תרופות נוספות ממשפחה זו.
תרופות אלו הראו ירידה משמעותית בסיכון לשברים אוסטאופורוטיים. כך למשל, המחקר Fracture Intervention Trial אשר כלל צריכה יומית של התרופה אלנדרונאט למשך מעל לשנתיים, הראה ירידה בסיכון לפתח שברי חוליות בכ-50% וירידה של 50% בשברי צוואר הירך. מחקרים אחרים הראו תוצאות דומות גם בטיפול הניתן אחת לשבוע עם מינון גבוה יותר. לכן, נכון ל-2012 ההמלצה היא טיפול אחת לשבוע, המגביר את היענות החולה ליטול את התרופה.

דרך מתן

על התרופה להילקח בבוקר עם כוס מלאה מים ועל קיבה ריקה, משמע לפני ארוחת הבוקר. זאת מאחר שהתרופה איננה נספגת היטב במערכת העיכול ועל כן יש למקסם את ספיגתה. על המטופלים להישאר זקופים למשך חצי שעה לאחר נטילת התרופה כדי להימנע מגירוי הוושט. מכיוון שהתרופה עלולה לגרות את הוושט, אין לתת אותה לחולים הסובלים מהיצרויות של הוושט או מהתרוקנות לא תקינה שלו.

אופן פעולת התרופה

ביספוספונטים אלו תרופות אשר באופן ספציפי מונעות את הפעילות של אוסטאוקלסטים (תאים הורסי עצם) וכן מורידות את מספרם, בין היתר, על ידי ביצוע אפופטוזיס (הרג מתוכנן של התא).

תופעות לוואי

תופעות לוואי נפוצות יחסית כוללות חוסר נוחות בקיבה או גירוי של הוושט, שניתן לרוב למנוע אותן במידה והתרופה נלקחת בהתאם להוראות נטילתה (כלומר להישאר זקופים למשך לפחות חצי שעה לאחר נטילת התרופה). תופעת לוואי בעייתית אולם נדירה יותר היא נמק עצם של הלסת (osteonecrosis of the jaw), בעיקר של הלסת התחתונה.