google/wiki40b huggingface dataset:
הירי במשרדי קפיטל גאזט

תקרית הירי

אדם חמוש פרץ לחדר החדשות, ופתח בירי ללא הבחנה. מן הירי נהרגו חמישה אנשים ונפצעו נוספים. בין ההרוגים היה העורך של הקפיטל רוב היאסן , אחיו של הסופר קרל היאסן. פיל דייוויס, כתב משטרה ב"קפיטל גאזט" סיפר כי החמוש ירה דרך דלת הזכוכית לתוך המשרד, ואז פתח באש לעבר כמה עובדים.
בעקבות הירי, שלחו משטרת ניו יורק ומשטרת לוס אנג'לס שוטרים חמושים למערכות העיתון המרכזיות בניו יורק ובלוס אנג'לס, כמשנה זהירות וכדי למנוע תרחישים דומים.
למרות הירי בחדר החדשות של ה"קפיטל גאזט", עובדי העיתון לא ויתרו והוציאו את העיתון המקומי לאור, ועל שערו תמונות הנרצחים.

החשוד

החשוד הוא ג'ארוד ראמוס, תושב מרילנד בן 38 אשר תבע את העיתון ואת אחד מכתביו ב-2012, בגין לשון הרע בעקבות פרסום כי הטריד אישה ברשת. תביעתו נדחתה כעבור שנתיים, וערעור על ההחלטה נדחה ב-2015.
החשוד נתפס כאשר הוא מסתתר מתחת לאחד השולחנות והועבר למעצר, אך סירב לשתף פעולה עם רשויות האכיפה ולא מסר את זהותו. הוא לא נשא עליו תעודה מזהה, ולפי דיווחים ראשונים במשטרה אף פגע בקצוות אצבעותיו כדי למנוע את זיהויו באמצעות טביעות אצבעות. מאוחר יותר הובהר שהייתה בעיה במכונת זיהוי טביעת האצבעות. החשוד נשא עמו תיק גב ובו רימוני הלם ורימוני עשן.
קונטראס

הקונטראס (בספרדית: Contras)  הוא שם כולל לארגונים מחתרתיים שפעלו בניקרגואה בשנות ה-80 של המאה ה-20 נגד השלטון הסנדיניסטי. המילה contra היא קיצור ל-contrarrevolución ("נגד המהפכה"), והיא מתייחסת למהפכה הסנדיניסטית ב-1979, בה הודח הנשיא אנסטסיו סומוסה דביילה. 
בין ארגוני הקונטראס השנים לא הייתה זהות אידאולוגית, והמכנה המשותף היחיד שלהם היה השאיפה להפיל את המשטר הסנדיניסטי. בין היתר, היא כללה את נאמני סומוסה, גורמים במעמד הביניים שתמכו במהפכה הסנדיניסטית אך התאכזבו מתוצאותיה, כפריים סנדיניסטים לשעבר ואינדיאנים-ילידים שהתנגדו למדיניות הלאמת האדמות שפגעה בהם. החזית הדמוקרטית הניקרגואית (Fuerza Democrática Nicaragüense) הייתה הגורם הדומיננטי בקונטראס. בראשה עמד הקולונל אנריקה ברמודס, שהיה לפני כן ממפקדי המשמר הלאומי, והיא פעלה בתחילה בעיקר מהונדורס. החל מ-1982 החל לפעול ארגון קונטרה נוסף, הברית המהפכנית הדמוקרטית (Alianza Revolucionaria Democrática), בהנהגתו של אדן פסטורה, סנדיניסט לשעבר בעצמו, שהתנגד להתקרבותה של הממשלה הסנדיניסטית לברית המועצות ולקובה. ארגון זה פעל מקוסטה ריקה.
ארצות הברית אימנה, מימנה וחימשה את הקונטראס, באמצעות ה-CIA, ואף הייתה מעורבת במאמצים ליצירת שיתוף פעולה וחזית אחידה בין הארגונים השונים. זאת, בהתאם למדיניותו של הנשיא רונלד רייגן, לסיוע לארגוני גרילה אנטי-קומוניסטיים ברחבי העולם. בתקופת שלטונה של החונטה הצבאית בארגנטינה (עד 1983) תמכה אף היא בקונטראס. לאחר שרבו העדויות על כך שהקונטראס לא פוגעים רק במטרות צבאיות, אלא גם באזרחים, סירב הקונגרס לאשר את מימון הקונטראס. כדי לעקוף את הקונגרס, התבצעה עסקה סיבובית שכללה מכירת נשק לאיראן באמצעות ישראל, בפרשה שנודעה בשם פרשת איראן-קונטראס. ב-1986 פסק בית הדין הבינלאומי לצדק, בפסק הדין ניקרגואה נגד ארצות הברית, כי תמיכתה של ארצות הברית בקונטראס, כמו גם פעולות אחרות שנקטה, כמיקוש נמליה של ניקרגואה, מהווה הפרה של המשפט הבינלאומי, והורה לה לפצות את ניקרגואה. ארצות הברית מעולם לא מילאה אחר פסק דין זה.
לשיא הצלחותיהם הצבאיות הגיעו הקונטראס בשלהי 1987 ובראשית 1988. עם המבצעים הבולטים נמנו מתקפה משולבת של הקונטראס ב-21 בדצמבר 1987 על מספר בסיסים צבאיים ברחבי ניקרגואה והפלת מסוק מיל מי-24. פעולות אלה, לצד הפגנות ברחבי המדינה ולחץ בינלאומי להפסקת הלוחמה, אילצו את הנשיא דניאל אורטגה לנהל משא ומתן, ולהכריז על קיום בחירות ב-1990.
ב-1989 החלו הקונטראס להתפרק מנשקם, לקראת מערכת הבחירות. אורטגה הובס בבחירות, ולנשיאת המדינה נבחרה ויולטה צ'מורו, סנדיניסטית לשעבר שהעבירה את תמיכתה לקונטראס עקב התנגדותה למדיניות הסוציאליסטית שהנהיגו הסנדיניסטים. לאחר בחירתה חדלו הקונטראס לפעול, והשתלבו במערכת הפוליטית.
ג'רמי בנת'ם

חייו

בנת'ם נולד בספּיטְלְפילדז (Spitalfields) שבלונדון למשפחה טורית עשירה. הוא נודע כילד פלא כבר בגיל שנה וחצי. בגיל 5 קרא עבודה רבת כרכים על ההיסטוריה של אנגליה. בגיל 7 שלט בלטינית והצטיין במתמטיקה גבוהה. אחיו היחיד ששרד הוא המהנדס והאדריכל הימי סמואל בנת'ם .
ג'רמי בנת'ם למד בבית הספר וסטמינסטר. ב-1763, בגיל 15 סיים תואר ראשון בקווינס קולג' שבאוקספורד וב-1766, בגיל 18, סיים גם את התואר השני. בנת'ם הוכשר כעורך דין והחל לעבוד כמשפטן בכיר ב-1769, בגיל 21 בלבד. אביו היה משוכנע שבנו הגאון יהיה יום אחד ללורד צ'נסלור של אנגליה.
אך בנת'ם התאכזב מתחום המשפטים, במיוחד לאחר ששמע את ההרצאות של הסמכות המובילה, סר ויליאם בלקסטון. מכיוון שהיה מתוסכל ממורכבות המשפט האנגלי, החליט לכתוב על המשפט במקום לעסוק בו בעצמו והקדיש את חייו לביקורת על המשפט הקיים ולהצעת דרכים לשיפורו.
מותו של אביו ב-1792 הותיר אותו עצמאי מבחינה כלכלית והוא חי מכתיבתו בווסטמינסטר, בה חי כארבעים שנה, כשהוא כותב בין עשרה לעשרים עמודים ביום, אפילו כשהיה בשנות השמונים לחייו. בין ההצעות הרבות שלו לרפורמה משפטית וחברתית הייתה תוכנית לבית כלא אותו כינה הפנאופטיקון. אף שמעולם לא נבנה בפועל, הרעיון השפיע לא מעט על הוגים בדורות הבאים, כמו גם על עיצובו הרדיקלי של כלא פנטונוויל ועל תכנונם של בתי כלא אחרים.
ב-1823 יסד בנת'ם את ה"ווסטמינסטר ריביו" יחד עם ג'ון סטיוארט מיל ככתב עת עבור פילוסופים רדיקלים.
בנת'ם האמין כי החינוך צריך להיות דמוקרטי יותר ופתוח לכל, בלי קשר לרמה הכלכלית שלהם ולהשתייכותם לכנסייה האנגליקנית, שני תנאים שנדרשו כדי להתקבל לאוניברסיטאות קיימברידג' ואוקספורד. אף שהוא לא ייסד אותה, הקולג' האוניברסיטאי של לונדון הייתה האוניברסיטה הראשונה שקיבלה את תלמידיה ללא קשר לגזע, דת ושיוך פוליטי וככזו התאימה לדעותיו.
לאחר מותו גופתו של בנת'ם שומרה ונשמרת בארון עץ, הנמצא באוניברסיטה זו ומפעם לפעם מוצא בטקסים רשמיים. ראש גוויתו עשוי משעווה, בשל נזק שנגרם לו במהלך השימור. כאשר הראש היה יחד עם הגופה הוא נגנב כמה פעמים על ידי הסטודנטים במעשי קונדס, ולכן כיום הוא שמור במקום בטוח.

כתבים

ב-1776 פרסם בנת'ם באופן אנונימי את חיבורו "פרגמנטים על הממשל", ביקורת על ה"הערות" של בלקסטון, וב-1780 את ה"הקדמה לעקרונות המוסר והמשפט". חיבורים אחרים שפרסם הם "פנאופטיקון", שם הוא מציע דרכי שיפור למשמעת בבתי הכלא, "הרצאה על חקיקה אזרחית ופלילית" (1802), "עונש וגמול" (1811), "עקרונות הרפורמה הפרלמנטרית" (1817) ו"חיבור על עדויות משפטיות".

פוזיטיביזם

בניגוד למורו לשעבר ויליאם בלקסטון, שהיה איש משפט הטבע, בנת'ם טען שחוק הוא פרי אירוע חברתי ולא נתון מראש, ושתוקפו של חוק אינו תלוי במוסר, אף שהוא עשוי, כמובן, להיות מושפע ממנו. בין השאר, לחם בנת'ם לשינוי לשונו הארכאית של החוק האנגלי לשפה מודרנית יותר, ולהסרת המסתורין מעל בתי המשפט באנגליה. עמדתו פותחה בהמשך על ידי ג'ון אוסטין.
מעלון

מעלון הוא מעלית קטנה ופתוחה, המיועדת להרמה של אנשים עם לקות תנועה, כגון משתמשי כיסאות גלגלים והרמת אנשים שדוחפים עגלת תינוק או משא.
מקובל להשתמש במעלון כדי לעבור בין מפלסים שהפרש הגובה ביניהם קטן מקומה אחת, בין אם בתוך בניין ובין אם ממפלס הרחוב אל כלי רכב, במקומות בהם אין שטח ריצפה מספיק כדי להתקין רמפה. המחסור בשטח ריצפה עבור רמפה לכיסא גלגלים נובע מהעובדה שהמתלול המרבי לרמפה נגישה הוא שמונה מעלות.
אחת הסיבות לתקנה הדורשת שטח רב יותר עבור מקום חניה לנכים מאשר עבור ממקום חנייה רגיל היא הצורך לשמירת מקום לתפעול מעלון צד לרכב ואן המשרת משתמשי כיסאות גלגלים ממונעים.

ממשק המשתמש

ממשק המשתמש של טיפוס מקובל של מעלון כולל קטע רצפה, שעליו ניצב אדם בכיסא גלגלים או אדם הדוחף עגלה. סוג מעלון זה מכיל לרוב גם מעקה בטיחות.
טיפוס אחר מכיל ממשק משתמש בעל משטח קטן יותר, שמתחבר אל תחתית שלדת כיסא הגלגלים או העגלה. טיפוס שלישי כולל מושב, שעליו יושב אדם כבד הליכה; טיפוס זה אינו יכול לשאת כיסאות גלגלים ועגלות.
מתגי השליטה במעלון עשויים להיות בתחום המעלון עצמו - כפי שמקובל במעליות רגילות, מחוץ למעלון, או בשני המקומות גם יחד. מתגי בקרה המצויים בתוך המעלון מאפשרים שליטה במעלון על ידי המשתמש ומתגים המצויים מחוצה לו מאפשרים שליטה על ידי אדם המסייע לו או על ידי אדם בעל סמכות (כגון נהג אוטובוס). מעבר לזאת, ניתן לסדר לחלק מהמעלונים הפעלה אוטומטית בדומה למעלית שבת.
יחסי אוסטרליה–בנגלדש

היסטוריה

אוסטרליה הייתה בין המדינות הראשונות, והראשונה בעולם המפותח, להכיר בעצמאותה של בנגלדש ב-1971.

מסחר והשקעות

חברת הנפט והגז האוסטרלית "Santos" משקיעה מרכזית במגזר המגזר הטבעי של בנגלדש. בשנת 2014 היקף הסחר בין שתי המדינות הגיע ליותר ממיליארד דולר אוסטרלי. הייצוא של בנגלדש לאוסטרליה באותה השנה הגיע לכ-450 מיליון דולר.

שיתוף פעולה ביטחוני

שתי המדינות עושות תרגילים צבאיים משותפים.

זכויות אדם

אוסטרליה ובנגלדש הן בין המדינות היחידות אשר מספקות את האפשרות להגדרת המין השלישי בדרכונים שלהן.

ספורט

שתי המדינות מתחרות אחת נגד השנייה בטורנירי ספורט שונים, כגון אליפות העולם בקריקט.

יחסים דיפלומטים

אוסטרליה מחזיקה בנציבות עליונה בדאקה. מאידך, בנגלדש מחזיקה בנציבות עליונה בקנברה וקונסוליות בבריזבן, פרת' וסידני.
Love Changes Everything

רקע והוצאה

כל שירי האלבום פרט לרצועה העשירית שהופקה על ידי מייק באט, הופקו על ידי אנדרו לויד ובר ונייג'ל רייט. אלבום זה מהווה מעין אלבום המשך לאלבום The Andrew Lloyd Webber Collection, שיצא בשנת 1997.
פרק זמן מסוים לאחר צאתו, הועלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
יחסי אנגולה–הודו

סקירה כללית

הודו החלה ליצור קשרים עם אנגולה עוד לפני שאנגולה הכריזה על עצמאותה, הודו תמכה במאבק החופש האנגולי כנגד השלטון הקולוניאלי הפורטוגזי. לאחר שאנגולה הכריזה על עצמאותה בשנת 1975, הודו תמכה בתנועה העממית לשחרור אנגולה. מנהיגיה של אנגולה מעריכים את תמיכתה העקבית של הודו בעבר, וכן הממשל האנגולי מקווה שהמדינות יפתחו את קשריהן בתחומי החקלאות, התעשייה והטכנולוגיה.
בעבר, הקהילה ההודית באנגולה הייתה מוערכת בכ-3,000 בני אדם, שרובם היו עוסקים בקייטרינג, סופרמרקטים, מסחר ושירותים אחרים. לעומת זאת, נכון ל-2016, הקהילה ההודית באנגולה מוערכת בכ-500 בני אדם. שרובם עוסקים בתחום הנפט הימי.
מיילו ונטימיליה

ביוגרפיה

ונטימיליה נולד באנהיים שבקליפורניה, לקרול ופיטר ונטימיליה. הוא הבן הצעיר במשפחה, לאחר שתי אחיות: לסלי ולורל. הוא נולד עם פגם בעצב השמאלי בשפה התחתונה, ולכן יש לו חיוך עקום מעט. 
ונטימיליה סיים את לימודיו בתיכון "אל מודנה" שבמחוז אורנג' בקליפורניה בשנת 1995.
בגיל 18 קיבל מלגת לימודי קיץ בבית ספר לאמנויות התיאטרון - American Conservatory Theater. ונטימיליה למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס במשך 4 שנים לקראת תואר באנגלית, אך נשר למען קריירת המשחק שלו.

קריירה

בגיל 18 החל מיילו ללכת למבחני בד, והופיע בתפקידים אורחים בסדרות שונות כמו "הנסיך המדליק מבל אייר", "CSI", "סברינה המכשפה הצעירה", "חוק וסדר" ו"בוסטון ליגל".
הוא גם כיכב בכמה סדרות נעורים שירדו מהאוויר אחרי לא יותר משמונה פרקים כמו "המין השני".
בין השנים 2001–2006 ונטימיליה שיחק בסדרת הדרמה "בנות גילמור" שם גילם את ג'ס מריאנו, אחיינו המרדן של לוק המגיע לעיירת סטארס הולו ומתחיל לצאת עם גיבורת הסדרה רורי גילמור.
מאוחר יותר גם חתם על חוזה לסדרת בת ל"בנות גילמור" שקיבלה פרק פיילוט בעונה השלישית, אבל הסדרה לא עלתה לאוויר בגלל חוסר תקציב (לתפקיד אביו נבחן השחקן אידריאן פסדר המשחק את אחיו בסדרה "גיבורים").
מיילו חזר לשחק ב"בנות גילמור" עוד מספר פעמים לתפקיד אורח בעונות הרביעית והשישית.
בין השנים 2004–2005 שיחק בעונה האחרונה של הסדרה "החלומות האמריקאיים" בתור כריס פירס, בן השכנה החדשה העוברת להתגורר בסמוך למשפחת פריור.
ב-2005 שיחק גם בסדרה The Bedford Diaries, שהורדה מן האקרנים לאחר 8 פרקים בלבד. באותה שנה שיחק גם בסרטי האימה "הקללה" ו"להישאר בחיים", בנוסף לכיכובו בסרט הקצר Intelligence.
מיילו שיחק גם בסרט השישי, והאחרון עד כה, בסדרת סרטי "רוקי" "רוקי בלבואה", שיצא לקולנוע בשנת 2006. שם שיחק ונטימיליה את בנו של המתאבק: רוקי ג'וניור.
החל משנת 2006 שיחק ונטימיליה באחד התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה של רשת NBC "גיבורים", שם הוא מגלם את הדמות של פיטר פטרלי, בעל היכולת לספוג כוחות מאחרים.
באמצע 2007, הופיע ונטימיליה בקליפ של פרגי לשיר "Big Girls Don't Cry". בנוסף באותה שנה, הוא הופיע בסרט האימה "Pathology".
בשנת 2014 שיחק בדרמה "גרייס ממונקו" בכיכובה של ניקול קידמן. עוד באותה שנה השתתף בקליפ של פריאנקה צ'ופרה לשיר "I Cant Make You Love Me".
בשנת 2015 גילם את דמותו של ג'ייסון לנון בעונה השנייה של סדרת גיבורי העל "גותהאם" שמשודרת ברשת FOX. 
משנת 2016 הוא משחק לצד מנדי מור בסדרה הדרמה קומית "החיים עצמם" של רשת NBC.
בשנת 2018 שיחק בסרט "סיבוב שני".
בשנת 2019 כיכב בסרט אמנות המירוץ בגשם.

חיים אישיים

ונטימיליה יצא במשך כ-3 וחצי שנים עם כוכבת הסדרה בנות גילמור, אלקסיס בלדל. הזוג נפרד ביולי 2006.
בין השנים 2007–2009 יצא עם השחקנית היידן פנטייר, שכיכבה לצידו בסדרה "גיבורים".
הוא ואחותו צמחוניים מילדות. כמו כן, הוא ויתר על אלכוהול בגיל 22 והוא לא מעשן סיגריות.
יחסי הממלכה המאוחדת–קוסובו

שיתוף פעולה צבאי

בריטניה השתתפה במבצע כוח מאוחד בשנת 1999 בקוסובו, אשר הביא להקמת כוח שמירת שלום של האו"ם. לבריטניה יש כיום 84 חיילים המשרתים בקוסובו כשומרי שלום של נאט"ו כחלק מכוח קוסובו. במקור היו כ-19,000 חיילים בריטיים בכוח של נאט"ו. מייק ג'קסון היה קודם מפקד נאט"ו בין 12 ביוני 1999 עד 8 באוקטובר 1999.
ב-25 באפריל 2008, הממשלה הבריטית הודיעה כי תשלח קבוצת קרב המבוססת על 2 גדודי רובאים, וגדוד חי"ר קל של כ-600 חיילים, כדי לשמור על הסדר הציבורי והשלום כחלק ממשימת שלטון החוק בקוסובו של האיחוד האירופי.

יחסים פוליטיים

בריטניה הייתה שחקן חשוב באירועים של 1999. מלחמת קוסובו, אשר ראש הממשלה טוני בלייר תמך בה מטעמים מוסריים, הייתה בתחילה כישלון כאשר היא הסתמכה אך ורק על תקיפות אוויריות; בלייר האמין כי האיום של התקיפות הקרקעיות, אשר ביל קלינטון שלל בתחילה, היה הכרחי כדי לשכנע את נשיא סרביה סלובודן מילושביץ' לסגת. בלייר הורה ל-50,000 חיילים - רובם אנשי קבע בצבא הבריטי - להיות מוכנים לפעולה. בלייר ביקר בקוסובו בכמה הזדמנויות מאז; שרים בריטיים אחרים, אשר היו אחראים על המדיניות כלפי קוסובו, כגון דניס מקשיין , שמרו גם הם על קשרים.
גודיסון פארק

היסטוריה

האצטדיון נבנה ב-1892 וזהו אחד מאצטדיוני הכדורגל הוותיקים ביותר בעולם, ואצטדיון הכדורגל הגדול הראשון באנגליה. זהו גם האצטדיון הדו-מפלסי הראשון בכל ארבעת צדדיו בבריטניה.
במשחקי גביע העולם בכדורגל ב-1966, אירח האצטדיון 5 משחקים, כולל את אחד ממשחקי חצי הגמר. אברטון ארחה במגרשה זה יותר משחקים בינלאומיים מכל מועדון אחר באנגליה. כמו כן באצטדיון זה, בשנת 1949, הייתה הפעם הראשונה שנבחרת אנגליה הפסידה בביתה לנבחרת שאינה חלק מבריטניה. היה זה לנבחרת אירלנד.
המשחק החשוב ביותר שנערך באצטדיון, על פי סקר שנערך באתר הרשמי של אברטון, היה משחק הגומלין של חצי-גמר גביע אירופה למחזיקות גביע בין אברטון לבאיירן מינכן בשנת 1985. באותו משחק, באיירן הובילה במחצית, אך ספגה 3 שערים במחצית השנייה של המשחק מרגליהם של אנדי גריי, גרהם שארפ וטרבור סטיבן.
מיקומו של האצטדיון, בלב שכונה מאוכלסת בצפיפות, עשה את מלאכת הרחבת האצטדיון לקשה ביותר, אם לא בלתי אפשרית. חלק שלם של האצטדיון ממוקם למעשה על חורבותיה של כנסית סט. לוק האוונגליסט.
זהו גם המגרש הגדול ביותר בפרמייר ליג האנגלית, רחב ב-5 מטר ממגרשי רוב הקבוצות.
אוורט ואן אאלסט

קורות חיים

ואן אאלסט נולד בדלפט שבהולנד. ציוריו הושפעו מציורי פיטר קלאס. ואן אאלסט שהא ארבע שנים בצרפת ושבע שנים באיטליה, בה שהה בחצרו של דוכס טוסקנה. עם שובו להולנד התגורר בדלפט, ולימד ציור. בין תלמידיו נמנו בן דודו, הצייר וילם ואן אאלסט וכן עמנואל דה ויט ויאקוב דניס.
אריסטובולוס השני

אריסטובולוס ובניו מתקוממים

אריסטובולוס נשבה, הובא עם משפחתו לרומא ובסוף ספטמבר 61 לפנה"ס הוּצעד בחרפה בתהלוכת הניצחון, בראשה נישאו כתובות עם שמות הארצות שנכנעו, אחרי המרכבה של פומפיוס. בנו אלכסנדר השני נמלט, חזר לארץ, אסף צבא והתבצר באלכסנדריון. המצביא הרומי אולוס גביניוס נשלח להתמודד עמו, ואחרי מצור ותבוסות נאלץ אלכסנדרוס להיכנע ולבקש חנינה. בהשגת פשרה סייעה אשתו של אריסטובולוס, אם אלכסנדרוס, שעזרה בהסגרת מבצרים נוספים של המורדים.
השקט עדיין לא הגיע לארץ, שכן בשנת 57 לפנה"ס אריסטובולוס עצמו ברח מרומא והנהיג מחדש את המרד היהודי. גביניוס מינה את מרקוס אנטוניוס למפקד הפרשים ושלח אותו כנגד אריסטובולוס. אף על פי שברשות אריסטובולוס היה צבא גדול הרבה יותר, הקרבות הסתיימו במהרה אחרי כמה אלפי הרוגים נוספים מבין היהודים ובשנת 56 לפנה"ס אריסטובלוס הושב לרומא יחד עם בנו, אנטיגונוס השני.
גם מרד נוסף של הבן אלכסנדר הסתיים בצורה דומה.
בינתיים הגיע קראסוס לסוריה ויצא למלחמה על הפרתים, לא לפני שעשה מה שלא עשה פומפיוס וחמס את אוצרות בית המקדש.
קראסוס נהרג, אבל ממלא מקומו קסיוס הצליח להימלט ושב ליהודה, שם הרג מתקוממים אוהדי אריסטובולוס, ביניהם פתואל, מנהיג צבאי יהודי, שבעבר השתייך למחנה הורקנוס והפך לעמוד התווך של תומכי אריסטובולוס.
ברומא עלה אז יוליוס קיסר. בשנת 49 לפנה"ס הוא שחרר את אריסטובולוס ושלח אותו עם צבא להילחם על יהודה כדי להיות לו בן ברית במלחמתו עם פומפיוס, בתקוה שימשוך אליו את תמיכתה של האוכלוסייה ביהודה והארצות סביבה, אולם תומכים של פומפיוס הצליחו להרעיל אותו. גופתו הוצפנה בדבש זמן רב עד שנשלחה לבסוף על ידי מרקוס אנטוניוס אל קברות המלכים ביהודה. גם בנו אלכסנדר השני מת באותו זמן, כאשר נידון להמתה בעריפת ראש בידי בית דין רומאי, ביוזמתו של פומפיוס. את בנו אנטיגונוס השני ושתי אחיותיו, אסף אליו תלמי בן מינאי ששלט בכלקיס. הוא שלח את בנו פיליפיון אל אשקלון להוציאם מידי אמם, וזה לקח את אחת הבנות, אלכסנדרה, לאשה. מאוחר יותר הרג תלמי את בנו ונשא את אלכסנדרה בעצמו.
מילדיו של אריסטובולוס שנותרו, עתיד היה אנטיגונוס השני לרשת את המלוכה ביהודה.
מייקל עטיה

ביוגרפיה

עטיה נולד בהמפסטד, לונדון שבאנגליה. אביו היה הסופר, הפובליציסט והדיפלומט הלבנוני-בריטי הנוצרי אדוארד עטיה ואמו, ג'ין לבנס, הייתה סקוטית. אחד משלושת אחיו, פטריק עטיה, הוא פרופסור למשפטים. בילה את ילדותו בעיקר בקהיר, שם למד כמו אביו בוויקטוריה קולג', ובסודאן. אחר כך למד ב"גראמר סקול" במנצ'סטר, ואחרי שירותו הצבאי המשיך את לימודיו בקולג' טריניטי שבאוניברסיטת קיימברידג'. ב-1955 סיים שם את עבודת הדוקטורט שלו, "כמה יישומים של שיטות טופולוגיות בגאומטריה אלגברית", תחת הנחייתו של וו.ו.ד. הודג'.
בין השגיו המתמטיים הנודעים ביותר - פיתוח תורת K הטופולוגית עם פרידריך הירצברוך, הוכחת משפט נקודת השבת של עטיה-בוט עם ראול בוט, והעבודה על משפט האינדקס עם איזידור זינגר, שהביאה בהמשך לעבודות בתורת ההצגות ועל משוואת החום. מחקריו המאוחרים יותר על שדות הכיול, ובמיוחד משוואות יאנג-מילס, הביאו לאינטראקציה פוריה בין גאומטריה ופיזיקה.
נפטר ב-11 בינואר 2019.

פעילותו האקדמית

עטיה היה פרופסור באוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג'. בשנות פעילותו במוסדות אלה הפיח רוח נעורים במתמטיקה הבריטית. פעל באוניברסיטת אוקספורד החל משנת 1958, והיה לפרופסור לגאומטריה שם משנת 1963, עם הפסקות, עד שנת 1990. הוא היה בין הכוחות המובילים שעמדו מאחורי הקמת מכון ניוטון למדעי המתמטיקה בקיימברידג', בשנת 1990, והיה מנהלו הראשון. כיהן כיושב ראש החברה המתמטית הלונדונית בשנים 1974–1976.
בשנים 1995–2005 שירת כרקטור של אוניברסיטת לסטר, ממנה קיבל תואר של חבר כבוד בשנת 2007. עטיה היה פרופסור למתמטיקה גם מעבר לאוקיינוס - בשנים 1969–1972 לימד במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ניו ג'רזי. משנת 2005 הוא יושב ראש החברה המלכותית של אדינבורו.
היה חבר בחברה המלכותית הבריטית החל משנת 1962, והיה נשיאה בין השנים 1990–1995. כמו כן נבחר למאסטר של קולג' טריניטי בקיימברידג'.
מייקל עטיה היה פעיל גם בבמה הבינלאומית. שימש כיושב ראש "ועידות פגווש למדע ולעניינים עולמיים". היה אחראי להקמת פנל אינטר-אקדמי לסוגיות בינלאומיות, רשת כלל עולמית של אקדמיות למדעים שמטרתה לסייע בידי חברי אקדמיות לעצב מדיניות ציבורית בתחומים קרובים למדע. הוא גם יזם את הקמת איגוד האקדמיות האירופיות, ALLEA, ושיחק תפקיד חשוב בעיצוב מסגרתה הנוכחית של החברה המתמטית האירופית. היה פרופסור אמריטוס של אוניברסיטת אדינבורו.
עם תלמידיו הרבים נמנים סיימון דונלדסון, נייגל היצ'ין, פטר קרונהיימר, ג'ורג' לוסטיג, ג'רמי סגל, ג'ק מורבה, פרנסיס קירוואן, לייזה ג'פרי ורות לורנס-נאימרק.

פרסים ואותות כבוד

בשנת 1961 זכה בפרס בריק מטעם החברה הלונדונית למתמטיקה.
בשנת 1966, בגיל 37, זכה במדליית פילדס על עבודתו בפיתוח תורת K, על הכללת משפט נקודת השבת של לפשץ (יחד עם ראול בוט), ועל משפט האינדקס.
בשנת 1968 זכה במדליה של החברה המלכותית הבריטית, וב-1988 זכה במדליית קופלי מטעמה.
פרסים נוספים שקיבל כוללים:
פרס פלטרינלי של האקדמיה דיי לינצ'יי האיטלקית בשנת 1981, ופרס המלך פייסל למדע בשנת 1987.
הוענק לו תואר אבירות בשנת 1983 ובשנת 1992 התקבל כחבר במסדר ההצטיינות הבריטי. מייקל עטיה היה אוהד כבוד של האיגוד ההומניסטי הבריטי, כמון כן היה חבר חוץ של האקדמיה הרוסית למדעים.
בשנת 2004 זכה בפרס אבל.
למייקל עטיה היה "מספר ארדש" 3, דרך שרשרת שיתופי פעולה במאמרים עם לורל סמית, פרסי דיאקוניס ואחרים.
שומג

היסטוריה

בעיר נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה, בהם כדים וגרזן אבן. היום נמצא במקום מוזיאון, שמשמר ממצאים אלה. בתקופת האימפריה הרומית היה האזור מיושב, ובאזור נמצאו שרידי מחנה צבאי ובנייני מגורים. 
במאה ה-13 בנה בלה הרביעי, מלך הונגריה, את טירת שומג , המהווה בימינו אטרקציה תיירותית. במאה ה-16, בתקופת ההתפשטות העות'מאנית, לאחר קרב מוהאץ' ולאחר כיבוש וספרם על ידי העות'מאנים, הייתה לטירה זו חשיבות בהגנה על העיר.
בשנת 1700 חרבה רוב העיר בשרפה.
לעיר היה תפקיד משמעותי ב"מלחמת העצמאות של פרנץ ראקוצי", בתחילת המאה ה-17. עקב המרד שרפו האוסטרים את העיר ב-1713 ושללו ממנה את זכויות העיר. רק בשנת 1984 הושב ליישוב מעמד העיר.

תיירות

העיר היא חלק מהאזור התיירותי של הפארק הלאומי רמות בלטון . בעיר כנסייה קתולית בסגנון הבארוק המאוחר של לואי ה-16, ותוספות בסגנון הרוקוקו נבנו בה במאה ה-18. בתוכה פרסקו של האמן פרנץ אנטון מאולברץ' . בעיר שוכנת גם "כנסיית בית הקברות", שנבנתה בסגנון הבארוק ב-1816. כנסיית הביקור בעיר היא מוקד צליינות, בעיקר של פרנציסקנים. בעיר גם מוזיאון לקדרות ומוזיאון ליין.

יהודים

בינואר 1941 היו בעיר 226 יהודים שהיו סוחרים, בעיקר בענף היין, והשתייכו לקהילה הנאולוגית. 
ב-1942 גויסו יהודי העיר לשירות העבודה.
במרס 1944 כבשה גרמניה הנאצית את הונגריה, ובמאי 1944 רוכזו יהודי העיר בגטו. ביוני 1944 הועברו היהודים מהגטו לנקודת ריכוז במחוז זאלה, וביולי 1944 גורשו לאושוויץ.
Crazy Little Thing Called Love

הלחנה וביצוע

פרדי מרקיורי, סולן הלהקה, אהב והתחבר לסגנון המוזיקה של אלביס פרסלי. הוא החליט לכתוב ולבצע שיר בסגנון, ואף חיקה את קולו של פרסלי. השיר יצא כ-3 שנים לאחר מותו של פרסלי, ומאז ועד היום נחשב כמעין מחווה לו. ע"פ מרקיורי, כתיבת והלחנת השיר ארכה כ-10 דקות, והקלטתו נמשכה כחצי שעה.
מת על מטאל

מת על מטאל היא תוכנית רדיו ורשת העוסקת במוזיקת המטאל על שלל תתי סגנונותיה. התוכנית משודרת במתכונת שבועית במוצ"ש בתחנת הרדיו הבינתחומי (106.2FM) בשעה 22:00, ובמקביל בתחנת הרדיו האינטרנטית "רדיו הקצה". כמו כן, התוכנית משודרת כפודקאסט באתר "מת על מטאל" הרשמי. החל מסוף שנת 2018 התוכנית החלה את שידוריה גם באפליקציית ספוטיפיי. התוכנית מופקת ומוגשת על ידי האחים ניב וליאור פלג מאז שנת 2007, וכוללת מוזיקה בסגנון מטאל לסוגיו, סקירת הסצנה המקומית והעולמית וכן קטעים הומוריסטיים, חלקם קיצוניים. שם התוכנית הוא משחק מילים בו המילה האנגלית "מטאל" נשמעת דומה מאוד לצירוף מילים בסלנג בעברית "מת על" במשמעות של "אוהב מאוד".

רקע כללי

התוכנית החלה את שידוריה ב-31 בינואר 2007, ושודרה בתחילה בתחנת "רדיו הר הצופים" בירושלים בימי רביעי, ולאחר מכן עברה למוצאי שבת בשעה 23:00 (משבצת שהייתה קבועה לאורך שנים). לאחר כשנתיים התוכנית החלה להיות משודרת בסינדיקציה גם בתחנת הרדיו "הרדיו הבינתחומי" (106.2FM), עד שתחנת "רדיו הר הצופים" הפסיקה את פעילותה והתוכנית הפסיקה להיות משודרת שם מטבע הדברים. עד 2016 התוכנית שודרה בתחנת "הרדיו הבינתחומי" בלבד, אך ניתן היה להאזין לה דרך אתר הפודקאסטים Icast. בהמשך מת על מטאל פתחה עמוד פודקאסט עצמאי באתר "Podbean" וכן אתר רשמי לתוכנית - באתרים אלו ניתן להאזין לארכיון הכולל את כל תוכניות מת על מטאל שאי פעם הוקלטו. במהלך חודש יוני 2016, מת על מטאל החלה להיות משודרת גם בתחנת הרדיו האינטרנטית "רדיו הקצה" (Kzradio.net) במקביל לשידורה ברדיו הבינתחומי על גלי ה-FM. החיבור בין רדיו "הקצה" לתוכנית "מת על מטאל" התבשל במשך שנים בין מייסד ושדרן התחנה הוותיק "קוואמי" (אייל פרידמן) וצוות מת על מטאל, ובמהלך חודש יוני 2016 החלו שידורי מת על מטאל גם בתחנה זו. התוכנית עצמה משלבת הומור, מידע ואקטואליה מסצנת המטאל, ראיונות עם להקות מישראל ומחוצה לה, וכן מגוון רחב של מוזיקת מטאל מכל התקופות והסגנונות.
הפורמט של התוכנית הוא עיסוק בנושאים שונים בכל משדר, כאשר ישנה "מעטפת" מסוימת לכל תוכנית ונושא אותו היא סובבת. הפרקים השונים עוסקים בלהקות מסוימות או תאריכים שונים בעלי משמעות. כך למשל, שודרה תוכנית המוקדשת ל"שר הטבעות" במקביל ליציאת הסרט "ההוביט", ובסמוך ליום השואה שודר פרק ספיישל ליום השואה: תוכנית פחות הומוריסטית מהרגיל, בה נוגנו שירים בנושאי השואה ומלחמת העולם השנייה.
בתוכנית התארחו עשרות אמנים מסצנת המטאל העולמית וכן מזו הישראלית, בין השאר התארחו סולן ומנהיג להקת Megadeth דייב מאסטיין, מתופף להקת Slayer לשעבר דייב לומברדו, באסיסט ומנהיג להקת Cannibal Corpse אלכס וובסטר ורבים אחרים.

טקס פרסי מת על מטאל

לקראת סוף כל שנה אזרחית צוות מת על מטאל מסכמים את השנה במוזיקת המטאל העולמית במסגרת "טקס פרסי מת על מטאל", אלבומי הלהקות ששוחררו באותה השנה מתחרים זה בזה בתתי הקטגוריות השונות, כאשר האלבום המנצח זוכה להשמעת שיר מתוכו. בחירת הזוכים בתחילת הדרך הייתה אך ורק על ידי הצבעת צוות השדרנים, אך עם השנים קהל המאזינים הפך ליותר ויותר מעורב ואף הביא לכך שהטקס כלל שני פרסים: "פרס בחירת השופטים", ו"פרס בחירת הקהל". ב"טקס פרסי מת על מטאל 2018" הפורמט השתנה שוב, וחזר למצב בו ישנו רק פרס אחד. משקל קולות הקהל לראשונה קיבל משקל כבד יותר משל שופטי מת על מטאל כיחידים, כך שרק במקרה בו שני השופטים בוחרים באותו אמן בקטגוריה מסוימת, בחירתם יכולה להעפיל על בחירת הקהל.