google/wiki40b huggingface dataset:
לארי יוז

תיכונים ומכללות

יוז נולד וגדל בעיר סנט לואיס שבמיזורי, ובשנת 1997 הוביל את קבוצת הכדורסל של תיכון "Christian Brothers" לאליפות התיכונים של מיזורי. היה חבר ילדות של הראפר נלי, ואף הופיע בקליפ של שירו "Dilemma".
לאחר מכן למד באוניברסיטת סנט לואיס במשך שנה אחת, ורשם במדי קבוצתה ממוצעים של 20.9 נקודות, 5.1 ריבאונדים, 2.4 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק. באותה עונה העפילה סנט לואיס לטורניר אליפות המכללות, בפעם החמישית בלבד בתולדותיה, והודחה בסיבוב השני מול האלופה שבדרך - אוניברסיטת קנטקי.

פילדלפיה וגולדן סטייט

יוז נבחר בבחירה השמינית בדראפט ה-NBA לשנת 1998 על ידי פילדלפיה 76'. בעונתו הראשונה ב-NBA קלע 9.1 נקודות למשחק כמחליפו של אלן אייברסון בעמדת הקלע, ובמהלך עונתו השנייה נשלח בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בה פרץ. עד סיום אותה עונה היה יוז הקלע הבולט בקבוצה, כשקלע 22.7 נקודות למשחק, והפך לחלק משלד הקבוצה הצעירה, ליד הפורוורד אנטואן ג'יימיסון. ב-9 באפריל 2000 קלע יוז שיא קריירה של 44 נקודות בניצחון קבוצתו על דנוור נאגטס. בשתי העונות הבאות קלע כ-14 נקודות למשחק עבור הווריורס, שצירפו בינתיים גם את הרכז גילברט ארינאס.

וושינגטון ויזארדס

בסיום עונת 2001/2002, עם תום חוזהו בקבוצה, חתם בשורות וושינגטון ויזארדס ל-3 העונות הבאות עבור כ-15 מיליון דולר. בוושינגטון עבר לשחק בעמדת הרכז, כשפתח לצד צמד שחקני הכנף מייקל ג'ורדן וג'רי סטקהאוס. בסיום אותה עונה פרש ג'ורדן ממשחק בפעם השלישית, ויוז חזר לשתף פעולה עם הרכז הצעיר גילברט ארינאס, שחבר אליו בקו האחורי של הויזארדס. בעונת 2004/2005 הצטרף אל יוז וארינאס גם אנטואן ג'יימיסון, ושלושת השחקנים קלעו יחד 67.1 נקודות למשחק - המספר הגבוה ב-NBA לשלישיית שחקנים מאותה קבוצה. הייתה זו עונתה הטובה ביותר של וושינגטון זה 26 שנים, כשרשמה מאזן של 45 ניצחונות ו-37 הפסדים, והעפילה לשלב השני של הפלייאוף. בסיום העונה נבחר יוז לחמישיית ההגנה של העונה לאחר שהוביל את הליגה עם 2.9 חטיפות בממוצע למשחק. מלבד חטיפות, רשם יוז באותה עונה שיאי קריירה גם בממוצע נקודות (22.0), ריבאונדים (6.3) ואסיסטים (4.7).

קליבלנד קאבלירס

לקראת עונת 2005/2006 חתם בקליבלנד קאבלירס על חוזה ל-5 עונות עבור 70 מיליון דולר. בתקופתו בקליבלנד המשיך להציג יכולת סולידית כשחקן חמישייה קבוע (כ-14.3 נקודות למשחק), לצד הכוכב הצעיר לברון ג'יימס, אך תרומתו הכללית הייתה מאכזבת ביחס לציפיות הגבוהות ממנו וחוזה העתק עליו חתם. בעונת 2006/2007 העפילה קליבלנד לסדרת גמר ה-NBA, לראשונה בתולדות המועדון, אך הקאבלירס הובסו בתוצאה 4-0 מול סן אנטוניו ספרס. יוז נפצע במהלך המשחק השני של סדרת הגמר, וקלע עד פציעתו 2 נקודות בלבד ב-44 הדקות שקיבל בסדרה.

שלהי הקריירה

באמצע עונת 2007/2008 הועבר יוז בטרייד לשיקגו בולס, יחד עם דרו גודן, שאנון בראון וסדריק סימונס, בתמורה לבן וולאס וג'ו סמית'. לאחר כשנה, במהלכה הפך לשחקן ספסל, נשלח בטרייד לניו יורק ניקס, במדיה שיחק כשנה אחת. בפברואר 2010 נשלח לסקרמנטו קינגס, אך שוחרר ממנה כעבור חמישה ימים. עד סיום עונת 2009/2010 שיחק עבור שארלוט הורנטס ב-14 משחקים, ובעונה הבאה לא שיחק כלל. בתחילת עונת 2011/2012 חתם באורלנדו מג'יק, ולאחר כחודשיים נופה מהקבוצה לאחר שקלע עבורה 1.3 נקודות למשחק בלבד. בסיום אותה עונה פרש ממשחק, בגיל 33.
שיר של יום

שיר של יום הוא מזמור תהילים הנאמר בכל יום לקראת סיום תפילת שחרית. המזמור נבחר בהתאם לשירת הלויים בבית המקדש בשעת הקרבת קרבן התמיד.

מקור המנהג

העדות הקדומה ביותר לנוהג זה מופיעה בספר תהילים עצמו בפתיחה למזמור תהילים צ"ב - מזמור שיר ליום השבת. עדות נוספת לנוהג זה מצויה בתרגום השבעים מופיעה בצורת כותרת לתרגום של חלק מהמזמורים (במזמורים של יום ראשון, שני, רביעי, שישי ושבת) ומציינת שהם היו השיר ליום מסוים בשבוע. רשימת המזמורים המלאה, לפי ימי השבוע מופיעה במשנה (מסכת תמיד, פרק ז', משנה ד'):
השיר שהיו הלויים אומרין בבית המקדש:

ביום הראשון היו אומרין "לַה' הָאָרֶץ וּמְלוֹאָהּ" (תהילים כ"ד)

בשני היו אומרין "גָּדוֹל ה' וּמְהֻלָּל מְאֹד" (תהילים מ"ח)

בשלישי היו אומרין "אֱ‍לֹהִים נִצָּב בַּעֲדַת אֵל" (תהילים פ"ב)

ברביעי היו אומרין "אֵל נְקָמוֹת ה'" (תהילים צ"ד)

בחמישי היו אומרין "הַרְנִינוּ לֵאלֹהִים עוּזֵּנוּ" (תהילים פ"א)

בשישי היו אומרין "ה' מָלָךְ גֵּאוּת לָבֵשׁ" (תהילים צ"ג)

בשבת היו אומרין "מִזְמוֹר שִׁיר לְיוֹם הַשַּׁבָּת" (תהילים צ"ב), מזמור שיר לעתיד לבוא ליום שכלו שבת מנוחה לחיי העולמים.
המקור לומר שיר של יום גם לאחר חורבן בית שני מצוי בתלמוד הירושלמי, (מסכת תענית, פרק ד', הלכה ה'):
ר' שמעון בן לקיש בעי [=שאל] את רבי יוחנן: מהו לומר שיר של יום בלא נסכים [=האם מותר לומר שיר של יום בימינו , לאחר חורבן שני] ? אמר לו [ר' יוחנן]: נישמעיניה [=נלמד זאת] מן הדא [=מהמקור הבא]: הלווים היו עומדים על הדוכן . [והמשיך ר' יוחנן] לפיכך נהגו העם לומר מזמורים בעונתן [בזמנם=בימות השבוע] דתנינן תמן [=שהרי שנינו את הברייתא הבאה] שיר שהלווים היו אומרים בבית המקדש ביום ראשון...

זמן האמירה

במרבית נוסחי התפילה כיום, שיר של יום נאמר בימי חול בסוף התפילה לפני פיטום הקטורת ועלינו לשבח (כך בנוסח הספרדים, נוסח ספרד ותימן). לפי נוסח איטליה, הוא נאמר לאחר פיסקת ה"שיר שהיו הלוים אומרים בבית המקדש" שבפיטום הקטורת. לפי נוסח אשכנז, שיר של יום נאמר בסוף התפילה לאחר "עלינו לשבח".
בשבתות ובימים בהם אומרים תפילת מוסף, נוהגים בנוסח ספרד לומר את שיר של יום בין תפילת שחרית לקריאת התורה, בעוד על פי נוסח אשכנז אומרים את שיר של יום בסוף התפילה לאחר תפילת מוסף.
בתשעה באב, יש נוהגים שלא לומר שיר של יום כיוון ששיר הוא דבר משמח. לפי מנהג אשכנז נוהגים לומר את שיר של יום בתפילת מנחה ולא בתפילת שחרית. לפי מנהג הספרדים יש שאין אומרים אותו כלל ויש שאומרים כרגיל בתפילת שחרית, וכך גם מנהג תימן הבלדי.

שיר של יום בפורים

לפי רוב עדות ישראל (למעט חלק מהאשכנזים) אומרים שיר של יום מיוחד לרגל הפורים (יש האומרים במקום השיר הרגיל ויש שבנוסף). הספרדים וגם האשכנזים ההולכים בשיטת הגר"א אומרים את מזמור כ"ב בתהילים. לפי סדר עבודת ישראל אומרים ז', ובשושן פורים ס'. האיטלקים אומרים את מזמור ז', והתימנים אומרים את מזמור פ"ג. רוב עדות האשכנזים (חוץ מהנוהגים לפי מנהג הגר"א וסדר עבודת ישראל, כאמור לעיל) לא אומרים מזמור מיוחד לפורים.

שיר של יום לפי סדר עבודת ישראל

בסדר עבודת ישראל מופיע רשימת פרקי התהלים לשיר של יום הנאמרים בימים מיוחדים. מזמורים אלו נאמרים לפי סדר זה בקצת קהילות אשכנז המערבי, בדרך כלל בנוסף לשיר של יום הרגיל.
כדור הזהב (פיפ"א)

כדור הזהב של פיפ"א (בצרפתית: FIFA Ballon d'Or) היה פרס כדורגל שניתן על בסיס שנתי לשחקן שנחשב לזה שביצועיו היו הטובים בשנה הקלנדרית שחלפה. הפרס הוענק מטעם פיפ"א בשנים 2010–2015, היה איחוד בין פרס כדור הזהב שהוענק על ידי המגזין הצרפתי "פראנס פוטבול" החל מ-1959 לבין פרס כדורגלן השנה בעולם שהוענק על ידי פיפ"א משנת 1991. בחמש השנים האחרונות שבהן התקיימו שני הפרסים באופן עצמאי נבחרו בשניהם אותם הזוכים.
שיטת ההצבעה שילבה בין השיטות שהיו נהוגות בשני הפרסים הקודמים. ההצבעה נערכה בקרב 208 המדינות החברות בפיפ"א, כשמכל מדינה הצביע עיתונאי אחד וכן צוות של מאמן הנבחרת הלאומית וקפטן הנבחרת.
בנוסף לשחקן השנה הוענקו פרסים גם למאמן השנה, שחקנית השנה, מאמן השנה בכדורגל נשים ופרס שער השנה על שם פרנץ פושקש. כמו כן נבחרו 11 שחקנים להרכב השנה. טקס ההכרזה על הזוכים לשנת 2010 נערך ב-10 בינואר 2011 בציריך שבשווייץ.
ליונל מסי הוא שיאן הזכיות בפרס זה, עם ארבע זכיות בפרס זה.
בתואל

בְּתוּאֵל הָאֲרַמִּי, דמות מקראית, בנו הצעיר של נחור אחי אברהם ושל מילכה ואביהם של לבן הארמי ורבקה אשת יצחק. אחיו מנחור ומילכה: עוץ, בוז, קמואל, כשד, חזו, פלדש וידלף.

מילכה היא גם אימו וגם בת דודתו. כמו כן, סבא של נחור (תרח) הוא גם סבא של אימו.

אזכורים במקרא

בתואל נזכר לראשונה בתורה כאחד מבניהם של נחור ומלכה, אחיו וגיסתו של אברהם: "וַיְהִי אַחֲרֵי הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה וַיֻּגַּד לְאַבְרָהָם לֵאמר הִנֵּה יָלְדָה מִלְכָּה גַם-הִוא בָּנִים לְנָחוֹר אָחִיךָ: אֶת - עוּץ בְּכרוֹ וְאֶת-בּוּז אָחִיו וְאֶת-קְמוּאֵל אֲבִי אֲרָם: וְאֶת- כֶּשֶׂד וְאֶת-חֲזוֹ וְאֶת-פִּלְדָּשׁ וְאֶת-יִדְלָף וְאֵת בְּתוּאֵל".
כמו כן נזכר בתואל בתשובת משפחת רבקה לבקשת עבד אברהם לקחה לאשה ליצחק: "וַיַּעַן לָבָן וּבְתוּאֵל וַיֹּאמְרוּ מֵה' יָצָא הַדָּבָר לֹא נוּכַל דַּבֵּר אֵלֶיךָ רַע אוֹ טוֹב: הִנֵּה רִבְקָה לְפָנֶיךָ קַח וָלֵךְ וּתְהִי אִשָּׁה לְבֶן אֲדֹנֶיךָ כַּאֲשֶׁר דִּבֶּר ה'" (בראשית פרק כ"ד, פסוקים י'-י"א)

מותו על פי הדרש

בילקוט שמעוני מובא תיאור אגדי על נסיבות מותו של בתואל:
נתקבצו להרוג לאליעזר וראו שהיה נוטל ב' גמלים בב' ידיו ומעבירן את הנחל כיון שראו כן אמרו אין אנו יכולין להרגו והניחו קערה לפניו וסם המות בתוכה ובזכות אברהם נתחלפה הקערה ואכל בתואל ממנה ומת. ואין ויושם אלא לשון סם. ומפני מה מת בתואל שהוא היה מלך בארם נהרים וכל בתולה שתנשא בועל אותה לילה ראשונה ואחר כך חוזרת לבעלה נתקבצו כל השרים ואמרו אם הוא עושה לבתו כשם שעשה לבנותינו מוטב ואם לאו אנו הורגים אותו ואת בתו לפיכך מת כדי שינצל אליעזר ורבקה
בתרגום המיוחס ליונתן (תרגום ירושלמי) מביא גם הוא את עניין הרעל שהכניסו לתבשילו של אליעזר, אך לדעתו היה אליעזר עצמו שהרגיש בכך ונמנע מלאכלו:
וְסַדָרוּ קוּמֵיהּ לְמֵכוּל תַּבְשִׁילָה דְבֵיהּ סַמָא דִקְטוֹל וְאַרְגִישׁ בֵּיהּ וַאֲמַר לָא אֵיכוּל עַד דַאֲמַלֵיל פִּתְגָמָי וַאֲמַר מַלֵיל (בראשית כד לג)
דרשה זו נובעת מהמילה: "וַיּוּשָׂם" שעל פי הדרשה נקראת בצורה כפולה, כך: "ויושם-סם לפניו", ויש בכך רמז לסם המוות שבאמצעותו ניסו להרעילו כדי לקחת את כל הרכוש הרב שהביא עמו.
אביגדור קליין

ביוגרפיה

אביגדור קליין נולד בישראל ב-1955 וגדל בכפר קיש. הוא התגייס לצה"ל ב-1973, תחילה שירת בקורס טיס ולאחר הדחתו עשה את מרבית הקריירה הצבאית שלו בחיל השריון. הוא שובץ בחטיבה 500 ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קליין קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה בחטיבה 7. בהמשך פיקד על פלוגה במבצע ליטני ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה היה סגן מפקד גדוד 71 מחטיבה 188. לאחר המלחמה מונה למפקד הגדוד ולאחר מכן לסגן מפקד החטיבה.
ב-1989 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת הראל, חטיבת מילואים במקביל לתפקיד בתחום ההכשרות. ב-1991 מונה למפקד חטיבה 401, חטיבת שריון סדירה, וב-1993 למפקד אגד 214, (יחידת חימוש מונחה מדויק). בהמשך שירת כנציג צה"ל בפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC) בפורט מונרו שבוירג'יניה וכסגן מפקד אוגדה 162.
בין מאי 1998 לאוקטובר 2001 כיהן כמפקד אוגדת יהודה ובמקביל שימש מפקד מרכז אימון מפקדות. באוגוסט 2001 מונה לקצין שריון ראשי, תפקיד בו כיהן עד 22 בינואר 2004. תקופתו כקצין שריון ראשי התאפיינה בהתמודדות צה"ל וחיל השריון באינתיפאדה השנייה, כמו כן הוכנס לשירות טנק המרכבה סימן 4.
קליין הוא בעל תואר ראשון, B.Sc., בהנדסת מכונות מהטכניון, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה.
ב-2008 הצטרף למפלגת אח"י בראשות אפי איתם.
מנזר נמיישט

מנזר נֶמֶייֶשְט ( ברומנית: Mănăstirea Nămăeşti, לפעמים ידוע גם בכתיב Nămăieşti)
הוא מנזר נוצרי אורתודוקסי לנשים, הנמצא ביישוב נמיישט, חלק מהכפר ואליה מארה - פראבץ Valea Mare-Pravăţ במחוז ארג'ש בחבל מונטניה ברומניה. במנזר מתגוררות בדרך כלל כשלושים נזירות, כמספר שנות חייו של ישו.
המנזר נבנה בתוך הסלע במאה ה-14, לפי השערות שונות, במקום שבו הייתה קטקומבה נוצרות בתקופה הרומית או אולי מקדש דאקי.
לפי המסורת במקום הזה נמצא בימי השליט החצי-אגדי נגרו וודה Negru Vodă או Radu Negru איקונין בעל תכונות נפלאות של מרים הקדושה, שצוייר על ידי לוקאס "האוונגליסט" עצמו. הכנסייה הוקמה לכבוד התגלית ועל מנת לאכסן את האיקונין. כנסיית המנזר נבנתה מחדש בימי השליט מירצ'ה הרועה Mircea Ciobanul בשנת 1547. בשנת 1778 בתרומת ינאקה פוסטלניקו Enache Postelnicu איקונין נכרך בחוטי כסף ובשנת 1903 הוסגר בכסף מיוזמתה של אלנה רוסֶטי. 
כנסיית המנזר מוקדשת ל"כניסת מרים הקדושה לכנסייה" בנחגגת ב-21 בנובמבר ול"מייען המרפא" הנחגג ביום הששי הראשון אחרי חג הפסחא
היא ניזוקה קשות בשנת 1916 בעת הפגזות הארטילריה הגרמנית בימי מלחמת העולם הראשונה והצריכה שיפוצים נרחבים בשנים 1916-1921. 
מוזיאון המנזר מאכסן חפצי קודש מימי הביניים, דברי אומנות עממית רומנית מתקופות היסטוריות וספרים עתיקים.
לא רחוק מהמנזר נמצאים הבית -מוזיאון המוקדש למשורר ג'ורג'ה טופרצ'אנו ומאוזולאום לזכר גבורי מלחמת העולם הראשונה.

היישוב ומקור שמו

היישוב נמיישט מוזכר לראשונה בתעודות מלכותיות ולאכיות משנת 1503 בימי 
השליט ראדו הגדול.
מקור דמיוני לשם הכפר קשור לביקור באזור של השליח אנדריאס הקדוש. כשהזדמן במקום, הוא ראה מקדש וביקש לפגוש מישהו מכוהני הדת כדי ללמדו את בשורת הנצרות. אך משלא מצא איש בפנים אמר ב
לטינית: "נֶמו אֶסט" Nemo est כלומר "אין אף אחד". ומכאן כביכול השם "נמיישט".

האיקונין של מרים הקדושה

למרות שלדעת המומחים האיקונין הידוע של מרים הקדושה הנמצא במנזר, ציור מסוג "אלאוסה" נוצר במאה ה16, האגדה מספרת התמונה צויירה על ידי האוונגליסט לוקאס עצמו לפי המודל האמיתי, מרים הקדושה עצמה. היא התגלתה, לפי אותה אגדה, על ידי רועה צאן בימי נגרו וודה, המייסד החצי אגדי של ולאכיה, זאת אומרת במאה ה13-14. אותו רועה שלן על הסלע שמע בחלום את קולה של אמו של ישו פוקדת לו לחפור בתוך מערה סמוכה. הרועה עשה כפי שהתצטווה ומצא את האיקונין. לפי הוראת הקדושה הקים באותו מקום את הכנסייה "לזכרה ולכבודה של כניסת הבטולה מרים לכנסייה, מעיין חיים ומרפא". לכן נקבעו חגי המקום כפי שנקבעו - 21 בנובמבר - יום כנסיתה של מרים לכנסייה וביום השישי של השבוע הקדוש.
האיקונין הוצב על הקיר השמאלי של הכנסייה וכל ניסיון לתלות אותו במקום מרכזי יותר נכשל: התמונה נפלה. פירשו את המקרים בכך שזה היה רצון הקדושה להיות בקיר השמאלי, יותר נגישה לקהל המאמינים.
האיקונין ידוע כיעד לעלייה לרגל במיוחד הודות לנסים ולנפלאות המיוחסים לו בתחום ריפוי ממחלות, השגת שלום בית, מציאת דברים אבודים או גנובים וכו'.
האיקונין ניצל בנס גם מהאש שפרצה בכנסייה עקב ההפגזות בשנת 1916. הוא הועבר אחר כך למקום מסתור במנזר נגרו וודה בקמפולונג לאורך שנות המלחמה.
בימי השלטון הקומוניסטי הנזירות הותרו להישאר במנזר ללא פגע, דבר שהיה נס בפני עצמו המיוחס גם כן לאיקונין הקדוש.
21st Century Fox

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי קריס בונצ'י, אלכס טרימה ודלגדו, נוג + טופאל, איאן הורן, פטריק מקמהון, אנדראס ברוהן, טים 3 פרודקשנס, טום פרדריקס. האלבום מכיל בתוכו שירים בסגנון היורודאנס והפופ.
כמה עשורים לאחר צאתו, הועלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
רב יהודה בר שילא

רב יהודה בר שילא הוא אמורא ארץ ישראלי בדור הרביעי.
הוא מוסר מאמרותיו של רבי אסי, תלמידו של רבי יוחנן בשם רבו: "ששה דברים אדם אוכל פירותיהן בעולם הזה והקרן קיימת לו לעולם הבא, ואלו הן: הכנסת אורחים וביקור חולים ועיון תפלה והשכמת בית המדרש והמגדל בניו לתלמוד תורה, והדן את חברו לכף זכות".
ההלכות שמסר רב יהודה בר שילא מועטות. כלל יסודי בהלכות שניות לעריות נמסר על ידו: "כל שבנקבה ערוה בזכר גזרו על אשתו משום שניה", כלומר כל אדם שאם הוא היה נקבה הוא - היא הייתה אסורה מהתורה, גזרו על אשתו ואסרו אותה. ככלל זה זכה לתמיהה רבתי על ידי רבא, מכך שידוע שאשת חמיו מותרת למרות שחמותו אסורה מהתורה, ואשת בן חמיו (אשת גיסו) למרות שבת חמותו (אחות אשתו) אסורה מהתורה, כמו כן אשת בנו חורגו (בן אשתו) מותרת למרות שבת אשתו אסורה ("את אשה ובתה לא תקח"), ועל כן סייג רבא את הכלל וקבע שתקנה זו תוקנה רק על קרובות שהקשר המשפחתי בינו לבינה הוא על ידי קשר נישואין אחד, כמו אשת אחיו של אמו מצד אמה, שהדוד עצמו הוא קרוב משפחה אמיתי ואשתו הצטרפה למשפחה על ידי נישואין, ולא אסרו אשת חמיו, שהיא הצטרפלה למשפחת חמיו על ידי נישואין, וגם חמיו עצמו הצטרף למשפחת קרוביו על ידי נישואין.
כלל נוסף בהלכות מקווה נמסר על ידו: הוא פירש את המשנה "מקוה שיש בו ארבעים סאה מכוונות נתן סאה ונטל סאה כשר", כלומר מקוה שיש בה ארבעים סאה בדיוק, ואדם הוסיף לתוכה יין או מים (ראו להלן) בכמות של סאה ואחר כך נט מתוכה מים בכמות שסאה, המקווה כשר ואין בעיה בכך שכעת ישנם רק שלושים ותשעה סאה מי גשמים. על כך פירש רב יהודה בר שילא בשם רב אסי בשם רבי יוחנן, שדין זה אמור דווקא "עד רובו", מכיוון שרוב המקווה הוא מי גשמים נחשב הדבר כאילו כולו עשוי ממי גשמים. הפרשנות הרווחת היא שמדובר באדם שהוסיף למקווה יין או משקה אחר, אבל אם אדם הוסיף לתוך המקווה מים שאובים נהפכים המים להיות מים כשרים ודינם כמי גשמים, על ידי דין זריעה. כלל נוסף שמסר בשם רב אסי שמסר משם הוא רבי יוחנן הוא בהלכות מוקצה.
בסוף ימיו ירד רב יהודה בר שילא לבבל עם כל הנחותי.
אנה קארנינה

סיפור העלילה

הספר מתאר שני סיפורי אהבה מנוגדים. האחד - של אנה קארנינה ומאהבה, הגראף וורונסקי, והשני של קונסטנטין לוין ואשתו קיטי.
בתחילת הספר, אנה היא אשת חברה פופולרית ומכובדת, הנשואה לבירוקרט רוסי, אלכסיי אלכסנדרוביץ', איש המוסדות השלטוניים בסנקט פטרבורג, ואם לבן. קונסטנטין לוין הוא בעל אחוזה עשיר, שאינו חש בנוח בחברה הרוסית האריסטוקרטית ומעדיף את חיי הכפר. הוא מנסה לחזר אחר קיטי שצ'רבצקיאה, שאותה הוא מכיר שנים רבות, אך נדחה משום שהיא מאוהבת בגראף וורונסקי, איש צבא שאין לו כוונות של ממש כלפיה. משוורונסקי פוגש באנה, הוא מפתח כלפיה אובססיה ומתחיל לחזר אחריה, כשהוא זונח את קיטי לאנחות. לבסוף נענית אנה לחיזוריו, אך אינה מצליחה, כנשות חברה אחרות מחוגה, לשמור את הרומן לא פומבי, נכנסת להריון מוורונסקי, ולבסוף מתוודה בפני בעלה, אשר נקרע בין רגשותיו הדתיים ובין תחושות הכעס והנבגדות.
לוין, המאוכזב מדחייתו על ידי קיטי, חוזר לכפר ושוקע בחיי האיכרים. קיטי נופלת למשכב ונוסעת לבית מרפא בחוץ לארץ, שם היא מתגברת על הכאב שגרם לה וורונסקי. לאחר שובה השניים נפגשים שוב, בתיווך גיסה של קיטי, ומביעים את אהבתם זה לזו. באותו הזמן אנה יולדת בת וכמעט מתה, מה שמרכך את בעלה, המבקש לתת לה גט ולשחרר אותה, אך היא מסרבת ביודעה שאם תקבל את הגט לא תוכל לקבל חזקה על בנה, ונוסעת עם וורונסקי ובתה לחוץ לארץ.
קיטי ולוין מתחתנים ומקימים משק בית רגיל, ובאותו הזמן מנסים אנה ווורונסקי למצוא אורח חייהם משלהם. לאחר מספר חוויות באירופה הם חוזרים לרוסיה, ואנה נפגשת עם בנה. תוך כדי כך היא נוכחת עד כמה היא מוקצה מחמת מיאוס בחוגים החברתיים שאליהם השתייכה. היא וורונסקי עוברים להתגורר בכפר, אך שם מתחיל ורונסקי לשקוע בעבודות שונות ואנה חשה כי הוא מזניח אותה, ומתחילה לקנא. הזוג מתחיל להתקוטט ללא סיבות של ממש. ורונסקי רוצה שאנה תתגרש מבעלה, על מנת שהוא והיא יוכלו לחיות כבעל ואישה, אך הבעל מתנה את גירושיו מאנה בכך שתוותר על בנם המשותף ולכך אנה לא מסכימה.
הן לוין וקיטי והן אנה וורונסקי חוזרים לבסוף אל העיר. אנה וורונסקי על מנת לקבל גט, ואילו לוין וקיטי על מנת להתכונן ללידת בנם הבכור. אף שהחיים בעיר אינם אהובים על לוין, הוא רואה כי הוא מסוגל להשתלב בהם, ולבסוף קיטי יולדת ללא סיבוכים. לעומתו, מערכת היחסים בין אנה וורונסקי הולכת ומדרדרת, כאשר ורונסקי רשאי לצאת ולבוא בחברה כרצונו, בעוד אנה היא בגדר מוקצית. האהבה ביניהם הופכת למורעלת, כאשר אנה מתמלאת בחשדות, פחדים ותיעוב. לבסוף, משהיא רואה שאינה יכולה להמשיך עוד בחיים אלו, וגם אין לה איך לשנותם, ומתוך רצון לנקום בורונסקי, היא בוחרת להתאבד ומשליכה את עצמה מתחת לגלגלי רכבת.
בסיום הספר שבים לוין וקיטי לכפר, שם הם ממשיכים את חייהם כרגיל. לוין מתחיל לקרוא ספרי פילוסופיה שונים למיניהם על מנת להקנות לחייו משמעות ואף שוקל ליטול את חייו אך בסיום הספר, הוא מוצא מזור להתחבטויותיו על משמעות החיים מתוך עקרונות הדת הנוצרית ומחליט להמשיך בחייו.
סעדיה בהט

ביוגרפיה

בהט נולד בשנת 1928 באליטוס שבליטא. הוא שרד את השואה (גטו וילנה, מחנות אסטוניה, מחנה הריכוז שטוטהוף, צעדת המוות מערבה), ובתחילת שנת 1946 עלה דרך צרפת לארץ ישראל ונקלט על ידי עליית הנוער במשק הפועלות בפתח תקווה. בשנת 1947 התגייס לפלמ"ח. תחילה שירת בהכשרת "גזר", ולאחר מכן שויך לגדוד החמישי בחטיבת הראל ולחם במסגרת פלוגה א' ופלוגה ג'. השתתף בליווי שיירות, מבצע נחשון וכיבוש שועפאט ושייח ג'ראח. הוא נפצע במהלך הקרב בבית נשאשיבי. לאחר מכן הוכשר כמפקד, והצטרף לפלוגה ג' כסמל מחלקה. בתפקיד זה הוא נותר עד תום הלחימה ועסק בקליטה ואימון אנשי גח"ל ופיקוד עליהם בלחימה, כולל במבצע חורב ובקרבות נוספים בחזית הדרום.
לאחר המלחמה שוחרר בהט והיה בין מייסדי קבוצת "עמלים" בתל גזר, שממנה יצא ללימודי הנדסה בטכניון. לאחר לימודיו (1952–1956) התקבל לעבודה ברפא"ל. עבודתו נמשכה עד פרישתו לגמלאות, בשנת 1993. במהלך 37 השנים היה בהט איש מחקר ופיתוח, ראש יחידה לפרויקטים ביטחוניים ומהנדס מחקר ראשי של לוחמת יבשה. בשנים 1973–1975 למד לימודי הנדסה מתקדמים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) שבארצות הברית. על עבודתו ברפא"ל הוא זכה בשני פרסי רפא"ל ובפרס ביטחון ישראל.
לאורך שנות חייו עסק באמנות, החל בגילוף בעץ במחנות הריכוז בשואה ודרך סדנאות וחוגים ברישום, בציור ובפיסול במהלך שנותיו בישראל. בשלוש תקופות שונות שהה בהט בשבתון בארצות הברית, כחוקר אורח באוניברסיטת סטנפורד, ובמהלך תקופות אלו הוא גם השתלם בלימודי אמנות. בשנת 1967 הוצגה בעיר מגוריו קריית ביאליק תערוכת יחיד הראשונה מעבודותיו. בתחום הפיסול הוא עוסק בחומרים שונים, בהם אבן, עץ ומתכת. בשנת 1989 התקבל בהט לאגודת הציירים והפסלים בישראל.
בשנת 1993, עם פרישתו מרפא"ל, החל לעסוק באמנות באופן נרחב. 26 תערוכות יחיד נוספות של עבודותיו הוצגו במקומות שונים בארץ ובחו"ל. הוא השתתף בתערוכות קבוצתיות רבות בארץ, בארצות הברית, ביפן, בצרפת, באיטליה ובאוסטריה. 19 פסלי החוצות שלו נמצאים, בין היתר, באוניברסיטת סטנפורד, בלימסול שבקפריסין, במכוני רפא"ל וביישובים ברחבי הארץ. כמו כן הוא זכה פעמיים בפרס הרמן שטרוק מטעם עיריית חיפה (1996, 2009), בציון לשבח על הצעתו לתחרות בינלאומית לאנדרטה "ירושלים דליטא" (1990), במקום שלישי בסימפוזיון הבינלאומי לפיסול שהתקיים במעלות-תרשיחא (1999) וכן בפרס על מפעל חיים בפררה, איטליה.

חיים אישיים

בשנת 1955 נישא בהט לדית, ולהם 3 ילדים.
ג'סר א-שורור

היסטוריה

אזור העיר מיושב זה 10,000 שנה. כ-8 ק"מ מדרום לעיר מצוי תל קרקור אותו נהוג לזהות עם העיר הקדומה קרקר, לידה התחולל קרב קרקר במאה ה-9 לפני הספירה. ראשיתה של העיר עצמה נמצאת בתקופה ההלניסטית עת הוקמה במקום עיר בשם סלוקיה אד בלום (Seleucia ad Belum). הרומאים קראו למקום ניאקובה (Niaccuba) ובנו במקום גשר אבן מעל נהר העאסי. מתקופות אלו כמעט ולא נשמרו שרידים בעיר, למעט חלק קטן מהגשר הרומי ששופץ כליל במאה ה-15 על ידי הממלוכים ומשמש עד היום כאחד משני גשרי העיר מעל הנהר. מהתקופה העות'מאנית המוקדמת נותרו בעיר מספר מבנים, כולל חאן שיירות שנבנה בשנים 1660-1675 ושופץ בשנים 1826-1827. מפעל יבוש הביצות בשנות ה-50 והקמת מיזמים חקלאיים בשנות ה-60 הביאו לפיתוח העיר והאזור שסביבה.
אוכלוסיית העיר, שהיא מוסלמית סונית ברובה, נחשבת כשמרנית וכבעלת עבר של עימותים מול מפלגת השלטון החילונית והלאומנית, מפלגת הבעת'. ב-1980 הופצצה העיר מן האוויר על ידי מטוסי חיל האוויר הסורי לאחר התקוממות של תנועת האחים המוסלמים בעיר, התקוממות שדוכאה סופית בטבח חמאת ב-1982.

ג'סר א-שורור במלחמת האזרחים הסורית

בתחילת יוני 2011, לאחר מספר חודשים של עימותים אלימים בין מפגינים סורים בערים ברחבי סוריה ובין כוחות הביטחון של סוריה, החלו אירועים אלימים גם בג'סר א-שורור. על פי גרסת התקשורת הסורית, "כנופיות חמושות" תקפו את כוחות הביטחון הסוריים, הרגו כ-120 חיילים ואזרחים והשתלטו על העיר. תושבי העיר טענו כי אנשי כוחות הביטחון הם שירו בחבריהם בעת שאלו סירבו לירות על מפגינים וחלקם אף ניסו לערוק לשורות המתקוממים. התקשורת העולמית דיווחה כי רוב תושבי העיר נטשו אותה; חלקם להרים שמסביב וחלקם נמלטו אל מעבר לגבול הטורקי הסמוך בעת שכוחות גדולים של הצבא הסורי כיתרו את העיר במטרה להשתלט עליה.
ב-12 ביוני תקף הצבא הסורי את העיר באמצעות מסוקים וכ-150 כלי רכב קרביים משוריינים (כולל טנקים) ודיווח כי השתלט על העיר.
ב-25 באפריל 2015 נכבשה העיר שכונתה "המאחז האחרון של אסד במחוז אידליב" על ידי כוחות המורדים בהנהגת שלוחת אל-קאעידה בסוריה - ג'בהת א-נוסרה. ב-3 במאי, לכל המאוחר, נכבש מתחם בית החולים "אלווטני" הסמוך במתקפה שכללה טנקים, ושימוש במשאית תופת.
אלון ברומר

קריירה

ב-18 בינואר 1992, ערך ברומר הופעת בכורה בליגה במדי הקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב בניצחון 1-3 על מכבי נתניה.
עונת המשחקים 1994/1995 בה זכתה מכבי תל אביב באליפות המדינה בכדורגל, נחשבת כעונת הפריצה של אלון ברומר. אלון כבש 3 שערים ב-26 משחקי ליגה באותה עונה כאשר החשוב והמשמעותי שבהם היה השער שהבטיח את האליפות ה-16 בתולדות המועדון, במחזור הסיום, במשחק דרמטי בבאר שבע מול הקבוצה המקומית הפועל שלא נוצחה באותה עונה בביתה עד לאותו מחזור. משחק זה הסתיים בתוצאה 1-0 לזכות מכבי תל אביב משער נגיחה של ברומר עם סיום המחצית הראשונה.
ב-30 בספטמבר 1995 במהלך המשחק השלישי של עונת 1995/1996 נגד הפועל חיפה, נפגע ברומר במהלך תיקול של אלון חלפון ורגלו נשברה. למרות הפציעה הקשה, אלון חזר לשחק עוד באותה עונה ואף היה שותף לזכייתה של מכבי תל אביב בדאבל בסיום אותה עונה כשהוא כובש את אחד השערים בגמר גביע המדינה מול עירוני ראשון לציון, משחק שהסתיים בתוצאה 1-4 לטובת מכבי תל אביב.
באמצע עונת 1998/1999 עבר לקבוצת עירוני ראשון לציון ולאחר שנה וחצי במועדון חזר למכבי תל אביב, ובשנת 2001 פרש ממשחק פעיל.
לזכותו של ברומר שתי הופעות במדי נבחרת ישראל. את הופעת הבכורה שלו במדי בנבחרת הלאומית ערך ב-20 בספטמבר 1995 במשחק הפרידה מאלי אוחנה מול אורגאווי (1-3 לטובת ישראל).
לאחר פרישתו ממשחק פעיל החל ברומר לאמן את קבוצת הנוער של הפועל הוד השרון ואחר כך גם את קבוצת הבוגרים. בהמשך אימן גם את קבוצת הנוער של מכבי תל אביב.
ג'ואי ראמון

חייו

ג'ואי גדל ברובע קווינס שבניו יורק והיה מעריץ של להקת המי.
הוא החל לנגן על תופים כשהיה בן 13, וכשהקים ביחד עם חבריו את להקת ראמונס הוא ניגן בתור המתופף של הלהקה.
מיד לאחר ההופעה הראשונה של ראמונס החליט ג'ואי לעזוב את התופים ולהתמקד בשירה, את מקומו על התופים תפס טומי ראמון שהיה גם המנהל של הלהקה.
כאשר הלהקה הייתה כבר בשיאה "גנב" ג'וני ראמון, חברו של ג'ואי והגיטריסט של ראמונס, את חברתו של ג'ואי, לינדה.
בעקבות זה ג'ואי לא דיבר עם ג'וני וכתב את הלהיט המפורסם The KKK Took My Baby Away. הקו קלאקס קלאן מוזכרים בשיר עקב דעותיו של ג'וני. לבסוף ג'וני ולינדה נישאו.
ג'ואי נפטר בגיל 49 כאשר חלה בסרטן הלימפה.
בלוויה של ג'ואי אמר אחיו "יכולתי לדבר על ג'ואי יום שלם, אך ג'ואי יכול היה להגיד הכול ב-2 דקות ו-10 שניות". 
במשפט הזה הוא התכוון לשירים הקצרים שלרוב לא ארכו יותר מ-2 דקות שג'ואי כתב לראמונס.
ב-1 בדצמבר 2003 חנכה עירית ניו יורק כיכר שנקרא על שמו של ג'ואי ראמון.
הכיכר ממוקמת סמוך למועדון "CBGB" שבו הירבו ראמונס לנגן.