google/wiki40b huggingface dataset:
אליצור עירוני נתניה

אליצור נתניה

אליצור נתניה עלתה לליגה הראשונה בשנת 1985. כבר בעונתה הראשונה העפילה הקבוצה לגמר הפלייאוף מול מכבי תל אביב אך הפסידה בשני משחקי הפליאוף וסיימה כסגנית האלופה. בין כוכביה הבולטים של אליצור נתניה היו: וילי סימס, קרל נברסון, טרי פייר, דני ברכה וג'ימי הול. בעונתה השנייה בליגה הבכירה סיימה הקבוצה במקום הרביעי, בעונתה השלישית (1987/1988) העפילה הקבוצה לגמר גביע המדינה בכדורסל, אך הקבוצה נוצחה בידי הפועל גליל עליון 77-79.
בעונת 1988/1989 נאבקה הקבוצה נגד הירידה לליגה השנייה, לבסוף הקבוצה ניצלה וסיימה במקום העשירי. למרות זאת הקבוצה לא יכלה לפתוח את העונה הבאה ולמעשה לא הופיעה כלל למשחקים עקב חובות כבדים והקבוצה הידרדרה לליגות הנמוכות. בסך הכל שיחקה הקבוצה במשך 4 עונות רצופות (1985 - 1989) בליגה הראשונה. מול שתי עונות בשתי קדנציות (1987/1988), (1997/1998), של מכבי נתניה. בעונת 1987/1988 הקבוצות ניפגשו פעמיים ל"דרבי נתנייתי" היסטורי בליגה הראשונה.

אליצור מכבי ברק נתניה

בסיום עונת 1998/1999 התאחדה הקבוצה עם מכבי נתניה והוסב שמה ל"אליצור מכבי נתניה". ושנה לאחר מכן התווספה המילה "ברק" לשם הקבוצה בעקבות התרסקות מטוסו של אוהד הקבוצה צבי ברק וכניסתו לקומה.
הקבוצה טיפסה בשנים האחרונות מליגה א' (הליגה הרביעית) עד לליגה הלאומית (הליגה השנייה). בעונת 2007/2008 הקבוצה הייתה קרובה לעלות לליגת העל אך הפסידה לאליצור קריית אתא בסדרת הפלייאוף על המקום השלישי שהוביל לליגת העל. הקבוצה הייתה יכולה לעלות גם דרך ניצחון בסדרת חצי הגמר, אך היא הפסידה אותה למכבי חיפה.
בעונת המשחקים 2008/2009 הובילה נתניה את הטבלה וספגה רק הפסד אחד במשך העונה הסדירה. בפלייאוף באותה העונה ניצחה הקבוצה ברבע הגמר את הפועל טבעון 2:0 בסדרה. אחר כך העפילה לחצי הגמר נגד הוד השרון, שבו ניצחה 3:0 בסדרה והעפילה לליגת העל. בסדרת הגמר פגשה את הפועל עפולה וניצחה אותה בתוצאה 2:0 בסדרה של הטוב משלושה משחקים.
בעונת 2009/2010 סיימה נתניה במקום החמישי בטבלה, ולאחר מכן קבעה ניצחון היסטורי 3:1 בסדרת הפלייאוף מול מכבי חיפה ועלתה לפיינל פור בחצי הגמר הפסידה למכבי תל אביב ובמשחק על המקום השלישי הפסידה להפועל ירושלים.
בעונת 2010/2011 ניצחה ברק נתניה את הפועל תל אביב בחצי גמר גביע המדינה, ולאחר מכן הפסידה בגמר 70–106 למכבי תל אביב.
בקיץ 2014 ירדה לליגה לאומית בעקבות קשיים כלכליים.
בעונת 2014/2015 סיימה הקבוצה את העונה הסדירה במקום החמישי והודחה בחצי גמר הפלייאוף על ידי עירוני קריית אתא.

פירוק וחזרה לפעילות

בקיץ 2015 הקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים והבעלים צביקה ליבר החליט לפרק את הקבוצה.
בשנת 2016 קמה הקבוצה מחדש תחת השם אליצור עירוני נתניה.
בסיום עונת עונת 2016/17 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה אך הודחה בגמר הפליאוף לאחר הפסד למכבי קריית מוצקין 2-1 בסדרת הגמר כאשר הפסידה את שני משחקי הבית וניצחה את משחק החוץ.
בסיום עונת 2017/18 סיימה הקבוצה במקום השני, בחצי הגמר גברה על הפועל עכו 0–2 ובגמר ניצחה 1–2 את א.ס רמת השרון פעמים בחוץ והפסד בבית.
בסיום עונת 2018/19 סיימה הקבוצה במקום ה-9 בעונה הסדירה ונשארה בליגה הלאומית לעונה נוספת.
ביולי 2019 מונה רובן נייברגר למאמן הקבוצה וליאור ליובין כמנהלה המקצועי של הקבוצה.
אליקום אוסטשינסקי

ביוגרפיה

אליקום אוסטשינסקי, בן למשפחת אוסטשינסקי, נולד בפתח תקווה למרים ואליהו אוסטשינסקי, איש העלייה הראשונה. סיים את לימודיו בגימנסיה הרצליה בתל אביב, ולאחר מכן למד לימודי חקלאות בטולוז שבצרפת והתמחה בגידול הדרים וגפן באלג'יר. בשנת 1930 שב לארץ ישראל ועבד כיינן ביקב ראשון לציון. כעבור שנה נסע לאיטליה והוסמך לתואר דוקטור באגרונומיה. 
בשובו לארץ התיישב בראשון לציון והחל בפעילות ציבורית-מקצועית, בהיותו מנהל המחלקה החקלאית של התאחדות האיכרים ומנהל המחלקה לשיקום הפרדסנות של המועצה לשיווק פרי הדר. כמו כן הוא כיהן כיושב ראש סניף ראשון לציון של התאחדות בני המושבות, יושב ראש סניף ראשון לציון של אגודת "מכבי" וחבר הנהלת מכבי ארץ ישראל והיה חבר מפקדת ארגון ההגנה.
בשנת 1946 נבחר אוסטשינסקי לראשות המועצה המקומית ראשון לציון. הוא כיהן בתפקידו עד 1951, כאשר בשנה האחרונה לכהונתו הוכרזה ראשון לציון כעיר. על שמו רחוב בראשון לציון.
החל מ-1953 ניהל את אגודת הכורמים, בעלת השליטה ביקבי כרמל, ושימש בתפקיד זה כשלושים שנה. היה חבר המועצה המייעצת של בנק ישראל.
אשתו, שולמית (1918–1988), לבית טוליפמן, הייתה ממשפחת ותיקי ראשון לציון. אחיה, יוסף טוליפמן, היה מנהל הקריה למחקר גרעיני ומנהל בכיר במגזר הציבורי והפרטי בישראל.
Chmod

Chmod (באנגלית: Change Mode; "החלפת מצב") היא פקודה במערכת הפעלה דמוית יוניקס המחליפה הרשאות של קבצים וספריות במערכת ההפעלה.
זוראן פלאניניץ'

קריירה

זוראן פלאניניץ' החל לשחק במחלקת הנוער של דוברבה זאגרב. בגיל 17 הוביל את הקבוצה הבוגרת לחצי גמר הפלייאוף של הליגה הקרואטית בה הפסיד עם קבוצתו לציבונה זאגרב, הישג זה הוביל אותו להיבחר בסיום העונה לחמישיית העונה ולשחקן הצעיר של השנה בליגה הקרואטית.
שנה לאחר מכן, ציבונה זאגרב חשקה בשירותיו והחתימה אותו לשלוש עונות בעקבות הישגיו בעונה אשתקד וכן עקב יכולתו כנגדה בשלב חצי הגמר של משחקי הפלייאוף בליגה הקרואטית. 
פלאניניץ' השתלב היטב בציבונה זאגרב, והפך לאחד הרכזים והקלעים הטובים ביורוליג והציג יכולת טובה שהתבטאה פעמיים בזכייה באליפות קרואטיה ובגביע הקרואטי, ואף כן גם בזכייה בתואר השחקן המצטיין בליגה הקרואטית של עונת 2001/02.
בשנת 2003 פלאניניץ' נרשם לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-22 הכללי על ידי הניו ג'רזי נטס שבה שיחק במשך שלוש עונות שבהן השיג ממוצעים של 4 נקודות, 1.4 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק. עקב מעמדו בקבוצה שהתבטא במיעוט דקות ובחוסר הזדמנויות לשחק החליט לסיים את דרכו בקבוצה וכן את קריירת ה-NBA שלו.
לאחר שבועות בודדים, פלאניניץ' חתם בקבוצה הספרדית טאו ויטוריה. הוא שותף באופן מלא במשחקיה, ונחשב לאחד משחקני המפתח של המועדון. הוא הוביל ביחד עם טיאגו ספליטר את טאו לפסגת הכדורסל הספרדי והאירופי כאשר זכה עימה באליפות ספרד, פעמיים בגביע הספרדי ובסופר קאפ הספרדי ולשתי העפלות רצופות לפיינל פור היורוליג.
ב-25 ביוני 2008, פלאניניץ' חתם ל-2 עונות עם צסק"א מוסקבה.
ב-17 ביוני 2010, פלאניניץ' חתם ל-2 עונות עם אופציה לעונה נוספת עם חימקי מוסקבה.
פלאניניץ' חבר בסגל הנבחרת הלאומית של קרואטיה משנת 2001 מאז זומן לאליפות העולם לנבחרות צעירות, בה זכה עם נבחרתו במדליית הכסף. מאז, פלאניניץ' לקח חלק עם נבחרתו באליפות אירופה של 2005 ושל 2007.
אבנט (בגד כהונה)

הציווי

הציווי על עשיית האבנט מופיע בפרשת תצווה: "ואלה הבגדים אשר יעשו, חשן ואפוד ומעיל, וכתנת תשבץ מצנפת ואבנט". בהמשך, בפרשת פקודי מתוארת עשיית האבנט: "ואת האבנט שש משזר, ותכלת וארגמן ותולעת שני מעשה רקם".

אבנט של כהן גדול

ישנם שלושה מיני אבנטים בבגדי הכהונה: אבנט של כהן גדול בכל ימות השנה, אבנט של כהן גדול ביום הכיפורים ואבנט של כהן הדיוט.
האבנט שחגר הכהן הגדול בכל ימות השנה, פרט ליום הכיפורים, היה עשוי מארבעה מיני חוטים: פשתן (הקרוי בלשון הכתוב 'שש משזר'), צמר צבוע בתכלת, צמר צבוע בארגמן וצמר צבוע בתולעת שני. אבנט זה נעשה מעשה רוקם, כפי שנאמר : "ואבנט תעשה מעשה רקם". בביאור רקימה זו נחלקו המפרשים: לדעת רוב הראשונים שזרו תחילה כל אחד מארבעה חוטים אלו משישה חוטים קטנים, ולאחר מכן שזרו את ארבעת החוטים ביחד, כך שנוצר חוט המורכב מעשרים וארבעה חוטים, ובו ארגו את האבנט. לעומתם, יש הסוברים שכל חוט נשזר משישה חוטים, אך לא שזרו את החוטים מהמינים השונים ביחד, אלא ארגו את האבנט מחוטי הפשתן, ולאחר מכן הוסיפו עליו מעשה רקמה משלושת מיני הצמר - תכלת, ארגמן ותולעת שני. כדעה זו משמע מתיאורו של יוסף בן מתתיהו, אלא שלדבריו הרקמה נעשתה גם מהפשתן: "בתוך החגורה היו טוויים פרחים צבעוניים, עשויים שני וארגמן ותכלת ובוץ, ואילו השתי היה של בוץ בלבד". קיימת הסכמה, כי אבנט זה היה עשוי כלאיים, שהרי היה בו צמר ופשתים יחדיו. 
לעומת זאת, האבנט שחגר הכהן הגדול ביום הכיפורים, בזמן שעסק בעבודות המיוחדות ליום זה, היה עשוי מפשתן בלבד, ללא צמר, וכפי שנאמר: "ובאבנט בד יחגור".

אבנט של כהן הדיוט

נחלקו תנאים בתלמוד, האם האבנט של הכהן הדיוט היה דומה לאבנט אותו לבש הכהן הגדול בכל ימות השנה, והיה עשוי כלאיים, או שהיה עשוי רק מפשתן, בדומה לאבנט המיוחד של הכהן הגדול ביום הכיפורים.] להלכה נפסק, שהאבנט של הכהן ההדיוט עשוי כאבנטו של הכהן הגדול בכל ימות השנה, וכך עולה מתיאורו של יוסף בן מתתיהו.

מראהו

אורך האבנט היה שלושים ושתים אמות, שהם כשישה עשר מטר בקירוב. רוחב האבנט, לפי הרמב"ם היה "כמו שלוש אצבעות" (בערך כשישה ס"מ; וראו בערך רשימת מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה), ולפי יוסף בן מתתיהו "עד לארבע אצבעות לערך". עוד מובא בדברי יוסף בן מתתיהו, שהאבנט היה משתלשל עד הקרסוליים, אך בזמן שהכהן היה עוסק בעבודת הקרבנות, הוא היה מפשיל את החגורה על כתפו השמאלית, כדי שלא תפריע לו בעבודתו.

לבישתו

הכוהנים היו חוגרים את האבנט על כותנתם, מעל מותניהם, בגובה המרפק, והיו מסובבים אותו סביב גופם שוב ושוב, בשל אורכו. לאחר מכן הם היו קושרים אותו. 
כאמור, האבנט הוא בגד כלאיים, ולכן אסור לכהן ללובשו מחוץ למקדש. לדעת הרמב"ם, האיסור נוהג גם במקדש, כל אימת שהכהן אינו עוסק בעבודה, אולם לדעת הראב"ד (שם), כל זמן שהכהן במקדש – מותר לו ללבוש את האבנט, למרות שאינו עובד באותו זמן.

כפרתו

לדעת חז"ל כל בגד מבגדי הכהונה מכפר על עוון מסוים. האבנט היה מכפר על הרהור רע שבלב שהרי היה נחגר כנגד הלב, ולפי דעה אחרת היה מכפר על הגנבים.

מקום שמירת האבנטים

האבנטים, כשאר בגדי הכהנים ההדיוטים, היו נשמרים בלשכת פנחס המלביש, שם היו חלונות (כעין ארונות קבועים בקיר) מיוחדים לאכסון האבנטים של כל משמר ומשמר, והיה כתוב עליהם 'אבנט'.
בשנים האחרונות שוחזרו בגדי הכהונה במכון המקדש, וביניהם גם האבנט.
פסק דין סילגדו

העובדות

סעיף 34א לחוק העונשין קובע כי ניתן להרשיע אדם אשר חבר לעבריין נוסף או למספר עבריינים נוספים, בעבירה נוספת אשר בוצעה על ידי אחד מהחברים בחבורה במסגרת ביצוע העבירה המקורית, וזאת למרות שהוא לא נטל חלק בעבירה הנוספת.  
פרדו סילגדו, דניאל אריסטיזבל ועומר קינטרו קשרו קשר עם שניים נוספים לשם ביצוע שוד ולשם כך הם הצטיידו באקדח. תוך כדי ביצוע השוד סילגדו ירה למוות בבעל החנות בה בוצע השוד ופצע קשה אדם נוסף. סילגדו וחבריו הורשעו בבית המשפט המחוזי בשורה של עבירות, ובין היתר בעבירת הרצח לפי סעיף 300 (א) לחוק העונשין וזאת למרות שכוונת החבורה הייתה לבצע שוד ולא לגרום למותו של אדם. בתי המשפט המחוזי והעליון נדרשו לתת את הדעת באשר לסוגיה זו.
הערעור לבית המשפט העליון הוגש על שאלת חוקיותו של סעיף 34א לחוק העונשין המאפשר להרשיע אדם בעבירה שעונשה הוא מאסר נוכח הוראות חוק יסוד כבוד האדם וחירותו אשר מעגן זכויות אדם.

ההליך בבית המשפט המחוזי

בית המשפט המחוזי קבע שלמרות שעבירת ההמתה לא הייתה חלק מהעבירה המתוכננת, ניתן להרשיע את השותפים בצוותא בביצוע "עבירה שונה" לפי סעיף 34א לחוק העונשין, וזאת למרות שלא התקיים בהם היסוד הנפשי הטעון לשם הרשעה בעבירת הרצח.

בעקבות פסק הדין

הלכת סילגדו הפכה להלכה מצוטטת ומוזכרת רבות בדיני העונשין בכלל, ובממשק עם חוקי היסוד של שיטת המשפט בישראל בפרט, ובמהלך השנים אוזכרה בפסקי דין רבים של בתי המשפט ויושמה במגוון תחומי המשפט, בהם נבחנה ההלכה לפיה זכויות האדם אינן מוחלטות, וכל פגיעה בהן תיבחן לאור פסקת ההגבלה. בכלל זה, הלכת סילגדו אוזכרה ויושמה בפסקי דין הנוגעים להפרטת שירותים ציבוריים, בהפעלת סמכויות רשויות האכיפה כנגד פעולות איבה, פסקי דין הדנים בצמצום עינוי דין הנגרם לנאשמים ועוד.  
פרופ' רות קנאי סבורה שכאשר הוראות החוק פוגעות בעקרונות יסוד של המשפט הפלילי, יש לבחון אם מתקיימים התנאים של פסקת ההגבלה. משום כך, הוראות שיש בהן הרחבה של האחריות הפלילית  (כמו סעיף 34א האמור) או הקובעות עונשי חובה או עונשי מינימום - פוגעות בזכויות היסוד וטעונות בדיקה על פי סעיף 8 לחוק היסוד.  
פרופ' מרים גור אריה סבורה שהטלת אחריות לעבירות נוספות על בסיס רשלנות על המבצעים בצוותא היא בעייתית עת אינה סבורה שהכפפת הוראות החוק הפלילי לפסקת ההגבלה שבחוק יסוד כבוד האדם וחירותו תוביל בהכרח לתמימות דעים באשר להיקף הראוי של האחריות הפלילית. פרופ' גור אריה סבורה שבמקרים לא מעטים עלולים להתעורר חילוקי דעות. עוד נקודה בעייתית שהתעוררה בפסק הדין לשיטתה היא שאם מקבלים את גישתו של השופט ברק לפיה כל הוראה פלילית, לפחות זו המאפשרת הטלת עונש מאסר, פוגעת בזכות לחירות המוגנת בחוק היסוד, נטל ההוכחה יוטל על המדינה שתצטרך להצדיק כל הוראה פלילית חדשה לאור כל התנאים המנויים בפסקת ההגבלה וזהו מצב שאינו רצוי ואינו ראוי.
אסלינג לופטוס

ביוגרפיה

לופטוס נולדה בנוטינגהאם שבנוטינגהאמשייר להורים אירים, פדי ואיילין לופטוס. יש לה אחות מבוגרת ממנה בשם אויפי (Aoife). בגיל תשע החלה לשחק בקרלטון וורקשופס. היא למדה למבחני A-Levels בבית הספר בקט שבנוטינגהאם. היא שיחקה בתפקידים קטנים בסרטי טלוויזיה וקולנוע בהם בסרט "This Is England".
הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה בשנת 2000 בפרק בסדרה "Peak Practice". אחר כך הופיעה לופטוס בסדרות טלוויזיה שונות בהן "חדר מיון", "רופאים", "The Bill", והדרמה הקומית "The Fattest Man in Britain" בכיכובם של טימותי ספול ובובי בול.
ב-2008 תוארה לופטוס כ"כוכב של המחר" במגזין Screen International. ב-2009 הופיעה בסרט הקצר "ג'ייד" של דניאל אליוט, שזכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
ב-2010 כיכבה לופטוס בדרמה של ה-BBC "חמש בנות" בתפקיד קורבן הרצח ג'מה אדמס. ביולי אותה שנה שיחקה בתפקיד נשי ראשי בדרמה נוספת של ה-BBC בשם "Dive", מאת זוכי הבאפט"א דומיניק סאבאג' וסיימון סטיבנס. בין השחקנים בסדרה היו ג'ק אוקונל, שכיכב בסדרה "סקינס", אדי מארסן, ג'ינה מקי, ג'וזף מול ויואן ברמנר. הדרמה זכתה לשבחי הביקורת, בהם יואן פרגוסון מהעיתון האובזרבר צפה שאסלינג "אש" לופטוס תהיה "תופעה" (phenomenon).
ב-2010 שיחקה לופטוס בתפקיד לאוני פאולר בלהיט הקייצי "Spur of the Moment" מאת אניה רייס בתיאטרון רויאל קורט בלונדון. על הופעתה קיבלה לופטוס ביקורות חיוביות, ודומיניק קבנדיש מדיילי טלגרף כינה אותה "נפלאה" (superb). בפברואר 2017 שיחקה תפקיד ג'ואן בהפקה של נוטינגהאם פלייהאוס למחזה "Touched" מאת סטיבן לואו.
ב-2011 כיכבה לופטוס בסרט הטלוויזיה "The Borrowers" של ה-BBC, ששודר ביום הקופסאות, בתפקיד ארייטי. ב-2012 השתתפה בשתי סדרות של ה-BBC "ג'ייד" ו"אויבי הציבור", ושיחקה בתפקיד קסנדרה במיני-סדרה "השוטר הטוב". ב-2013 גילמה את אגנס טאולר בסדרת הדרמה "מר סלפרידג'" של ITV. ב-2016 שיחקה בתפקיד סוניה רוסטובה בדרמה "מלחמה ושלום" על פי הרומן באותו שם.
Jack-in-the-box

Jack-in-the-box או ג'ק-אין-דה-בוקס (ג'ק בקופסה) הוא צעצוע שכלפי חוץ מורכב מקופסה וידית. כאשר הידית מסובבת, הצעצוע משמיע נעימה, לעיתים קרובות Pop Goes the Weasel . בסיום הנעימה המכסה נפתח ודמות, בדרך כלל של ליצן, קופצת החוצה.
יש המשערים כי מקור הצעצוע בסר ג'ון שורן (Schorne), איש דת אנגלי בן המאה ה-13, אשר מצויר לעיתים תכופות כשהוא אוחז מגף ובו שטן. לפי סיפורי העם, הוא הכניס את השטן למגף כדי להגן על נורת' מרסטון, כפר בבקינגהמשייר.

השפעות של הצעצוע

רשת מסעדות המזון המהיר האמריקאית "ג'ק אין דה בוקס" קרויה על שם הצעצוע. קמע הרשת, המכונה ג'ק, דומה לדמות הליצן הקופצת מתוך הצעצוע.
הצעצוע היווה חלק מההשראה לדמות הבדיונית ג'ק-אין-דה-בוקס, מתוך סדרת הקומיקס אסטרו סיטי.
הצעצוע מופיע לעיתים קרובות בסרטי אימה. קיים מתח מסוים בידיעה כי כאשר הנעימה מסתיימת, משהו קופץ, ובסרטי אימה בדרך כלל קופץ משהו גרוע יותר מליצן צעצוע.
צעצוע מסוג זה המכונה צ'ארלי-אין-דה-בוקס מהווה זקיף באי הצעצועים הבלתי מתאימים בסרט חג המולד Rudolph the Red-Nosed Reindeer - "רודולף הצבי אדום האף".
ג'ק-אין-דה-בוקס מבולבל המכונה Mad Max (מקס המשוגע) הוא דמות הבוס במשחק הנינטנדו 64 דונקי קונג 64. הוא משמש כאחראי על פרנטיק פקטורי - מפעל צעצועים רועש ומסוכן.
ניל גיימן כתב סיפור קצר בשם "אל תשאלו את ג'ק" ("Dont ask Jack") על ג'ק בקופסה שטני, אשר ניתן למשפחה ומספר לילדי המשפחה את סיפורו. הסיפור מופיע בקובץ הסיפורים שלו, "עשן ומראות".
 הממלכה המאוחדת אף שלחה שיר לאירוויזיון 1971 על שם המשחק, וזכתה במקום הרביעי עם תשעים ושמונה נקודות.
דרור פולק

ביוגרפיה

דרור פולק גדל בקריית מלאכי ולמד לשחק טניס שולחן בהדרכת אביו, בני (2006-1933), שהיה שחקן מצטיין וחבר נבחרת ישראל. בהיותו בן 10 זכה בטורניר עיר הנוער בתל אביב לגיל 15. בשנת 1970 בהיותו בן 11 היה פולק אלוף ישראל לנוער עד גיל 16 וזומן לנבחרת הלאומית לבוגרים, תחילה כיריב אימון לשחקנים האחרים, ואחר כך כשחקן מן המניין. קבוצתו, הפועל תימורים, עלתה בזכותו לליגה הארצית. באותה שנה הוא זכה באליפות הפועל לגילאי 18. בשנת 1971 היה אלוף ישראל לילדים. בשנת 1973, בהיותו בגיל 13, פולק שיחק במדי נבחרת ישראל באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בסרייבו שבבוסניה והרצגובינה, אז ביוגוסלביה. בגיל 15 פולק זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה לנוער ושנה אחר כך נסע ללמוד ולשחק טניס שולחן בשוודיה, שהייתה באותן שנים מעצמה בענף זה. בשנת 1975 הוא זכה לראשונה באליפות ישראל לבוגרים בטניס שולחן.
באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בטוקיו הצליח פולק להתברג בין 64 הראשונים.
באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בגטבורג, שוודיה, בשנת 1985, סיים פולק במקום ה-35 ביחידים. באותה אליפות הוא הגיע להישג השיא שלו בזוגות, בניצחון, יחד עם איריס שטיין, על זוג קוריאני, לי סו יה וקים קי טק, שהיו מדורגים במקום השלישי בעולם כזוג, וכל אחד מהם במקום ה-3-5 ביחידים ויחידות, דבר שהוביל אותם עד לשמינית הגמר. 
כתוצאה מהישג זה, בין היתר, נבחרת ישראל בגברים דורגה באותה אליפות במקום ה-22 מתוך 66 מדינות.
כיום משמש פולק כסגן יו"ר הוועדה המקצועית של איגוד טניס השולחן בישראל ומנהל בכיר בחברת איסת"א.
SOS

SOS (אס-או-אס) הוא אות המצוקה הבינלאומי הימי בקוד מורס המורכב משלוש נקודות, שלושה קווים ושלוש נקודות (· · ·  – – –  · · · ) (להאזנה (מידע • עזרה)). האיתות זהה לזה של האותיות O, S ו-S, פרט לכך שהוא נשלח כאות בודדת.
משמעות הקריאה - סכנת חיים מיידית לנמצאים על כלי שיט או כלי טיס, וכל השומע את הקריאה נדרש להגיע מיד ולסייע בפעולות החילוץ.

מקור הקיצור וההיסטוריה שלו

למרות שמקובל לחשוב כי משמעות האות Save Our Souls (הצילו את נפשותינו) או Save Our Ship (הצילו את ספינתנו) או Survivors On Shore (ניצולים על החוף), למעשה הוסכם על הסימן רק משום שהוא קל לשימוש או לזיהוי גם לחובבן וגם בליווי הפרעות. בנוסף, העובדה כי האיתות משודר כאות בודדת ולא כשלושה אותות נפרדים מורה כי אין מדובר בקיצורה של מילה.
אות המצוקה המקורי ברדיו היה CQD. הוא הוצע בידי מרקוני ואומץ ב-1904. CQ היה הערה כללית לתשומת לב שנועדה להורות לצד השני לחדול מלשדר ולהקשיב, ו-D עבור distress (מצוקה). פרשנות עממית למשמעות הקוד הייתה כי הוא ייצג "Come Quick, Distress" (באנגלית: "בואו מהר, מצוקה"), או לחלופין "Come Quick, Danger" (באנגלית: "בואו מהר, סכנה"). קריאות דחופות שאינן קריאות חירום השתמשו בתחילית XXX. הודעות הנוגעות לבטיחות בים השתמשו בתחילית TTT. אות ה-CQD לא היה תקף לזמן רב. בכינוס הבינלאומי בברלין ב-1906 התקן הגרמני של SOS אומץ, ואושר ב-1908. אות ה-CQD היה בשימוש לעוד מספר שנים, במיוחד בידי מפעילים בריטיים אשר היו אלה שהציעו אותו לראשונה.
ההצלה המשמעותית הראשונה אשר הגיעה בעקבות אות מצוקה התרחשה בינואר 1909 כאשר 1500 איש ניצלו מהתנגשויות הספינות ריפבליק ו-פלורידה בידי ה-באלטיק לאחר ששמעה את איתות ה-CQD. השימוש המפורסם ב-SOS היה בטביעת האונייה טיטניק ב-15 באפריל 1912, כאשר מפעילי רדיו על סיפון הספינה השתמשו בו בנוסף לאיתותי מצוקה ישנים.
באוויר קוד החירום הוא "מיידיי" (Mayday).
בישראל נעשה שימוש במושג בשני ארגונים מרכזיים: האחד SOS חיות - ארגון להגנת בעלי חיים והשני SOS אלימות המתמקד בהתמודדות ובמניעת אלימות בית-ספרית.
קאשה

קאשה (kasha) היא דייסה שמקורה במטבח המזרח-אירופי. בעברית ובאנגלית, הכוונה היא בדרך כלל לדייסת כוסמת, אך בשפות סלביות, קאשה היא שם כולל לדייסה מכל סוג, ויכולה להיות עשויה מכוסמת, חיטה, שיבולת שועל שיפון ועוד. כשם כללי לדייסה, קאשה היא אחת המנות הידועות הקדומות ביותר מהמטבח המזרח אירופי וגילה למעלה מאלף שנה. הלחם לבדו עולה על קאשה בחשיבותו ההיסטורית. 
חשיבותה של הקאשה בתרבות הרוסית באה לידי ביטוי בפתגם העממי: "щи да каша — пища наша" בתרגום חופשי: "מרק כרוב וקאשה הם כל מה שאנו צריכים", או בתרבות האוקראינית, "борщ и каша — пища наша" בתרגום חופשי: "חמיצה וקאשה הם האוכל שלנו".
קאשה מיט וורנישקעס הוא הכינוי לשילוב של קאשה עם כיסונים. הידועה כקנישס, בכינויה היידשאי.
ר"ג קולינגווד

ביוגרפיה

קולינגווד נולד בקרטמל (Cartmel) בלנקשייר, בנו של חוקר האמנות ו"ג קולינגווד, ולמד בבית ספר רוגבי (Rugby School) ובקולג' אוניברסיטת אוקספורד, שם הוא למד בתוכנית הלימודים המורחבת של האוניברסיטה בלימודים קלאסיים ופילוסופיה (הקרויה "Greats"). הוא סיים בהצטיינות את הקולג' ונבחר כעמית בקולג' פמברוק (Pembroke) באוניברסיטת אוקספורד.
קולינגווד היה עמית בפמברוק במשך 15 שנים עד שהתמנה לפרופסור המופקד על הקתדרה על שם ויינפלט לפילוסופיה מטפיזית בקולג' מגדלן, אוקספורד. הוא היה תלמידו היחידי של הברפילד (F. J. Haverfield) ששרד את מלחמת העולם הראשונה. קולינגווד הושפע בעיקר מהאידיאליסטים האיטלקים Croce, Gentile and Guido de Ruggiero, האחרון היה גם חברו הקרוב. הוא הושפע מאוד גם מהגל, קאנט, ויקו,, F. H. Bradley and J. A. Smith. מקור השפעה חשוב אחר היה אביו, ה.ג. קולינגווד, פרופסור לאמנויות יפות באוניברסיטת רדינג וסטודנט של Ruskin.
קולינגווד ידוע ביותר בשל ספרו "מושג ההיסטוריה" (The Idea of History), עבודה אותה השלים לאחר מותו תלמידו T. M. Knox.. הספר היווה מקור השראה עיקרי לפילוסופיית ההיסטוריה בעולם דובר האנגלית. מרבים לצטט אותו, דבר שהוביל את אחד הפרשנים להעיר באירוניה שקולינגווד נהפך להיות "ההוגה הנשכח הידוע ביותר של זמננו." 
קולינגווד היה לא רק פילוסוף של ההיסטוריה, אלא גם היסטוריון וארכאולוג בעצמו, והיה בחייו סמכות מובילה בענייני בריטניה בתקופה הרומית. 
קולינגווד ראה בהיסטוריה "זיכרון" של "החשיבה" של הדמויות ההיסטוריות החשובות. קולינגווד תהה האם יכולה לשני אנשים שונים להיות אותה המחשבה ולא רק אותו התוכן והסיק ש"אין שום תאוריה עמידה של הזהות האישית" שתמנע את קיומה של דוקטרינה כזו.
בספרו "עקרונות האמנות" (Principles of Art) סבר קולינגווד (בעקבות Croce) שיצירות אמנות הן ביסודן ביטויים של רגשות. הוא תיאר את האמנות כבעלת תפקיד הכרחי במוח האדם, וסבר שהיא פעילות שדורשת שיתוף פעולה. בפוליטיקה הגן קולינגווד על האידיאלים של מה שהוא כינה ליברליזם "במובנו הקונטיננטלי":
"מהות המושג היא... רעיון הקהילה כבעלת שלטון עצמי, בכך שהיא מטפחת את הביטויים החופשיים של כל הדעות הפוליטיות שמתגבשות בתוכה, ומביאה בכל מיני אמצעים להפחתת ריבוי הדעות הללו והפיכתם לאחדות." 
 
הוא גם הוציא לאור את הספר "יומנו של רב-חובל" (The First Mate's Log) (1940), סיפורו של שיט יאכטה בים התיכון, בחברתם של כמה מתלמידיו.
ארתור רנסום (Arthur Ransome) היה ידיד משפחתו של קולינגווד, ולמד להשיט את היאכטה שלו ומאוחר יותר לימד את ילדי אחותו להפליג. ראנסום שאב השראה לספריו the Swallows in Swallows and Amazons ממסעות עם ילדי אחיותיו של קולינגווד. ראנסום גם הציע נישואים לשתיים משלוש אחיותיו.
אחרי מספר שנים של שבצים הולכים ומתגברים הלך קולינגווד לעולמו בקוינסטון (Coniston, Lancashire), לנקשייר בינואר 1943.
1-בוטנול

ייצור

להפקת 1-בוטנול הופכים פרופן לבוטיר-אלדהיד
 
התגובה מתרחשת בקטליזה של קומפלקסים מסיסים במים של רודיום והאלדהיד הנוצר בתגובה יוצר פאזה נפרדת. 
חיזור במימן הופך את האלדהיד לכהל

שימושים

1-בוטנול משמש לייצירת בוטיל אצטט - ממס ותוסף מזון על ידי תגובה עם חומצה אצטית בקטליזה של חומצה גופרתית 
בנוסף משמש 1-בוטנול כמרכיב בבשמים וכממס למיצוי שמנים אתרים, חומרים אנטיביוטים, הורמונים וויטמינים. החומר משמש כממס לצבעים, שרפים טבעיים ומלאכותיים, אלקלואידים ועוד.
הוצע להשתמש בחומר כתחליף לסולר ובנזין. יתרונו על אתנול כדלק הוא בצפיפות האנרגיה ובנוחות האכסון שלו. מתקיים מחקר שמטרתו יצירת כמויות גדולות של החומר על ידי חיידקים

מטבוליזם

1-בוטנול נספג במהירות דרך המעי או הריאות. בבעלי חוליות החומר מחומצן לאלדהיד במנגנון דומה לזה של אתנול כלומר על ידי האנזים אלכוהול דהידרוגנז. בוטיר-אלדהיד מתחמצן בהמשך לחומצה בוטירית והיא הופכת בתאים בשלמות לדו תחמוצת הפחמן ומים. 
הרעילות בבליעה נמוכה וערכי LD50 שנמדדו בחולדות היו 790-4360 מ"ג לק"ג מסת גוף (בהשוואה ל-7,000-15,000 מ"ג לק"ג עבור אתנול). בכמויות שאינן קטלניות החומר מדכא את מערכת העצבים המרכזית בדומה לאתנול אך השפעתו המשכרת חזקה יותר בשל האיטיות היחסית בה הוא מתחמצן.
כתבי יד אבודים בתולדות ישראל

רקע

חתימת התנ"ך העברי תרמה באופן משמעותי לאובדן כתבי יד רבים. מחד, לא הוכנסו כתבים אלה לספר הקודש, ומאידך, כדי להבדיל את התנ"ך מספרים אחרים, אסרו חז"ל את קריאתם או העתקתם של כתבי יד אחרים. "הברית הישנה" כפי שקרוי התנ"ך בנוסח של הנוצרים, כוללת כתבי יד נוספים, אך גם חתימתה תרמה לאובדן כתבי יד רבים, משעה שאלה לא הוכנסו אליה. "הברית הישנה" מתבססת על "תרגום השבעים" של התנ"ך העברי לשפה היוונית, והיא שונתה מעט במרוצת הדורות. כמו כן, לכל זרם בנצרות יש נוסח אחר של "הברית הישנה", כאשר ההבדל העיקרי ביניהם הוא קידושם של כתבי יד נוספים מעבר לאלה המצויים בתנ"ך העברי. ברם, תרגומים, בחלקם משובשים, אינם יכולים להחליף כתב יד בלשונו המקורית, ואנו רק יכולים לנסות ולשחזרם לפי שעה.
בכל זאת הגיעו לידינו כתבי יד מתקופת המקרא שנחשבו אבודים עד הדורות האחרונים. אצל היהודים נאסר להשליך כתבי יד דתיים, גם אם אינם מקודשים ולכן גונזים אותם. בעת החדשה התגלו גנזכים רבים של יהודים, אולם רק שניים מאלה תרמו את מרבית הכתבים האבודים: מגילות ים המלח שנתגלו במערות קומראן שבמדבר יהודה ובגניזת קהיר מבית הכנסת העתיק "בן עזרא" בפוסטאט (קהיר העתיקה). נראה שהאקלים היבש המצוי בשני המקומות שימר כתבי יד אלו. בין כתבי יד אלו נמצא למשל רובו של המקור העברי לספר יהושע בן סירא, שהיה אבוד עד אז.

ארבעה מקורות או חמישה חומשי תורה?

הדעה הרווחת בביקורת המקרא בימינו היא שחמשת חומשי תורה מורכבים מארבעה מקורות: ספר ה', ספר אלהים, ספר כוהנים וספר דברים. ספר דברים חובר בימי חזקיהו ככל הנראה, ונמצא בתקופת יאשיהו. הסברה המקובלת היא כי שלושת הספרים האחרים, אשר עדיין לא נמצאו, קדומים לו. לפי ולהאוזן "ספר כוהנים" הוא המאוחר מכל המקורות, אך קויפמן מסתייג מכך וסבור אחרת. לדעת החוקרים, הטקסט בספרים: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, מקורו מצירוף חלקי כתובים מתוך שלושת הספרים האבודים, לא תמיד לפי הסדר או ההיגיון. כמו כן, החוקרים סבורים כי למרות התיקונים הקלים בכתוב נותרו בו אי התאמות.
לפי שיטתו של קאסוטו, אין מקום לביקורת זו ותפיסתו היא אחדות הצורה והיצירה של התורה. לפי שיטת המסורות בה הוא תומך, היו כל מיני סיפורי עם וכתבי יד שעברו מדור לדור והם עובדו ליצירה אחת, ומשום שסיפורים אלה נוצרו בזמנים שונים ובמקומות שונים מתגלות גם סתירות בכתוב. לדוגמה: חיבור ערך זה בוויקיפדיה מסתמך על כמה ספרים, אך בכללותו זוהי יצירה אחת שלמה וכך לפי קאסוטו יש להתייחס אליה. גם אם צודק קאסוטו ומתנגד לביקורת עצמה, הרי היו קיימים כתבי יד נוספים ואלה כיום אבודים (ראו בהמשך: כתבי יד המוזכרים במקרא).
טיעון אחד מאלה שהציגו המבקרים המציג סתירה אחת במקרא: בספר "דברים" מוזכר הציווי על איחוד הפולחן ועשייתו במקום אחד ויחיד. ואילו בספר "מלכים" (שחיבורו קדום יותר), רואה אליהו הנביא כפשע של ממש את הריסת המזבחות לאלוהי ישראל, וסבור שעשיית פולחן יכולה להתקיים בכל מקום ומקום, לבטח לא במקום אחד ויחיד.