אביגדור בן-גל

קורות חייו

אביגדור בן-גל נולד בלודז' שבפולין בשם ינוש לוּדוִיג גולדלוסט, בנם של יעקב וינינה (יונה) ואחיה הצעיר של אילנה (אילונה) רפאלי. בהיותו בן שלוש פלשו הנאצים לפולין ופרצה מלחמת העולם השנייה, בעקבותיה ברחו הוריו עמו ועם אחותו לברית המועצות והגיעו לסיביר. לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות הם הורשו לנדוד דרומה והגיעו לאוזבקיסטן שם סבלו מרעב. האם נפטרה מטיפוס ב-1942 והאב נאלץ להכניס את ינוש ואילנה (אילונה) לבית יתומים. לבסוף הגיעו השניים לפרס ומשם עלו לארץ ישראל עם ילדי טהראן ב-1943. לאחר המלחמה הם התאחדו עם האב ואשתו השנייה.
בן-גל התגייס לצה"ל ב-1955 ושירת בחיל השריון. לאחר מלחמת סיני עבר קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים, ומפקד פלוגה בגדוד 52. בשנים 1962–1964 יצא ללימודי פיקוד ואסטרטגיה בצרפת. שירת כקצין אג"ם של חטיבה 7, בעת סיור מבצעי עם המח״ט, שמואל גורודיש,  עלה רכבו על מוקש, הוא נפצע וכוויות קשות מאד הותירו צלקות בגופו ובפניו.
שנתיים קודם לכן, כמ״פ, במהלך תרגיל, הוא נפצע ברגלו וחלק מכף רגלו נקטעה והוא נותר עם צליעה מאז. בגלל סכסוך מתמשך עם המח"ט שמואל גורודיש הוא עבר לתפקיד קצין אג"ם של חטיבה 200 בפיקודו של ישְׂכָּה שדמי ובתפקיד זה שירת במלחמת ששת הימים. במלחמת ההתשה פיקד על גדוד 79 בחטיבה 401, שפעלה באזור תעלת סואץ, ואחר כך פיקד על חטיבה 7.

מלחמת יום הכיפורים

ערב מלחמת יום הכיפורים כללו כוחות צה"ל בגבול עם סוריה חטיבת שריון אחת בלבד (חטיבה 188). לאור הצטברות הידיעות על אפשרות של מלחמה קרבה, הועלתה חטיבה 7 - בהוראת הרמטכ"ל דוד אלעזר - מסיני, לתגבור הכוחות ברמת הגולן, אף על פי שכל הצמרת הביטחונית, לרבות דיין, אימצו את הערכות המודיעין בדבר "סבירות נמוכה" לאפשרות של מלחמה. פעולה זו הכפילה את מספר הטנקים המאוישים של צה"ל בחזית הסורית ערב המלחמה. פלוגה של החטיבה בפיקודו של אלי גבע הייתה מיועדת, לפי התוכניות, להיות זו שתגרור את גשר הגלילים לצורך צליחת תעלת סואץ בחזית הדרום. בניגוד לפקודה מפורשת שקיבל להשאיר את הפלוגה המיועדת לגרירת גשר הגלילים בסיני, הוא העלה אותה איתו לרמת הגולן, מתוך הנחה שעיקר הלחימה תהיה ברמת הגולן.
החטיבה בפיקוד בן גל תרמה תרומה מכרעת למאמץ בלימת המתקפה הסורית ברמת הגולן, שכללו את קרב עמק הבכא, עד להגעת כוחות המילואים לחזית. בהמשך המלחמה, לאחר הטיית מאזן הכוחות בחזית, וסילוק צבא סוריה מכל השטחים שכבש ברמת הגולן, השתתפה החטיבה גם בפלישה לשטח סוריה וכיבוש המובלעת.
פיקודו של בן גל על החטיבה לאורך המלחמה זכה להערכה רבה בצה"ל ובציבור, ורבים מהלוחמים בפיקודו זכו בעיטורי צה"ל, ובראשם אביגדור קהלני מג"ד 77, שקיבל את עיטור הגבורה.

אלוף פיקוד הצפון

לאחר המלחמה ב-1974 קיבל בן-גל את הפיקוד על עוצבת געש (אוגדה 36) בפיקוד הצפון והועלה לדרגת תת-אלוף.
ב-1976 מונה לעוזר ראש אג"ם במטכ"ל בדרגת אלוף, והיה בין האחראים לתכנון וביצוע מבצע יונתן.
באוגוסט 1977 מונה לאלוף פיקוד הצפון, תפקיד אותו מילא עד 1981. תקופת כהונתו כאלוף הפיקוד התאפיינה במתח גובר בגבול הצפון, מצד המחבלים של אש"ף בראשות יאסר ערפאת, שביצעו פיגועי טרור, רצח אזרחים, וירי קטיושות לעבר יישובי הצפון.
בחודש מרץ 1978, לאחר פיגוע כביש החוף יצא צה"ל למבצע הגדול הראשון שלו בלבנון - מבצע ליטני. לאחר נסיגת צה"ל שבו המחבלים והחריפו את הפיגועים ואת הירי על אזרחים. האלוף בן גל נודע בדרישתו להגיב בתקיפות, ואכן צה"ל הגיב בירי אל המחבלים, ובשורה ארוכה של מבצעים בשטח לבנון, בהן מבצע שלכת, מבצע מנורה, מבצע איש דמים, מבצע מוביל, מבצע סיגל ומבצע צלצל. בעצרת לקראת בחירות 1981 אמר מנחם בגין: "אסד, תיזהר! יאנוש ורפול מוכנים!".
ב-1981 סיים את תפקידו כאלוף פיקוד הצפון. בהמשך התמנה למפקד גיס 446 בפיקוד הצפון, תפקיד במסגרתו פיקד על כוחות צה"ל בגזרה המזרחית במהלך מלחמת לבנון הראשונה. בתפקידו זה היה אחראי (יחד עם סגנו, האלוף אהוד ברק) על כל מהלכי הקרבות מול הסורים, וכיבוש כל השטח בגזרה המזרחית עד כביש ביירות-דמשק. במהלך התקדמות הכוחות, נקלע כוח מהגיס למארב ליד סולטאן יעקוב, הקרב זכור בעיקר בשל ההרוגים, הפצועים והשבויים הרבים שהיו בו לצה"ל, ושלושת חיילי המילואים הנעדרים ששניים מהם, יהודה כץ וצבי פלדמן, נעדרים עד עצם היום הזה. גופתו של הנעדר השלישי, זכריה באומל, הוחזרה ב-2019 במסגרת מבצע חשאי בשם "זמר נוגה".
ב-1983 התמודד על תפקיד הרמטכ"ל ה-12, אך במרץ 1983 נבחר משה לוי לתפקיד ובן-גל פרש מצה"ל.

לאחר פרישתו מצה"ל

עם שחרורו השתלב בעסקים: הוא כיהן כיו"ר דירקטוריון במספר חברות השקעות, סחר, ייעוץ והנדסה. בשנים 1988–1996 כיהן בתפקיד מנכ"ל תה"ל (תכנון המים לישראל), ובשנים 1996–1999 כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של התעשייה האווירית.
בשנת 2005 היה יו"ר הקונסורציום V.I.D שהקים את מתקן ההתפלה הראשון באשקלון.
משנת 2009 כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של קבוצת אן. אס. או. טכנולוגיות בע"מ.
בן-גל נפטר בשבת, 13 בפברואר 2016, ונקבר בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
לבן גל שבעה ילדים: גלית ואבנר מנישואיו לאסתר; דוד, יונתן ושאול מנישואיו לגליה (נפטרה ב־1993); טהר ועילי (תאומים) מנישואיו לאביטל.

התבטאויות בתקשורת

באוגוסט 1979 אמר לפני קבוצה של חברי כנסת שביקרו ברמת הגולן שהוא מתנגד לפשרה עם הסורים על רמת הגולן בגלל החשיבות האסטרטגית של השטח כדי להגן על הגליל. עם זאת, הוא הביע התנגדות להקמת יישובים נוספים בגולן מאחר שלטענתו הדבר לא ישאיר לצה"ל שטחי אימונים והיערכות בגולן. במקום זאת הוא הציע להקים יישובים יהודיים בגליל ואמר שערביי הגליל מזדהים יותר ויותר עם העניין הלאומי הערבי ומחכים להזדמנות להכות בישראל. בעקבות הדברים נזף שר הביטחון, עזר ויצמן, בבן-גל.
לאחר שחרורו מצה"ל התבטא בעיקר בנושא מלחמת לבנון. בן גל טען ששיתוף הפעולה עם הנוצרים בלבנון היה מוצדק כי לא היה שותף אחר בלבנון. כן אמר שללא לחימה נגד הסורים לא היה ניתן להביא לפתרון בלבנון. עם זאת הוא אמר ששינוי מטרות המלחמה המוצהרות במהלך המלחמה לא התקבל טוב בציבור והשפיע לרעה על הלחימה והיכולת להשיג את המטרות. בן-גל הודה שצה"ל לא עמד במשימות שהוטלו עליו במלחמה בזמן שהוקצה לו וייחס זאת להערכה לא נכונה של היכולת של לוחמי אש"ף בלחימה בשטח בנוי. בן-גל גם טען שלא ניתן לצה"ל מספיק זמן כדי להלחם נגד הסורים והיה צריך לתת לגיס לצאת למלחמה נגד הסורים מיד ביום הראשון של הלחימה. הוא טען שהטעויות במלחמה נבעו מניהול כושל ומכך ש"יצאנו למלחמה עם טשטוש די גדול של היעדים הטקטיים והמטרות המערכתיות". על הבקורת של עמנואל ולד אמר כי ולד אינו מתאים להטיל ביקורת בצבא ושדרך פרסום הדו"ח מעיד על נקמנות.
בתוכנית ראיונות 'קול מן העבר' בערוץ 1, טען בן גל כי לקח אחריות על הכישלון בקרב סולטאן יעקוב מתוך אבירות ורוחב לב, היות שלא היה בפקוד בתחילת האירועים. לדעתו של בן גל, קרב זה מנע את מינויו לרמטכ"ל. חשיבותו של הקרב הייתה בכך שהכישלון בו סיכל את תוכנית המלחמה של שר הביטחון, אריאל שרון, להגיע לכביש ביירות-דמשק במטרה לעצור את השתלטות הסורים על לבנון.