בושם

בושם (באנגלית: Perfume) הוא שם כולל לנוזל, קרם או שמן המפיץ ריח נעים, מופק בדרך כלל ממקור טבעי, כגון צמחים, או באופן סינתטי.
בושם הוא מוצר אופנתי ויקר, המוזלף על העור כחלק מתהליך התקשטות. ניתן להתיזו גם באוויר או על בגדים, שטיחים ווילונות, ובעיקר כמשקל נגד לריחות לא נעימים.

תעשיית הבשמים העולמית

נכון לשנת 2017, שווי השוק של תעשיית הבשמים העולמית מוערך בכ-40 מיליארד דולר.
אמריקה הצפונית היא הצרכנית הגדולה בעולם של מוצרי בישום.
כ-49% מהבשמים המיוצרים בעולם מיועדים להשתלב במוצרי ניקיון ובתכשירים לשימוש ביתי, כ-46% מהבשמים משמשים בתמרוקים, וה-5% הנותרים מיועדים לשימושים אחרים.
בכל שנה, מתווספים כ-400 בשמים חדשים לשווקים ברחבי העולם. בתוך 3 שנים ישרדו רק 40 בשמים מהם.
יצרנית מוצרי הבישום והקוסמטיקה הגדולה בעולם היא פרוקטר אנד גמבל (נכון לשנת 2013).

הבושם בתנ"ך

במקרא נזכר הבֹּשֶׂם שלושים פעמים, על פי רוב כשם כללי לסממנים ריחניים שהופקו בדרך כלל מצמחים.

אחד מהאזכורים הראשונים הקשורים למסחר בבשמים, והמצביעים על הבושם כמרכיב חשוב במסחר הקדום, מופיע בפרשת מכירתו של יוסף. שם מוזכר כי יוסף הורד למצרים בשיירה של סוחרים שהובילו בשמים:
"וַיֵּשְׁבוּ לֶאֱכָל-לֶחֶם וַיִּשְׂאוּ עֵינֵיהֶם וַיִּרְאוּ וְהִנֵּה אֹרְחַת יִשְׁמְעֵאלִים בָּאָה מִגִּלְעָד וּגְמַלֵּיהֶם נֹשְׂאִים נְכֹאת וּצְרִי וָלֹט הוֹלְכִים לְהוֹרִיד מִצְרָיְמָה"
— בראשית פרק לז, פסוק כה
רש"י מפרש במקום: "למה פרסם הכתוב את משאם? להודיע מתן שכרן של צדיקים, שאין דרכן של ערביים לשאת אלא נפט ועטרן שריחן רע, ולזה נזדמנו בשמים שלא יוזק מריח רע".
איזכור נוסף וחשוב של בושם בתורה הוא בעניין עשיית שמן המשחה, אשר מופק משמן זית, מור, קינמון, קידה וקנה בושם. בשמן זה היו מושחים את הכהנים הגדולים, והמלכים בשעת הכתרתם והמלכתם. וכן את כלי המקדש ראשונים:
"וידבר ה' אל משה לאמר. ואתה קח לך בשמים ראש מר דרור חמש מאות וקנמן בשם חמשים ומאתים וקנה בשם חמשים ומאתים. וקדה חמש מאות בשקל הקדש ושמן זית הין. ועשית אותו שמן משחת קודש רקח מרקחת מעשה רקח שמן משחת קודש יהיה".
— שמות פרק ל', פסוק כ"ב
האיזכור החשוב ביותר לבשמים הוא כנראה בפרשיית "קטורת הסמים". על פי המתואר בתנ"ך, הקטורת היא תערובת בשמים שהיו הכהנים מקטירים פעמיים בכל יום, בבוקר ובין הערביים על מזבח הזהב, שהיה בהיכל שבבית המקדש. כמו כן, הכהן הגדול היה מקטיר קטורת בקדש הקדשים ביום הכיפורים. שמה, קטורת, נתן למזבח הזהב את שמו הנוסף "מזבח הקטורת": 
"ויאמר ה' אל-משה קח-לך סמים, נטף ושחלת וחלבנה, סמים, ולבונה זכה:  בד בבד, יהיה. ועשית אותה קטורת, רוקח מעשה רוקח, ממולח, טהור קודש, ושחקת ממנה, הדק, ונתת ממנה לפני העדות באוהל מועד, אשר איוועד לך שמה; קודש קודשים, תהיה לכם."
— שמות פרק ל, פסוק לד

עשיית הקטורת (המכונה "פיטום הקטורת") הייתה מלאכה שדרשה מומחיות מיוחדת. בימי בית שני הכנת הקטורת נעשתה על ידי משפחת בית אבטינס, ששמרה בקנאות על סוד עשיית הקטורת. וכך מופיע בתלמוד:
"בית אבטינס היו בקיאין במעשה הקטורת, ולא רצו ללמד.......אמרו להם חכמים: מה ראיתם שלא ללמד? אמרו: יודעין היו של בית אבא שבית זה עתיד ליחרב, אמרו: שמא ילמוד אדם שאינו מהוגן וילך ויעבוד עבודת כוכבים בכך......ועל דבר זה מזכירין אותן לשבח, מעולם לא יצאת כלה מבושמת מבתיהן, וכשנושאין אשה ממקום אחר מתנין עמה שלא תתבסם, שלא יאמרו: ממעשה הקטורת מתבסמין; לקיים מה שנאמר: "והייתם נקים מה' ומישראל".
— תלמוד בבלי, מסכת יומא, ל"ח, עמוד א'
איזכור נוסף נמצא בספר מלכים שם מתואר המפגש בין המלך שלמה למלכת שבא, במהלכו העניקה למלך מתנות ובשמים:
"וַתִּתֵּן לַמֶּלֶךְ מֵאָה וְעֶשְׂרִים כִּכַּר זָהָב וּבְשָׂמִים הַרְבֵּה מְאֹד וְאֶבֶן יְקָרָה לֹא בָא כַבֹּשֶׂם הַהוּא עוֹד לָרֹב אֲשֶׁר נָתְנָה מַלְכַּת שְׁבָא לַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה".
— מלכים א', פרק י'
בכל התרגומים הקדומים מתורגמים 'בשם' ו'בשמים' כשם כללי, אולם מהקשר הפסוק בו מפורטים מתנות מלכת שבא לשלמה ניתן לכאורה להבין שה'בשמים' בתחילת הפסוק הם אכן שם כללי, אולם בהמשך הפסוק נראה כי מדובר בבושם מסוים ויוקרתי מאד: "לא בא כבשם ההוא".
סוגי בשמים נוספים מוזכרים במגילת שיר השירים:
"מַה-יָּפוּ דֹדַיִךְ, אֲחֹתִי כַלָּה; מַה-טֹּבוּ דֹדַיִךְ מִיַּיִן, וְרֵיחַ שְׁמָנַיִךְ מִכָּל-בְּשָׂמִים.......שְׁלָחַיִךְ פַּרְדֵּס רִמּוֹנִים, עִם פְּרִי מְגָדִים:  כְּפָרִים, עִם-נְרָדִים...... נֵרְדְּ וְכַרְכֹּם, קָנֶה וְקִנָּמוֹן, עִם כָּל-עֲצֵי לְבוֹנָה; מֹר, וַאֲהָלוֹת, עִם כָּל-רָאשֵׁי בְשָׂמִים".
— שיר השירים, פרק ד'
מאיזכור נוסף המופיע במגילת אסתר, ניתן לראות בו עדות לשימושו הנרחב של הבושם בארמונות המלוכה של העולם העתיק, במגילה מסופר על תהליך ההכנה הארוך של הנשים שיועדו למלך אחשוורוש:
"ובהגיע תר נערה ונערה לבוא אל המלך אחשורוש מקץ היות לה כדת הנשים שנים עשר חדש כי כן ימלאו ימי מרוקיהן ששה חדשים בשמן המר וששה חדשים בבשמים ובתמרוקי הנשים".
— אסתר פרק ב, פסוק יב
מבין הבשמים המפורסמים שנזכרו על ידי חז"ל בתלמוד, ניתן למנות את בושם האפרסמון, ששימש להנאה, לקטורת, לרפואה ואף למשיחת כלי המקדש, הכוהנים, ומלכי יהודה וישראל לאחר שפסק השימוש בשמן המשחה.
מוצאו של בושם האפרסמון הוא במזרח אפריקה וחצי האי ערב. לצמח זה שמות רבים, ביניהם: balsamon ביוונית, בלסאן ובשאם בערבית. כולם כנראה נגזרים מהמילה העברית-כנענית בָּשָֹם, אחותה של בֹּשֶׂם. תעתיק השֹי"ן ברצף ls מעיד על מבטאו הצדי של עיצור זה בתקופה קדומה.

יחס חז"ל להתבשמות

הבושם מוזכר בדברי חז"ל כדבר ששימושו צריך להיעשות בתבונה, ומתוך חשיבה על הצניעות. חז"ל ראו בהתבשמותן המוגזמת של הנשים כדבר העשוי לגרום להרהור עבירה ותאווה אצל הגברים:
"אשר מלא בשמים וזנים". מאי בשמים וזנים? ..... ר' שמואל בר נחמני אמר: בשמים שכל המריח בהן בא לידי זימה".
— תלמוד בבלי במסכת בבא קמא ט"ז ע"ב, על הפסוק בדברי הימים ב' טז, יד
"דרש רבא בריה דרב עילאי: מאי דכתיב (ישעיהו ג, טז), "ויאמר ה' יען כי גבהו בנות ציון"? שהיו מהלכות בקומה זקופה. "ותלכנה נטויות גרון", שהיו מהלכות עקב בצד גודל. "ומשקרות עינים", דהוה מלאן כוחלא לעינייהו ומרמזן. "הלוך וטפוף", שהיו מהלכות ארוכה בצד קצרה. "וברגליהן תעכסנה", אמר רב יצחק דבי רבי אמי: מלמד שמטילות מור ואפרסמון במנעליהן ומהלכות בשוקי ירושלים, וכיון שמגיעות אצל בחורי ישראל, בועטות בקרקע ומתיזות עליהם ומכניסות בהן יצר הרע כארס בכעוס"
— תלמוד בבלי מסכת שבת פרק ו', דף ס"ב ב'
עוד אמרו חז"ל בעניין ההתבשמות, שגנאי הוא לתלמיד חכם לצאת לשוק כשהוא מבושם:
"תנו רבנן: ששה דברים גנאי לו לתלמיד חכם: אל יצא כשהוא מבושם לשוק, ואל יצא יחידי בלילה, ואל יצא במנעלים המטולאים, ואל יספר עם אשה בשוק, ואל יסב בחבורה של עמי הארץ, ואל יכנס באחרונה לבית המדרש; ויש אומרים אף לא יפסיע פסיעה גסה, ואל יהלך בקומה זקופה"
— תלמוד בבלי מסכת ברכות דף מג', עמוד ב'
הסיבה לאיסור "אל יצא כשהוא מבושם לשוק" - אמר רבי אבא בריה דרבי חייא בר אבא אמר רבי יוחנן: במקום שחשודים על משכב זכור (שהיו מבשמין עצמן כדי שיתאו להם).
אולם להלכה, בימינו, אין איסור להשתמש בו, כשהבושם מיוחד לאיש, ואין ריחו חריף ומיוחד.