google/wiki40b huggingface dataset:
סנטי סנטמריה

סנטי סנטמריה (בספרדית: Santi Santamaria; ‏ (26 ביולי 1957 - 16 בפברואר 2011) היה שף ספרדי.

ביוגרפיה

סנטי סנטמריה נולד בכפר סנט סלוני ולמד לבשל מאימו, למד הנדסה ועסק בכך לפרנסתו, ב-1981, אחרי שהתחתן פתח בסנט סלוני את מסעדת "אל ראקו דה קאן פאבס" (El Raco de Can Fabes), כביסטרו בלתי פורמלי המגיש ארוחות לאיכרים שבאו לשוק המקומי. הוא קיבל כוכב ראשון במדריך מישלן האדום ב-1988, כוכב שני ב-1990 וכוכב שלישי ב-1994, ניקוד בו היא מחזיקה מאז, סנטמריה הוא השף הקטלני הראשון שזכה בניקוד זה. המסעדה גם נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם. 

מסעדתו השנייה, "סנט סלוני" (Sant Celoni), השוכנת במדריד, קרויה על שם כפר הולדתו והיא מחזיקה בשני כוכבים במדריך מישלן. גם מסעדה זו כלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם. 

ב-1993 נבחר לשף השנה של ספרד.
המסעדה נבחרה במקום ה-26 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2004,

היא נבחרה במקום ה-22 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2005,

היא נבחרה במקום ה-11 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2006,

היא נבחרה במקום ה-22 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2007,

היא נבחרה במקום ה-31 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2008.
סנטמריה כיהן כנשיא רשת וכסגן נשיא רשת רלה א שאטו (2006-2003). קאן פאבס שייכת לרשת רלה א שאטו מאז שנת 1989. המבנה שייך למשפחתו של סנטמריה במשך 200 שנה והוא עצמו נולד במקום.
סגנון הבישול שלו הוא פרשנות למטבח הקטלני ולתנועת סלואו פוד ומתמקד במרכיבים המזרח-תיכוניים הטריים ביותר מהשוק ועיבוד מתוחכם של תבשילים קטלניים מסורתיים.
סנטמריה היה בחדשות בשל התנגדותו הנחרצת להמצאות הגסטרונומיה המולקולרית של השפים הספרדים האחרים, ובייחוד של המנהיג של תנועת הבישול הספרדית האוונגרדית, עמיתו הקטלני, פראן אדריה.
ורדה רוטר

ביוגרפיה

ורדה רוטר נולדה בשנת 1947 באנסבך שבגרמניה המערבית, ועלתה לישראל כתינוקת ב-1948. פרופ' רוטר סיימה בהצטיינות תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת בר-אילן בשנת 1970, לאחר מכן המשיכה לתואר שני בביולוגיה באוניברסיטת בר-אילן וגם אותו סיימה בהצטיינות בשנת 1971. בשנת 1976 קיבלה דוקטורט במחלקה לאימונולוגיה במכון ויצמן למדע והתזה שלה הייתה בנושא תאי לימפואיד, התאים המייצרים לימפוציטים. רוטר המשיכה בעבודת פוסט דוקטורט במכון ויצמן עד 1979, אז עברה למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, שם עשתה את הפוסט דוקטורט ועבדה עם דייוויד בולטימור על הגן p53 והשפעתו על התפתחות הסרטן. בשנת 1981 שבה למכון ויצמן כחוקרת בכירה והמשיכה לעסוק בנושא. בשנת 1985, קודמה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1992 הייתה לפרופסור מן המניין.
בשנים 1993–1995 עמדה בראש המחלקה לביולוגיה של התא במכון ויצמן. משנת 2000 ועד שנת 2014 היא ניהלה את המרכז לבריאות האישה במכון ויצמן למדע ומשנת 2003 ועד שנת 2010 היא ניהלה את המחלקה לביולוגיה מולקולרית של התא. בין השנים 2011 ו-2014 הייתה פרופ' רוטר היועצת לנשיא לקידום נשים במדע. נכון ל-2017 היא מנהלת את המדור הישראלי של ה-FAMRI (המוסד לחקר מחלות הדיילים), תפקיד אשר החלה לבצע בשנת 2013. בנוסף היא עוסקת בקידום מעמד האשה במכון ויצמן.
כיום, היא חברה באגודה הישראלית לאימונולוגיה, באגודה הישראלית לחקר הסרטן, הארגון האמריקאי למיקרוביולוגיה, האגודה האמריקאית למלחמה בסרטן ואגודות וארגונים נוספים. כמו כן היא חברה בדסק המקצועי של כתבי עת מדעיים רבים בארץ ובעולם כגון כתב העת הרפואי על שם הרמב"ם, כתב העת בנושא ביולוגיה מולקולריתFEBS Letters וכתבי עת נוספים.
רוטר נשואה, אם לשלושה וסבתא לשבעה.

ראשית המחקר

בשנת 1979 כאשר עבדה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס חקרה פרופ' רוטר את הגן p53 במעבדתו של דייוויד בולטימור. בראשית מחקרה מצאה פרופ' רוטר כי הגן נוכח בגידול סרטני. הימצאותו של הגן בגידולים סרטניים היא משמעותית ופרופ' רוטר הציעה להשתמש בגן כסמן זיהוי ביוכימי להמצאות גידול . בעקבות ממצאים אלו ואחרים סברו המדענים באותה תקופה כי הגן תורם להופעת מחלת הסרטן. חוקר נוסף אשר חקר את הגן במקביל לפרופ' רוטר היה פרופ' משה אורן. בשנת 1981 חזרו פרופ' רוטר ופרופ' אורן לארץ ופתחו שתי מעבדות במכון ויצמן למדע. במעבדתה, פיתחה פרופ' רוטר שיטות חדשניות לזיהוי ה-p53, שיטות המצויות בשימוש כיום במעבדות רבות בעולם.

p53 מזוהה כמעכב גידולים סרטניים

בשנת 1989 כאשר פרופ' רוטר, פרופ' אורן וחוקרים נוספים השוו את שיבוטי הגן שהם פיתחו התגלה כי כל שיבוט שונה במעט מהאחר. ההשוואה הובילה למסקנה כי הגן שזוהה כמעודד הופעת גידול סרטני אינו אלא מוטציה של הגן המקורי. לאחר מכן התגלה כי מטרתו של גן זה במקורו היא לדכא סרטן וכי הוא גורם לתאים סרטניים לעבור אפופטוזה (מוות תאי מכוון). עם השנים, מחקריהם של פרופ' רוטר ופרופ' אורן התפצלו לכיוונים שונים ופרופ' רוטר התמקדה בחקר המוטציות של הגן בתאים סרטניים בעוד שפרופ' אורן התמקד בחקר הפעילות של גן p53 במצבו המקורי. עם זאת, המשיכו השניים לשתף פעולה וכתבו מספר מאמרים בנושא יחדיו.
רוסלנה קורשונובה

ביוגרפיה

קורשונובה נולדה באלמטי שבקזחסטן להורים רוסים. התגלתה בשנת 2003 כאשר המגזין All Asia פרסם כתבה על מועדון דוברי הגרמנית של אלמטי. תמונותיה של קורשונובה, שהייתה חברה במועדון, עיטרו את הכתבה. דבי ג'ונס מסוכנות הדוגמנות הבינלאומית Models 1 ראתה את הכתבה, איתרה את קורשונובה והחתימה אותה על חוזה. בהמשך יוצגה קורשונובה על ידי הסוכנויות IMG (בניו יורק, פריז, לונדון ומילאנו), ביאטריס (מילאנו), טראפיק (ברצלונה), מרילין ו-iCasting (מוסקבה).
קורשונובה הצטלמה לשערי מגזינים כמו "Elle" (בצרפת) ו"ווג" (ברוסיה ופולין). הצטלמה למודעות פרסום של Blumarine,‏ Clarins,‏ Ghost,‏ Girbaud,‏ Kenzo Accessories,‏ Marithé & François,‏ Max Studio,‏ Moschino,‏ Old England,‏ Pantene Always Smooth,‏ Paul Smith ו-Vera Wang. כמו כן השתתפה בתצוגות אופנה של גדולי המעצבים בעולם.
קורשונובה קפצה אל מותה מחלון דירתה ברחוב ווטר שבאזור העסקים של מנהטן בשעה 14:30 ב-28 ביוני 2008. גורמי משטרה ציינו שלא נראו סימני אלימות בדירתה וכי כל הראיות, לרבות עדויות ראייה, הצביעו על התאבדות. ב-30 ביוני הכריזה המשטרה רשמית כי המוות נגרם מחמת התאבדות, אף שבתקשורת נשמעו ספקולציות על סיבות אפשריות אחרות למוות, לרבות רצח בידי המאפיה הרוסית.
ההערכה הרווחת היא שקורשונובה התאבדה בעקבות דיכאון שמקורו באהבה נכזבת לגבר נשוי ממוסקבה, אשר הצטרפה לתחושת בדידות מתמשכת.
מרק קופיטמן

קורות חיים

מרק רובימוביץ' קופיטמן נולד בקמנץ-פודולסק שבברית המועצות. בגיל צעיר החל לנגן בפסנתר וללמוד תאוריה. בשנת 1950 קיבל תואר דוקטור למוזיקה באקדמיה של מוסקבה, שם עבד אחר כך כמורה לתאוריה מוזיקלית. בהמשך עבד בהוראת מוזיקה באלמה-אטה, קזחסטן ובקישינב שבמולדובה. בין תלמידיו היה המלחין המלדובני אאוג'ן דוגה. 
בברית המועצות כתב קופיטמן יצירות קאמריות ווקאליות, אך הלחין גם יצירות להרכבים גדולים כמו סימפוניה וקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת. הוא כתב גם מוזיקה לתיאטרון ולקולנוע. כבר בברית המועצות שילב ביצירותיו יסודות אלאטוריים ושילב מבנים בעלי צורה מוגדרת (סטאבילה) עם מבנים בעלי צורה חופשית יחסית (מובילה). קופיטמן הלחין בתזמור רבגוני ומבריק והשתמש בכתיבתו באמצעים מודרניים. 
בשנת 1972 עלה קופיטמן לישראל. התרשמותו מאירועי מלחמת יום הכיפורים מצאה ביטוי בקנטטה "שמש אוקטובר", לפי שיר של יהודה עמיחי, שקסם לו בשילוב בין ליריות לדרמטיות ובשפה המוזיקלית העשירה שלו. קופיטמן בנה את היצירה כשורה של אפיזודות והבליט את הניגודים שבשיר - מלחמה ואבל מול שמש, טבע וילדים - באמצעים מוזיקליים.
בישראל הכיר קופיטמן את הפולקלור היהודי. השפעת המסורת התימנית באה לביטוי כבר ב"קינה" לחליל סולו (1973), היצירה הראשונה שכתב בארץ. ביצירות הבאות שכתב לכלי סולו שונים אפשרויות טכניות חדשות ודרכי תיווי מתאימות וברורות. לכתיבתו אופייני מבנה אפיזודי, קטעים נפרדים הקשורים בנוסחאות צליליות או מקצביות. 
קופיטמן חותר ביצירתו לסינתיזה בין מסורת המוזיקה היהודית לבין האמצעים החדישים לביטוי המוזיקלי.
מרק קופיטמן היה פרופסור באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ראש החוג להלחנה ולתאוריה. הוא היה מלחין הבית הראשון של הקאמרטה הישראלית ירושלים והיה חבר בהנהלת איגוד הקומפוזיטורים ובהנהלת ארגון המוזיקולוגים בישראל. הוא חיבר כמה ספרי לימוד בנושאי מוזיקה שונים. 
בן 82 במותו. נטמן ברחובות.
יחס כפול

היחס הכפול בגאומטריה פרויקטיבית

ליחס הכפול ישנה הגדרה שונה ושקולה בגאומטריה פרויקטיבית: יהיו

ארבע נקודות על הישר הפרויקטיבי. כן תהיה  העתקה פרויקטיבית המקיימת ,  ו־. היחס הכפול בגאומטריה פרויקטיבית מוגדר להיות .

הוכחת השקילות

מהיות  שלוש נקודות בעלות שתי דרגות חופש, ניתן לבטא את  כצירוף ליניארי: . אולם, מכיוון שנקודות על הישר הפרויקטיבי אינן משתנות תחת כפל בקבוע, נסמן מחדש  ו־. כלומר, מתקיים 
 (נקודת האינסוף בקואורדינטות הומוגניות) וכן
 (נקודת האפס בקואורדינטות הומוגניות).
כמו את , ניתן לבטא גם את  כצירוף ליניארי: . מכך נובע:
באמצעות נוסחת קרמר ניתן לקבל ביטויים מפורשים למקדמים α‏, β‏, γ ו־δ, ומהם לקבל את השקילות בין שתי ההגדרות.
אולפני אלרום

אולפני אלרום 2000 בע"מ היא חברה ישראלית להפקת כתוביות, דיבוב, עריכת פסקול לסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה והפקת DCP. החברה נמצאת בבעלות קיבוץ אל-רום שברמת הגולן, שבו נמצאים משרדיה העיקריים.
במקום בקיבוץ אל-רום פועל מוזיאון "חוויה מהסרטים" בו ניתן לצפות בסרט תלת-ממד המתאר את תהליך הפקת התרגום והכתוביות בסרטים.'

היסטוריה

החברה הוקמה ב-1983, והתמקדה בתחילה בהפקת כתוביות לסרטי 16 מ"מ. בהמשך עברה למדיות אחרות, וב-1996 רכשה את חברת "אולפנטו", שהחזיקה באולפני דיבוב וסאונד. ב-1998 החלה לעסוק גם בגיור של משחקי מחשב ותוכנה. ב-2004 הוקמה שלוחה של החברה במנהטן, ניו יורק, שעיסוקה העיקרי הוא הפקת כתוביות לכבדי שמיעה ושירותי תרגום.
החברה מעסיקה כיום למעלה מ-70 עובדים, בקיבוץ אל-רום, בתל אביב ובניו יורק.
בין לקוחות האולפנים ניתן למנות חברות הפצה ישראליות, חברות הלוויין והכבלים yes ו-HOT, וכן חברות הפצה בארץ ובעולם.
את מחלקת הדיבוב באולפני אלרום מנהל במאי הדיבוב שרון כהן. אלרום הם אחד מאולפני הדיבוב הגדולים בישראל, והם מדבבים סדרות וסרטים רבים באופן שוטף.  
החל משנת 2009 אולפני אלרום הם ספקי הדיבוב הבלעדיים של חברת וולט דיסני בישראל, לאחר פרישתה של שפרירה זכאי מעסקי הדיבוב, כאשר משנת 2004 הזכויות היו שייכות לה ולאולפני אלרום, וכן מספקים את שירותיהם לאולפנים נוספים כמו דרימוורקס, יוניברסל ועוד, כמו גם לערוצי טלוויזיה כמו "ערוץ דיסני", "ניקלודיאון" ועוד.
החל מ-2014 שכרו אולפני דאבי דאב חלק ממדבבי האולפן מאז הם משתפים פעולה.
מכמש

מִכְמָשׂ (גם: מִכְמָס) הייתה עיר מרכזית בנחלת שבט בנימין בתקופת המקרא ובתקופת בית שני. לפי התיאור המקראי, מכמש שכנה צפונית לגבע בנימין ובסמוך למגרון.

זיהוי

העיר הקדומה מזוהה כיום ב"תל מרים", הסמוך לכפר הערבי "מח'מאס" המשמר את השם הקדום, ואשר נמצא בהתאם לתיאור המקראי מצפון לכפר "ג'בע" (הוא גבע בנימין המקראית). ההתנחלות מעלה מכמש הוקמה מזרחית למח'מאס, ונקראת על שם העיר הקדומה.

מכמש במקורות

העיר נזכרת לראשונה בתיאור מלחמת מכמש בין יהונתן בן שאול המלך לפלשתים שחנו בה: "וּפְלִשְׁתִּים נֶאֱסָפִים מִכְמָשׂ ... וַיֵּצֵא מַצַּב פְּלִשְׁתִּים אֶל מַעֲבַר מִכְמָשׂ ... וּבֵין הַמַּעְבְּרוֹת אֲשֶׁר בִּקֵּשׁ יוֹנָתָן לַעֲבֹר עַל מַצַּב פְּלִשְׁתִּים שֵׁן הַסֶּלַע מֵהָעֵבֶר מִזֶּה וְשֵׁן הַסֶּלַע מֵהָעֵבֶר מִזֶּה וְשֵׁם הָאֶחָד בּוֹצֵץ וְשֵׁם הָאֶחָד סֶנֶּה הַשֵּׁן הָאֶחָד מָצוּק מִצָּפוֹן מוּל מִכְמָשׂ וְהָאֶחָד מִנֶּגֶב מוּל גָּבַע".
העיר נזכרת גם בתיאור מסע סנחריב לעבר ירושלים: "בָּא עַל עַיַּת עָבַר בְּמִגְרוֹן לְמִכְמָשׂ יַפְקִיד כֵּלָיו".
מכמש הייתה אחת הערים אליהן שבו עולי בבל: "וּבְנֵי בִנְיָמִן מִגָּבַע מִכְמָשׂ וְעַיָּה וּבֵית אֵל וּבְנֹתֶיהָ", וכן: "בְּנֵי הָרָמָה וָגָבַע שֵׁשׁ מֵאוֹת עֶשְׂרִים וְאֶחָד אַנְשֵׁי מִכְמָס מֵאָה עֶשְׂרִים וּשְׁנָיִם".
מאוחר יותר, נזכרת מכמש כעיר בה ריכז יונתן החשמונאי את שלטונו בתקופת מרד החשמונאים.
חז"ל ציינו את העיר לשבח בשל המנחות שהובאו ממנה לבית המקדש: "ואיזה הוא המובחר שלהם - מכמס וינוחה אלפא לסולת".
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), מציין את מכמש בימיו כ"כפר גדול".
טניה מאלה

קורות חיים

טניה מאלה נולדה בבלקפול, אנגליה, למדה בבית הספר לדוגמנות לוסי קלייטון, והחלה לעבוד כדוגמנית בהיותה בת 16, היא הייתה אחת הדוגמניות הבולטות והידועות ביותר של שנות ה-60.
מאלה טענה שהיא קיבלה את תפקיד טילי מסטרסון אחרי שמישהו שלח תמונה שלה בביקיני למפיק בונד אלברט ברוקולי. דמותה נהרגת במהלך הסרט כשאודג'וב (הרולד סאקאטה) משליך לעברה את כובע הברזל שלו. 
מאלה תפשה את תשומת לבו של ברוקולי לפני גולדפינגר. היא נבחנה לתפקיד נערת בונד הראשית, טטיאנה רומאנובה בסרט "מרוסיה באהבה". למרות שאמה הייתה רוסיה, מאלה לא קיבלה את תפקיד האישה הרוסיה בגלל מבטאה הקרתני הבריטי. מקרה אירוני בהתחשב בכך שקולה של השחקנית האיטלקיה, דניאלה ביאנקי, ששיחקה לבסוף את רומאנובה, דובב.
למרות הצלחתו של הסרט, "גולדפינגר" היה הופעתה הגדולה האחרונה של מאלה על המסך הגדול. מאלה מנתה שתי סיבות לכך ששבה לדוגמנות וסירבה להצעות לשחק בסרטים נוספים. ראשית, היא לא אהבה את ההגבלות שהטילו על החופש האישי שלה כשהיא הייתה נתונה בחוזה במהלך הפקתו של סרט, ושנית, היא אמרה שהתשלום היה "נוראי". בתחילה הוצע לה 50 פאונד לשבוע, והיא הצליחה להעלות את שכרה ל-150 פאונד לשבוע בתום משא ומתן מייגע, שכר שהיא הרוויחה בקלות ליום כדוגמנית.
מאלה נפטרה ב-30 במרץ 2019. התגוררה באנגליה ביחד עם בעלה השני. גם בשנותיה האחרונות היא נכחה באירועי בונד השונים וחילקה חתימות.
קאמי לאקור

ביוגרפיה

לאקור נולד בנרבון והחל להתאמן בשחייה בגיל 5. ב-2002 זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב באליפות צרפת לנוער, ב-2003 שחזר את הישגו וזכה גם במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב, ובאליפות שנערכה ב-2004 זכה במדליות זהב בשני המשחים. ב-2003 החל להתחרות גם באליפות צרפת לבוגרים, ולהישגים גבוהים ראשונים הגיע ב-2005, כשזכה בשתי מדליות ארד, במשחים ל-50 ול-100 מטר גב. באליפות צרפת בבריכות קצרות שנערכה באותה שנה, ניצח במשחים ל-100 ו-200 מטר גב. ב-2007 הוכתר לראשונה כאלוף צרפת, הן במשחה ל-50 מטר גב והן במשחה ל-100 מטר גב. במשחה ל-50 מטר גב אף קבע שיא לאומי חדש, 25.46 שניות.
חרף הישגיו, נעדר לאקור מאולימפיאדת בייג'ינג (2008), מאחר שלקה בשלבקת חוגרת שפגעה בהכנותיו לאליפות צרפת באותה שנה, ושהיוותה את מבחני הכניסה למשחקים. מסיבה זו גם לא נטל חלק באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן. באליפות צרפת שנערכה ב-2009 חזר לכושרו, וזכה במדליית הזהב במשחה ל-50 מטר גב, תוך שהוא קובע שיא לאומי חדש - 24.78 שניות. במשחה ל-100 מטר גב הסתפק במקום הרביעי. באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא אותה שנה, התברג לראשונה בצמרת העולמית, כשסיים במקום החמישי במשחה ל-50 מטר גב. בשלב חצי הגמר, שוב שיפר את שיאו, והעמידו על 24.46 שניות.
ב-2010 שב לאקור וזכה באליפות צרפת במשחה ל-50 מטר גב, וגם החזיר לעצמו את התואר במשחה ל-100 מטר גב, אחרי 3 שנים. בנוסף, זכה במדליית הארד במשחה ל-200 מטר גב. באותה שנה רשם את הישגי השיא שלו, באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, כשזכה ב-3 מדליות זהב. במשחה ל-50 מטר גב קבע שיא לאומי חדש, 24.07 שניות, הנמוך ב-3 מאיות השנייה בלבד משיא העולם של הבריטי ליאם טנקוק, שסיים במקום השני. במשחה ל-100 מטר גב קבע שיא אירופי חדש, 52.11 שניות, והקדים בלמעלה משנייה את בן ארצו, ז'רמי סטרביו. בנוסף, היה שותף לניצחונה של נבחרת השליחים במשחה ל-100X4 מטרים מעורב, יחד עם עמיתיו פרד בוסקה, הוג דובוסק ופביאן ז'ילו. הארבעה הקדימו את הרביעייה הרוסית בקרוב לשתי שניות, והתוצאה שקבעו, 3:31.32 דקות, מהווה שיא אליפות. חודשים ספורים אחר כך השתתף באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדובאי. הוא זכה במדליית הכסף במשחה ל-100 מטר גב, ואילו במשחה ל-50 מטר גב סיים במקום הרביעי, 3 מאיות בלבד מסון שיאוליי ואשווין וילדבור שחלקו במקום השני. בסיום השנה בחרה בו ליגת השחייה האירופית לשחיין השנה באירופה.
באליפות העולם שנערכה בשנגחאי ב-2011 חלק לאקור את מדליית הזהב במשחה ל-100 מטר גב עם בן ארצו ז'רמי סטרביוס, לאחר ששניהם סיימו בתוצאה 52.76 שניות. 
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 זכה לאקור בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר בתוצאה של 24.42 שניות, לפני ג'רמי סטרביוס ומאט גריוורס מארצות הברית שקבעו תוצאה זהה של 24.54 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ג'אקומו פרה-דורטונה, ג'רמי סטרביוס ופביאן ז'ילו בתוצאה של 3:31.51 דקות, לפני אוסטרליה (3:31.64 דקות) ויפן (3:32.26 דקות). במשחה זה, הרביעייה האמריקאית שסיימה ראשונה בפער גדול, נפסלה בשל זינוק מוקדם של שחיין החזה. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.51 שניות. 
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי 2017 זכה לאקור בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.35 שניות, לפני ג'וניה קוגה מיפן (24.51 שניות) ומאט גריוורס מארצות הברית (24.56 שניות).
בורסאספור

היסטוריה

המועדון הוקם ב-1 ביוני 1963 כאיחוד של חמש קבוצות טורקיות שונות, וצבעי המדים שלו ירוק ולבן. צבעים אלו נבחרו לאחר דיון בין בעליו. משחקה הראשון של הקבוצה היה ב-21 בספטמבר 1963. הקבוצה עלתה לראשונה לליגת העל הטורקית בכדורגל בעונת 1966/1967 לאחר שסיימה במקום הראשון בליגת המשנה הטורקית. הם ניצחו 19 משחקים מתוך 30 באותה עונה, וסיימו עם 45 נקודות, 8 נקודות יותר מסאמסונספור, שסיימה במקום השני.
בעונת 1973/1974 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הטורקי, בו נוצחה על ידי פנרבחצ'ה. משום שפנרבחצ'ה זכו באותה עונה גם בליגה וגם בגביע, ועלו לליגת האלופות, בורסאספור עלתה לגביע אירופה למחזיקות גביע ללא משחקי מוקדמות. לאחר ניצחון על דנדי יונייטד הגיעה לרבע הגמר, שבו הודחה על ידי דינמו קייב האוקראינית, שזכתה בגביע הטורניר.
בעונת 1985/1986 סיים המועדון במקום האחרון בליגה ואמור היה לרדת לליגת המשנה הטורקית, אך לא ירד, בזכות זכייה באותה עונה בגביע הטורקי אחרי ניצחון 0:2 בגמר נגד אטלאי והחל לשחק בשלב המוקדמות של גביע אירופה למחזיקות גביע. המועדון לא הצליח להעפיל לטורניר לאחר שהודח על ידי אייאקס אמסטרדם בסיבוב הראשון.
בעונת 2003/2004 ירדה הקבוצה שנית לליגת המשנה. ושנה לאחר מכן חזר לליגה הראשונה לאחר שסיים במקום הראשון בליגת המשנה.
בורסאספור זכתה לראשונה באליפות טורקיה בעונת 2009/2010 תחת אימונו של המאמן ארטורגול סאגלם שהגיע באמצע העונה הקודמת, והשלים עונה מלאה ראשונה במועדון. המועדון סיים עם 75 נקודות, נקודה אחת יותר מפנרבחצ'ה, שסיימה במקום השני. לפני שזכתה באליפות טורקיה היא מעולם לא סיימה בין שלוש הקבוצות הראשונות בליגה. בעקבות הזכייה בורסאספור הפך למועדון השני בלבד מחוץ לאיסטנבול שזכה באליפות טורקיה, לאחר טרבזונספור. לאחר הזכייה באליפות, החל המועדון לשדר ערוץ טלוויזיה ובכך הפך למועדון הרביעי בטורקיה שמקים ערוץ טלוויזיה משלו.
בעונת 2010/2011 העפיל המועדון לראשונה לליגת האלופות, והוגרל לבית ג' יחד עם מנצ'סטר יונייטד, ולנסיה וריינג'רס. בורסאספור סיימה עם נקודה אחת בלבד, ועם שני שערי זכות. בסוף העונה סיים המועדון במקום השלישי בליגה עם 52 נקודות.
בעונת 2011/12 הקבוצה התמודדה במוקדמות הליגה האירופית, אך היא כשלה והודחה בסיבוב הרביעי והאחרון על ידי אנדרלכט שניצחה אותם 4-3 בסיכום המפגש הכפול.

סמל המועדון

סמל מועדון הכדורגל בורסאספור כולל בתוכו את סמל טורקיה, שנת הקמת המועדון, שם המועדון וצבעי המועדון. בנוסף, יש בסמל חמישה כוכבים, המתארים את חמשת המועדונים שמהם הוקם בורסאספור, כל כוכב עם הצבע שהיה מזוהה המועדון. הסמל עוצב בצורת מגן, על מנת להראות את עוצמתו של המועדון.

האצטדיון

החל מדצמבר 2015 משמש תמסה ארנה בתור אצטדיונה הביתי של הקבוצה. האצטדיון, אשר מכיל 43,877 מקומות ישיבה, נבנה בצורת תנין בדומה לכינוי הקבוצה, ומכאן משמעות שמו (משמעות המילה Timsah בטורקית היא תנין או תמסח בדומה לעברית).
עד למעבר הקבוצה לאצטדיונה החדש, שימש אצטדיון אטאטורק בתור אצטדיונה הביתי. האצטדיון נפתח בשנת 1979 והכיל 25,213 מושבים. בשנת 2016 נהרס האצטדיון.
פטריק דרהי

קורות חייו

דרהי נולד במרוקו, ובגיל 15 היגר עם משפחתו לצרפת. הוא למד הנדסה באקול פוליטקניק הצרפתי. לאחר מכן המשיך ללימודי הנדסת תקשורת בבית הספר הגבוה להנדסת תקשורת (המכונה סופ'טלקום) בפריז, צרפת. אחר כך עבד בחברת פיליפס והתקדם בה עד לתפקיד מנהל מחלקה. הוא החל להשקיע בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ולרכוש בעזרת הלוואות חברות כבלים קטנות באזור פרובאנס שבדרום צרפת. הוא ייסד בצרפת את חברת UPC ובשנת 1999 הוא מכר את מניותיו בה לחברת UPC אירופה. בשנת 2006 רכש אותה בחזרה דרך אלטיס (Altice), חברת הכבלים שבבעלותו, בשליש מהמחיר. בעזרת אלטיס רכש חברות כבלים בלוקסמבורג, בשווייץ ובבלגיה. בבעלותו 30% מחברת ניומריקייבל (Numericable), מחברות התקשורת הגדולות בצרפת. ב-2017 רכשה אלטיס את פלטפורמת הפרסום המקוון Audience Partners וסטארט אפ צרפתי בשם Teads, המתמחה בפרסומות וידאו.
ביוני 2017 הנפיק דרהי את מניות אלטיס USA בבורסה לניירות ערך בניו יורק ברף העליון של ההנפקה, וגייס 1.9 מיליארד דולר, בהנפקת הטלקום הגדולה ביותר בארצות הברית מאז שנת 2000.
בשנת 2019 קנה את בית המכירות הפומביות סותבי'ס עבור 3.7 מיליארד דולר.
מתגורר כדרך קבע בז'נבה וכן מחזיק בדירה במגדל רוטשילד 1 בתל אביב.
דרהי היה ידוע במשך שנים כמי שנמנע מראיונות וחשיפה לתקשורת, אך בשנת 2014 העניק ראיונות ראשונים לתקשורת הישראלית.

השקעות בישראל

בשנת 2009 רכש מניות בחברת הכבלים הישראלית HOT ובחברת התקשורת מירס. הרכישות נעשו באמצעות חברת האחזקות שהקים דרהי בישראל, Cool Holdings. את רכישת HOT ביצע לאחר הכנת הקרקע על ידי נציגו בארץ מיכאל גולן, שבהמשך הפך למתחרה העסקי שלו, כמנכ"ל המפעילה הסלולרית "גולן טלקום" המתחרה ב"HOT mobile". ב-2013 פתח פטריק את ערוץ i24news המספק חדשות ואקטואליה בינלאומי מנקודת מבט ישראלית בשלוש שפות: אנגלית, צרפתית וערבית.
תחבורה

היבטים של תחבורה

המונח תשתית תחבורתית מתייחס לכבישים, מסילות רכבת, שבילי אופניים, תעלות ונתיבי אוויר, כמו גם לתחנות וטרמינלים כמו שדות תעופה, נמלים, תחנות רכבת ותחנות אוטובוס.
כלי הרכב משתמשים בתשתית על מנת להגיע למחוז חפצם, כאשר כלי רכב בקרקע נוסעים על פסי רכבת או כבישים, וכלי רכב בים ובאוויר נוסעים על נתיבי אוויר ומים, וחונים בנמלים.
המונח הכוונה בהקשר של תחבורה מתייחס לרמזורים, תמרורים, סימנורים (ברכבות) ועוד.
באופן כללי, תכנון ועיצוב התשתית הוא חלק מתחומי הנדסה אזרחית ותכנון עירוני. תכנון ועיצוב כלי הרכב הוא תחום בהנדסת מכונות, או בתתי-תחומים כמו אווירונאוטיקה או הנדסת חלל-אוויר (תחום העוסק בבניית והנדסת כלי רכב הטסים בים או בחלל).

ראשית התחבורה

האדם הקדמון חי בחבורות קטנות, הנודדות ממקום למקום בחיפוש אחר מזון משום שהוא לא ידע את החקלאות. בדרך כלל היו הנשים נושאות את הכלים והצידה ממקום למקום.
מאוחר יותר, כשביית האדם בהמות בית, היה מעמיס עליהן המשא ואף רוכב על גבן, וכך היה יכול לעבור מרחקים גדולים. ביות בעלי חיים אלו עזר מאוד לאדם, אך כושר הנשיאה שלהם היה מוגבל. לא עבר זמן רב בטרם גילה האדם שהבהמות יכולות לטלטל עומס גדול בהרבה על ידי משיכה, במקום נשיאה. בתחילה השתמשו במגררות גולמיות ובהדרגה גילו כי ככל ששטח המגע של המגררה בקרקע קטן יותר, כך היא מסוגלת לשאת את המשא ביותר קלות. המצאת הגלגל תרמה מאוד להתפתחות התחבורה.
צדוק אשל

צדוק אשל (5 באוגוסט 1920 – 22 באוגוסט 2005; תר"פ - תשס"ה) היה עיתונאי והיסטוריון.
אשל נולד בעיירה דוקשיצה שברוסיה הלבנה לאיטה לבית רוזוב ולאיסר אנשל'ס מרקמן. את שנות לימודיו הראשונות עשה בבית הספר העברי "תרבות" בעיירה. בשנת 1935, לאחר שגורש מבית הספר הממשלתי בו למד בעקבות פעילותו הציונית ב"שומר הצעיר", עלה לארץ עם הוריו ו-4 מאחיו ואחיותיו והמשפחה הצטרפה לקיבוץ איילת השחר, בו הייתה כבר חברה אחותו הבכורה. 
אשל בוגר בית הספר החקלאי "מקווה ישראל". בשנת 1939 הצטרף להגנה ועבר קורס מפקדי כיתות שבסיומו שימש מדריך בקורסי ההגנה. במלחמת השחרור צורף למנגנון הקבע של ההגנה כ"קצין תרבות וסעד" של גדוד 21 בחטיבת "כרמלי". במסגרת זו השתתף במבצע אהוד לשחרור הגליל המערבי ובקרבות בג'נין.
ב-1946 נישא לצפרירה בת רחל ופינחס גורביץ, ממקימי היישוב נשר, ולזוג נולדו שני ילדים. מ-1947 ועד יום מותו התגורר בעיר חיפה.
ב-1975 השלים תואר בוגר בחוג למדע המדינה באוניברסיטת חיפה.

עיתונות

כקצין תרבות במלחמת העצמאות, בגדוד 21 בחטיבת כרמלי, החל אשל לעסוק בתחום העיתונות. במסגרת זו פרסם כתבות ב"במחנה" וכתב והוציא לאור את עלוני הקרב של החטיבה, שהעתקים מהם נהג להעביר לעיתון "מעריב". החומר הגיע לידיו של עורך מעריב הד"ר עזריאל קרליבך, שמצא אותו ראוי לפרסום ואף הזמינו להשתתף בכתיבת טור קבוע בעיתון. במשך שנים כתב מאות סיפורים קצרים שהתפרסמו באופן קבוע במוסף לשבת של "מעריב". במקביל כתב ופרסם מאמרים ומסות בעיתונים "על המשמר" ו"למרחב", איתם הייתה לו הזדהות אידאולוגית.
עם התפתחותה של העיתונות המקומית בחיפה השתלב גם בה באופן קבוע במקומונים "שחף", "כלבו", ו"קול חיפה".

פעילות ציבורית

היה חבר בארגון חברי ההגנה ופעיל בהנהלתו בחיפה.
בין השנים 1965-1967 היה עובד מחלקת העלייה של הסוכנות בדרום אמריקה ושליחה בצ'ילה. במסגרת זו פעל להעלאתם של עשרות משפחות תוך שהסדיר עבורם מקום מגורים ועבודה בארץ עוד לפני הגעתם. מרבית המשפחות שסייע להן לעלות נקלטו בארץ בהצלחה.
היה מזכיר החבל הימי לישראל, אגודה לפיתוח הימאות העברית ולהפצת התודעה הימית בעם ישראל, בארץ ובעולם. במסגרת זו עסק בקליטת עשרות ימאים עולים באניות צי הסוחר הישראלי. בתפקיד זה שימש עד צאתו לגמלאות. כמו כן שימש חבר הדירקטוריון של בית הספר לקציני ים עכו.
בשנת 2005 נבחר על ידי הוועדה הממונה להימנות עם יקירי העיר חיפה לאותה שנה. בטקס, שנערך בעיריית חיפה בספטמבר ושכבר לא זכה להשתתף בו, נאמר: "העיטור "יקיר חיפה" מוענק למר צדוק אשל ז"ל כהוקרה על פעילות ציבורית רבת שנים בשירות המדינה בארץ ובחו"ל. על היותו השופר באמצעותו הוא מעביר את הווייתה של חיפה לקהל הקוראים, מתאר את ההיסטוריה וההתפתחות של העיר תוך הבעת אהבה לעיר ולאנשיה".
טואי אנימציה

טואי אנימציה (ביפנית: 東映アニメーション, באנגלית: Toei Animation) היא חברת אנימציה יפנית בבעלותה של חברת טואי. יוצרי מאנגה רבים כמו אקירה טוריאמה הייאו מיאזאקי, איסאו טקהאטה ויושי קוטאבי עבדו בחברה.
מאז שנוסדה ב-1956, טואי יצרה כמות גדולה של סדרות טלוויזיה וסרטים, רבים מהם אף הצליחו ברחבי העולם.
במקור טואי הייתה התשובה היפנית לדיסני ובהתחלה הם יצרו סרטי אנימציה בסגנון מחזות זמר מסוף שנות החמישים עד לשנות השבעים המוקדמות.
בעקבות השינויים בשוק הצפייה, טואי עברו למדיום הטלוויזיה ואימצו את הסגנון הסטנדרטי הייחודי לסדרות האנימה.