איתן כבל

ביוגרפיה

כבל נולד ב-23 באוגוסט 1959 בראש העין להורים אשר עלו מתימן עשור קודם לכן. בילדותו חונך חינוך דתי ולמד במדרשיית נועם. לאחר מכן למד תקופה קצרה בישיבת הנגב בנתיבות. בנובמבר 1977 התגייס לצה"ל, והתנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. מאז שחרורו מהצבא, וגם בעודו מכהן כחבר כנסת, ממשיך כבל להתנדב למילואים בחטיבה 55, חטיבת צנחנים במילואים. לאחר שחרורו, בשנים 1982–1983, התגורר ועבד בקיבוץ דפנה שבעמק החולה.

תחילת דרכו הציבורית

כבל החל ללמוד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, אך לא השלים את לימודיו. במהלך הלימודים היה פעיל בהסתדרות הסטודנטים של האוניברסיטה העברית ושימש כסגן יו"ר האגודה. ב-1985 הוביל את תאי הסטודנטים "אופק-שינוי" (מיסודן של מפלגת העבודה ותנועת שינוי) לניצחון בבחירות לאגודת הסטודנטים, ונבחר לעמוד בראשה. בתקופה זו היו פעילים באגודה מספר חברי כנסת ושרים לעתיד, ביניהם עיסווי פריג'.
לאחר סיום פעילותו הסטודנטיאלית שימש בשנים 1988 עד 1990 כעוזרו של שר החקלאות, אברהם כ"ץ-עוז. אחר כך, בשנים 1990–1992, שימש כעוזרו של יו"ר מפלגת העבודה, שמעון פרס. לאחר ניצחונה של מפלגת העבודה בבחירות והקמת ממשלת רבין השנייה ב-1992, מונה ליועצו המקצועי הבכיר של שר הבינוי והשיכון בנימין בן אליעזר, תפקיד בו כיהן כשלוש שנים, בהן צבר ניסיון רב בתחומי הדיור והנדל"ן.

בכנסת ה-14

בשנת 1996 התמודד כבל בפריימריז של מפלגת העבודה הישראלית במחוז דן, נכנס לרשימת העבודה לכנסת ה-14 במקום ה-36, אך החל לכהן בכנסת רק בעקבות התפטרותו של דוד ליבאי לאחר הבחירות.

בכנסת ה-15

בשנת 1999 התמודד שנית בבחירות המקדימות במפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת ה-15, אך מוקם במקום 32 ברשימה ונכנס לכנסת רק ב-9 במרץ 2001, עם התפטרות אהוד ברק מהכנסת לאחר כשלונו בבחירות המיוחדות לראשות הממשלה.
בתקופה שבה לא כיהן כח"כ עבד כיועץ ויזם בתחום השיכון, הבנייה והנדל"ן. בנוסף, כיהן כחבר מועצת המנהלים של חברת "השטיח המעופף".

בכנסת ה-16

לקראת הבחירות לכנסת ה-16 התמודד לראשונה ברשימה הארצית של מפלגת העבודה, ונבחר למקום ה-11, כשברשימה הארצית מוקם במקום ה-14. עם כינונה של הכנסת ה-16 התמודד לתפקיד יו"ר סיעת העבודה בכנסת, אך הפסיד לדליה איציק. כבל כיהן לתקופה קצרה בתפקיד יו"ר ועדת הכלכלה וכן כיושב-ראש השדולה למען חיילי המילואים.
באותה שנה מונה ליושב ראש המטה המוניציפלי של המפלגה, לקראת הבחירות המקומיות.

מזכ"ל מפלגת העבודה

ב-16 ביוני 2005 נבחר על ידי חברי מרכז מפלגת העבודה לתפקיד מזכ"ל המפלגה לאחר שגבר על ראש המועצה האזורית גלבוע, דני עטר, וזכה ב-62 אחוזים מהקולות. תפקיד זה הקנה לו שריון מקום ברשימת המפלגה לכנסת, וזאת בתמיכת שלושת המועמדים ליו"ר המפלגה: שמעון פרס, אהוד ברק ועמיר פרץ. כמזכ"ל התמודד כבל עם משבר תקציבי במפלגת העבודה והוביל תוכנית הבראה כלכלית למפלגה.
בעת מפקד החברים שנערך לקראת הבחירות לכנסת ה-17, נשמעו טענות והאשמות על גל עצום של זיופים. כבל הביא להקמת ועדת חקירה בראשות השופטת בדימוס שרה פריש, וזו קיימה חקירה יסודית, שבסיומה נפסלו למעלה מ-40,000 טפסים. בעקבות זאת הנהיג כבל סטנדרטים מחמירים של פיקוח על טוהר המִפקד וטוהר הבחירות הפנימיות במפלגה, כולל הצבת פקחים חיצוניים בשכר בקלפיות השונות.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17, שימש כבל כיו"ר מטה הבחירות של מפלגת העבודה. באותה מערכת בחירות השיגה מפלגת העבודה 19 מנדטים.

בכנסת ה-17 וכשר בממשלה

ב-4 במאי 2006, עם הקמת הממשלה ה-31, מונה כבל לשר בלי תיק הממונה על רשות השידור. במסגרת תפקידו זה פעל נגד סגירתה של רשות השידור. ב-1 במאי 2007, יום לאחר הגשת דוח הביניים של ועדת וינוגרד, הודיע כבל על התפטרותו מהממשלה בעקבות הממצאים החמורים שעלו מן הדו"ח ואף קרא לראש הממשלה אהוד אולמרט לנהוג כמוהו ולהתפטר באופן מיידי.

בכנסת ה-18

בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב במקום השביעי ברשימה העבודה לכנסת, במקום ששוריין למזכ"ל המפלגה. הוא נבחר לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ב-13 מנדטים.
לאחר הבחירות לכנסת ה-18, ביקש אהוד ברק להוביל את מפלגת העבודה לממשלת נתניהו. על רקע זה, התפטר כבל מתפקיד מזכ"ל העבודה ימים ספורים לפני כינוס מרכז העבודה שעמד לדון בהצעת אהוד ברק לביטול משרת המזכ"ל ובכניסה לממשלה. לאחר התפטרותו של כבל, התפטר גם היועץ המשפטי של מפלגת העבודה.
באותה עת השתייך כבל לקבוצה של ארבעה חברי כנסת מסיעת העבודה (עמיר פרץ, אופיר פינס-פז ויולי תמיר, ולאחר התפטרות שני האחרונים גם את דניאל בן סימון וראלב מג'אדלה), אשר התנגדו לכניסה לממשלת נתניהו, עד להיפרדותו של האחרון מן המפלגה והקמת סיעת העצמאות. בתקופה זו הצביעו הארבעה נגד המשמעת הקואליציונית, והופעלו עליהם סנקציות קואליציוניות.
עם פרישתו של אהוד ברק ממפלגת העבודה, שבו חברי הרביעייה לפעול במסגרת סיעת העבודה, וכבל נבחר לתפקיד יו"ר סיעת העבודה בכנסת.
בחודש דצמבר 2011 הודיע כבל על התמודדותו לתפקיד יו"ר ההסתדרות. בשל כך, השעה עצמו לאחר חודש מתפקיד יו"ר הסיעה בכנסת. בבחירות, שנערכו במאי 2012, הפסיד כבל ליו"ר ההסתדרות המכהן דאז, עופר עיני.

בכנסת ה-19 וכיו"ר סיעת העבודה

ברשימת "העבודה" בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב כבל בתחילה במקום הרביעי, אך לאחר פרישתו של עמיר פרץ מהרשימה בבוקר יום הגשת הרשימות, הוצב במקום השלישי. כבל נבחר לכנסת וכיהן כחבר בוועדת הכנסת ובוועדת החוץ והביטחון.
לאחר היבחרו של ח"כ יצחק הרצוג לראשות מפלגת העבודה ב-22 בנובמבר 2013, מינה הרצוג את כבל ליו"ר סיעת העבודה בכנסת. במסגרת עבודתו בכנסת התשע עשרה הוביל כבל את המאבק נגד מועמדותו של הרב שמואל אליהו, שלדעתו התבטא באופן גזעני נגד ערבים, לתפקיד הרב הראשי.

כמרכז האופוזיציה בכנסת, במרץ 2011 כינס כבל יחד עם ראש האופוזיציה דאז יצחק הרצוג את סיעות האופוזיציה, שכללה אז את יש עתיד, מרצ, קדימה, הסיעות החרדיות והסיעות הערביות, להחרמת מליאת הכנסת וכינוס כנסת אלטרנטיבית, כמחאה נגד חקיקת חוקי הגיוס, המשילות ומשאל העם.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים פעל כבל להקמת של רשימת המחנה הציוני, יחד עם יו"ר העבודה יצחק הרצוג ויו"ר התנועה ציפי לבני, ומונה לראש מטה הבחירות של הרשימה, שזכתה בבחירות ב-24 מנדטים.

בכנסת ה-20

בבחירות המקדימות במפלגת העבודה שנערכו בינואר 2015, נבחר במקום השישי, והוצב במקום העשירי ברשימת המחנה הציוני לקראת הבחירות לכנסת העשרים. לאחר הבחירות לכנסת, התמודד לתפקיד ליושב ראש ועדת הכלכלה מול שלי יחימוביץ', ונבחר לתפקיד.
כיו"ר ועדת הכלכלה יזם ועמד בראש ועדת החקירה הפרלמנטרית להתנהלות המערכת הפיננסית בהסדרי אשראי ללווים עסקיים גדולים
בשנת 2015 שקל להתמודד מול יו"ר קק"ל אפרים שטנצלר, לאור התנהלותו הבעייתית כפי שחשף העיתונאי רביב דרוקר. לבסוף תמך במועמדותו את ח"כ דני עטר.
בינואר 2017 מסר כבל עדות במשטרה בעניין "תיק 2000". בתחילת 2018 נחקר באזהרה במסגרת חקירה זו, בחשד להפרת אמונים עקב קשריו עם נוני מוזס בעניין חקיקת חוק ישראל היום". בפברואר 2019 הודיע היועץ המשפטי לממשלה על סגירת התיק נגד כבל.
באותה שנה חבר לשלי יחימוביץ' בבחירות לראשות ההסתדרות הכללית, שהתמודדה לתפקיד במסגרת סיעתו בהסתדרות, בית חברתי. בבחירות אלו זכתה יחימוביץ' לכ-40% מהקולות והפסידה ליו"ר ההסתדרות המכהן אבי ניסנקורן.
בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הגיע כבל למקום ה-9, על רקע ביקורת שמתח כנגד יושב ראש המפלגה אבי גבאי, ולאחר שריונים הוצב במקום ה-15 ברשימה ולא נכנס לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוצב במקום 116 הסמלי ברשימה המאוחדת בין מפלגת העבודה וגשר.

חוקים ופעילות בולטת בכנסת

כבל הוא אחד המחוקקים הפוריים בתולדות הכנסת. על פי רישומי אתר הכנסת, מאז שנת 2000 יזם 684 חוקים], ומאז שנבחר לראשונה ב-1996 יזם מעל 700 חוקים]. בין החוקים שהעביר במהלך כהונתו כחבר כנסת: חוק המילואים, אשר מעגן את זכויותיהם של אנשי המילואים ואת ההטבות שלהן הם זכאים; חוק המועצה הישראלית לצרכנות], אשר מסדיר את מעמדה של המועצה ואת זכויות הצרכנים; תיקון לחוק מידע גנטי המאפשר לבית המשפט לחייב בדיקת אבהות כאשר ישוכנע שיש סיכוי סביר לנכונות ולטובת הילד, וחוק הקובע כי לא יינתנו מענקים מהמדינה למפעלים שלא משלמים לעובדיהם שכר מינימום]. הוביל חוקים צרכניים: חוק החזר כספי - תשלום במזומן במקום זיכוי, חוק מענה אנושי תוך 6 דקות במרכזי השירות השונים, חוק פיצוי לאיחור טכנאי, חוק שקיפות בתשלומים – חובת פירוט התשלומים הקבועים בחשבונות הגז, מים, חשמל, טלפוניה ועוד, הסדרה בחוק את זכויותיהם של חברי מועדון לקוחות וכן הוביל מאבק נגד ניתוק מים לחייבים.
היה בין מחוקקי החוק האוסר על פיטום אווזים בישראל ואף עמד בראש השדולה לזכויות בעלי חיים בכנסת.

המאבק לתקשורת חופשית

אחד המאבקים הראשונים של כבל כחבר כנסת צעיר היה המאבק נגד פעילותו הבלתי חוקית של ערוץ 7 ששידר שידורי רדיו מלב ים ללא רישיון. אנשי התחנה טענו כי הם משדרים מחוץ לגבולות המים הטריטוריאליים של ישראל, ועל כן אין להם צורך ברישיון. אולם הוכח כי הספינה שדרה מתוך גבולות המים הטריטוריאליים של ישראל. כדי למנוע את סגירת התחנה יזם ח"כ צבי הנדל עוד ב-1999 הצעת חוק שנועדה להסדיר את פעילותה, אולם כבל (עם חברי כנסת נוספים) פנה לבג"ץ, שפסל את החוק אף שכבר עבר בכנסת. פעילות התחנה הופסקה באופן סופי לאחר שב-2003 פסק נגדה בית משפט השלום בירושלים ואף גזר על כמה מאנשיה עונשי מאסר בפועל.
בעשור האחרון כבל בלט במאבקיו למען תקשורת חופשית ובלתי תלויה בגורמים כלכליים ופוליטיים. היה מהבולטים נגד הניסיונות לסגור את ערוץ 10, כיו"ר ועדת הכלכלה הוביל מאבק מול נתניהו בניסיונו למנוע את פתיחתו של תאגיד השידור הציבורי (לשעבר רשות השידור).
שיאו של המאבק היה בחוק ישראל היום, אותו יזם בשנת 2014. החוק קבע כי עיתון שמוגדר כאחד מארבעת העיתונים היומיים בעלי התפוצה הרחבה ביותר בארץ יחויב להימכר בעבור לא פחות מ־70% ממחירו של העיתון היומי הנפוץ והזול ביותר, משמעותו הגבלה על הפצת עיתון ישראל היום המופץ בחינם. בתגובה להצעת החוק העיתון יצא נגד כבל ואף פרסם את מספר הטלפון שלו על גבי העיתון על מנת לעצור את החוק. על החוק היו חתומים חברי כנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה, ולאחר כחודש הממשלה נפלה והכנסת התפזרה. לימים הודה ראש הממשלה כי הפיל את הממשלה בגלל חוק ישראל היום.

המאבק נגד מתווה הגז

כיו"ר ועדת הכלכלה הוביל בשנת 2015 התנגדות למתווה שהיה אמור להיות מאושר בוועדה. עקב ההתנגדות השר הממונה דאז אריה דרעי החליט להתפטר מתפקידו כשר הכלכלה והסמכות הועברה לראש הממשלה בנימין נתניהו. כבל דרש מנתניהו להופיע בפני ועדת הכלכלה בנושא וזה אכן הופיע על מנת להסביר את הסיבות לאישור המתווה. כבל אף היה מבין העותרים נגד ממשלת ישראל בנושא. לבסוף הקואליציה העבירה את המתווה על אף התנגדות הוועדה על ידי שימוש בסעיף 52 לחוק ההגבלים העסקיים.

לאחר הקריירה הציבורית

אחרי שלא נבחר לכנסת ה-21, ביולי 2019 פורסם כי הוא חבר דירקטוריון בחברה המפעילה אפליקציית מובייל, בשם "Spetz", שנועדה להקל באיתור בעלי מקצוע שונים.
איתן כבל לא התמודד בבחירות לכנסת העשרים ושתיים אשר נערכו כמספר חודשים לאחר הבחירות לכנסת ה-21. בספטמבר 2019, כמספר ימים לאחר הבחירות, נודע כי כבל ימונה לדירקטור בשותף הכללי בשותפות "רותם אנרגיה מחצבים".
כבל נשוי לנועה ואב לארבע בנות. הוא מתגורר בעיר הולדתו, ראש העין. ידוע כאוהד מכבי תל אביב בכדורגל ובכדורסל.