קברי שושלת מינג

היסטוריה

את שושלת מינג יסד בן למשפחת אריסים ענייה ממזרח סין המרכזית בשם ג’וּ יוּאֶן ג’אנג (נולד ב-1328). ג'וּ עמד בראש אחת מחבורות המורדים בשלטון שושלת יואן שמוצאה ממונגוליה. בהדרגה השיג ג'וּ עליונות צבאית על קבוצות המורדים האחרות, ובסופו של דבר גם על הצבא של שושלת יואן. בשנת 1368 כבש צבאו של ג’ו יואן-ג’אנג את עיר הבירה של שושלת יואן, "חאנבליק" (בסינית דאדו, כיום בייג'ינג), ובכך בא הקץ לשושלת זו. באותה שנה (1368) יסד ג’ו יואן ג’אנג בנאנג'ינג (בסינית "הבירה הדרומית") שושלת קיסרים חדשה בשם מינג (בסינית "המזהירה") ונטל לעצמו את התואר הקיסרי "הוֹנג ווּ" (洪武 - "לחימה נרחבת"). שישה עשר קיסרי שושלת מינג היו בני משפחת ג'וּ.
הקיסר הוֹנג ווּ שלט שלושים ואחת שנים. הוא מת בשנת 1398 ונקבר סמוך לנאנג'ינג במאוזוליאום באתר הקרוי שְׂיָאולִינְג (בפין-יין Xiaoling - קבר שְׂיָאו). לקראת מותו, לאחר שלושים שנות שלטון, הכתיר הונג וו את נכדו, בנו של בנו הבכור, ג'וּ יון־ון (Zhu Yunwen), כיורשו בשלטון. הנכד שלט כקיסר ג'יאן־ון (Jian Wen) ארבע שנים (1398-1402) בלבד, משום שדודו, הנסיך ג'וּ די (Zhu Di), שישב בבייג'ינג, כפר בזכותו לכתר ומרד בו. ג'וּ די היה טקטיקן מעולה וכוחותיו גברו על כוחות הקיסר וכבשו את נאנג'ינג הבירה. אין יודעים בוודאות מה קרה לג'יאן־ון, וככל הנראה הוא ואשתו מתו בשרפה שהוצתה בארמונם. לכן לא קיים אתר קבורה לקיסר מינג השני.
בשנת 1402 הוכתר ג'וּ די בנאנג'ינג כקיסר השלישי של שושלת מינג בשם הקיסר יוֹנג־לֶה (永乐 – "אושר נצחי". שלט בסין עד שנת 1424). השנים הרבות שבילה ג'וּ די בבייג'ינג לימדו אותו על היתרונות האסטרטגיים של המקום והוא החליט להעביר את בירת הקיסרות מנאנג'ינג לבייג'ינג. ארבע שנים לאחר תחילת שלטונו נשלחו כמיליון פועלים לבייג'ינג על מנת לבנות את העיר. לזכותו של יונג לה נזקפים תכנון העיר העתיקה של בייג'ינג כמו גם כמה מנקודות הציון והמונומנטים בעיר כדוגמת העיר האסורה ומקדש השמים. שנה אחר כך (1407) מתה הקיסרית שׂוּשְׁה (XuShi). בשל הנוהג לקבור את נשות הקיסר יחד עם בעליהן ומכיוון שיונג לה לא התכוון להקים את המאוזוליאום שלו בנאנג'ינג היה צריך למצוא אתר קבורה באזור בייג'ינג. לשם כך שלח יונג לה משלחת שכללה פקידים רמי דרג, מְעוֹנְנִים ומומחים לפנג שווי לבחור מקומות בני מזל לאתר הקבורה הקיסרי.
בשנה השביעית למלכותו של יונג לה (1409) בחרה המשלחת אתר קבורה בעמק פורה מוקף הרים, שסיפקו הגנה טבעית לאתר. לאחר ביקור באתר הביע הקיסר שביעות רצון מהבחירה ומכך שהמומחים לפנג שווי אישרו את המקום, והורה להקדיש שטח של ארבעים קילומטרים מרובעים לנקרופוליס. בהוראתו החלו הפועלים לבנות מאוזוליאום עבורו, צָ'אנְגלִינְג (קבר צ'אנג), הקבר הראשון באתר.
במשך למעלה ממאתיים שנים, החל בקיסר יונג לה ואילך, נקברו באתר זה 13 מ-16 קיסרי שושלת מינג. קיסר מינג הראשון קבור כאמור בסמוך לנאנג'ינג ואין יודעים מה אירע לקיסר מינג השני. גם קיסר מינג השביעי, ג'יאן־טאי אינו קבור באתר. הוא עלה לשלטון לאחר שאחיו, ג'נג טונג, קיסר מינג השישי, נפל בשבי המונגולים. אחיו שוחרר בסופו של דבר מהשבי, חזר לבייג'ינג וחזר לשלטון לאחר שכנראה גרם לרצח אחיו. ג'נג טונג טען כי אחיו עלה לשלטון בצורה בלתי חוקית ולכן הורה לקבור אותו באתר המצוי ממערב לבייג'ינג. אחרון נבנה הקבר המכונה סְה-לִינְג (Siling) ובו קבור קיסר מינג האחרון, צ'ונג ג'ן, שתלה את עצמו באפריל 1644 לאחר שבייג'ינג עמדה ליפול לידיו של המורד לי צ'ה צ'נג.
במקור אמורים היו להיקבר באחוזת הקבר רק הקיסר והקיסרית. אבל כשהקיסר ג'נג טונג מת נקברו אתו שתי פילגשיו. מנהג זה המשיך גם בזמן כהונת יורשו, הקיסר צֶ'נְחְווָה, שיחד אתו קבורות גם שלוש פילגשיו. יש הרואים בעובדה זו אחד מהסימנים להתרופפות המוסרית שחלה החל מאמצע תקופת השלטון של שושלת מינג שבה התנתקו קיסרים רבים מהטיפול השוטף בקיסרות וניהלו חיי הוללות.
בתקופת שושלת מינג היו הקברים מחוץ לתחום עבור פשוטי העם. אדם שנכנס ללא רשות היה צפוי למאה מלקות במקל. מי שנתפס לוקח אבנים או אדמה מהאזור נידון למוות. אדם שהורשה להיכנס לאתר, היה חייב לרדת מסוסו מאה צעדים לפני שער הכניסה, אחרת היה נענש. ב-1644 בזז צבאו של המורד לי צ'ה צ'נג את הקברים והעלה רבים מהם באש לפני שהמשיך הלאה וכבש את בייג'ינג באפריל של אותה שנה. בתקופת שושלת צ'ינג של בני המאנצ'ו (תושבי מנצ'וריה), שהחליפה בשלטון את שושלת מינג, נשמרו הקברים ואף נערכו במקום שיפוצים. עם זאת חקלאים התיישבו בעמק ובסוף תקופת צ'ינג הם הורשו לגדל גם על חלקות הקבורה של הפילגשים והסריסים המלכותיים, אם כי תאי הקבורה התת-קרקעיים לא ניזוקו.
בשנים 1956 עד 1958 נערכו חפירות בדִינְגלִינְג, קברו של הקיסר מינג ה-13 ואן-לי, אך נכון ל-2008 לא נערכו חפירות בשאר הקברים. קברי שושלת מינג הוכרזו כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו באוגוסט 2003. הם נוספו לצד קברי קיסרי סין נוספים לאתר מורשת הקרוי קברים קיסריים של שושלות מינג וצ'ינג.

גאוגרפיה

האתר המקורי של קברי שושלת מינג השתרע על שטח של כ-40 קמ"ר בעמק הנמצא 44 קילומטרים צפונית מערבית לגבול העירוני של בייג'ינג במחוז צָאנְגפִּינְג (Changping). רכס יֵנשָׁאן (Yanshan) המשתרע בכיוון כללי של מזרח למערב מקיף את העמק משלושה צדדים ויצר בכך אגן של אדמה כהה פורייה. בעמק זורמים נחלים ויש בו אגם. דרומית מערבית לעמק קיים ברכס פתח, המהווה שער כניסה טבעי לעמק. בקצה הצפוני של העמק מתנשא הר טְיינְשְׁווֹ (Tianshou – "אריכות החיים של גן העדן") שלמרגלותיו נבנה הקבר הראשון באתר, צָ'אנְגלִינְג כשהוא פונה כלפי דרום. 
בתקופת שושלת מינג היה האתר מוקף חומה ואסור לכניסה שלא בתפקיד. אך החל בתקופת שושלת צ'ינג הורשתה כניסת חקלאים לעמק. ממשלת סין הגדירה שטח בן 80 קמ"ר כ"אזור החיץ של קברי מינג", ומתוכו הוגדרו 8 קמ"ר כשטח מוגן האסור בפיתוח. נכון לשנת 2003 התגוררו באזור החיץ כ-21,000 תושבים. פרט לכפרים בהם מתגוררים התושבים נבנו בעמק מתקנים שונים הקשורים לחקלאות, תחבורה ותקשורת, וב-1959 הוקם בעמק מאגר מים.

צ'אנגלינג

במרחק של כ-4 כקילומטרים משער הדרקון והפניקס מצויה אחוזת הקבר הקרויה צָ'אנְגלִינְג (40°18′5.16″N 116°14′35.45″E) ובה קברם של קיסר מינג השלישי, יוּנְג לֶה ואשתו הקיסרית שׂוּשְׁה (XuShi). את אחוזת הקבר החלו לבנות ב-1409 ובנייתה הסתיימה ב-1427, שלוש שנים לאחר מותו של יוּנְג לֶה. אחוזת הקבר משתרעת על שטח של 120 דונם, והיא המאוזוליאום הגדול ביותר בין קברי שושלת מינג. המאוזוליאום עבר לא מעט שיפוצים מתקופת שושלת מינג ולכן המבנים המרכזיים בו (שער ואולם החסד הבולט) שמורים היטב.
מיד לאחר פתח הכניסה מצויה חצר פנימית ראשונה ובצדה הימני היכל אסטלת האבן. במקור הייתה האסטלה שבפנים אמורה לכלול הקדשה המפארת את הקיסר הקבור אלא שכמו בשאר הקברים שבעמק לא חקוק עליה דבר. בקצה החצר יש גרם מדרגות ובקצהו שער "החסד הבולט" המוביל לחצר הפנימית השנייה הגדולה. 
בתחילת החצר השנייה יש שני מתקנים בהם נהגו להבעיר משי לצורכי הפולחן. במרכז חצר זו מצוי המבנה המרכזי של המאוזוליאום, אולם "החסד הבולט" (Ling'en) ששטחו 1,956 מטרים רבועים. גג האולם מיוצב על 32 עמודים מעץ קשה מיוחד (Phoebe zhennan, במדרינית: 楠木, בפין-יין: nánmù) שגובהם 14 מטרים. העמודים וחלקי העץ המחזיקים את הגג אינם צבועים ויוצרים ניגוד ללוחות התקרה הצבועים בירוק. האולם מרוצף במרצפות מוזהבות ובמרכזו פסל גדול של הקיסר.
מהחצר הפנימית המרכזית מוביל שער (Ling Xing) אל החצר השלישית והאחרונה. בקצה הנגדי של החצר מצוי מבנה המכונה מגדל הנשמות (Ming lou) ובו אסטלת אבן בה חקוק שמו של הקיסר לאחר מותו. לפני המגדל מונחים חמשת אביזרי הפולחן.
מאחורי מגדל הנשמות מצוי מכלול הקבורה עצמו המכונה בָּאוצֶ'נְג (Baocheng – עיר האוצר). הבנוי ממבנה הקבורה התת-קרקעי (Xuangong) המכוסה בתל עפר צהוב המכונה בָּאודִינְג (Baoding). צורת התל היא מעגל שקוטרו 300 מטרים והוא מוקף חומה. מבנה הקבר עצמו לא נחפר.

דינגלינג

אחוזת הקבר של קיסר מינג השלושה עשר, וָאן-לִי (Wanli, שלט 1620-1572) מצויה מערבית לצ'אנגלינג וקרויה דינגלינג (40°17′42.43″N 116°12′58.53″E). את המאוזוליאום החלו לבנות בשנת 1584, כשהקיסר היה בן עשרים, וסיימו לבנותו ב-1590. ואן-לי נקבר באתר ב-1620 ואתו נקברו הקיסרית והפילגש האהובה עליו. על מנת למנוע שוד קברים, וכמקובל בסין, נחסמה הכניסה לאחר הקבורה בקיר אבנים וכל מכלול הקבורה כוסה בתל עפר גדול. בין 1956 ל-1958 חפרו ארכאולוגים סינים את תל הקבורה והגיעו לארמון התת-קרקעי, שרובו פתוח כיום לביקור.
דינגלינג היא אחת מאחוזות הקבר הגדולות שבעמק. בהשוואה לצ'אנגלינג חסרים בה חלק מהמבנים החיצוניים (כדוגמת אולם "החסד הבולט"), שלא נשתמרו, אך לעומת זאת ניתן לבקר במכלול הקבורה התת-קרקעי. המבנים שנשתמרו הם: גשר האבן, מגדל הנשמות (Ming lou, נבנה ב-1587) שמאחוריו מצוי המעבר אל הארמון התת-קרקעי, ומכלול הקבורה - "עיר האוצר" (Baocheng – בָּאוצֶ'נְג).
הארמון התת-קרקעי בנוי מחמישה אולמות נרחבים: אולם הכניסה, האולם המרכזי שמשני צדדיו האולם הימני והאולם השמאלי והאולם האחורי. שטח כל האולמות 1,195 מטרים רבועים. כל הארמון בנוי מאבן והתקרה הקמורה של האולמות מכוסה ב-27 מטרים עפר מעליה. אורכם של האולמות הצדדיים 26 מטרים, רוחבם שישה מטרים וגובהם שבעה מטרים. אולם הכניסה ואולמות הצדדיים ריקים. עם זאת, במרכז האולמות הצדדיים נבנתה בימת שיש לבנה שצופתה באריחים מוזהבים שכנראה הוכנה להצבת ארון קבורה. באולם המרכזי יש שלושה כיסאות מלכות מאבן ולפני כל אחד מהם חמשת אביזרי הפולחן מקרמיקה מזוגגת (שני פמוטים, שני גביעים ומבער קטורת), כד חרסינה בצבעי לבן כחול שנועד לאחסן שמן שומשום ו"מנורה נצחית" קערת ארד שהכילה שמן שבמרכזו פתיל. במרכז האולם האחורי, האולם הגדול ביותר, נבנתה בימת שיש ועליה הונחו ארון הקבורה הצבוע אדום של הקיסר ואן-לי, לשמאלו ארון הקבורה של הקיסרית שְׂיָאו זְ'ווֵי (Xiao Rui) ולימינו ארון הקבורה של הפילגש הבכירה (ואמו של יורש העצר) שְׂיָאו גִ'ינְג (Xiao Jing). שתי הנשים מתו לפני ואן-לי. סביב כל ארון הונחו חפצי חרסינה, ירקן ותיבות עץ מצופות לכה שהכילו חפצי קבורה יקרי ערך.
כשהארכאולוגים פתחו את ארון הקבורה הם הופתעו לראות שהגופה לא נחנטה בשעווה כמקובל, ובתוך הארון היה רק שלדו של הקיסר, אם כי שערו הקשור בסיכות זהב עדיין נשמר כמו גם שרידים לזקנו. על ראש הקיסר היה כתר זהב והוא היה לבוש בגלימה מלכותית חגורה ומגפי ירקן. סך הכל נמצאו במכלול הקבורה כ-3,000 חפצי ערך: בדים, בגדים, תכשיטים מזהב וחפצים מזהב, ירקן, וחרסינה. 
חלק מהחפצים מוצגים במוזיאון שנבנה בצמוד לדינגלינג ב-1959, אבל מכיוון שהטכנולוגיה לשימור לא הייתה בידי הארכאולוגים הסינים נשמרו רוב חפצי הערך בתנאים בלתי מתאימים וסבלו מפגעי מזג האוויר. משום כך, רוב מה שמוצג כיום הם העתקים של המקור. גרוע מכך, במהלך מהפכת התרבות פרצו המשמרות האדומים אל המוזיאון, השחיתו חלק מהמוצגים, הוציאו את גופותיהם של הקיסר ואן-לי ושל פילגשיו, ולאחר ש"הוקיעו" את הקיסר (350 שנה אחרי מותו), שרפו את הגופות. כמסקנה מתוך מסכת אירועים אלו החליטה ממשלת סין כי לא יחפרו יותר אתרים ארכאולוגיים, אלא למטרות הצלה בלבד. לפי כך אין כיום שום כוונה לחפור קברים נוספים. המוזיאון הורחב בתחילת המאה ה-21 וכיום הוא מוקדש למכלול אתרי הקבורה של שושלת מינג בעמק.