google/wiki40b huggingface dataset:
רובין לופז

ראשית חייו

לופז נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. סבו היה שחקן כדורסלן אשר שיחק במדי אוניברסיטת קולורדו. כאשר היה לופז בבית הספר היסודי, עבר עם משפחתו לוושינגטון כדי להיות קרובים לאחיו אשר שיחק בזמנו במדי אוניברסיטת וושינגטון. שנה לאחר מכן, עברה משפחתו לפרזנו, קליפורניה שם החלו התאומים לשחק כדורסל בבית הספר התיכון סן ג'ואקין.
בעונת 2006/2007 התקבל לופז ביחד עם אחיו התאום לאוניברסיטת סטנפורד, ובעונת ה"פרשמן" שלו העמיד ממוצעים של 7.5 נקודות ו-5.5 ריבאונדים, ב-24.0 דקות למשחק.
הוא שבר את שיא המכללה כאשר היה לשחקן השנה הראשונה שחוסם הכי הרבה פעמים בעונה, עם 73 חסימות. בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 10.2 נקודות ו-5.7 ריבאונדים למשחק. בנוסף חסם במהלך העונה השנייה 83 פעמים, ובכך הפך לחוסם השני בטיבו בתולדון המכללה.

פיניקס סאנס

לופז נרשם ביחד עם אחיו לדראפט 2008. הוא נבחר בבחירה ה-15 על ידי קבוצת הפיניקס סאנס. אחיו נבחר בסיבוב הראשון לפניו, כאשר ניו ג'רזי נטס בחרו בו בבחירה העשירית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי פיניקס במשחק הראשון בעונה, בו שותף 9 דקות, ותרם שלוש נקודות ושני ריבאונדים נגד סן אנטוניו ספרס. שבועיים לאחר מכן, פתח לראשונה בחמישייה נגד שיקגו בולס ותרם 14 נקודות, שבעה ריבאונדים ושתי חסימות. בעונת הרוקי שלו היה לופז מחליפו של שאקיל אוניל, וב-10.2 דקות שקיבל למשחק תרם 3.2 נקודות. 
בעונת 2009/2010, עם עזיבתו של אוניל את הקבוצה, החל לופז לקבל קרדיט רב יותר מאלווין ג'נטרי, מאמן הקבוצה. הוא שותף ב-51 משחקים, מהם ב-31 משחקים פתח בחמישייה הראשונה וב-19.3 דקות תרם 8.4 נקודות ו-4.9 ריבאונדים בממוצע. בעונת 2010/2011 הוא עלה בחמישייה ב-56 משחקים בעונה הסדירה, אולם עם הגעתו של מרצ'ין גורטאט, החל מעמדו להשחק. בעונת 2011/2012, שהייתה בת 66 משחקים בלבד בשל שביתת שחקנים, לא עלה לופז בחמישייה כלל, ובכל משחקי הקבוצה פתח גורטאט. הוא קיבל 14.0 דקות בלבד למשחק בהם תרם 5.4 נקודות.

ניו אורלינס הורנטס

לקראת עונת 2012/2013 עבר לופז בטרייד אל ניו אורלינס הורנטס בעסקת חליפין בין שלוש קבוצות בה לקחה חלק גם מינסוטה טימברוולבס. בניו אורלינס הפך לופז לסנטר הפותח של הקבוצה ועלה בחמשייה בכל אחד מ-82 משחקי העונה. הוא רשם שיאי קריירה של 11.4 נקודות, 5.6 נקודות ו-1.4 חסימות למשחק, אך ניו אורלינס סיימה את העונה עם 27 ניצחונות בלבד מול 55 הפסדים והמשיכה והייתה לאחת הקבוצות החלשות בליגה, כשסיימה במקום ה-14 במערב כשתחתיה רק פיניקס סאנס, קבוצתו לשעבר של לופז.

פורטלנד טרייל בלייזרס

לאחר עונה אחת בלבד בניו אורלינס, עבר לופז בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס בעסקת חליפין בין שלוש קבוצות בה לקחה חלק גם סקרמנטו קינגס. לופז היה לסנטר הפותח של פורטלנד, ועלה בחמישייה בכל אחד מ-82 משחקיה בעונה הסדירה וב-11 המשחקים ששיחקה בפלייאוף. הוא רשם שיא קריירה של 31.8 דקות, בהם תרם 11.1 נקודות ו-8.5 ריבאונדים, ואף שבר את שיא המועדון לריבאונדים בהתקפה כשקטף 326 לאורך העונה.

ניו יורק ניקס

בקיץ 2015 חתם על חוזה בניו יורק ניקס. ב-20 במרץ 2016 השיג שיא קריירה של 20 ריבאונדים במשחק קבוצתו מול סקרמנטו קינגס.

שיקגו בולס

לקראת עונת 2016/2017 נשלח בטרייד לשיקגו בולס, יחד עם חוסה קלדרון וג'ריאן גרנט, בתמורה לדריק רוז, ג'סטין הולידיי ובחירת דראפט עתידית.

מילווקי באקס

ב-12 ביולי 2019 חתם על חוזה לעונה אחת במילווקי באקס, בה משחק אחיו ברוק.
שחר 101

יחידות שחר 101 הן יחידות משמר הגבול הנלחמות בפשיעה באזורים העירוניים. יחידות מסוג זה קיימות כמעט בכל מרחבי מג"ב ומהוות את עמוד השדרה של הלחימה בפשיעה במג"ב.

הקמה וארגון

בשנת 2011 נכנס ניצב יורם הלוי לכהן כמפקד משמר הגבול. הוא הוביל שינוי ארגוני במשמר הגבול שכונה "תפיסת ההפעלה - משמר הגבול". שינוי ארגוני זה בא במטרה לארגן מחדש את משמר הגבול ולהופכו לחייל יעיל יותר. במסגרת תפיסת ההפעלה הוחלט לאחד יחידות במטרה ליצור יחידות גדולות בעלות עוצמה רבה יותר. על פי שיטה זו, אוחדו בכל אחד ממחטב"י משמר הגבול שתיים או יותר פלוגות שהתעסקו בפשיעה ליחידה מסוג חדש שנקראה שחר 101. שם היחידה מרמז לכמות התקנים שבה, ביחידת שחר 101 משרתים 101 שוטרים ומפקדה הוא קצין בדרגת סגן ניצב. במהלך 2011-2012 הוקמו יחידות שחר 101 בכל מרחבי מג"ב למעט מג"ב איו"ש, בכל מרחב קמה יחידה אחת חוץ ממג"ב מרכז בו קמו שתי יחידות כאלו. יחידות שחר 101 החליפו את יחידות הימ"ג ואת יחידות הבט"פ ששימשו לפניהן ככוח העיקרי למלחמה בפשיעה במג"ב.
כל יחידת שחר 101 מחולקת לשני מחלקים: מחלק אג"מ ומחלק בילוש. מחלק האג"מ עורך סיורים, פשיטות ומבצעי מעצר; במחלק הבילוש משרתים לוחמים שעברו הכשרת בילוש מיוחדת ופועלים בבגדים אזרחיים לאסוף מודיעין ולבצע משימות משטרתיות מיוחדות בתחום הפשיעה. בראש כל מחלק עומד קצין בדרגת רפ"ק. יחידות שחר 101 הן יחידות בהפעלה מחוזית וכפופות לאותו המחוז בו הן פועלות.
דני סיידה

ביוגרפיה

סיידה נולד בכפר חושן (ספסופה), שירת בצה"ל והשתחרר בדרגת סמל ראשון. במשך כשני עשורים היה יושב ראש המועצה הדתית מרום הגליל. היה סגן ראש המועצה האזורית מרום הגליל ויו"ר הוועדה החקלאית.
סיידה נחשב מקורב לאריה דרעי ובשנת 2012, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, מונה על ידו ליועצו לענייני התיישבות וחקלאות.
בבחירות לכנסת העשרים שובץ במקום ה-14 ברשימת ש"ס לכנסת, אך המפלגה זכתה בשבעה מנדטים. לאחר התפטרותם מהרשימה של אברהם מיכאלי וחיים ביטון, ולאחר התפטרותם של השר אריה דרעי וסגן השר משולם נהרי מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי, ניצב סיידה במקום העשירי ברשימה. בספטמבר 2017 התפטר יגאל גואטה מהכנסת. בשל התפטרותם של רפאל ברנז ובועז ביטון הבאים לפניו ברשימת ש"ס, התמנה סיידה לחבר הכנסת ב-19 בספטמבר 2017; אולם יממה אחת בלבד לאחר התפטרות גואטה מהכנסת, התפטר מהממשלה סגן השר משולם נהרי שהיה אז בהפסקת חברות מהכנסת – ובהתאם להוראות החוק הנורווגי חזר לכהן כחבר כנסת מן השורה – תוך תפיסת מקומו של סיידה. על כן, כהונתו הראשונה בכנסת הייתה הקצרה ביותר – יממה אחת שלוש שעות ו־35 דקות.
בינואר 2018 שלח מנכ"ל ש"ס מכתב מוכן מראש של התפטרות סיידה מרשימת ש"ס, ליו"ר הכנסת יולי אדלשטיין, אך בשל בעיה משפטית בדרך ההגשה, ההתפטרות לא נכנסה לתוקף.
לאחר הפסקת חברותו בכנסת של יצחק כהן במסגרת החוק הנורווגי נכנס סיידה בשנית לכנסת ב־22 בפברואר 2018. הוא סיים את כהונתו עם הקמת הכנסת העשרים ואחת.
אולם נחמני

אולם נחמני הידוע גם בשמו המקורי "בית הפועל" הוא אולם לאמנויות הבמה שנמצא ברחוב נחמני 4 בתל אביב. באולם, שחולש על שטח של 1,285 מטר רבוע, יש בשימושו הנוכחי כ-90 מושבים. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, לאחר תקופה ממושכת של הזנחה חזר האולם לארח הופעות שונות.

היסטוריה

ראשיתו של המתחם במגרש הספורט של הפועל תל אביב עליו הוקם "בית הפועל" שאותו החליף "אולם נחמני" בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20. האולם היה לבית קולנוע בשנים 1942 עד סוף 1944 שנקרא "קולנוע אורה".
ב-24 באוקטובר 1944 האולם נחנך בהופעתו הראשונה של התיאטרון הקאמרי, הצגה בשם "מאז ועד היום" שכללה ארבעה מערכונים בבימויו של יוסף מילוא: "טרגדיה פלורנטינית" מאת אוסקר ויילד, "בוקר בגן העיר" מאת סרפין וג'ואקין קוינטרו, "המאהב" מאת מרטין סירה ו"שלום-בית" מאת ג'ורג' קורמלין.
בשנים 1936–1948 שימש המקום לפעילות ההגנה במסווה של מועצת הספורט של הפועל תל אביב. שלט שמוצב במקום מספר על כך.
בהמשך עבר התיאטרון הקאמרי לאולם שבמרתף בניין קולנוע מוגרבי שברחוב אלנבי אך בשנת 1953 רכש תיאטרון הקאמרי את בניין הפועל וביצע במקום שיפוץ מקיף. ב-16 בפברואר 1955 חזר הקאמרי להופיע באולם נחמני, במקביל לפעילות בקולנוע מוגרבי. באותה תקופה נחשב אולם נחמני למבנה התיאטרון המשוכלל בישראל בשל מערכות החשמל והתאורה המודרניות בו צויד. אולם בדצמבר 1961 עבר הקאמרי למבנה החדש שנבנה עבורו בפסאז' הוד ואולם נחמני נותר מיותם.
בשנת 1964 הוקמה "חברת אולם נחמני בע"מ" בבעלות משותפת של ממשלת ישראל ועיריית תא-יפו במטרה לנהל ולתחזק את אולם נחמני. בדצמבר 1991 קיבלה ועדת השרים לענייני הפרטה החלטה על הפרטת החברה אך ההחלטה לא מומשה בשל התנגדות עיריית תל אביב-יפו. בספטמבר 1997 שינתה העירייה את ייעוד החלקה עליה הוקם האולם מאזור מגורים למגרש לבניין ציבורי מיוחד והציעה לקנות מהמדינה את חלקה בחברה או ליזום פרויקט משותף לבנייה במגרש אך נתקלה בחסמים בירוקרטיים.
משנת 2002 משמש האולם את אנסמבל עיתים.
291 (מגזין)

291 הוא מגזין אמנותי שיצא לאור בניו יורק בין השנים 1915-1916. להוצאת המגזין היו שותפים ארבעה אנשים: הצלם והאמן אלפרד סטיגליץ, האמן מאריוס די זייס, האספן, המשורר והסוציאליסט אגנס ארנסט מאייר והצלם פאול האווילנד. מקור שם העיתון הוא משם הגלריה שהייתה ברשותו של סיטגליץ, שבתורה קיבלה את שמה ממספר הבניין בשדרה החמישית.
במגזין פרסמו יצירות ומאמרים בין השאר מקס ז'אקוב, פרנסיס פיקבייה ואחרים. 
המגזין היה הראשון לפרסם בארצות הברית שירה חזותית. במרכז גיליונו הראשון הופיע הקליגרם "מסע" של גיום אפולינר. באותה עת המונחים קליגרם ושירה חזותית טרם נוצרו וזייס התייחס אליהם מאוחר יותר כ "Psychotypes", מונח שטבע אמדה אוזנפאן.
בסך הכל הוציא המגזין 12 גליונות, כששלושה מתוכם בעלי מספר כפול, כך שבפועל הודפסו רק תשע חוברות. המגזין משך קהל מצומצם מאוד, והעלויות היו גבוהות מאוד. בשעת סגירת העיתון לסטיגליץ היו מאות עותקים שלא נמכרו והוא מכר אותם לסמרטוטאי תמורת 5.80$.
כיום, כל החוברות יקרות ערך מאוד, וסט מושלם של כל החוברות נדיר ביותר. הוצאה מחודשת של כל החוברות כרוכות יחדיו יצאה לאור בשנת 1972, והיא נפוצה בספריות רבות.
אליעזר משה סלוצקין

אליעזר משה סלוצקין (1887 פלך מוהילב, רוסיה הלבנה (כיום בלרוס) - 5 בינואר 1987 עין חרוד איחוד) איש העלייה השנייה. חלוץ בדגניה וחוות כנרת. ממייסדי עין חרוד וחברם הטוב של ברל כצנלסון ויצחק טבנקין.

ביוגרפיה

סלוצקין נולד בכפר קטן ברוסיה ב-1887 לאריה ומרים סלוצקין. בהיותו בן 3 נפטרה אימו כשילדה את אחותו. לאחר זמן קצר חלה אביו וסלוצקין נשלח לבית דודו בוורשה שם למד חשמלאות כמקצוע. בבית קרוביו התחבר ליצחק טבנקין ואיתו שמר על קשר עוד הרבה שנים.
ב-1913 החליט סלוצקין לעלות ארצה ובדרכו עבר בווינה שם השתתף בקונגרס הציוני ה-11. בקונגרס פגש מספר אנשים מדגניה (א.ד. גורדון, יוסף בוסל ותנחום תנפילוב) ששיכנועו להצטרף ליישובם. בנוסף הפליג לתקופה קצרה לניו יורק.  בהגיעו לארץ הצטרף לקבוצת עולים מתנועת פועלי ציון והתיישב איתם בדגניה שם שהה 6 שנים. ב-1920 עבר לחוות כנרת  וב-1923 נשלח על ידי אברהם הרצפלד לעזור בהקמת בית ההבראה "ארזה" בהרי ירושלים (אבן הפינה הונחה ב-1923 והבניין נחנך ב-1924). ב-1929  הצטרף לקיבוץ עין חרוד ולאחר הפילוג ב-1952 בחר להתיישב בעין חרוד איחוד ששמר על מורשת מפא"י. עד סוף ימיו כאב סלוצקין את הפילוג בקיבוץ.
התחתן עם בלומה מירון (אחותה של לאה מירון כצנלסון, אשתו של ברל כצנלסון). נולדו בן ושתי בנות (הבנות, שרהל'ה זיבנר ומימי ברנד גרות בשני העין חרודים).
סלוצקין נפטר ב-1987 זמן קצר אחרי שחגג יום הולדת 100. אף שהיה חבר עין חרוד איחוד ביקש להיקבר בבית הקברות של עין חרוד מאוחד, ליד קברו של נחמיה שיין שנהרג בפעולת פיצוץ גשר אכזיב עליה פיקד. בקשתו כובדה.
אנדראס אוטל

באיירן מינכן וההשאלה לנירנברג

אוטל החל לשחק במועדון הנוער של באיירן מינכן בשנת 1996, כאשר היה בן 11. עם מועדון זה זכה אוטל בשלוש אליפויות נוער, והועלה לקבוצת המילואים של באיירן מינכן בעונת 2003/04. בקבוצה זו, ששיחקה בליגה השלישית בגרמניה, הפך אוטל לשחקן מפתח, ולעיתים קיבל הזדמנויות בקבוצה הבכירה. בשנת 2005 חתם לראשונה על חוזה מקצועני בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן, והחל להתחרות על מקום בהרכב. באוגוסט 2005 ערך אוטל את הבכורה שלו בליגת הבונדסליגה, כאשר החליף את חסן סליהמיצ'יץ' בניצחון 5-2 על באייר לברקוזן, וכעבור חודשיים אוטל ערך את הבכורה בהרכב הפותח, בניצחון 3-0 על שאלקה 04. את שערו הראשון בבונדסליגה הבקיע אוטל ביוני 2006 בתיקו 1-1 מול קייזרסלאוטרן. במקביל למשחקיו בבונדסליגה, המשיך אוטל לשחק גם בקבוצת המילואים. את הבכורה בליגת האלופות ערך אוטל בניצחון 2-0 על אינטר מילאנו בשלב הבתים של עונת 2006/07, ובתקופה זו קיבל הזדמנויות רבות תחת המאמן אוטמאר היצפלד, שהעריך מאוד את יכולתו של אוטל לשחק במגוון עמדות קישור והגנה. עונת 2006/07 הסתיימה בצורה מאכזבת עבור באיירן מינכן, כאשר הקבוצה סיימה במקום הרביעי בבונדסליגה ולא העפילה לליגת האלופות. מסיבה זו, הוחתם בקבוצה פרנק ריברי, וכמות הדקות של אוטל ירדה. אוטל חשב לעזוב אך נשאר בקבוצה לבסוף, ובעונת 2007/08 הרבה לשחק בעיקר בגביע אופ"א ובגביע הגרמני. עם הגעת המאמן לואיס ואן חאל כמות הדקות של אוטל המשיכה לרדת, והוא הושאל לנירנברג בפגרת החורף של עונת 2009/10, ביחד עם חברו לקבוצה, ברנו, עד לתום העונה.
אוטל פתח בנירנברג בכל 17 המשחקים של המחצית השנייה של עונת 2009/10. את הופעת הבכורה ערך בהפסד 1-0 לשאלקה 04. נירנברג הידרדרה לתחתית, וניצלה מירידה אל הבונדסליגה השנייה רק לאחר צמד משחקי מבחן מול אאוגסבורג שסיימה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה. בתום תקופת ההשאלה חזר אוטל לבאיירן מינכן, ונכנס כמחליף בניצחונה של באיירן מינכן מול שאלקה 04 במשחק הסופר קאפ הגרמני. את עונת 2010/11 סיים אוטל עם 15 הופעות בבונדסליגה ועוד מספר הופעות בליגת האלופות ובגביע.

הרטה ברלין ואאוגסבורג

במאי 2011 חתם אוטל בהרטה ברלין בהעברה חופשית, לאחר שלא חודש חוזהו בבאיירן מינכן. באוקטובר 2011 הגיע אוטל לראשונה לאליאנץ ארנה למשחק מול באיירן מינכן קבוצתו לשעבר, שם נערך לכבודו ולכבוד תומאס קראפט וכריסטיאן לל, גם הם שחקנים שעברו מבאיירן מינכן להרטה ברלין, טקס הוקרה לפני המשחק. במשחק זה באיירן מינכן ניצחה בתוצאה 4-0. בסיום עונה זו הרטה ברלין נשרה לבונדסליגה השנייה, ואוטל שוחרר מהקבוצה, בה צבר 26 הופעות בבונדסליגה ושלוש הופעות בגביע, בהן הבקיע שער אחד.
ביולי 2012 חתם אוטל באאוגסבורג על חוזה לשנתיים. בעונת 2012/13 צבר אוטל 13 הופעות בבונדסליגה. מיעוט ההופעות נבע מפציעה אותה ספג במשחק ליגה מול באיירן מינכן. בעונת 2013/14 אוטל לא שיחק על אף שהיה כשיר, וחוזהו הסתיים בתום עונה זו ולא הוארך. לאחר עזיבת אאוגסבורג, אוטל טען שאינו מעוניין לשחק יותר בבונדסליגה משום שאינו מוצא בה עניין, וניהל משא ומתן עם מועדונים מחוץ לבונדסליגה, אך נשאר בלא קבוצה מאז שעזב את אאוגסבורג. 
לאחר זמן רב בו היה ללא קבוצה, אוטל למעשה פרש מכדורגל והקים חנות מקוונת, ולקח קורס הכשרה למאמני כדורגל.

קריירה בינלאומית

לאוטל ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך הוא מעולם לא שיחק בנבחרת גרמניה.
Fox Kids

היסטוריה

ב-8 בספטמבר 1990 הוקם בארצות הברית ערוץ חדש, כחלק מרשת פוקס בשם "פוקס קידס" ששידר בימים שני עד שישי בשעות אחר הצהריים ובימי שבת בבוקר תוכניות, רובן מצוירות, המתאימות לילדים ולגיל הרך. מנהל הערוץ אז היה חיים סבן (מאז שאיחד את חברת הפקה שלו "Saban Entertainment" ב-1995) שהפיק גם סדרות טלוויזיה רבות ומצליחות בערוץ כולל את ה"פאוור ריינג'רס" ועוד. ב-2002 הערוץ נסגר עקב בעיות כספיות, רייטינג נמוך ובעקבות פרישתו של סבן מהפקת סדרות טלוויזיה. סבן מכר את הערוץ כולל את חברת הפקה שלו לחברת וולט דיסני בסכום של 1.7 מיליארד דולר. חברת דיסני מיתגה את הערוץ מחדש ושנתה את שמו ל"ג'טיקס". הפאוור ריינג'רס הייתה הסדרה היחידה מפוקס קידס שהמשיכה את שידוריה בערוץ ג'טיקס החדש.

בישראל

ערוץ פוקס קידס שודר בישראל החל מדצמבר 2000 ועד שנת 2005. בין הסדרות הזרות הבולטות ששודרו בו ניתן למנות את "אוליבר טוויסט", "ג'ים בוטן", " מסע ללב העולם", "עוגי דוגי", "קריפי קרולרס", "ספיידרמן ללא גבולות", "צעירי בוורלי הילס", " מחנה טופי", תשאלו את ויקטור", "החיים עם לואי", "אנג'לה אנקונדה" ו"כיתה 402", שהן סדרות מצוירות; את הסדרות המצולמות "צמרמורת" וה"פאוור ריינג'רס"; ואת סדרות האנימה: "סופר פיג", "פלינט בלש הזמן", ו"שינזו". חלקן של הסדרות כבר שודרו בעבר בארץ, בעיקר בטלוויזיה החינוכית וערוץ הילדים, אך גם במסגרת שידורי הילדים והנוער של רשות השידור, שמאמצע שנות ה-90 קבלו את השם "זאפ".
כמו כן, היו תוכניות מקוריות בערוץ, כגון "גור ואוח", "פלא וחבריו", "קומי קומי" (מצלמה נסתרת), "טלפנולי" (שעשועון) ו"בלאגן", ואופרות סבון לנוער ארגנטינאיות, כמו "המורדים" ו"פלוריסיינטה". רבים מהקדימונים לשידורי הערוץ קריין השחקן והקומיקאי גורי אלפי. באמצע שנת 2005 שונה שמו של הערוץ גם בארץ ל"ערוץ ג'טיקס" בעקבות הרכישה על ידי חברת וולט דיסני.
מוזיאון המדע בירושלים

תולדותיו

המוזיאון נוסד במעבדה של פרופסור פיטר הילמן, במכון למדעי החיים, בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם ביולי 1992. זאת כהמשך לפעילות בשם "בית למדע פשוט" שנערכה באוניברסיטה העברית מאז שנת 1980, במטרה לעורר את הסקרנות ולהעמיק את ההבנה בעולם הטבע והטכנולוגיה לקהל רחב ככל שניתן.
הילמן אסף קבוצה של אנשי אקדמיה מתוך האוניברסיטה העברית סביב המטרה של הקמת בית קבוע שיציג את המדע לקהל הרחב, לבני הנוער ואפילו לילדים הקטנים ולהציג את המדע בדרך מושכת ופשוטה. המודלים שעמדו לנגד עיניו היו האקספלורטוריום בסן פרנסיסקו, שנפתח בשנת 1969 על ידי פרנק אופנהיימר, ומוזיאון המדע בטורונטו שבקנדה.
כדי ללמוד כיצד להקים מוזיאון בירושלים החליטה הקבוצה הירושלמית לצעוד בשני נתיבים מקבילים. ראשית נפתחה המעבדה הנסיונית "עין רואה סדנא למדע" בשנת 1982. מעבדה ציבורית ניסיונית זו איפשרה לצוות לפגוש את הקהל ולבחון יחד אתו את אמצעי התצוגה הנכונים ואת דרכי ההדרכה המתאימות לחברה בישראל. במסגרת הסדנא הוקמו התערוכות "על החושים", "גדול וקטן", "מתגלגל ועובר" וכן התקיימו אירועים לקהל כגון: "בועות סבון", "מסתובבים". הסדנא פיתחה תוכניות לתלמידים, חוגים למתעניינים והשתלמויות לעובדי הוראה.
במקביל התכנסה הקבוצה באופן קבועה כצוות חשיבה שתפקידו היה לנסח את התוכנית הרעיונית של המוזיאון החדש. תוכנית רעיונית זו הוצגה במסגרת של סמינר בינלאומי, "סמינר בת-שבע", שיזם וארגן פיטר הילמן בירושלים בשנת 1982. בסמינר התכנסו מומחים מחו"ל יחד עם אנשי מקצוע מתעניינים מישראל, והסמינר הווה למעשה את הגרעין ממנו צמחו כל מוזיאוני המדע בישראל. הסמינר חיזק את ידי הקבוצה הירושלמית להמשיך בדרך, להמשיך ללמוד ולגבש תוכניות, להמשיך להתנסות בפעילויות עם קהל ולחפש תמיכה ומשאבים להקמתו של מוזיאון מדע פעיל בירושלים.
התוכנית שגובשה כללה תוכנית אב למוזיאון המדע בירושלים בשטח של כ־10,000 מ"ר ובסמוך אליו קולנוע איימקס (אולם הקרנה מיוחד על מסך ענק - שלא נבנה בסופו של דבר). כמו כן אותר מגרש מתאים, בין מוזיאון ישראל לקמפוס המדעי של האוניברסיטה העברית, כחלק משדרת המוזיאונים הלאומית.
טדי קולק, ראש עיריית ירושלים דאז, התלהב מהפרויקט וסייע, בעזרת הקרן לירושלים, במציאת התורם אשר יאפשר את הקמת המוזיאון. הקרן קישרה בין הפרויקט למשפחת בלומפילד, ובעזרת קרן אל-די, מימנה המשפחה את הקמתו של מוזיאון המדע, שאגפו הראשון נפתח במשכנו החדש ביולי 1992.
הצלחתו של המוזיאון הצריכה את הרחבתו. בשנת 1995 פנה המוזיאון לקרן לירושלים והגישה לה תוכנית מפורטת לבניית אגף חדש - אשר נבנה במימון משפחת בלומפילד, משרד החינוך, ותורמים נוספים שהגיעו דרך הקרן לירושלים, ונחנך בקיץ 2001.

פעילות

בכל שנה מבקרים במוזיאון מאות אלפי ילדים, משפחות ומבוגרים. בממוצע נבנית על ידי צוות המוזיאון תערוכה חדשה בכל שנה וכן מוצגות תערוכות שמקורן בחו"ל. מאז שנת 1998 המוזיאון מפעיל את תחרות מדענים ומפתחים צעירים. במוזיאון מתקיימים אירועים לקהל הרחב ולאקדמיה. המוזיאון מארח מפגשי מדע לילדים מגיל הגן ועד לתלמידי תיכון.
מאז שנת 2005, המוזיאון שותף לפרויקטים חינוכיים ובפרויקטים של מדע וחברה במימון האיחוד האירופי.
זהו אחד מארבעת המוזיאונים למדע הפועלים, נכון ל-2016, בישראל (לצד המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל בחיפה, פארק קרסו למדע בבאר שבע וגן המדע במכון ויצמן ברחובות).
אליעזר פרנקל

ביוגרפיה

פרנקל נולד בפריז, בנם של הציירים יצחק פרנל-פרנקל ומרים אניס (אניספלד)-פרנקל. גם אשתו, נורה פרנקל (1931–1996), הייתה ציירת. פרנקל למד בגימנסיה שלווה ובגימנסיה הרצליה, וכן למד אמנות בסדנתם של הוריו. במקביל פרסם שירה ופרוזה בכתבי עת ספרותיים.
פרנקל שירת במלחמת השחרור, תחילה ככתב צבאי ולאחר מכן ביחידת מרגמות כבדות. לאחר שחרורו היה מראשוני הכתבים בסוכנות עתי"ם. משנת 1951 עסק בסיקור תערוכות עבור העיתונים "מעריב" ו"דבר". 
בשנת 1953 נסע לאירופה ללימודים וב-1954 הגיע לארצות הברית ללמוד אדריכלות במכון פראט  בניו יורק. עבודת הגמר שלו ב-1958 הייתה הצעה לבינוי כפר האמנים עין הוד.
תערוכתו הראשונה הייתה בגלריה קארוס במנהטן, ובה הציג תחת השם אליעזר שֶבֶת. בשנת 1960 שב ארצה ופתח משרד עצמאי בתל אביב. בארץ המשיך לצייר ולקיים תערוכות יחיד וכן תערוכות קבוצתיות עם קבוצת +10. 
אליעזר פרנקל נודע בזכות עבודות השיקום של יפו העתיקה, הרובע היהודי בירושלים ובית הסראייה בצפת. בנוסף נודע כאדריכל מתחם ישיבת הכותל על שם וואהל. פרנקל החל בתכנון ישיבת הכותל כבר בסוף שנות ה-60, לאחר שיועד אתר לבניין הישיבה. תכנון מתחם הישיבה נתקל בקשיים בראשית חפירת יסודות הבניין, בגלל חשיפת אתר ארכאולוגי בעל חשיבות גדולה. הנהלת הישיבה נאלצה להפסיק את מלאכת הבנייה עד שיושלמו החפירות הארכאולוגיות. במקביל שינה פרנקל את תוכניות העמדת יסודות הבניין. עיכוב זה הביא לכך שחנוכת בניין הישיבה נערכה רק באמצע שנות ה-80.
ב-1981 ייסד פרנקל וניהל את "מכללת הסביבה – סדנא לעיצוב ואדריכלות". בשנת 1999 זכתה המכללה להכרה של המועצה להשכלה גבוהה. היא נסגרה ב-2003. בין בוגרי הסדנה, אלי גולדשטיין, נגה פאוסט, עמוס רימון, מיכאל יניב, ארנסטו חבין, איציק אלחדיף, מוטי כהן, רינת דקל קינן, רונית עדן, רועי שפירא, טליה תורג'מן, אריק שיבי, עופר סיאקי, יחיעם קרוא ומירה משקיט.
אליעזר פרנקל נפטר בשנת 2012, בן 82 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
הותיר שתי בנות, תמי שכנר ומירי עשת, ונכדים. 
ארכיונו המקצועי של פרנקל הופקד לאחר פטירתו בארכיון אדריכלות ישראל.
ישיבת מערבא

מערבא מכון רובין (באנגלית: Ma'arava Rubin Academy) היא ישיבה תיכונית חרדית שנוסדה באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי הרב ברוך חייט. מקור שמה של הישיבה מהמילה הארמית "מערבא" (בעברית: מערב), כינויה של ארץ ישראל בתלמוד הבבלי.

היסטוריה

פתיחת הישיבה לוותה בפולמוס מצד רבנים חרדים, ובראשם הרב שך, שהתנגדו למודל של ישיבה חרדית שהלימודים בה כוללים, לצד לימודי הקודש, אף לימודי חול והשתתפות במבחני הבגרות הכלל-ארציים, בדומה לישיבות התיכוניות בזרם הממ"ד. לטענת הרב חייט, בפגישה עם הרב שך הסכים הרב להקמת הישיבה, המיועדת לציבור חרדי מודרני ועולים מארצות המערב, אך העמיד תנאים שנועדו להרחיק ממנה תלמידים מהזרם המרכזי של הציבור החרדי. בין השאר דרש הרב שך שהישיבה לא תקום בירושלים או בבני ברק - ריכוזים חרדיים מובהקים, וכן שלא תיקרא באופן רשמי בתואר "ישיבה". הישיבה הועתקה למתתיהו, ובכל הפרסומים הרשמיים מוצג המוסד כ"מערבא מכון רובין" או "Ma'arava Rubin Academy". בהמשך קיבלה הישיבה את ברכתו של הרב שלמה זלמן אוירבאך.
למעט ישיבת היישוב החדש הוותיקה, שהתנהלה לפי אותו מודל, סגנון ישיבות כזה לא היה קיים בציבור החרדי. מאז הקמת "מערבא" קמו עוד ישיבות דומות, בהן ישיבת נהורא (תשנ"ד), ישיבת נהרדעא וישיבת מאורות (שתיהן בתשס"ה).

הישיבה כיום

ראש הישיבה הוא הרב ברוך חייט. המשגיח הוא הרב נתנאל לאער, חתנו של הרב חייט. מנהל לימודי התיכון הוא שלמה פולק (שאף משמש כמנהל מכללה ירושלים). הר"מים הם הרבנים אליעזר שטיינברגר, צבי זריל, מיכאל שהם ואבישי קורצטג.
הישיבה מדגישה את נושאי בין אדם לחברו ודרך ארץ קדמה לתורה, לצד לימוד התלמוד בשיטה הנהוגה בישיבות הליטאיות.
הישיבה מדגישה אלמנטים מוזיקליים, גם משום שהרב חייט עצמו הוא מוזיקאי. הישיבה מעודדת לימוד נגינה ומספקת חדרי מוזיקה הכוללים פסנתר כנף ואולפן הקלטות. הישיבה מחייבת את התלמידים להתעמל בחדר הכושר שבקמפוס פעמיים בשבוע. הישיבה מדגישה גם את חשיבות הניקיון והסדר, והתלמידים מחויבים להציע את מיטתם בכל בוקר.
רוב בוגרי הישיבה זכאים לתעודת בגרות. רוב הבוגרים ממשיכים לישיבות גדולות חרדיות פתוחות באופן יחסי, כגון ישיבת חברון, ישיבת נתיבות חכמה ואיתרי. חלק מהישיבות החרדיות מסרבות לקלוט את בוגרי מערבא. מעטים ממשיכים לישיבות המשתייכות לזרם החרדי לאומי.

משמר

בימי חמישי בלילה נאספים התלמידים בחדר האוכל ל"משמר", שבמהלכו עורכים מספר בחורים מדי שבוע סיומים על מסכתות גמרא ועל סדרים של משניות. לאחר מכן מוסר הרב צ'ייט שיחת מוסר והתלמידים שרים (לרוב, שירי נשמה) לאור נרות כשהרב צ'ייט מלווה בגיטרה. לעיתים מגיע זמר או מלחין אורח.
קיריל פריגודה

ביוגרפיה

קיריל פריגודה נולד וגדל בסנקט פטרבורג. בנם של שחיינים מצטיינים, אביו, גנדי פריגודה סגן אלוף אולימפי, בעל 4 מדליות אולימפיות משתי אולימפיאדות (סיאול 1988 וברצלונה 1992) ואמו, ילנה וולקובה אלופת העולם (פרת' 1991). הוא בוגר של אוניברסיטת הפוליטכניק של סנקט פטרבורג בניהול אסטרטגי.

2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים פריגודה במקום 20 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.37 דקות.

שיאן עולם ואלוף עולם

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:00.16 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנתיים של מרקו קוך מגרמניה (2:00.44 דקות), לפני קין הייאנג מסין (2:01.15 דקות) ומרקו קוך (2:01.42 דקות)
אוריאל ויינרייך

תולדות חייו ופועלו

בעקבות אביו הבלשן מקס ויינרייך למד ויינרייך בלשנות בווילנה ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה המשיך את לימודיו בקופנהגן וסיים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, כאשר קיבל בה תואר דוקטור ומאוחר יותר התמנה בה לפרופסור.
ויינרייך היה פעיל בייִוואָ – המכון היהודי למדעים, שייסד אביו. הוא הוביל כמה מיזמים משמעותיים לתיעוד שפת היידיש, המרכזי שבהם - "אטלס הלשון והתרבות של יהדות אשכנז" (Language and Culture Atlas of Ashkenazic Jewry‏, LCAAJ) המכונה גם EYDES – הגייה יידית של המילה "עדות" וראשי תיבות של Evidence of Yiddish Documented in European Societies ("עדות של יידיש מתועדת בחברות אירופיות"). במסגרת מיזם זה הוקלטו אלפי שעות של יידיש מדוברת, אשר נותחו ומוינו על פי ניבים. בנוסף הוציא לאור כמה מהספרים החשובים בנושא בלשנות יידיש, ביניהם ספר הלימוד והדקדוק "יידיש לאוניברסיטה" (College Yiddish) ו"מילון יידי־אנגלי מודרני" (מאָדערן ייִדיש־ענגליש ווערטערבוך, Modern Yiddish-English Dictionary), שיצא לאור לראשונה רק לאחר מותו בעריכת אביו.
בתחום הבלשנות הכללית היה ויינרייך אחד התומכים במדעיותה של תורת הסמנטיקה, ואחד הראשונים שתיאר באופן מדעי את התופעות האופייניות ללשונות במגע ודו-לשוניות, בהן הצורה שבה מדבר אדם הלומד שפה חדשה ומנסה להחיל עליה כללי דקדוק של שפת האם שלו.
בתחילת שנות השישים שימש פרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא נפטר ממחלת הסרטן בשנת 1967, בסוף שנתו ה-41.