google/wiki40b huggingface dataset:
מרדכי מורה

מרדכי מורה (Mordecai Moreh; נולד ב-1937) הוא צייר ישראלי המתגורר בפריז ובירושלים.
בוגר לימודי אמנות באקדמיה לאמנות בצלאל בירושלים. השתלם באקדמיה לאמנויות יפות בפירנצה, ובית הספר הגבוה לאמנויות יפות "בוזאר" בפריז.
עוסק בציור, רישום והדפס. בתחום זה, קנה לעצמו מוניטין בשליטתו בתחריט היבש (Dry-Point)‏. ככלל, יצירותיו הגרפיות מתאפיינות בשליטה טכנית גבוהה ורישום אקספרסיבי דייקני.

קורות חייו ויצירתו

נולד בבגדאד למשפחה יהודית מסורתית אמידה. אביו היה רואה חשבון בחברה בריטית ואמו מורה לצרפתית ולרקמה. מרדכי הוא הקטן מבין שלושת אחיו ושתי אחיותיו. החל לרשום מגיל 4. בגיל 14, עלה לישראל לבד. בני משפחתו הצטרפו אליו שנה מאוחר יותר.
בין 1955 ל-1959 למד במחלקה לאמנות חופשית באקדמיה לאמנויות בצלאל. ב-1960 זכה במלגה מטעם ממשלת איטליה ללימודי אמנות באקדמיה לאמנויות יפות בפירנצה, שם שהה בין 1960 ל-1962. בעקבות קבלת מלגת השתלמות בחו"ל מטעם "קרן תרבות אמריקה ישראל" ב-1962, למד בבית הספר הגבוה לציור "אקול דה בוזאר" פריז. מאז חי ויוצר, לסירוגין, בפריז וירושלים.
כבר מגיל 16, חש מרדכי מורה בצורך בחיפוש רוחני אשר הביא אותו להתעמק במיסטיקה של דתות היהדות, האסלאם, הנצרות, ההינדואיזם והבודהיזם. הוא התנסה בקבלה, באלכימיה, ובמדיטציה טנטרית. כמו כן רכש ידע רב ובקיאות באמנות המזרח הרחוק, לרבות הודו, טיבט, נפאל, קוריאה, סין, יפן ואמנות האסלאם.
מתערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה "ברטה אורדנג" בירושלים, בשנת 1960, ועד היום, הציג מורה בקרוב לתשעים תערוכות יחיד בארץ ובעולם.
זכה לפרסום בזכות תיאורי החיות שלו בתחריט ובציור, בין הריאליסטיות המצוירות ישר מהטבע ובין הדמיוניות בעלות מבט רגיש ועמוק. את עיסוקו בחיות מסביר האמן בכך שבניגוד לבני אדם, הן "לא מעמידות פנים ולא מתיימרות להיות אחרות ממה שהן עצמן. הן נמצאות מעל לשייכות ללאום, דת או גזע".
עולמו החזותי של מורה משלב בין מציאות לדמיון וציוריו רוויי חידה וסמליות. "למרות היותו ניחן בחוש הומור חיוני, מאפיל על הסצינות השגעוניות שלו צלה של טרגדיה". הרהור ומדיטציה, כמו גם הומור וגרוטסקה מוצאים מקום זה לצד זה ביצירתו. יצירותיו של מורה תוארו על ידי מבקר האמנות פייר רסטני כ"משלים חזותיים... בעלי מוסר השכל של אהבה ואמונה".
על אף שהאמן אינו מגדיר את עצמו ביחס לאסכולה מסוימת, יצירתו שוייכה לסוריאליזם (ערכים מופיעים במילון ובאנציקלופדיית הסוריאליזם) כמו גם לאמנות החזיונית (Visionary Art) ‏, ואף לאמנות השואבת מעולם הרזים של האלכימיה. כך הוזמן האמן על ידי הנהלת הביאנלה ה-42 בוונציה להציג במחלקה "אמנות ואלכימיה".
הוא הוזמן להציג את יצירותיו במוזיאונים רבים בעולם ביניהם ניתן למנות את מוזיאון היידלברג (1972), מוזיאון גוטנברג (1973), מוזיאון ישראל (1974), מוזיאון תל אביב (1976), מוזיאון חיפה (1981), הגלריה הלאומית קונסטנץ, (1988), מוזיאון הכט (1992), המשכן לאמנות עין חרוד (1992) ומוזיאון פלנטין מורטוס (1995). הציג בעשרות ביאנלות בינלאומיות, בין היתר בביאנלה בוונציה, איטליה, ובביאנלת סאו פאולו. זכה בפרסים בינלאומיים רבים.
נשוי ואב לשלשה ילדים.
חואן גריס

ביוגרפיה

גריס נולד במדריד, למד ציור מכני בבית הספר לאמנויות ואומנויות (Escuela de Artes y Manufacturas) במדריד בשנים 1902-1904, במהלכן תרם מציוריו לכתבי עת מקומיים. בשנים 1904-1905 למד אצל הצייר חוזה מריה קרבונרו (José Maria Carbonero). וככל הנראה בשנת 1905 אימץ לעצמו את השם הבדוי חואן גריס.
בשנת 1906 עבר לגור בפריז והתיידד עם אנרי מאטיס, ז'ורז' בראק ופרננד לז'ה. ובשנת 1915 הוא צויר על ידי ידידו אמדאו מודיליאני. בפריז הלך גריס בדרכו של חבר אחר בן ארצו פאבלו פיקאסו. על אף שהתפרנס כצייר איורים הומוריסטיים וקודרים למספר כתבי עת, החל לצייר באופן רציני רק בשנת 1910 ועד לשנת 1912 פיתח סגנון קוביסטי אישי.
בשנת 1912 צייר את הדיוקן "הוקרה לפיקאסו" שנחשב לציור קוביסטי משמעותי שנעשה בתקופה מוקדמת של הקוביזם על ידי אמן מלבד פיקאסו או בראק. הדיוקן, צבע שמן על קנווס, הצביע על סגנון אנליטי של קוביזם. בקיץ 1913 עסק ביצירה, יחד עם פיקאסו, בעיירה סרה ( Céret) והחל לעבור לקוביזם סינתטי, עם שימוש נרחב בקולאז', בניגוד למונוכרומטיות של חבריו, הוא הרבה להשתמש בצבעים הרמוניים בהירים ובשילובים נועזים, בדומה לחברו מאטיס.
בשנת 1924 החל בעיצוב במה ותלבושות עבור הבלט רוס של סרגיי דיאגילב. באותה השנה הרצה בסורבון והציג בתערוכות גדולות בגלריה סימון בפריז ובגלריה פלכטהיים (Flechtheim) בברלין ודיסלדורף.
החל מאוקטובר 1925, חלה גריס לעיתים קרובות, ולבסוף נפטר מאי-ספיקת כליות בגיל 40, והותיר אחריו אישה ובן.
אמת (סרט)

עלילה

הסרט עוסק בגילוייה של שערורייה פוליטית במסגרת התוכנית 60 דקות, שערורייה שבמרכזה התגייסותו של הנשיא לעתיד ג'ורג' בוש הבן למשמר הלאומי של טקסס על מנת להתחמק מגיוס למלחמת וייטנאם.
הסרט הופק בעלות של 9.6 מיליון דולר, אולם מכירות הכרטיסים הגיעו לכדי 5.4 מיליון דולר בלבד.
אנאבל אפסיון

ביוגרפיה

אפסיון נולדה בהאמרסמית' שבלונדון. בנוסף לסדרה "לגדול בלי בושה" היא ידועה מהופעותיה בתפקיד קירסטי בסיטקום "My Good Friend", בוורלי בסדרה "האגמים", פטרישה הילמן באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", וגברת ביץ' בסרט "Goodnight Mister Tom" של מישל מגוריאן. בסדרה "רציחות במידסומר" גילמה שתי דמויות בשני פרקים שונים "Death in Chorus" ו-"Dead Man's 11". ב-1996 שיחקה בדוקו-דרמה אודות אסון הילסבורו שהתרחש ב-1989. עוד השתתפה בפרק בסדרה "לואיס" ושיחקה בתפקיד קטן בסיטקום "In with the Flynns". ב-2013 ו-2014 הופיעה בסדרה "The Village" של ה-BBC לצדה של מקסין פיק.
ב-2001 שיחקה אפסיון לצדם של ג'וני דפ, הת'ר גראהם ורובי קולטריין בסרט "ממעמקי הגיהנום" בתפקיד פולי ניקולס הקורבן הראשון של ג'ק המרטש. עוד בקולנוע השתתפה בסרטים "רווק פלוס ילד", "אזור מלחמה", "לוליטה", "This Year's Love", ובסרט "המבצר האחרון".
בין השנים 2004 ל-2006 הופיעה אפסיון פעמים אחדות בסדרה "לגדול בלי בושה", וב-2007 בעונה הרביעית החלה להופיע בסדרה בתפקיד קבוע. ב-2008 עזבה את הסדרה, והפרק האחרון בהשתתפותה שודר מרץ 2009. היא חזרה לגלם את התפקיד ב-2011 בעונה השמינית, וב-2013 בעונה ה-11 והאחרונה.
ב-2008 וב-2009 השתתפה אפסיון כחברת צוות אורחת בתוכנית האירוח "The Wright Stuff".
ב-2014 גילמה אפסיון את אנט ווקר בפרק בסדרה הבלשית "Suspects". ב-2013 שיחקה במספר פרקים בסדרה "דוק מרטין" בתפקיד גג'ניפר קרדיו. ב-2015 החלה להופיע בתפקיד ויולט גי (ואחר כך באקל) בסדרת הדרמה "מיילדת".

חיים אישיים

אפסיון למדה בגודלמינג קולג' שבאוניברסיטת ויילס. היא שותפה ליצירה של שיטת "Rosen Method Bodywork" שעוסקת ברפואה אלטרנטיבית. היא מתגוררת בהמפסטד.
שונדה ריימס

ביוגרפיה

ריימס נולדה בשיקגו, אילינוי, לוורה, דוקטור לחינוך, ולאיילי ריימס, פרופסור באוניברסיטה. יש לה שני אחים ושלוש אחיות גדולים ממנה. בילדותה התגוררה ביוניברסיטי פארק, אילינוי. יש לה תואר ראשון באנגלית ובקולנוע מדרטמות' קולג'. בדרטמות' היא הצטרפה לאגודת תיאטרון המחתרת השחורה. לאחר סיום התואר ב-1991 היא עברה לסן פרנסיסקו עם אחיה הגדול ועבדה בפרסום בקאן אריקסון. לאחר מכן עברה ללוס אנג'לס ללמוד תסריטאות באוניברסיטת דרום קליפורניה, שם סיימה תואר שני באומניות. במהלך לימודיה שכרה אותה דברה מרטין צ'ייס להתמחות. מאוחר יותר צ'ייס עבדה יחד עם ריימס על כתיבת "יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים" (צ'ייס שמשה גם כמפיקה בסרט זה). ריימס הייתה מדורגת בראש הכיתה שלה וזכתה במלגת גארי רוזנברג.
ריימס אימצה את בתה הראשונה ביוני 2002, ובת שנייה בפברואר 2012. בספטמבר 2013 נולדה לה בת שלישית מאם פונדקאית.
כיכר דניה

מיקום

הכיכר שוכנת בצומת שדרות הרצל עם רחוב בית הכרם ורחוב הארזים. היא מהווה מרכז תחבורתי חשוב בשכונה ולצידה ממוקמת תחנה של הרכבת הקלה. נמצא בה אחד המרכזים המסחריים העיקריים של השכונה, ובסביבתה שוכנים מוסדות נוספים, כסניפי בנקים, בית ספר יסודי ובית הכנסת המרכזי. בחלק משטח הכיכר נטוע גן.

היסטוריה

הכיכר נקראה על שם דניה (דנמרק) כאות הוקרה על הצלת יהודי דנמרק על ידי העם הדני בימי השואה. שם זה הוכרז בטקס שנערך ב-11 בינואר 1962, במהלך ביקורו בישראל של ראש ממשלת דנמרק ויגו קמפמן, אשר הסיר את הלוט מעל שלט שמה של הכיכר. בטקס נכחו גם ראש הממשלה דוד בן-גוריון וראש עיריית ירושלים מרדכי איש שלום.
בשנת 1969 נפתח מעבר תת-קרקעי בין הכיכר לבין עברן השני של שדרות הרצל, שהיה הראשון מסוגו בירושלים.
ביולי 2019 הסתיימו עבודות השדרוג של הכיכר שנמשכו שמונה חודשים. הכיכר שופצה בעלות כוללת של 2.5 מיליון שקלים. העבודות כללו הוספת דק עץ ופינות ישיבה, נשתלו עצים חדשים ואנדרטת האוניה ההיסטורית (להלן) עברה שימור וטיפול.

האנדרטה בכיכר

בלב הכיכר ניצבת אנדרטה לזכר מבצע ההצלה של יהודי דניה. האנדרטה היא יצירתו של רולף (רודא) ריילינגר ומפוסלת כספינה המפליגה בים מרובה סלעים ושרטונות.
שלטים בצד האנדרטה מספרים בחמש שפות – עברית, ערבית, אנגלית, דנית ושוודית – את סיפור הצלת יהודי דניה וקבלתם בשוודיה ומעלים אותו על נס כמופת של אנושיות בימי השואה.
אלינור גרטי

ביוגרפיה

גרטי נולדה בבלוודיר שבקליפורניה.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכתה גרטי בשתי מדליות, זהב וכסף, מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:47.6 דקות, לפני בריטניה (5:02.8 דקות) ודרום אפריקה (5:13.4 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:11.4 דקות, אחרי בת ארצה אלבינה אוסיפוביץ שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:11.0 דקות ולפני ג'ויס קופר מבריטניה (1:13.6 דקות).

שיאנית עולם

באליפות ארצות הברית שנערכה בהונולולו שבהאוואי ב-7 באוגוסט 1929 זכתה גרטי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:09.8 דקות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של בת ארצה אתל לאקי (1:10.0 דקות) ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-1:10 דקות. שיא זה החזיק מעמד 3 שבועות ונשבר על ידי אוסיפוביץ (1:09.4 דקות).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכתה גרטי בשתי מדליות, זהב וארד, מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:38.0 דקות, לפני הולנד (4:47.5 דקות) ובריטניה (4:52.4 דקות) ובכך הייתה לשחיינית אישה הראשונה שמגנה על תוארה במשחה שליחים ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.2 דקות, אחרי בת ארצה הלן מדיסון שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:06.8 דקות ווילי דן אודן מהולנד (1:07.8 דקות).
בשנת 1998 נפטרה גרטי.
אולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק

ביוגרפיה

אולריקה אלאונורה נולדה ב-11 בספטמבר 1656 בקופנהגן, לפרדריק השלישי, מלך דנמרק ולסופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, בתם של גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט.
בשנת 1675 התארסה אולריקה אלאונורה עם קרל האחד עשר, מלך שוודיה, בניסיון להחליק איבה ארוכת שנים, אך מלחמת סקניה פרצה עד מהרה. במהלך המלחמה, רכשה אולריקה אלאונורה מוניטין של נאמנות למולדתה העתידית, על ידי כך שגילתה חיבה כלפיה שבויי המלחמה השוודים. היא משכנה את תכשיטיה, כולל גם את טבעת האירוסין שלה, כדי לדאוג להם. מעלותיה האישיות ומעשי הצדקה שלה בכל תקופת כהונתה כמלכה, גרמו לעם השוודי לחבב אותה וכך הם התגברו על הקשיים שנבעו ממוצאה הדני. בדיוני המשא ומתן לשלום בין שוודיה לדנמרק שהתקיימו בשנת 1679, היו הנישואין בין קרל לבינה חלק מסדר היום והם אושרו ב-26 בספטמבר 1679, וב-6 במאי 1680 נערך טקס הנישואים שהיה קצר וצנוע.
קרל ואולריקה אלאונורה היו שונים זה מזו. קרל אהב לבלות את זמנו הפנוי בציד וברכיבה, בעוד שאולריקה נהנתה מקריאה ומאמנות. היא תיזכר בעיקר בשל פעילות הצדקה שלה. פעילותה גם הייתה מוגבלת עקב מצב בריאותה הרופף ועקב הריונותיה הרבים. קרל היה מלך מאוד פעיל ועסוק וכאשר הוא נעדר כדי לפקח על חייליו או כדי לבלות, הייתה אולריקה אלאונורה לעיתים קרובות בודדה ועצובה. הנישואין עצמם נחשבו כמוצלחים, והמלך והמלכה חיבבו זה את זו. כמלכה, הייתה אולריקה אלאונורה מעורבת מעט מאוד בחיים הפוליטיים, ודמותה של חמותה הדוויג אלאונורה מהולשטיין-גוטורפ הטילה עליה צל כבד. במהלך התהליך לביטולם של תוארי האצולה, ניסתה אולריקה אלאונורה לדבר בשמם של אלה שרכושם הופקע על ידי הכתר, אך המלך אמר לה שהסיבה שהוא נשא אותה לאישה היא לא רצונו לשמוע את עצותיה הפוליטיות. תחת זאת, היא סייעה לאלה שרכושם הופקע על ידי מתן פיצוי כספי בסתר מתקציבה האישי. אף על פי כן, אמונו האישי של קרל בה גבר בה עם הזמן, ובשנת 1690 נקב קרל בשמה כעוצרת לעתיד, במקרה שבנו יירש את כסאו לפני הגיעו לגיל הבגרות, אך לבסוף מתה אולריקה אלאונורה ארבע שנים לפני קרל. בעת מותה היא תמכה כספית בכ-17,000 אנשים, ונאמר שעל ערש דווי התוודה קרל באוזני אמו, שמאז מותה של אולריקה אלאונורה הוא לא היה מאושר כלל.
אולריקה אולאונורה האם הייתה אישה חולנית והריונותיה הרבים שברו אותה בסופו של דבר. בשנת 1693, התדרדר מצב בריאותה, וקרל הקדיש סוף סוף את זמנו לטיפול בה. ב-26 ביולי אותה שנה מתה אולריקה אלאונורה בארמון קרלברג, סולנה, ומותה השפיע קשות על קרל, והוא מעולם לא התאושש מכך.
היאטוס (רומנית)

עקיפת ההיאטוס

הקושי בביטוי ההיאטוס מוביל לעיתים לחיפוש דרכי ביטוי העוקפות אותו, חלקן תקינות וחלקן לא.
דרך תקינה לעקיפת ההיאטוס היא על ידי הקטנת תנועות למצב של חצי תנועה, כמו בדיפתונג או טריפתונג וביטוי שתי ההברות ביחד. לא כל חיבור כזה מקובל וחלקם נחשבים לצורת ביטוי שגוייה. לדוגמה, במילה DE-O-DA-TĂ מחברים את שתי ההברות הראשונות להברה אחת: DEO-DA-TĂ. חיבור דומה במילים GE-O-ME-TRI-E, GE-O-LO-GI-E ו-GE-O-GRA-FI-E, אינו מקובל ונחשב לביטוי שגוי.
דרך פסולה לעקיפת ההיאטוס היא הוספת חצי תנועת i בין שתי ההברות. התופעה הזאת היא מקרה פרטי של אפנטזה epenteza‏.
ספרטק מוסקבה (הוקי קרח)

היסטוריה

מועדון ההוקי ספרטק הוקם לראשונה ב-22 בדצמבר 1946 עם הקמת ליגת העל הסובייטית בהוקי קרח ולאורך השנים זכתה ארבע פעמים באליפות המדינה, בשנים 1962, 1967, 1969 ו-1976. בנוסף זכתה הקבוצה פעמיים בגביע הסובייטי (בשנים 1970, 1971) ואף העפילה פעמיים לגמר הגביע האירופי (1970, 1977), אך הישגיה המשמעותיים היו הזכייה בגביע שפנגלר בשנים 1980, 1981, 1985, 1989, 1990.
מאז התפרקות ברית המועצות התדרדרה הקבוצה מבחינה מקצוענית ובשנת 2014 אף פורקה בשל קשיים פיננסיים אך מאז 2016 נמצאת במגמת התחזקות לאחר שהוקמה מחדש ונמצאת בבעלות קבוצת ERIELL, שמספקת שירותים בתחום הפקת נפט.
יה הצל יונה

תוכן הפיוט

המשורר פותח בבקשת הצלה ל'כנסת ישראל' (כינוי לעם ישראל) המשולה ליונה שנתונה בעצב, ודמעותיה זורמות מבכי על מצבה בגלות, ועל הגאולה שטרם הגיע. המשורר קורא להודות ולשמוח על הטובות שכבר גמל האל, מתוך ציפייה שיחדש ימינו כקדם. 
כל בית בפיוט נחתם במלים "וְתִשְׂמַח בָּךְ אַתָּה מַלְכָּהּ בִּשְׁמוֹנַת יְמֵי חֲנֻכָּה", המשורר מתאר את השמחה הגדולה שכנסת ישראל רוצה לשמוח ותשמח במלכה בשמונת ימי החנוכה כשם ששמחו בחנוכה לאחר חידוש העבודה בבית המקדש, בבחינת בימים ההם בזמן הזה.
טל שניידר

ביוגרפיה

שניידר נולדה כטל בית אור ברמת השרון, שם גם גדלה. היא בתם של השופטת דרורה בית אור ושל אלוף-משנה בני בית אור.
שירתה כמדריכה ומפקדת פלוגה ביחידת מורן שאותה הקים אביה. למדה משפטים במכללה למנהל שבראשון לציון, והוסמכה כעורכת דין ב-1998. עם סיום לימודיה החלה לעבוד כעורכת דין במשרד ליבליך-מוזר ושות' ולאחר מכן במשרדו של עו"ד דורון כהן ובמשרד יורם מושקט ושות', ועסקה בתחום התקשורת. ב-2001 סיימה לימודי תואר שני במדע המדינה ומשפטים באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן עברה לארצות הברית, שם עברה את מבחן לשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק, ולמדה עיתונאות באוניברסיטת ג'ורג'טאון וצילום עיתונאי בקורקורן קולג' שבוושינגטון.
בין השנים 2004–2009 הייתה כתבת "מעריב" בוושינגטון. היא סיקרה את מערכות הבחירות לנשיאות ארצות הברית, את יחסי החוץ של ארצות הברית, ואת מערכת היחסים בין הבית הלבן, הקונגרס ומחלקת המדינה למדינת ישראל וארגונים יהודיים.
לאחר שפוטרה מ"מעריב" בעקבות קיצוצים בשנת 2010, הקימה שניידר את הבלוג הפוליטי והעצמאי "הפלוג", בו היא מעדכנת ומפרשת אודות ההתפתחויות הפוליטיות והמפלגתיות, ועוסקת בצדדים הטכנולוגיים של קמפיינים פוליטיים - תחום שנחשפה אליו כשסיקרה את הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008. שניידר גם הקימה קבוצת וואטסאפ בשם "החלוצות של הפלוג", בה חברים כ-100 איש, המעדכנים בנושאים פוליטיים וגם מראיינים פוליטיקאים. שניידר גם משדרת לעיתים באופן עצמאי מסיבות עיתונאים ואירועים פוליטיים באמצעות פייסבוק ויישומון "פריסקופ" של טוויטר.
בשנת 2012 זכתה בפרס אגודת העיתונאים בתל אביב למצוינות בעיתונות הדיגיטלית.
בשנים 2012 עד 2013 עבדה בשיתוף פעולה עם "הארץ", וידיעות שפורסמו ב"פלוג" התפרסמו גם באתר העיתון.
בשנת 2014 הצטרף לפלוג העיתונאי אבישי עברי, אך פרש באותה השנה.
באוגוסט 2017 הצטרפה שניידר לעיתון "גלובס" ככתבת לעניינים מדיניים-פוליטיים.
היא מתגוררת ברמת השרון, נשואה לאייל ואם לשלושה.
FBW Dreiachskipper Type 80-N

היצרן "Franz Brozincevic Wetzikon"

"Franz Brozincevic Wetzikon" צברה מוניטין מעולה עבור הנדסה ברמה העליונה, התמחתה בכלי רכב מותאמים אישית. החברה השתמשה רק ברכיבים של ייצור משלה, מערכת יקרים שאפשרה לחברה לייצר רק כמה מאות יחידות בשנה. 
בשנת 1982, "Franz Brozincevic Wetzikon"  מוזגה עם המתחרה השווייצרי שלה, "Saurer" , דיימלר-בנץ ("Daimler-Benz" ) החזיקה בנתח ניכר בחברה החדשה, ((Nutzfahrzeuggesellschaft Arbon & Wetzikon (NAW), הייצור של כמה סוגים של כלי רכב FBW הופסק, הוחלף על ידי הרכבים של מרצדס בנץ: משאיות ומשאיות כבדות. עם זאת, NAW המשיכה לייצר טרוליבוסים עד שנת 2003.
בוץ' קסידי

רוברט לירוי פרקר (אנגלית: Robert Leroy Parker;‏ 13 באפריל 1866 - 6 בנובמבר 1908 (משוער)), אשר נודע בכינויו בוץ' קסידי היה שודד אמריקאי מפורסם. פרקר, שהנהיג את כנופיית הקבוצה הפרועה (Wild Bunch Gang), עסק בעיקר בשוד רכבות ובנקים במערב ארצות הברית. מפחד החוק, נאלץ לעזוב לדרום אמריקה, שם מצא את מותו בשלהי שנת 1908.

משפחתו וילדותו

קסידי נולד בעיירה במחוז לנקשייר שבאנגליה, וזמן קצר לאחר לידתו היגרה משפחתו לארצות הברית. הוריו התיישבו ביוטה, והצטרפו לכנסייה המורמונית. פרקר עזב את בית הוריו כנער, והסתובב ברחבי ארצות הברית כשהוא מחליף עבודות שונות. את כינויו, בוץ' קסידי, רכש בעקבות קשריו עם גנב בקר שכונה מייק קסידי ומעבודותו כצב בויומינג למשך פרק זמן קצר.

קריירת הפשע

פשעיו של קסידי החלו בפשיעה קטנה: ב-1880, כשנסע לעיירה סמוכה כדי לקנות ביגוד, מצא קסידי את החנות סגורה. קסידי פרץ לחנות, גנב זוג מכנסי ג'ינס והשאיר פתק בו הוא מתחייב לשלם בפעם הבאה שיגיע לחנות. אולם שנים ספורות אחר כך, ב-24 ביוני 1889 ביצע קסידי יחד עם מספר שותפים את מעשה השוד הראשון שלו: הכנופיה פרצה לבנק בעיירה טליורייד בקולורדו, ושדדה 21,000 דולר ולאחר מכן נמלטה לדרום-מזרח יוטה. קסידי רכש חווה במקום, אך שנים ספורות לאחר מכן נשלח לכלא באשמת גניבת בקר וגביית דמי חסות. לאחר מאסר של כ-18 חודשים שוחרר מהכלא, תוך הבטחה שלא ישוב לבצע פשיעה במדינת יוטה.
ב-1896 אסף קסידי סביבו קבוצת פושעים שביצעה סדרת מעשי שוד ברחבי מערב ארצות הברית. ב-1901 נמלט קסידי דרך ניו יורק לחווה שרכש בארגנטינה. ב-1905 זוג שודדים דוברי אנגלית שדדו בנק בריו גז'גוס, כ-700 ק"מ דרומית מחוותו של קסידי. השודדים נמלטו עם סכום המוערך בכ-100,000 דולר כיום. ההערכה היא כי זוג השודדים הוא קסידי ושותפו לפשע בעבר הארי לונגבאו. לאחר שהוצא צו מעצר נגד קסידי, לונגבאו וחברתו השלושה ברחו לבארילוצ'ה, ומשם באמצעות ספינה חצו את אגם נאוול ואפי לצ'ילה. ב-19 בדצמבר באותה שנה קסידי, לונגבאו ושותף נוסף שדדו מבנק בארגנטינה 12,000 פסו. מרדף אחריהם הסתיים בכישלון, כשהשודדים נעלמים ברחבי הפמפס.

השפעה תרבותית

בהשראת דמויותיהם של קסידי ושל שותפו הארי לונגבאו (Harry Alonzo Longabaugh, שכינויו היה "Sundance Kid") הופק ב-1969 סרט הקולנוע קיד וקסידי (שמו במקור Butch Cassidy and the Sundance Kid) בבימויו של ג'ורג' רוי היל. דמותו של קסידי גולמה בסרט על ידי השחקן פול ניומן.
כמו כן גם צמד נבלים מהסדרה פוקימון נקראים קאסידי ובוץ', על שמו.
בתוכנית הטלוויזיה הבריטית "טופ גיר" נוסעים מגישי התוכנית אל חוותו של קסידי כחלק ממסעם בפטגוניה.
לואיס מיילסטון

ביוגרפיה

נולד בשם לב מילשטיין בעיר קישינב שבבסרביה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (שם התרחשו ב-1903 פרעות קישינב; כיום בירת מולדובה) למשפחה יהודית אמידה. דודנו היה הכנר הווירטואוז נתן מילשטיין.
זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה היגר מיילסטון לארצות הברית, שם עבד בעבודות מזדמנות טרם התגייסותו לצבא ארצות הברית, שם שירת כעוזר במאי שתיעד בבסיס אימונים את המלחמה.
לאחר המלחמה הגיע להוליווד, שם החל לעבוד כעוזר עורך ובהמשך כעוזר במאי. הווארד יוז קידם את מיילסטון לבימוי סרטים (1925), כשאחד מסרטיו הראשונים, סרט הרפתקאות "שני אבירים ערבים" הביא לו את פרס האוסקר בטקס פרסי האוסקר הראשון. הוא זכה בקטגורייה חד פעמית - הבמאי הקומי הטוב ביותר.
הוא גם ביים את "ההונאה", סרט גנגסטרים מוקדם, שהיה לאחד משלושת הסרטים הראשונים שהיו מועמדים לאוסקר לסרט הטוב ביותר (בקטגוריה שזכה "כנפיים"). שנתיים אחר כך עזר להווארד יוז לביים סצינות מסרטו "מלאכי הגיהנום", ולא קיבל על כך קרדיט. הוא נחשב אחד מטובי הבמאים בז'אנר סרטי המלחמה.
מיילסטון זכה בפרס אוסקר שני על סרטו "במערב אין כל חדש", עיבוד לספרו של אריך מריה רמרק. סרטו הבא היה "העמוד הראשי" (The Front Page), עיבוד קולנועי למחזה המצליח של בן הכט וצ'ארלס מק'ארתור. החל מראשית פריצתה (אמצע שנות החמישים), החל מיילסטון לעבוד באינטנסיביות בטלוויזיה. שניים מסרטיו המאוחרים נודעו במיוחד - "האחד עשר של אושן", ו- "המרד על הבאונטי", בכיכובם של מרלון בראנדו וטרוור האוורד.
מיילסטון הלך לעולמו בגיל 84 ונקבר בלוס אנג'לס.
מאיר סוקולר

מאיר סוקולר (נולד ב-17 במאי 1944 בבוכרה שבאוזבקיסטן) הוא כלכלן ישראלי ששימש במגוון תפקידים בכירים בבנק ישראל. 
סוקולר סיים את לימודי הדוקטורט שלו ב-1975 באוניברסיטת ניו יורק. עבד בבנק ישראל  בין השנים 1976-2006. הוא החל את עבודתו ככלכלן ביחידת הפיקוח על הבנקים בה התקדם לתפקיד בכיר, לאחר מכן מונה לסגן מנהל מחלקת המחקר, ממנה התקדם ומונה למנהל המחלקה המוניטרית. בין השנים 2002-2006 שימש סוקולר משנה לנגיד הבנק, מינוי בהמלצת הנגיד דאז ד"ר קליין, ובין 17 בינואר ל-30 באפריל 2005 אף מילא מקום הנגיד. הוא פרש מבנק ישראל לאחר כניסתו של פרופ' סטנלי פישר לתפקידו. בשנת 2005 היה סוקולר חבר בוועדת בכר שמונתה לצורך ביצוע רפורמה בשוק ההון - הפחתת ריכוזיות וצמצום ניגודי אינטרסים בבנקים. 
לאחר פרישתו מהבנק שימש כיועץ בכיר בקרן המטבע הבינלאומי.
הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.
גודש ורידי האגן

סימנים וסימפטומים

נשים עם מצב זה חשות תחושת כאב מתמידה באגן, שעלולה להיות כבדה וכואבת, אך במקרים מסוימים אפילו יותר חריפה. הכאב נהיה יותר גרוע לקראת סוף היום ואחרי תקופות ארוכות של עמידה, אך הן אמורות להרגיש הקלה לאחר שכיבה או שינה. הכאב עלול להחמיר במהלך או לאחר קיום יחסי מין, אחרי פעילות גופנית מסוימת כמו רכיבה על אופניים או על סוסים, ויכול להיות יותר גרוע לפני תחילת המחזור.
לנשים עם גודש ורידי האגן יש רחם גדול יותר ורירית רחם עבה יותר מהרגיל. 56% מהנשים מפגינות שינויים ציסטיים לשחלות,ונשים רבות מדווחות על סימפטומים אחרים, כגון כאבי מחזור, כאבי גב, הפרשות מהנרתיק, נפיחות בטן, שינויים במצבי רוח או דיכאון, ועייפות.

אבחון

האבחון יכול להתבצע באמצעות אולטרסאונד או בדיקות לפרוסקופיה. המצב גם יכול להיות מאובחן על ידי וינוגרם , סקירת CT, או MRI. אולטרסאונד הוא כלי האבחון הנפוץ ביותר. מחקר שנערך לאחרונה על ידי יחידת מחקר לורידי האגן, הציע שסריקת טרנסוגינל אולטרסאונד דופלקס (באנגלית: Transvaginal Duplex Ultrasound) היא "תקן זהב" בבדיקת ריפלוקס ורידי אגן - שהוא הגורם העיקרי לגודש ורידי האגן. באותה קבוצת מחקר הראו כי גודל הורידים - כפי שמוצג על ידי ונוגרפיה והוא משמש גם כקריטריון לאבחון ב-CT ו-MRI - אינו רלוונטי, ורק סריקת טרנסוגינל אולטרסאונד דופלקס מראה את הריפלוקס הורידי שגורם לבעיה.

טיפול

אפשרויות טיפול מוקדמות כוללות תרופות נגד כאבים באמצעות תרופות נוגדי דלקת שאינם סטרואידים, דיכוי תפקוד השחלות, וטיפולים אלטרנטיביים כגון דיקור סיני ופיזיותרפיה.
יש גם אפשרות לניתוח על ידי עצירת זרם הדם לאותם דליות באמצעות טכניקות ניתוח זעיר-פולשנית  בתהליך הנקרא אמבוליזציה , התהליך דורש שהיה של לילה בביה"ח והוא נעשה תחת הרדמה מקומית. עד 80% מהמטופלות הסובלות ממחלה זו מצליחות להשיג הקלה באמצעות שיטה זו, דבר הנמדד לפי מידת הפחתת הכאב המורגש.
גיל עופרים

קורות חיים

נולד במינכן לסנדרה ואבי עופרים (בעלה לשעבר של אסתר עופרים), זמר ואמרגן.
הקריירה של עופרים החלה כשהיה בן 15 בלבד, לאחר שצייד כשרונות של מגזין הנוער "בראבו" הבחין בו בתחנת רכבת תחתית במינכן. בנובמבר 1997 הקליט את הסינגל הראשון שלו‏, "(Round 'N' Round (It Goes",‏ ובמאי 1998 יצא אלבומו הראשון, "Here I Am". האלבום זכה להצלחה גם במזרח הרחוק, ובפרט בפיליפינים, בסינגפור ובתאילנד, שבה היה הזמר הראשון בהיסטוריה ששלושה סינגלים שלו היו בין חמשת המובילים במצעד הפזמונים בו זמנית.
בשנת 2003 החליט להתנער מתדמית כוכב הנעורים שדבקה בו. הוא הוציא את האלבום "On My Own", בסגנון הנוטה יותר לכיוון הרוק, וכן שינה את הופעתו החיצונית. מאז 2005, עופרים הוא סולן להקת Zoo Army, בה חברים גם אחיו טל, רולנד סנס ודומיניק שולץ. הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון, "I'm Alive", בשנת 2006.
מאז 2004, שיחק גם במספר סרטי טלוויזיה.
מין חדש של עש ממשפחת הברודניים, Amata gil (בעברית: ברדן החרמון), שהתגלה בחרמון ב-2007 נקרא על שמו של גיל עופרים.
אלידע גרא

אלִידַע גֵּרָא (1931 - 10 במאי 2017) הייתה במאית קולנוע וכוריאוגרפית ישראלית. סרטה "לפני מחר" (1969) הוא הסרט העלילתי הארוך הראשון שבוים בידי אישה בישראל.

קורות חייה

גרא נולדה בארצות הברית במשפחה יהודית, גדלה בניו יורק ולמדה מחול בבית הספר ג'וליארד. היא הייתה מתלמידותיה של מרתה גרהם, הופיעה בתיאטרוני אוף ברודוויי, עסקה בכוריאוגרפיה, הקימה להקת מחול משלה ועסקה גם בהדרכת תנועה בתיאטרון. בשלב מסוים החלה לצלם מופעים שהעלתה להקתה.
בעקבות פנייה של במאי קנדי שהציע לצלם את עבודתה באולפן, נסעה לקנדה ולמדה צילום ובימוי. היא הכירה את הצייר ומעצב התפאורה הישראלי צבי (ציצי) גרא, נישאה לו ובשנת 1964 עלו לישראל יחד עם שלושת ילדיהם. בני הזוג התגרשו כעבור עשרים שנה.
בישראל לימדה שיעורי תנועה לשחקנים בתיאטרון הקאמרי, הקימה סטודיו למחול בביתה ויצרה סרטים. כמו כן עיצבה תנועה בסרטים, בהם "שני קוני למל", וכן בתיאטרונים, בין השאר בהצגות "אלקטרה" (1964) ו"תעלולי נאסר-א-דין" (1965).
ב-1969 ביימה גרא את "לפני מחר", הסרט הארוך היחיד שלה. אחריו ביימה סרטי תעודה מוזמנים בשביל גופים שונים ובשלב מסוים חזרה להתמקד בתחום המחול. בין היתר ניהלה את מדור המחול באמנות לעם, הייתה המנהלת האמנותית של להקת המחול "גוונים" ונמנתה עם מייסדי הפסטיבל "גוונים במחול". 
ב-2013 הוקרן סרטה של גרא "לפני מחר" במסגרת הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, בנוכחותה של הבמאית.

יצירתה

"לפני מחר" הוא הסרט העלילתי הראשון בישראל שנוצר על ידי אישה. הוא בנוי משני פרקים הדנים במהותה של האהבה: האחד הוא "אביב", שבו צעיר וצעירה מתאהבים ונפרדים. בשני, "סתיו", עובדיה, קשיש בעל דוכן פלאפל, מצית את סקרנותה של גברת אלטמן הייקית והם מתקרבים בהדרגה. גרא כתבה את התסריט עם יורם קניוק. אמנון סלומון צילם בשחור-לבן. שחזור והקרנת הסרט נערכו ביוזמתה של ישראלה שאער מעודד החוקרת את ראשית קולנוע הנשים בישראל
בסרט שיחקו ישראל (פולי) פוליאקוב מהגשש החיוור, רינה גנור שהייתה אז אחת הכוכבות המבטיחות של הקולנוע הישראלי, אריה אליאס והרקדנית רות האריס.
גרא הייתה מחלוצות הקולנוע הישראלי ומנציגיה הבולטים של תנועת "הרגישות החדשה" בו, שחבריה היו ברובם המכריע גברים.
נפטרה ב-10 במאי 2017 בביתה במגדים.