אמריקן איידול

רקע

אמריקן איידול מבוססת על תוכנית המציאות הבריטית "Pop Idol", שלקחה השראה מפורמט זהה אחר בשם "Popstars". מפיק הטלוויזיה הבריטי נייג'ל לית'גו צפה בגרסה האוסטרלית של "Popstars", שמקורה בניו זילנד, והחליט לאמץ אותה בארצו. מפיק טלוויזיה אחר בבריטניה העונה לשם סיימון פיולר מצא עניין ברעיון שהוצג בתוכנית, והוא תפקידם של פאנל השופטים לברור מתחרים במהלך אודישן, ולאחר מכן החליט ליצור פורמט משלו שלימים נקרא "פופ איידול" תוך שהוא מוסיף לה אלמנטים פרי מוחו, כגון הצבעות טלפוניות של הצופים בבית, סיפורי רקע מרגשים של המתמודדים ודרמות המתרחשות בזמן אמת. בשנת 2001 עלתה התוכנית לאוויר כשפיולר "מנהל את ההצגה", עם האחריות לנהל ולהפיק בפועל את התוכנית. סיימון קאוול שימש כאחד השופטים, והתוכנית עצמה זכתה להצלחה גדולה בקרב הקהל הבריטי.
לאור ההצלחה פיולר, קאוול ומפיק טלוויזיה נוסף בשם סיימון ג'ונס ניסו באותה השנה למכור את הפורמט בארצות הברית, אולם הוא אינו זכה לאהדה רבה מצד רשתות הטלוויזיה האמריקאיות. עם זאת, בתו של רופרט מרדוק, מנהל חברת האם של פוקס חיבבה את התוכנית ושכנעה אותו לקנות את הפורמט. לאחר הרכישה הוענק לתוכנית השם "American Idol: The Search for a Superstar" (בתרגום חופשי: אמריקן איידול: חיפוש אחרי סופרסטאר) ושידור הבכורה שלה התקיים בקיץ 2002. לקאוול הוצע להיות המנהל והמפיק בפועל של התוכנית, בדומה לתפקידו של פיולר בתוכנית הבריטית, אך הוא סירב, ונדמה כי הייתה סגירת מעגל קטנה כאשר נייג'ל לית'גו לקח על עצמו את התפקיד. בשנת עלייתה הפכה התוכנית לאחד הלהיטים של הקיץ. התוכנית הפכה לתופעה לאחר שהסממנים המזוהים עמה, כמו המעורבות של הקהל בתחרות באמצעות הצבעות ונוכחותו של סיימון קאוול כשופט ממולח ורציני, התחבבו על הקהל והביאו להצלחתה.
התוכנית זוכה לרייטינג גבוה מאוד, ומחיר שידור פרסומת במשך 30 שניות במהלכה הוא כ-200 אלף דולר. המפרסמות העיקריות בתוכנית הן החברות קוקה-קולה (משקאות), AT&T Mobility (רשת טלפון סלולרי), קלוגס (מזון), אולד נייבי (אופנה) ופורד (רכב). מפיקת התוכנית היא חברת פרמנטל מדיה מקבוצת ברטלסמאן הגרמנית, ששותפה בחברת המוזיקה סוני BMG.

אודישנים מקדימים

המתמודדים עוברים לפחות שלושה שלבי סינונים; בשלב הראשון המתמודד נבחן עם עוד מספר מתמודדים וביחד הם עוברים אודישן קצר אל מול קבוצת בוחנים, שמביניהם נמצא לעיתים אחד ממפיקי התוכנית. למרות שבשלב זה יכולים להתקיים למעלה מ-10,000 אודישנים בכל עיר, רק מאות בודדות שורדים את ההדחה המקדימה ועוברים אל השלב הבא. בשלב השני המתמודדים שעברו בהצלחה זוכים לשיר בפני המפיקים, ולרוב מתבצע סינון נוסף. רק לאחר שני השלבים הללו מגיע השלב שבו המתמודדים זוכים לשיר בפני פאנל השופטים של התוכנית, וזהו השלב היחיד שמשודר בטלוויזיה. המתמודדים שעוברים את השלב השלישי, ובעצם את כלל האודישנים המקדימים, מגיעים לשבוע הוליווד.

שבוע הוליווד

המתמודדים שזכו להגיע לשבוע הוליווד מופיעים באופן אינדיבידואלי ובקבוצות בסדרת אודישנים. עד העונה העשירית היו בדרך כלל שלושה סיבובי הדחות בהוליווד; בסיבוב הראשון המתמודדים נכנסים כקבוצות, אם כי כל אחד מופיע לבד (בדומה לשלב הראשון באודישנים המקדימים). בסיבוב השני המתמודדים מתחלקים מחדש לקבוצות ומופיעים עם שיר משותף, ובסיבוב האחרון כל מתמודד מופיע סולו עם שיר לבחירתו - בסגנון אקפלה או בליווי להקה (תלוי עונה). בעונות העשירית והאחת העשרה התווסף סיבוב נוסף שהתקיים בלאס וגאס, במהלכו המתמודדים הופיעו בקבוצות שנקבעו על פי נושא מסוים, ולאחר סיבוב זה הם הופיעו עם סולו אחרון שקבע מי מהם יעבור לשלב חצי הגמר. בעונה השתים עשרה הוחלף סיבוב לאס וגאס ב"סיבוב פתע", במהלכו השופטים בחרו חמש נשים וחמישה גברים בכל לילה (במשך ארבעה לילות) עד לכדי צמצום הנבחרת ל-20 מתמודדים, ובעונה השלוש עשרה התקיים סיבוב נוסף בשם "הוליווד או הביתה", במהלכו המתמודדים שעמדו בסימן שאלה אצל השופטים הצטרכו להופיע עם נחיתתם בהוליווד, כאשר מתמודדים שנכשלו נשלחו הביתה מבלי להתחיל את שבוע הוליווד. בסוף שלב זה של התחרות נבחרים בין 24 ל-36 מתמודדים שזוכים לעלות לשלב חצי הגמר.

שלב חצי הגמר

בשלושת העונות הראשונות, המתמודדים שעלו לשלב חצי הגמר התחלקו לקבוצות שונות והופיעו באופן אינדיבידואלי; בעונה הראשונה היו שלוש קבוצות עם עשרה זמרים בכל קבוצה, ושלושת השורדים האחרונים בכל קבוצה היו אלו שעלו לשלב ההופעות החיות. בעונות השנייה והשלישית היו ארבע קבוצות עם שמונה זמרים בכל קבוצה, ושני השורדים האחרונים בכל קבוצה היו אלו שעלו לשלב ההופעות החיות. בעונות הללו התקיים "הסיבוב הכללי", שהיווה מעין גלגל הצלה עבור כל המתמודדים שנשלחו הביתה כשהוא נותן להם הזדמנות נוספת לחזור לתחרות; בעונה הראשונה חזר לתחרות מתמודד אחד והנבחרת הסופית של ההופעות החיות הורכבה מ-10 מתמודדים, ובעונות השנייה והשלישית לא רק ששלושת השופטים בחרו להציל מתמודד אחד כל אחד, כי אם גם הקהל בבית בחר להחזיר מתמודד נוסף, והנבחרת נסגרה עם 12 מתמודדים.
מהעונה הרביעית ועד השביעית, כמו גם בעונה התשיעית, 24 המתמודדים שעלו לשלב חצי הגמר התחלקו על פי מגדר, זאת על מנת להבטיח מספר שווה של מתמודדות בנות ומתמודדים בנים בנבחרת, שמורכבת מ-12 מתמודדים סך הכל. שני המגדרים שרו במשך לילות רצופים אחד אחרי השנייה, ושני המתמודדים שסיימו אחרונים בכל קבוצה הודחו בכל שבוע עד שנשארו 6 מתמודדים מכל קבוצה שלבסוף הרכיבו את נבחרת 12 מתמודדי ההופעות החיות.
בעונה השמינית, המתמודדים שעלו לשלב חצי הגמר התחלקו לשלוש קבוצות עם שנים עשר זמרים בכל קבוצה, והשלושה שמקומם בנבחרת היה מובטח בכל ערב הם הזמר שקיבל את מירב ההצבעות, הזמרת שקיבלה את מירב ההצבעות והזמר או הזמרת שקיבלו את מירב ההצבעות אחרי שניהם. יתר על כן בעונה זו חזר "הסיבוב הכללי", במסגרתו הצטרפו לנבחרת עוד ארבעה מתמודדים שניצלו על ידי השופטים, והנבחרת נסגרה עם 13 מתמודדים.
החל מהעונה העשירית, הבנים והבנות שרו כל אחד בלילות נפרדים. בעונות העשירית והאחת עשרה העפילו לשלב ההופעות החיות 5 מתמודדים ו-5 מתמודדות, וגם בעונות אלה התקיים "הסיבוב הכללי" אשר במהלכו החזירו השופטים שלושה מתמודדים לתחרות והרכיבו את הנבחרת מ-13 מתמודדים שהעפילו לשלב ההופעות החיות.
בעונה השתים עשרה, 20 המתמודדים שעלו לשלב חצי הגמר התחלקו על פי מגדר כאשר לבסוף שרדו חמישה מכל קבוצה, 10 מתמודדים סך הכל שהרכיבו את הנבחרת.
בעונה השלוש עשרה עלו 30 מתמודדים לשלב חצי הגמר, אולם רק 20 מהם זכו להגיע לשלב ההופעות החיות כאשר עשרה מתוכם בנים ועשר מהן בנות. הנבחרת הורכבה מחמשת השורדים האחרונים של כל מגדר ומשלושה מתמודדים שקיבלו הזדמנות חוזרת במסגרת "הסיבוב הכללי" על ידי השופטים, כך שהיו סך כל 13 מתמודדים שעלו לשלב ההופעות החיות.

פתיחת קווי ההצבעה

משלב זה והלאה נפתחים קווי הצבעה אישיים למתמודדים, כך שגורלם מוכרע כעת על ידי הצופים בבית. המספר האישי של כל מועמד מופיע על המסך במהלך ההופעות ועד התקציר הכולל של כלל ההופעות, וההצבעה נשארת פתוחה במשך שעתיים לאחר שידור הפרק (בגמר ההצבעה נמשכת עד ארבע שעות). לקהל ניתנת האפשרות להצביע מספר בלתי מוגבל של פעמים למתמודד המועדף עליהם באמצעות שיחה או שליחת הודעת טקסט (מהעונה השנייה) למספר חינמי, כאשר כל שיחה או הודעה נחשבת קול אחד. במשך מספר שבועות רצופים מתמודד אחד או יותר הולך הביתה בכל תוכנית עד להכרזת הזוכה. הצבעות מקוונות נכנסו לשימוש מהעונה העשירית. כל ההצבעות נספרות ומפוקחות על ידי חברת טלסקופ.

שלב ההופעות החיות

שלב ההופעות החיות משודר בפריים טיים בשידור חי מלוס אנג'לס עם קהל באולפנים. בעונה הראשונה נמשך שלב זה 8 שבועות, 11 שבועות מהעונה השנייה ועד העונה התשיעית, 12 שבועות בעונה העשירית והאחת עשרה, 10 שבועות בעונה השתים עשרה ו-13 שבועות בעונה השלוש עשרה. בכל שבוע מתקיימים שני שידורים, כאשר תוכנית אחת היא הופעות חיות והשנייה היא תוצאות ההופעות החיות. בכל תוכנית הופעות המתמודדים מופיעים עם שיר המתקשר לנושא מסוים; סגנון מוזיקלי, שירים של זמר מסוים, שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 או שירים שיצאו לאור בשנה בו המתמודד נולד הם חלק מהנושאים שנבחרו לאורך העונות. כל מתמודד לרוב מונחה על ידי השופט שיש לו קשר לנושא הנבחר של השבוע. בתחילה המתמודדים מופיעים עם שיר אחד בלבד בכל תוכנית הופעות, אולם בשלב בו הם נשארים ארבעה או חמישה הם מופיעים עם שני שירים, ועם שלושה שירים כשהם השניים או השלושה השורדים האחרונים בתוכנית.
בתוכנית התוצאות המועמד שקיבל את מירב ההצבעות בדרך כלל אינו נחשף, כי אם המתמודד או המתמודדים שקיבלו את מספר הקולות הנמוך ביותר מהצופים בבית. כאשר נשארים שני מתמודדים אחרונים על הבמה שלא נקראו בשמם, הם לא בהכרח קיבלו את מספר ההצבעות הנמוך ביותר. כאשר נשארים שלושה מתמודדים אחרונים על הבמה, המתמודד שאסף לזכותו את מספר ההצבעות הנמוך ביותר הולך אוטומטית הביתה. בכל הדחה של מתמודד מופיעה מצגת עם הרגעים הזכורים ביותר שלו שלאחריה הוא מופיע בפעם האחרונה בפני הקהל. עם זאת בעונה השישית שודר פרק הדחה במהלכו אף מתמודד לא נשלח הביתה, אם כי שבפרק ההדחה שאחריו הודחו שני מתמודדים. פרק דומה שודר בעונה התשיעית. יתר על כן, החל מהעונה השמינית לשופטים ישנה אפשרות חד פעמית, והחל מהטופ 5 והלאה, לבטל הדחה שהתבצעה על ידי הצופים ולהציל אותו, זאת אם כלל השופטים הסכימו על העניין פה אחד. בעונה השתים עשרה ה"הצלה" לא הייתה זמינה. בעונה הארבע עשרה, בתוכנית שקבעה מי ימשיך לטופ 8, ההצלה יכלה להתבצע על ידי המעריצים, להם ניתן חלון של 5 דקות בלבד להצביע דרך חשבון הטוויטר שלהם למתמודדים שנמצאים בסכנת הדחה.

שלב הגמר

פרק הגמר משודר בשידור חי במשך שעתיים, ובסופו מכריזים על המנצח הגדול. בעונות הראשונה, השלישית ועד השישית, והארבע עשרה, הגמר התקיים ושודר מתיאטרון דולבי שבלוס אנג'לס, שביכולתו לאכלס עד 3,400 אנשים. גמר העונה השנייה התקיים ושודר מאמפיתיאטרון גיבסון, גם הוא בלוס אנג'לס, שביכולתו לאכלס מספר כמעט כפול של למעלה מ-6,000 אנשים. מהעונה השביעית ועד העונה השלוש עשרה, הגמר התקיים ושודר בתיאטרון נוקיה (כיום תיאטרון מיקרוסופט) במרכז לוס אנג'לס, שביכולתו לאכלס קהל של למעלה מ-7,000 אנשים. המתמודדים מבצעים שלושה שירים; שיר שנבחר על ידי המתמודד, שיר שנבחר על ידי השופטים ושיר שנכתב במיוחד עבור המתמודד במסגרת הגמר, אשר מיועד לצאת כסינגל הראשון של הזוכה.

פרסים בתוכנית

המנצח זוכה בחוזה הקלטות שיכול לכלול עד כ-6 אלבומים בסך הכל, ובחוזה ניהול אישי מטעם הסוכנות המזוהה עם התוכנית, 19 Entertainment, לה יש זכות קדימה להחתים את המתמודדים בתוכנית, כמו גם מספר חוזים נוספים רווחיים, כמו רכב מתנת פורד. דווח כי כל הזוכים בתוכנית עד לעונה התשיעית הרוויחו כמיליון דולר בשנה הראשונה לזכייתם. כל המתמודדים שהגיעו למקום השני עד לעונה העשירית, נוסף למתמודדי גמר נוספים, הוחתמו על חוזי הקלטות עם חברות תקליטים מובילות. עם זאת, החל מהעונה האחת עשרה למקום השני הובטח חוזה המתחייב להוציא למתמודד סינגל אחד בלבד. לחברות התקליטים BMG ו-SME (עונות 1–9) ו-UMG (עונות 10-) זכות הקדימה להחתים את המתמודדים בתוכנית במשך שלושת החודשים הראשונים לאחר הגמר. החל מהעונה השלוש עשרה, הזוכה מקבל חוזה הקלטות עם חברת ביג מאשין רקורדס. לכל עשרת המתמודדים האחרונים בכל תוכנית (11 האחרונים בעונות 10 ו-12) ניתנה האפשרות לצאת לסיבוב הופעות עם שכר מובטח של שש ספרות לכל אחד.

סיבוב ההופעות של אמריקן איידול

בסוף כל עונה יצאו עשרת הפיינליסטים של כל תוכנית (11 האחרונים בעונות 10 ו-12) לסיבוב הופעות. בסיבוב ההופעות של העונה ה-12 יצא בנוסף מתמודד משלב חצי הגמר. המותג Pop-Tarts המשתייך לחברת קלוגס נתן חסות לסיבוב ההופעות של העונה הראשונה, וגיטר הירו התווספה כנותנת חסות בעונה ה-7. מותג בייגלה השוקולד של M&M היה החוסה של סיבוב ההופעות של העונה ה-9. סיבוב ההופעות של העונה ה-5 היה המצליח הקופתי ביותר עם הכנסות של למעלה מ-$35 מיליון דולר.

אלבומים של אמריקן איידול

בסוף כל עונה יצאו לאור אלבומי מוזיקה המאגדים בתוכם הופעות נבחרות של מתמודדים, כמו גם הוצע למכירה סינגל הגמר. לאורך חמש העונות הראשונות האלבומים סווגו כאלבומי אוסף, כאשר כולם הגיעו לטופ 10 במצעד בילבורד 200, ובכך הפכו את זיכיון פסקולי התוכנית לזיכיון המכניס ביותר מכל פסקול שיצא אי פעם במסגרת סרטי או תוכניות טלוויזיה. החל מהעונה החמישית, ההופעות של מתמודדים היו ניתנות להורדה דיגיטלית במהלך העונה מאתר התוכנית בלבד. בעונה השביעית, הופעות חיות והקלטות אולפן היו זמינות גם הן להורדה במהלך העונה דרך אייטונס, שהצטרפה בעונה זו כנותנת חסות. בשבוע הקלטות האולפן בעונה העשירית, הופעות של מתמודדים היו זמינות להורדה כאלבום אוסף דיגיטלי ישירות לאחר שידורן בתוכנית.
חברת ההקלטות 19 Recordings, הנתמכת על ידי הסוכנות 19 Entertainment מחזיקה כעת בזכויות לחומרים הפונוגרפיים שהוקלטו על ידי כלל המתמודדים בתוכנית. 19 חברה לחברת התקליטים BMG על מנת לקדם ולשווק את ההקלטות דרך חברות התקליטים שבבעלותן; אר.סי. איי רקורדס, אריסטה רקורדס, ג'יי רקורדס וג'ייב רקורדס. בין השנים 2005–2007 חברת BMG חברה לSME במטרה ליצור יחד את חברת התקליטים המשותפת Sony BMG. בין השנים 2008–2010 סוני הייתה אחראית על השיווק לאחר שרכשה את BMG. סוני שיתפה פעולה עם אמריקן איידול והפיצה את המוזיקה שלה, זאת עד 2010 שעה שהוחלפה על ידי חברת התקליטים Interscope Geffen A&M Records המשתייכת ל-UMG.