google/wiki40b huggingface dataset:
אליהו בן-אלישר

ביוגרפיה

בן אלישר נולד בשם אליהו גוטליב בראדום שבפולין כבן זקונים לאליעזר והלה. אביו ואחיו היו בעלי בית יציקה מצליח.
במהלך השואה, ב-28 באוקטובר 1942, בגיל 10, צורף למשפחה יהודית שנכללה בקבוצת יהודים תושבי ונתיני ארץ ישראל, שנקלעו לפולין לפני המלחמה, נאלצו להישאר בה לאחר כיבושהּ על ידי הנאצים, והוחזרו לארץ ישראל במסגרת חילופי אנשי היישוב כנגד טמפלרים גרמנים שהושבו לגרמניה. בן אלישר צורף למשפחה זו במקום ילדם נתן חיים, שגורש על ידי הנאצים להשמדה. ב-14 בנובמבר 1942 הגיע עם אנשי הקבוצה לארץ ישראל.
בארץ גדל בן אלישר בבית דודו, חבר באצ"ל. הוא למד בבית הספר הדתי ביל"ו בתל אביב והיה חבר בתנועת בית"ר.
עם תום מלחמת העולם השנייה התברר לבן אלישר שאביו נספה במחנה הריכוז פלוסנבירג, חודשיים לפני תום המלחמה ואמו נהרגה בתאונת דרכים לאחר המלחמה. אחותו היגרה עם בעלה בשנת 1947 לארצות הברית. לאחר שחרורו מצה"ל, בתחילת שנות ה-50, נסע ללמוד בסורבון שבפריז, שם סיים בהצלחה תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני במשפט בינלאומי. במהלך לימודיו עבד כשומר לילה בשגרירות הישראלית, שם גויס ל"מוסד", שבו עבד בהמשך במשך 13 שנים התקדם בשירות ופיקד בין השאר על מחלקה מרכזית באגף "צומת" של הארגון. בשלוש שנות פעילותו האחרונות שהה במזרח אפריקה, בעיקר באתיופיה. בשנת 1965 פרש מ"המוסד". בשנת 1969 סיים את הדוקטורט במדע המדינה באוניברסיטת ז'נבה.
משנת 1971 ועד 1977 שימש כראש מטה ההסברה וכדובר תנועת החרות, גח"ל והליכוד.
בשנת 1977, לאחר ניצחון הליכוד בבחירות לכנסת מינה ראש הממשלה, מנחם בגין את בן-אלישר לשמש כמנכ"ל משרד ראש הממשלה, תפקיד אותו מילא עד 1980. בסוף שנת 1977, בעקבות ביקורו של נשיא מצרים בישראל, אנוואר סאדאת, שימש בן אלישר כראש המשלחת הישראלית שיצאה לקהיר לניהול המשא ומתן לשלום. לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים עם מצרים, כיהן בשנים 1980–1981 כשגריר הישראלי הראשון בקהיר.
כיהן כחבר הכנסת בכנסות ה-10 עד ה-14 מטעם סיעת הליכוד. בכל 5 הקדנציות היה חבר ועדת החוץ והביטחון, ובכנסת ה-10 וה-12 אף כיהן כיושב ראש הוועדה.
שימש כציר בקונגרסים הציוניים בשנים 1972, 1987 ו-1992.
בשנת 1996, ארבעה חודשים לאחר שנבחר לכנסת, התפטר ממנה עקב מינויו כשגריר ישראל בוושינגטון. שנתיים אחר-כך החל לשמש כשגריר בפריז. בתחילת אוגוסט 2000 התפטר דוד לוי מן הממשלה, בעקבות התנגדותו למהלכים מדיניים בועידת קמפ דייוויד. בעקבות כך, הודיע ראש הממשלה, אהוד ברק, למספר שגרירים שהחזיקו בעמדות ניציות על סיום תפקידם. בהם היה גם בן אלישר, שהיה מקורב ללוי.
ימים ספורים לאחר הודעת הפיטורין שקיבל מברק, נפטר בן אלישר מהתקף לב במלון בפריז. נסיבות מותו היו בלתי שגרתיות. בן-אלישר שהה מחוץ לדירתו, ללא ליווי של מאבטח או שוטר ממשטרת פריז, בניגוד לנוהלי האבטחה של נציגים רשמיים של ישראל. הוא הובא למנוחות בבית הקברות בהר הזיתים.
היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה דיאנה לבית דודל, ואשתו השנייה ניצה לבית עפרוני.
עורק הכסל החיצון

מהלך

ראשיתו של עורק הכסל החיצון בהתפצלותו של עורק הכסל המשותף לשני עורקים – עורק הכסל החיצון ועורק הכסל הפנימי – קדמית למפרק העצה והכסל. העורק יורד לפנים לאורך הגבול התיכון של שריר המותניים הגדול. בצאתו מחגורת האגן, מאחור ומתחת לרצועת המפשעה, העורק הופך לעורק הירך.

סעיפים

מעורק הכסל החיצון מסתעפים שני ענפים בטרם הוא הופך לעורק הירך: עורק רום הבטן התחתון והעורק כותר הכסל העמוק. ענפים אלה מספקים דם לשרירים ולעור שבדופן הבטן התחתונה. בעוד עורק רום הבטן התחתון יוצר השקה עם עורק רום הבטן העליון שמוצאו מעורק החזה הפנימי, העורק כותר הכסל העמוק יוצא הצדה ומתקדם לאורך רכס הכסל של עצם האגן.

היבטים קליניים

בהשתלת כליה עורק הכסל החיצון הוא העורק שמחובר בדרך כלל לעורק הכליה המושתלת.
אדוארדו דואלדה

ביוגרפיה

דואלדה נולד ב-5 באוקטובר 1941 בלומאס דה סמורה, בבואנוס איירס. הוא הוסמך כעורך דין בשנת 1970 וב-1987 התמנה לחבר בקונגרס הארגנטינאי ולסגנו של הנשיא קרלוס מנם עד לפרישתו ב-1991, לטובת כהונה כמושל פרובינציית בואנוס איירס.
ב-1999 רץ דואלדה לתפקיד נשיא ארגנטינה, אך הפסיד בבחירות לפרננדו דה לה רואה. ב-2001 התפטר דה לה רואה בשל המשבר הכלכלי הקשה שפקד את ארגנטינה. ההתפטרות עוררה משבר חוקתי שבמהלכו הוחלפו ארבעה נשיאים בתוך 15 יום, אשר בסופם מונה דואלדה לנשיא ארגנטינה על ידי הוועדה המחוקקת ב-2 בינואר 2002. מיד עם השבעתו התחוללו במדינה הפגנות ענק של מפגיני השמאל שהתנגדו לבחירתו]. דואלדה הצליח לשכך את המהומה ותחת לחץ פוליטי קרא להקדמת הבחירות בשישה חודשים מהמועד המתוכנן. בבחירות, שנערכו ב-2003, ניצח נסטור קירשנר וב-25 במאי באותה שנה נתמנה קירשנר לנשיא. בדצמבר 2009 הכריז דואלדה על כוונתו להתמודד שוב על הנשיאות בבחירות שנערכו ב-2011.
L

היסטוריה

האות L מקורה באות הכנענית "ל", הגיעה ללטינית דרך האות היוונית למבדא Λ (אות גדולה) או λ (אות קטנה).
פורט בנינג

מבצר בנינג (או פורט בנינג, מאנגלית: Fort Benning) הוא בסיס צבאי של צבא ארצות הברית הממוקם דרומית מערבית לעיר קולומבוס במחוזות מסקוג'י וצ'טהוצ'י במדינת ג'ורג'יה ומחוז ראסל במדינת אלבמה בארצות הברית. הבסיס מהווה חלק מהמרחב העירוני של קולומבוס ונהר הצ'טהוצ'י זורם דרך שטח הבסיס.
הבסיס ידוע כמרכז ללוחמת חיל הרגלים של הצבא (US Army Infantry Center) ובו מתקיימת טירונות החי"ר, קורס קציני החי"ר וכן בית הספר לסיירים של הצבא אשר בוגריו מאיישים בעיקר את רגימנט הריינג'רס ה-75. כמו כן מתקיימים בו אימונים ותוכניות השתלמות גם לקצינים בכירים מצבאות אחרים, ביניהם קצינים מצה"ל (ובהם למשל, גיורא איילנד). בשטח הבסיס גם מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני, השנוי במחלוקת בשל האימונים שעברו בו קציני צבא ממדינות לא דמוקרטיות באמריקה הלטינית, בין היתר אימונים בעינויים, חטיפה, והפרות אחרות של זכויות האדם.
במרכז הקליעה שבבסיס מתקיים גביע העולם בקליעה, בו השתתפה גם נבחרת מישראל. ב-2005 זכה הקלע הישראלי גיא סטריק במדליית ארד בתחרות ירי ברובה 50 מ"מ.
בין מפקדיו הידועים בעבר של הבסיס נמצא הגנרל עומר בראדלי. גם השחקן ג'יימס ארל ג'ונס שירת כצוער וכקצין במחנה.
מה נשמע, דוק?

אתרי צילום

אתר הצילום העיקרי של הסרט הוא העיר סן פרנסיסקו. "מלון בריסטול", שבו מתרחש חלק ניכר מהסרט, צולם במלון "הילטון" בעיר. מרדף המכוניות צולם ברחובות התלולים של סן פרנסיסקו. סצנת "לוח הזכוכית" צולמה בפינת הרחובות בלבואה והשדרה ה-23 ברובע ריצ'מונד. בדרכן עברו המכוניות במדרגות בפארק אלטה פלאזה, וגרמו להן נזק שסימניו ניכרים עד היום. חלק מהסרט צולם בפאראמוס שבניו ג'רזי.

הצלחה ופרסים

הסרט זכה להצלחה קופתית, והכנסותיו בארצות הברית, 66 מיליון דולר, מיקמו אותו במקום השלישי מבחינת הכנסות לשנת 1972, לאחר "הסנדק", ו"הרפתקה בפוסידון".
תסריטאי הסרט זכו בשנת 1973 בפרס מטעם "גילדת הכותבים של אמריקה" לקומדיה הטובה ביותר שנכתבה ישירות לקולנוע. מכון הסרטים האמריקאי שיבץ את הסרט במקום ה-61 ברשימת מאה הקומדיות הטובות ביותר, ובמקום ה-68 ברשימת מאה הסרטים הרומנטיים הטובים ביותר.
יום קנברה

יום קנברה (באנגלית: Canberra Day) הוא חג לאומי רשמי, שנחוג מדי שנה ביום שני השני של חודש מרץ בטריטוריית הבירה האוסטרלית. החג נחוג על מנת לציין את אירוע חנוכת העיר קנברה ומועד הענקת שמה הרשמי.
בטקס שנערך ב-12 במרץ 1913, הליידי דנמן, אשת המושל הכללי של אוסטרליה, הלורד דנמן, חנכה את העיר והעניקה לה את שמה.
ב-3 במרץ 2007 השר אנדרו בר הציע לחוקק חוק, לפיו התאריך יצויין ביום שני השני של חודש מרץ (כאשר קודם לשנה זו החג צויין ביום שני השלישי של חודש מרץ), על מנת שהוא יצוין בסמוך לתאריך המקורי.
בשנת 2012 החג נחוג ב-12 במרץ; ב-2013 ב-11 במרץ; ב-2016 ב-14 במרץ; ב-2017 ב-13 במרץ; בשנת 2018 החג יצויין ב-12 במרץ, וב-2019 החג יצויין ב-11 במרץ.
במסגרת החג נערך פסטיבל קנברה, שמתקיים בין ה-11 וה-20 במרץ מדי שנה.
ג'וד נוורו

קריירה

נוורו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אבדיי וכשהיה בן 18 עבר לזו של מיידטלנד הדנית. ב-20 ביולי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון בניצחון 1-2 נגד אולבורג. כעבור 11 ימים הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-4 נגד בנגור סיטי הולשית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. לאחר שבעונת 2008/2009 הצליח לתפוס את מקומו בהרכב הקבוצה, עונה לאחר מכן מעמדו התערער ובקיץ 2010 הושאל לפרדריקה מהליגה השנייה בה הצטיין עם 14 שערי ליגה.
את עונת 2012/2013 התחיל במיידטלנד וב-4 בספטמבר 2012 חתם בהורסנס. בקיץ 2015 שוחרר מהמועדון.
את עונת 2015/2016 התחיל בקבוצה סלובנית, אך שוחרר ממנה. ב-9 באוקטובר 2015 חתם בבני יהודה תל אביב.
ב-4 באוגוסט 2016 חתם בבני סכנין לעונה אחת, אך הוא שוחרר מהקבוצה באמצע העונה.
באפריל 2017 חתם בילבס מליגת העל הפינית במדיה שיחק משחק אחד בלבד. בדצמבר אותה שנה כתם בקבוצת צ'נאיין בליגת העל ההודית. הוא היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות, אך שוחרר לאחר סיום העונה.
ב-1 בפברואר 2019 נוורו חתם בהפועל מרמורק.
ב-21 ביולי 2019 נוורו חתם בהפועל רמת גן.
הנס-יורגן דורנר

קריירת מועדונים

דורנר החל את הקריירה כילד במועדון מוטור גרליץ, ובגיל 16 החל קריירה ארוכה בדינמו דרזדן, מתוכה 17 עונות בקבוצה הבוגרת. במשך תקופתו בקבוצה, זכה דורנר בחמש אליפויות, כולן במהלך שנות ה-70, בהן דינמו דרזדן שלטה ביחד עם פ.צ. מגדבורג בליגת העל המזרח גרמנית. בעונת 1976/77 זכה דורנר בדאבל עם דינמו דרזדן, ונבחר ככדורגלן השנה בגרמניה המזרחית בפעם הראשונה. האליפות האחרונה של דורנר עם דינמו דרזדן הייתה בעונת 1977/78. לאחר מכן, דורנר ודינמו דרזדן לא הצליחו לזכות באליפויות נוספות, אך סיימו חמש פעמים במקום השני, תמיד כסגנים של דינמו ברלין, ששלטה בצורה בלעדית בליגת העל המזרח גרמנית בשנות ה-80 ונתמכה על ידי השטאזי. בנוסף, דורנר זכה עם דינמו דרזדן בחמישה גביעים, הראשון בשנת 1971, והשניים האחרונים בעונות 1983/84 ו-1984/85, שלאחריהם נבחר דורנר שוב ככדורגלן השנה בגרמניה המזרחית, בפעם השנייה והשלישית. לאורך כל תקופתו של דורנר בדינמו דרזדן, הקבוצה סיימה את העונות לפחות במקום השלישי, למעט עונת 1982/83 אז סיימה הקבוצה שביעית. לדורנר היו הצלחות עם דינמו דרזדן גם בזירה האירופית, כאשר הגיע עם הקבוצה לרבעי הגמר בגביע אירופה לאלופות בשנים 1977 ו-1979, גביע אופ"א ב-1976, וגביע אירופה למחזיקות גביע בשנים 1985 ו-1986. על אף תפקידו ההגנתי, דורנר הבקיע 70 שערי ליגה בדינמו דרזדן ב-400 הופעות, ונחשב לשחקן ההגנה הפורה ביותר בתולדות ליגת העל המזרח גרמנית. דורנר פרש ממשחק פעיל בתום עונת 1985/86.

קריירה בינלאומית

לדורנר 96 הופעות במדי נבחרת גרמניה המזרחית, הראשונה נערכה בשנת 1969, אז הפסידה גרמניה המזרחית 1-0 לנבחרת צ'ילה. דורנר לא השתתף עם גרמניה המזרחית באולימפיאדת מינכן ובמונדיאל 1974 על אף שנבחרת גרמניה המזרחית השתתפה בהם בהצלחה, אך היה חלק חשוב בזכייה של גרמניה המזרחית במדליית זהב באולימפיאדת מונטריאול, כאשר סיים כסגן מלך השערים של הטורניר עם ארבע הבקעות. במאי 1985 ערך דורנר את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים, בניצחון 3-1 על נבחרת לוקסמבורג במוקדמות מונדיאל 1986.

קריירת אימון

דורנר אימן לאחר פרישתו בנוער של דינמו דרזדן ואחר כך את נבחרת גרמניה המזרחית הצעירה. בינואר 1996 מונה דורנר כמאמן ורדר ברמן, שם אימן עונה וחצי, אך לא הצליח להביא את הקבוצה לצמרת הטבלה ותקופתו נחשבה כאכזבה יחסית. בהמשך אימן את צוויקאו, אל-אהלי המצרית, לוקומוטיב לייפציג וקבוצת החובבים הגרמנית ראדבוילר 08, שם אימן דורנר במשך ארבע עונות בין השנים 2006 ו-2010.
מדיה-ויקי

היסטוריה

מדיה-ויקי נכתבה לראשונה עבור ויקיפדיה על ידי הסטודנט הגרמני מגנוס מנסקה. לפני כן, עשה האתר שימוש בתוכנת UseModWiki, שהייתה כתובה בשפת Perl. המעבר לגרסת ה-PHP בוצע ב-25 בינואר 2002, שידוע בקרב קהילת ויקיפדיה כְּיום מגנוס מנסקה.
באמצע שנת 2002, התוכנה שוכתבה ושוכללה על ידי לי דניאל קרוקר, ומאז היא מפותחת יותר ויותר על בסיס קוד זה. החל מאמצע 2003, התוכנה חסרת-השם החלה להתכנות מדיה-ויקי, ומאז אפשר היה להורידה לכל צורך, ולא רק לשימוש פנים-ויקיפדי. התוכנה יצאה לאור לראשונה בשם זה ב-29 באוגוסט 2003, ושם ההפצה היה MediaWiki-stable 20030829.
השם "מדיה-ויקי" נבחר על ידי דניאל מאייר כמשחק מילים עם "ויקימדיה" - מתוך קרן ויקימדיה, ארגון-האב שנוסד בערך באותו הזמן.
תותח 17 ליטראות

מפרט טכני

באפריל 1941, החליט משרד המלחמה הבריטי שיש לפתח תותח שישמש כלי אחיד גם כתותח נגרר נגד טנקים וגם להתקנה בצריחי הטנקים. המטרה: תותח שיוכל לחדור 150-120 מ"מ פלדה. מכאן הוגדר הצורך להשתמש בתותח בעל קוטר של 3 אינץ' (76.2 מילימטר) ופגז במשקל 17 ליטראות. הצורך בתותח כזה נבע מחסרונות התותח שקדם לו: תותח 6 ליטראות בקוטר 57 מ"מ. הפיתוח נעשה על ידי תעשיית הנשק הבריטית בתקופת מלחמת העולם השנייה כתותח נגרר נגד טנקים. 
ככלל, דמה המבנה הכללי שלו כולל המרכב לתותח ה-6 ליטראות. 
התותח היה כלי הנשק הטוב והאפקטיבי ביותר של צבאות בנות הברית במלחמת העולם השנייה כנגד כל סוגי הטנקים הגרמנים. התקנתו על מרכב של טנק לדוגמה טנק השרמן או על מרכב טנק מסוג ולנטיין, הקנתה לשריון הבריטי לראשונה שילוב של יכולת ניידות וחדירה לכל סוגי הטנקים הגרמנים. 
לאחר המלחמה הוחלף התותח במסגרת יחידות הנגד טנקיות הבריטיות בתותח ללא רתע 120 מ"מ. 
כתותח של טנק, הוא הוחלף בצבא הבריטי בתותח ה-20 ליטראות הכבד יותר, (84.2 מ"מ) שהותקן בשנת 1948 בטנקי הצנטוריון ובמשחית הטנקים צ'ריוטר.

מלחמת העולם השנייה

עוד לפני שתותח ה-6 ליטראות הוכנס לשרות על ידי הצבאות הבריטים, הם שיערו שתותח זה לא יוכל לחדור את השריון של הטנקים הגרמנים שעברו התפתחות מואצת באותן שנים (1941-1943). 
תכנון התותח החל בסוף שנת 1940. באביב 1941 החלו הניסיונות בדגם הראשון שיוצר. 
את הקרדיט להתקנת תותחי ה-17 ליטראות בטנק השרמן יש לזקוף לזכות מייג'ור ג'ורג' ברייטי מבית הספר לשריון בלולוורת' (Lulworth) אנגליה, כבר בתחילת 1943. אף על פי שבאותו זמן כבר הוחל בהתקנת התותח בטנקים מתוצרת בריטית מסוג צ'לנג'ר, היה 'מייג'ור ברייטי משוכנע שמרכב השרמן מתאים יותר לתותח. 
הופעת טנקי הטיגר סימן I הגרמנים בצפון אפריקה, גרמו לזירוז הייצור ולשליחת 100 תותחים ראשונים לחזית זו באביב 1943. היות שתכנון המרכב לא הסתיים, נשלחו 100 תותחים ראשונים אלה על מרכב של תותח 25 ליטראות ונקראו 17/25 pdr. 
הצלחות התותח בשדות הקרב, הביאה להחלפת התותחים בעלי הקטרים הקטנים יותר שהיו מותקנים עד אז במספר טנקים בריטים כמו הקרומוול, הצ'רצ'יל, הקנטאור ועוד.
כמו כן הותקן התותח על טנקי השרמן האמריקאים. טנקים אלה כונו בשם שרמן פיירפליי והם נכנסו לשרות בינואר 1944.
התקנת התותח על טנקי השרמן, הפכה אותם לנשק שאיים אף על הטנקים הגרמנים הטובים ביותר כמו הפנתר והטייגר.

מלחמת העצמאות

מספר יחידות של תותחים נגררים היו בשרות הצבא המצרי בתש"ח. אחד הכלים הבודדים מסוג זה שנלקח שלל, לקח חלק בהתקפה השמינית האחרונה על משטרת עיראק סווידאן. 
בפקודה שהכין יצחק רבין קצין המבצעים של חזית הדרום במסגרת ההכנות למבצע יואב, הוא רשם 2 תותחי 17 ליטראות. זו הוכחה חד משמעית לכך שעד אז תפסו כוחות צה"ל כשלל 2 תותחים במצב כשיר עם תחמושת מספקת שהושמשו לקראת הפעולה. 
לאחר המלחמה התברר שטנקי השרמן שנרכשו בינתיים עם תותח קצר 75 מ"מ, נחותים לעומת הטנקים שרכש הצבא המצרי מסוג T34. על מנת להתגבר על נחיתות זאת הותקנו בחלקם תותחי 17 ליטראות. 
טנקים משופרים אלו נחשפו לציבור לראשונה במצעד צה"ל ביום העצמאות בשנת 1956.

מבצע קדש

במבצע קדש בשנת 1956, הפעיל הצבא המצרי תותחי 17 ליטראות נגררים וכן תותחים מתנייעים מסוג "ארצ'ר" שהופעלו כנגד השריון הישראלי בחזית סיני, בעיקר בקרב סכר הרואיפה באזור אבו עגילה. באותו מתחם היו למצרים 6 תותחי 17 ליטראות נגררים ו- 14 תותחים מתנייעים מסוג ארצ'ר.
זו הייתה כנראה ההפעלה המבצעית האחרונה של תותח זה גם ככלי נגרר וגם כתותח מתנייע בדמותו של הארצ'ר. 
אחד התותחים המתנייעים האלה מוצג במוזיאון השריון בלטרון.
חולות זפת

היסטוריה

חולות הזפת של אלברטה ידועים מזה מאות שנים. האינדיאנים המקומיים ידעו להשתמש בהם לבעירה, אם כי לא ידעו את טכניקת ההפרדה של הביטומן מהחול. לפני למעלה ממאה שנה גילו כי אם מערבבים את חולות הזפת במים חמים ומנערים את העיסה, הביטומן צף למעלה וניתן לאסוף אותו. ואולם עד 1967 לא נעשה שימוש מסחרי בחולות הזפת משום שתהליך ההפקה היה יקר מאוד. חולות הזפת קבורים בעומק של למעלה מ-25 מטרים מתחת לשטח ביצתי למחצה, באזור גאוגרפי נידח במעבה יער. כדי להגיע ולכרות את חולות הזפת, יש לברא את היער, לפנות את רקב העצים שהצטבר במשך אלפי שנים ולהסיר את שכבת האדמה מעל חולות הזפת. תהליך ההפקה עצמו צורך כמויות מים אדירות ומשאבי אנרגיה. היות שהמכרות נמצאים באזורים קפואים במשך רוב ימות השנה, אספקת המים בעייתית.

השפעות סביבתיות של הכרייה

העיתון הבינלאומי אפוק טיימס, מוסר מפי כתביו באלברטה, קיילאן פורד ואומיד גוריישי כי תושבים רבים מתלוננים על ריכוזי כספית גבוהים בדגים הנידוגים בנהר אתאבסקה ועל בעיות סביבתיות רבות נוספות.
הוצאת הביטומן מצריכה פינוי שטחי אדמה גדולים – בדרך כלל של יערות צפוניים – כדי לחפור בורות פתוחים ענקיים. גם הפרדת הנפט מהביטומן אינה משימה פשוטה. התהליך עתיר האנרגיה המשמש להפקת נפט מהחולות פולט בין פי שניים עד פי שלושה יותר גזי חממה מאשר תהליך הפקתו של נפט רגיל. "חולות הזפת של אלברטה הם המזהמים והמלכלכים ביותר מבין דלקי המאובנים הקיימים כיום", אמר איין ברוס, מומחה לשינויי אקלים מטעם קרן דייוויד סוזוקי.
פיתוח חולות הזפת גובה גם מחיר כבד מהקרקע. ארבע טונות של עפר מועברים ממקומם כדי להפיק חבית נפט אחת בלבד. דו"ח של הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF) ציין שחברת Syncrude קנדה, יצרנית נפט החולות הגדולה בעולם, העבירה לבדה יותר אדמה מהכמות בה השתמשו בהקמת החומה הגדולה של סין, תעלת סואץ, הפירמידה הגדולה של גיזה ועשרת הסכרים הגדולים בעולם, יחדיו. 
ממשלת אלברטה דורשת שלאחר הוצאת הביטומן מהאדמה, חברות הנפט ישקמו את הקרקע באמצעות תהליכי השבחה. "תוכנית השיקום עובדת באופן חלקי, אך היא לעולם לא תשיב את הקרקע למצב בו הייתה בעבר", אמר סטאן לאורנט, תושב שמורת הילידים פורט מק'קיי. "המאמצים קיימים, אך הם לעולם לא יחזירו את הפירות המסורתיים שגדלו פה; הם לעולם לא יחזירו את העצים המסורתיים בהם השתמשו הילידים הקנדים לצרכים רפואיים, למאכל ולכל מטרה אחרת. אלו לעולם לא יחזרו".
פורט מק'קיי ממוקמת בקצה חולות הזפת של אתאבסקה, כ-50 קילומטרים מצפון לפורט מקמרי, מוקד פיתוח חולות הזפת. כאן, באמצע יער צפוני עבות וקדום, באזור המשקיף על נהר אתבאסקה, האוויר נושא עמו צחנה רעילה והנהר מזוהם; הדגים החיים בו, אומרים התושבים, מסוכנים למאכל. "אף אחד כבר לא אוכל דגים מנהר אתאבסקה", אומר לאורנט. "בעבר התושבים שרדו בזכותם".
הוצאת חבית נפט אחת מביטומן דמוי זפת מצריכה בין שתיים לחמש חביות מים, מרביתם נשאבים מנהר אתאבסקה. חברות נפט רבות אומרות שהן משפרת את יעילותן בשימוש שהן עושות במים, ולעיתים ממחזרות אותם יותר מעשר פעמים כדי למזער את ההשפעה על הנהר, אך התועלת ממִחזור המים מקוזזת על ידי ההתפשטות המואצת של הפיתוח. מכון פֶמבינה מעריך שצריכת המים תגדל ב-50 אחוז בשש השנים הקרובות. בסופו של דבר המים האלו יוחזרו לנהר או ייאגרו בבריכות פסולת רעילה שחברת נפט לא משקמת.
מאמצים ראשיים

מאמצים ראשיים (Principal stresses) הם מאמצי מתיחה או מאמצי לחיצה הפועלים בחתך בו מאמץ הגזירה אפס בגוף הנתון במצב מאמצים כללי. למאמצים הראשיים תפקיד בתאוריות הכשל של גופים כתוצאה מהמאמצים בהם הם נתונים. תאוריות הכשל ידועות גם כהיפותזות החוזק והן הדרך לחבר מאמצים בעלי אופי שונה כמו מאמצי מתיחה ואו מאמצי לחיצה עם מאמצי גזירה. מעגל מור מאפשר תיאור גרפי של המאמצים, המאמצים הראשיים וזווית החתכים בהם פועלים המאמצים הראשיים.
המתמטיקאי הצרפתי אוגוסטן לואי קושי, Augustin Louis Cauchy ,1789 - 1857, היה הראשון שציין כי בנקודה כלשהי של הגוף הנתון תחת מצב מאמצים כללי, תמיד אפשר למצוא שני מישורים ניצבים זה לזה בהם מאמצי הגזירה מתאפסים. למישורים האלה קושי קרא מישורים ראשיים ולמאמצים הניצבים למישורים אלה הוא קרא מאמצים ראשיים. המאמצים הראשיים הם בעלי הערך המרבי והערך המינימלי של מאמצי המתיחה - לחיצה, את זה קל לראות במעגל מור.

טנזור המאמצים במערכת ראשית

על מנת למצוא את טנזור המאמצים בצירים הראשיים, יש לבצע טרנספורמציה כזו אשר תאפס את כל האיברים פרט לאלכסון. באלגברה ליניארית, לפעולה זו קוראים לכסון מטריצות: , כאשר P היא המטריצה המלכסנת וD היא מטריצה אלכסונית. עמודות המטריצה המלכסנת הן הוקטרים העצמיים של טנזור המאמצים, ואיברי האלכסון של המטריצה האלכסונית הם הערכים העצמיים המתאימים. לכן, בהינתן טנזור מאמצים, מציאת המאמצים הראשיים מסתכמת במציאת הערכים העצמיים, ומציאת הכיוונים הראשיים מסתכמת במציאת הווקטורים העצמיים המתאימים: .
הערכים העצמיים הם שורשי הפולינום האופייני. לשם כך משווים את הדטרמיננט  לאפס:
אתר הנופש ההררי והמקדשים שסביבו בצ'נגדה

היסטוריה

בתקופת ביסוס שלטונו הכריז ממשל שושלת צ'ינג על חבל ארץ המשתרע על כמה אלפי קמ"ר, כ-350 קילומטרים צפונית לבייג'ינג, באזור שבו התגוררו המונגולים, כ"אזור הציד מוּלָאן" (木兰围场; פין-יין Mùlán Wéichǎng - מוּלָאן וֵייצָ'אנְג ). כל שנה בסתיו היה הקיסר מוביל פמליה שכללה מלבד משפחתו הקרובה ופילגשיו את ממשלתו, ואת כל המשמר המלכותי, סך הכול כמה אלפי אנשים, לצוד במולאן. על מנת לשכן קבוצה גדולה כזו של אנשים הוקמו לאורך הדרך 21 ארמונות ארעיים, בהם אתר הנופש ההררי.
הקיסר קאנגשי (שלט 1661–1722) שבחר במקום התכוון במקור לבנות ארמון מגורים זמני, בדומה לארמונות רבים אחרים שהוקמו במדינה, במטרה שישמש מרכז מדיני משני בתקופה שבה הוא ישהה במקום לאורך זמן. הבחירה בצ'נגדה נעשתה מכמה טעמים. ראשית, הקרבה היחסית לבייג'ינג, למעבר לאזור המרכזי, לאזור הציד ולמנצ'וריה, מולדת אבותיו של הקיסר. שנית, סביבה טבעית מרהיבה. קאנגשי תיאר פעם את המקום כ"אזור נרחב עם מעיינות חמים ושדות מרעה עשירים". שלישית, האקלים בקיץ נוח, והטמפרטורה אינה עולה על 24.5°C בחודשים החמים ביותר.
בניית המכלול החלה בשנת 1703 (שנת שלטונו ה-42 של קאנגשי) והבנייה נמשכה בהפסקות 89 שנים עד שנת 1792 שבה הושלם מיזם הבנייה האחרון, במשך תקופת שלטונם של שלושה קיסרים משושלת צ'ינג: קאנגשי, יונגג'נג (שלט 1722–1735) וצ'יינלונג (שלט 1735–1796). העבודה בוצעה בשני שלבים עיקריים: בין 1703 ל-1714 הכנת התשתית: חפירת האגמים, בניית האיים, והסכרים ואז הקמת החומות והארמונות, ובין 1741 ל-1754 שאז הוקמו ארמונות נוספים והגנים. המקדשים סביב האתר נבנו בין השנים 1713 ל-1780.
הקיסרים קאנגשי, צ'יינלונג וג'יאצ'ינג (שלט 1796–1820) נהגו לשהות במקום בין מאי לספטמבר ולקבל פקידים בכירים, אצילים של בני מיעוטים, ושליחים של מדינות זרות. ב-1793 הגיעה לראשונה לסין משלחת מבריטניה בראשות הרוזן ג'ורג' מקרטני במטרה לנסות לשכנע את הסינים להרחיב את הסחר עם בריטניה. מקרטני פגש בצ'יינלונג בארמון בצ'נגדה. הקיסר סירב לבקשה, החלטה שבמבט לאחור נראית שגויה, כיוון שהמפגשים הבאים עם הבריטים כבר נשאו אופי צבאי. ב-1860 כבשו הבריטים את בייג'ינג במסגרת מלחמת האופיום השנייה, והקיסר שיאפנג (שלט 1850–1861) נמלט עם משפחתו לאתר הנופש בצ'נגדה שם מת שנה אחר כך.
עם תום שלטונה של שושלת צ'ינג ב-1911 ננטש המקום. ב-1933 השתלטו היפנים על המקום וצרפו אותו למנצ'קוו. מתקופה זו נעלמו 130,000 פריטים מהארמון ומהמקדשים סביבו ועד היום לא ידוע מה עלה בגורלם. עם הקמת הרפובליקה העממית של סין הוחל בתהליכי שיפוץ. ב-1961 הוכרז האתר ברשימה הראשונה של אתרי מפתח היסטוריים ותרבותיים לאומיים. וב-1982 הוא היה לאחד מ-44 מקומות שהוכרזו אתרים תרבותיים ונופיים מוגנים. ב-1992 הכיר ארגון אונסק"ו בחשיבות המקום כשהכריז עליו אתר מורשת עולמית יחד עם המקדשים שנבנו סביבו.
המקום הוא כיום אתר תיירות ונופש פופולרי. בשנת 2001 ביקרו באתר 650,000 תיירים.

אתרים עיקריים

אתר הנופש ההררי והמקדשים סביבו שוכנים בהרי יאנשאן בצפון מחוז חביי. הנהר ווּלְיֵה (Wulie) זורם צמוד לאתר מצפון לדרום לפני שהוא נשפך לנהר לוֹאָנְחֶה (Loanhe).
לטביה במשחקים האולימפיים לנוער

אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

המשלחת הראשונה של לטביה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה אחת עשרה ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית ארד יחידה. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענפים אתלטיקה עם זכייה במדליית ארד בהטלת כידון לנערים, חתירה עם דירוג במקום הרביעי בטורניר היחידים לנערות, והרמת משקולות עם דירוג במקום הרביעי בקטוגריית משקל עד 56 ק"ג נערים. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים אופניים, קרב חמש מודרני, שחייה ושיט.

אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 13 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפים. המשלחת זכתה במדליית ארד יחידה. המשלחת הגיעה להישגים בענפים הרמת משקולות עם זכייה במדליית ארד בקטגוריית משקל עד 48 ק"ג נערות, אתלטיקה עם העפלה לשני גמרים וסיום במקום הרביעי בהטלת כידון לנערות, ובמקום השמיני בהליכה תחרותית לנערים למרחק של 10 ק"מ. המשלחת דורגה במקום השמיני בענפים קרב חמש מודרני בטורניר הנערים ושחייה במשחה 50 מטר בסגנון שחיית פרפר לנערים. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים טניס, כדורעף חופים, קליעה ושיט.

אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)

לטביה השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה 16 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשלושה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים הוקי קרח בתחרויות הכישורים לנערים, ולוז' עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערים ובמדליית ארד בטורניר הזוגות ובמקום השישי בטורניר המעורב. המשלחת דורגה במקום הרביעי בענף הבובסלי בטורניר הזוגות לנערים, ודורגה במקום השמיני בענף הסקלטון בטורניר הנערים. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים ביאתלון, סקי אלפיני וסקי למרחקים.

אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)

המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 16 ספורטאים שהתחרו בשבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשתי מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים לוז' עם זכייה במדליית זהב בטורניר הנערים ודירוג במקום החמישי בטורניר המעורב, החלקה אמנותית עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערים ודירוג במקום החמישי בטורניר הנערות. המשלחת דורגה במקום הרביעי בענף הסקלטון בטורנירים לנערות ונערים. ספורטאי המשלחת לא רשמו הישגים משמעותיים בענפים ביאתלון, החלקה מהירה במסלול קצר, סקי אלפיני וסקי למרחקים.