google/wiki40b huggingface dataset:
היסאיושי הראסווה

קריירה

בשנת 2013, זכה הראסווה במדליה המשמעותית הראשונה שלו, מדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו לאחר שניצח את ז'אן-סבסטיאן בונבווזן מצרפת. בשנת 2014 זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טיומן וזהב בגראנד פרי צ'ינגדאו לאחר שניצח יריב ממונגוליה. באוקטובר 2015, הראסווה זכה במדליית זהב בגראנד סלאם פריז היוקרתי לאחר שגבר על דויד מורה הברזילאי בגמר, חודשיים לאחר מכן זכה בגראנד סלאם טוקיו כשניצח בגמר את בן-ארצו ריו שיצ'ינוהה. ב-2016 זכה שוב בגראנד סלאם פריז לאחר שגבר על אורי ששון הישראלי בגמר. ב-29 במאי 2016, הראסווה התחרה בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בגוודלחרה וזכה במדליית ארד לאחר שניצח את ברנה בור ההונגרי בקרב על המדליה.
ב-12 באוגוסט 2016, הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וזכה במדליית כסף. בקרב הראשון הוא ניצח את אדם אוקרואשווילי הגיאורגי, בשמינית הגמר את אושנגי קוקאורי האזרי וברבע הגמר גבר על אלכס גרסיה מנדוסה הקובני. בחצי הגמר ניצח את עבדולו טנגרייב האוזבקי ובגמר הפסיד לטדי רינר הצרפתי.
באליפות העולם בג'ודו 2017 זכה בזהב עם יפן בקטגוריית הנבחרות המעורבות. ב-26 בפברואר 2017, זכה במדליית כסף בגראנד פרי דיסלדורף לאחר שהפסיד בגמר לבן-ארצו היפני קוקורו קגאורה. ב-25 בפברואר 2018, הראסווה התחרה בגראנד סלאם דיסלדורף וזכה במדליית הכסף. בחצי הגמר הוא ניצח את אנדריי וולקוב הרוסי לאחר שוולקוב ספג 3 עונשים. בגמר פגש את בן ארצו היפני טאקשי אוג'יטאני ולאחר קרב פסיבי, כאשר נותרו 2 דקות ו-11 שניות לסוף הקרב, החליט השופט לעצור את הקרב ובמקרה נדיר ולאור חוסר היוזמה והפעילות של שני הג'ודוקא, החליט להעניק לשניהם את העונש השלישי והאחרון לאחר ששניהם ספגו כבר 2 עונשים. הקרב נגמר ללא מנצח ושניהם קיבלו את מדליית הכסף.
באליפות העולם 2018 שנערכה בבאקו, זכה הראסווה במדליית הארד. בסיבוב הראשון הוא ניצח באיפון את אנחל פארה הספרדי, בסיבוב השני הוא ניצח בעונשים את רפאל סילבה הברזילאי ובשמינית הגמר הוא ניצח באיפון את קים מין-ג'ונג הדרום-קוריאני לאחר שביצע תרגיל הראי-גושי. ברבע הגמר הראסווה הפסיד לדורנבייאר אולזיבייאר המונגולי ונשר לקרבות בית הניחומים. לאחר שניצח את באיפון את רוי מאייר ההולנדי, הראסווה עלה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה הוא גבר באיפון על בקמורוד אולטיבוייב האוזבקי.
באליפות העולם 2019 שנערכה בטוקיו, זכה הראסווה במדליית הכסף. את שתי קרבותיו הראשונים הוא ניצח באיפון וברבע הגמר הוא ניצח בעונשים את רפאל סילבה הברזילאי. בחצי הגמר הוא גבר באיפון על גוראם טושישוילי הגיאורגי לאחר תרגיל או-גושי. בגמר הראסווה התמודד מול לוקאש קרפאלק הצ'כי והפסיד בעונשים לאחר שספג את העונש השלישי 3 דקות ו-50 שניות בתוך זמן ניקוד זהב.
פזיק

עברו של פזיק

פזיק עוד מגיל צעיר היה ענק, מסופר כי כבר בגן היה צריך להתגלח וכי תוך ימים ספורים היה צריך להחליף נעליים שנתפרו למידתו. למרות גודלו, כשהיה ילד היה קורבן לבריונות. ילדים בגן ובית הספר שלו התעללו בו מכיוון שלמרות גודלו, פחד להחזיר. לאחר שחוזר מוכה מהגן הוריו מחליטים ללמד אותו להגן על עצמו ולאחר שיכנוע רב נותן לאביו אגרוף בודד שמעלף אותו. מופתעים מחוזקו הוריו מוציאים אותו מבית הספר ומלמדים אותו אגרוף. בגיל תשע נאבק בקרב הראשון שלו מול אלוף האגרוף של עיירה, פזיק שלא רוצה להלחם עולה בקושי לזירה, ושם סופג מכות קשות עד שלבסוף לופת את אלוף האגרוף ולצליל קריאות בוז של הקהל מצליח לנצח אותו. פזיק והוריו התחילו לנדוד ברחבי העולם, מתחרים בתחרויות אגרוף, אך פזיק שכבר נהפך לעצום מתקשה למצוא יריבים שלא מפחדים ממנו, והקהל לרוב בז לו שכן בגלל גודלו הוא ניראה כאילו מתעלל ביריביו. לכן פיזיק מתחיל להתאבק בקבוצות שם הוא זוכה לאהדה וכבוד. לאחר מות הוריו קשה לו יותר ויותר למצוא מטרה או קבוצות להלחם בהם, ולכן שוזיני מציע לו לעבוד עבורות פזיק רואה בכך הזדמנות למצוא בית חדש בקרב חברים, ונענה להזמנתו.

לאחר מות ויזיני

לאחר מות ויזיני פזיק מוצא את ויזיני מת ומתחיל לחפש את איניגו. לאחר ימים של חיפושים מחליט פזיק להתגייס למשמר הבריונים (אשר תפקידם לגרש את הפושעים) כי אין לו כסף, יש פושע אחד שלא מסכים ללכת אז פזיק בא לעזור לכולם לנצח אותו הוא שם לב שהפושע הוא איניגו השיכור, פזיק מטפל באיניגו כמה ימים עד שהוא מבריא, איניגו מספר לפזיק שהם צריכים לפרוץ לטירה כדי לנקום את נקמת אביו. אז לוקחים הם מביבר המוות את וסטלי ומרפים אותו אצל מקס בעל הנס. הם פורצים לארמון, איניגו נלחם מול רוגן והורג אותו, ווסטלי מציל את בטארקאפ ובאותה עת, פזיק מכין סוסים לצורך מנוסתם.

בתינוקת של בטרקאפ

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מראהו

בסרטו של רוב ריינר פזיק לבוש במגפיים כהים, מכנסיים שחורים, וחולצת חקי.
סינון שיתופי

סינון שיתופי  (באנגלית: Collaborative Filtering) מתאר תהליך של סינון מידע באמצעות שיתוף פעולה בין משתמשי מחשב שונים או בין סוכנים אוטומטים שונים. מטרתו של הסינון השיתופי היא להקל על משתמשים למצוא מוצרים או ידע על ידי מציאת הדמיון ביניהם לבין היסטוריית הגלישה והצריכה של משתמשים אחרים בעלי אפיון דומה. הנחת היסוד של גישת הסינון השיתופי היא שאם לפלוני יש העדפות הדומות לאלה של אלמוני בנושא מסוים או מוצר, אזי קיים סיכוי שהעדפותיהם יהיו דומות גם בנושאים אחרים ובמוצרים אחרים. 
הצורך בתהליך מסוג זה עלה עם הגידול בכמות הנתונים הנמצאים ברשת הנקראים נתוני עתק או big data. ברשת קיים מאגר נתונים מבוזר שאינו מאורגן לפי שיטה כלשהי, ומגיע ממקורות רבים, בכמויות גדולות, בפורמטים מגוונים ובאיכויות שונות. בנוסף, ניתן להצביע על עלייה משמעותית בשימוש באתרי מסחר מקוונים ובאתרי מידע. תהליך סינון שיתופי מאפשר באמצעות אלגוריתם לתת את המענה המתאים ביותר עבור המשתמש בבואו למצוא מידע רלוונטי עבורו. השימוש באלגוריתם זה נפוץ במיוחד במערכות המלצה באתרים באינטרנט.

רקע

השימוש הנרחב באינטרנט בשילוב היקף המידע שעובר ונאגר באינטרנט ובבסיסי נתוני ענק מקשה על המשתמש לאתר את המידע האפקטיבי ביותר עבורו. המצב מחייב טכניקה שתסייע במציאת המידע. סינון שיתופי היא אחת מהטכניקות שפותחה לסייע במציאת מידע רלוונטי עבור אותו משתמש. את טכניקת הסינון השיתופי ניתן למצוא בשימוש באתרים כמו גוגל, אמזון, eBay, Slashdot ו-LinkedIn . אתרים אלו מכילים כמויות גדולות מאוד של נתונים ומשתמשים והמשותף להם הוא הרצון לתת את ההמלצה הטובה ביותר עבור המשתמש.

סוגים של סינון שיתופי

קיימים שלושה סוגים של סינון שיתופי.

יישום המודל

המודל מיושם בעיקר באתרי תוכן, אתרי חיפוש ואתרים מסחריים. ההנחה היא כי גולשים "מצביעים ברגליים" – אם אתר מסוים לא מביא להם את המידע שנכון להם הם יעזבו את אותו אתר. מחד, על ידי שימוש בשיטה הזו אנו כגולשים מקבלים את המידע הרלוונטי ביותר עבורנו ועבור הטעמים שלנו, שמאפשר לנו לקבל החלטות בצורה מיטבית ולכרות את הנתונים המדויקים עבורנו בעולם המידע האינסופי שקיים ברשת. מאידך, קיימת אינפורמציה שלא תגיע אלינו כמשתמשים אם אלגוריתם הסינון השיתופי, ולא משנה איזה מהאלגוריתם, לא ימליץ לנו עליה.
ארמון האפיפיור

ארמון האפיפיור (באיטלקית: Palazzo Apostolico) בקריית הוותיקן, הוא מקום מגוריו הרשמי של האפיפיור.

הארמון

הארמון הוקם בין השנים 1508–1519. הוא שוכן מצפון לכיכר פטרוס הקדוש והוא צמוד אל בזיליקת פטרוס הקדוש הנמצאת דרומית-מערבית לו. למעשה כולל הארמון מספר מבנים, הכוללים, בין היתר, את דירת האפיפיור, חלק ממשרדי ממשלת קריית הוותיקן, מספר קפלות, חלק ממוזיאון הוותיקן כולל הקפלה הסיסטינית, ואת ספריית הוותיקן. בארמון ישנם בסך הכל כ-1,400 חדרים בשטח כולל של כ-55,000 מ"ר, והוא אחד המבנים הגדולים בעולם.

דירת האפיפיור

דירת האפיפיור (appartamento nobile - "הדירה הנשגבת" או appartamento pontificio - "דירת הפונטיף") נמצאת בחלקו הדרומי של הארמון ומקיפה חצר פנימית הנושאת את שמו של האפיפיור סיקסטוס החמישי (Cortile de Sisto V). בעבר שכנה הדירה בקומה השנייה של הארמון, אך לאחר שהאפיפיור לאו השמיני מת בחדרו ב-1903, היא ננעלה, ומאז מתגוררים האפיפיורים בקומה השלישית והעליונה של המבנה. לרשות האפיפיור עומדת גם אחוזתו בקסטל גנדולפו, השוכנת כ-25 ק"מ דרומית לרומא, והוא שוהה בה מחודש יולי עד חודש ספטמבר בכל שנה. ביתר השנה הוא מתגורר בארמונו בקריית הוותיקן. 
בדירה מספר חדרים הכוללים מבואה, משרד המשמש את מזכירו של האפיפיור, חדר העבודה של האפיפיור שמחלונו הוא נוהג לברך את המאמינים בכיכר, חדר השינה שלו בפינה הדרום-מזרחית של המבנה, חדר אוכל, חדר מגורים, מטבח ומרפאה. על גג המבנה שוכן גן המקיף את החצר הפנימית מכל צדדיה, אך הוא אינו נראה מכיכר פטרוס הקדוש, בגלל גג הרעפים התוחם אותו מכל צדדיו. עוד שוכנים בארמון ספרייה פרטית, מגורי עובדי משק הבית וקפלה פרטית. הדירה מחודשת עם כניסתו לתפקיד של כל אפיפיור חדש ובהתאם לצרכיו ולטעמו האישי. 
מאז המאה ה-17 שימשה הדירה בארמון האפיפיור כמקום מגוריו הרשמי של האפיפיור בתפקידו הדתי, בעוד שארמון הקווירינאלה ברומא היה מעונו הרשמי כראש מדינת האפיפיור. עם פירוק מדינת האפיפיור הוחרם הקווירינאלה על ידי ממשלת איטליה והיה לארמונו של מלך איטליה, ומאז 1946 הוא משמש כמעונו הרשמי של נשיא איטליה.
לטי גרובמן

ביוגרפיה

זלאטה (לטי) גרובמן נולדה במוסקבה לאירינה ומיכאיל גרובמן. עלתה עם משפחתה לישראל כתינוקת, והתגוררה בירושלים ולאחר מכן בתל אביב. בשנות נעוריה הופיעה בהצגות בתיאטרון הבימה והייתה חברה בלהקת צעירי תל אביב. ב-1989 השתתפה עם הלהקה בסדרת הנעורים של הערוץ הראשון "החופש האחרון". 
בראשית שנות ה-90, לאחר שירותה הצבאי, עברה להתגורר בניו יורק, והחלה ללמוד בבית הספר למשחק של לי סטרסברג. באותן שנים הייתה חברתו של אסף אמדורסקי, שלטענתה כתב עליה את שירו המפורסם "יקירתי". כעשור לאחר מכן, ב-2005, הוציאה גרובמן גרסה משלה לשיר - "יקירי". בהמשך עברה ללוס אנג'לס וחידשה לימודיה בבית הספר למשחק של לי סטרסברג. עם סיום לימודיה החלה לעבוד בתחום ההפקה.
החל מהעשור הראשון של המאה ה-21 היא משמשת כמפיקת סרטים בהוליווד, בעיקר מטעם חברות ההפקה "נו אימג'" ו"מילניום" שבבעלות אבי לרנר. במאי 2005 חתמה עם חברת מילניום על חוזה להפקת שלושה סרטי קולנוע, שהוערך על ידי המגזין "וראייטי" בכ-7 עד 15 מיליון דולר. בין הסרטים שהפיקה: "דור הפרוזאק" (2001), "איזה מין הורים" (2006), "קלינר" (2007), "בלונדינית בעיר הגדולה" (2008), "רצח מוצדק" (2008) ו-"רוקי: הסיפור האמיתי" (2016).
גרובמן הייתה נשואה למוזיקאי לוגן מאדר, שהיה הגיטריסט של להקת "משין הד", ולהם חמישה ילדים. הם נפרדו לאחר 13 שנות נישואים. אחיה הוא האדריכל יעקב יאשה גרובמן.
נתנאל וואינה

סר נתנאל וואינה (Nathaniel Rahumaea Waena) הוא מושל איי שלמה לשעבר.
נכנס לתפקיד ב-7 ביולי 2004, לאחר שקיבל 27 מתוך 41 קולות של הפרלמנט. הוא החליף את המושל ג׳ון לאלפי (John Lapli) וסיים תפקידו ביולי 2009.
סמוך לאחר בחירתו זכה בתואר האבירות, וכן בצלב איי שלמה (CSI). כמו כן חבר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ובמסדר על שם ג'ון הקדוש (KStJ).
הרובע העשרים של פריז

דמוגרפיה

אוכלוסיית הרובע העשרים של פריז הגיעה לשיאה בשנת 1936, עם 208,115 תושבים. גם כיום, הרובע צפוף מאוד בתושבים ובפעילות עסקית, עם 182,952 תושבים ו-54,786 משרות, על פי מפקד האוכלוסין האחרון שנערך בשנת 1999.
מצוק סברינה

מקור השם

שמו של המצוק ניתן לו על ידי משלחת החקר הגאולוגית של אוניברסיטת ואיקטו מוואיקטו שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1979–1978 בפיקודו של מייקל סלבי.
המצוק (כמו גם עמק סברינה הסמוך) נקראים על שמו של הנהר סוורן (אשר שמו הרומי היה סברינה) - אתר בבריטניה הרומית (בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס בריטניה).
זאב הים (רב חובל)

ביוגרפיה

נולד בשם וולודיה איצקוביץ, באודסה שבאוקראינה (אז חלק מן האימפריה הרוסית), עיר נמל חשובה לשפת הים השחור. מנעוריו נמשך אל הים והימאות. את הכשרתו כימאי קיבל כנער יהודי יחיד בבית הספר לקדטים באודסה, וקיבל תעודת סיום באוגוסט 1924. הוא הצטרף לתנועת השומר הצעיר הרוסית (לימים נצ"ח), ושימש ציר מטעמה לקונגרס הציוני ה-14. עלה לארץ ישראל בשנת 1924, עיברת את שמו הפרטי לזאב ואימץ את מושא אהבתו, הים, כשם משפחה.
בארץ ישראל היה בין מייסדי "קיבוץ השומר הצעיר ס.ס.ס.ר." (לימים אפיקים), ובמסגרתו הקים את "פלוגת הים", קבוצת דיג על גדת נחל הירקון. ב-1928, כשהחליט הקיבוץ לרכז את כל פלוגותיו ולהתיישב בחצר כנרת, עזב אותו זאב הים והחל לסייע בהקמת אגודת יורדי ים זבולון, שהחלה אז את פעילותה.
זאב הים עבד על אניות סחר חופים בין חופי ארץ ישראל, ומהם לביירות, טריפולי ואלכסנדריה, עד שמשפחת פולק מחיפה, בעלי מפעל המלט נשר, רכשה אוניית מטען, שינתה שמה ל"גוזל" והעסיקה את זאב הים כקצין סיפון. בשנת 1928 מונה הים כרב החובל בפועל של "גוזל". האונייה העבירה מטעני מלט ממפעל נשר עד שנת 1932 עת נמכרה, משלא הייתה כדאיות בייצור מלט ובשיווקו. אז יצא הים לאנגליה להשלים את לימודיו לתואר רב חובל, אולם על אף שהשלים את חובותיו, לא קיבל הים אסמכתא רשמית, מכיוון שהיה נתין פלשתינה.
לאחר שובו שימש בחיפה כמנהל המחלקה הימית הממשלתית בעת בניית נמל חיפה, עד שנת 1933. בשנת 1934 מונה כמנהל טכני בחברה לספנות והספקה, תפקיד שמילא עד למינויו ב-1936 כרב חובל נמל תל אביב. לאורך כל השנים עסק בפעילות נוער, והיה קשור באגודת זבולון ובתנועות אחרות. זאב הים היה גם ממקימי החבל הימי לישראל ב-1936 וממייסדי בית הספר הימי בחיפה ב-1938 (שעבר ב-1954 לעכו ונקרא מאז בית הספר לקציני ים עכו).
בפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939, רב החובל הבריטי שמונה זה מכבר כמנהל מחלקת השיט, לפטננט מילר, גויס לצי המלכותי הבריטי. מנהל בית הספר הימי ד"ר שלמה ברדין שהה בחו"ל ללא אפשרות לחזור, ובית הספר נותר ללא הנהלה. ועד הנאמנים של בית הספר הימי הצעיר החליט לבחור קצין-ים יהודי, שישמש כממלא מקום של מילר כראש מחלקת השיט. לאחר משא ומתן עם קצינים אחדים נבחר זאב הים לתפקיד, לאחר שהרשים את חברי הוועד המנהל ואת מנהל נמל חיפה, פ' רוג'רס, שהסכים להעניק לו תואר רשמי של "רב חובל לספנות חופית", שנדרש לצורך מילוי התפקיד. כך, בגיל 38, זכה זאב הים להיקרא רשמית בתואר רב חובל.
במהלך מלחמת העולם השנייה התגייס הים לשירות צי הבריטי, כקצין קישור למתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי, תפקיד בו החזיק עד 1946. הוא היה ממקימי "דולפין", הזרוע הימית של ארגון "ההגנה". לאחר שחרורו מהצי הבריטי, שלח דוד בן-גוריון את הים לאיטליה לרכוש כלי שיט, בהם סירות נפץ שהטביעו במלחמת העצמאות את האונייה האמיר פארוק, ספינת הדגל המצרית.
ביתו, ברחוב שמשון בחיפה,אשר תוכנן על ידי האדריכל החיפאי משה חת, עוצב בהשראת הים וכלל שער ובו הגה ספינה, פנסי איתות ימי בשביל הגישה ועמוד המזכיר מגדלור בכניסה.

זאב הים  נפטר בשנת 1977, בגיל 76 ונקבר בחיפה.
אדמונד רנדולף

חייו

רנדולף נולד בוויליאמסבורג, וירג'יניה. אביו, ג'ון רנדולף, כיהן כראש העירייה ודודו, פייטון רנדולף, היה נשיא הקונגרס הקונטיננטלי. בשנת 1775 חזר אביו לבריטניה, בעוד אדמונד נותר באמריקה והצטרף לשורות הצבא הקונטיננטלי כעוזרו של ג'ורג' וושינגטון. באותה שנה נפטר דודו ואדמונד חזר לוירג'יניה על מנת להוציא לפועל את צוואתו. באותה עת הוא נבחר לאספה המכוננת של וירג'יניה ולאחר מכן לראש עיריית ויליאמסבורג.
בשנים 1779–1782 כיהן רנדולף כציר בקונגרס הקונטיננטלי. בתקופה זו הוא המשיך גם לעסוק באופן פרטי בעריכת דין והיה יועצו המשפטי האישי של ג'ורג' וושינגטון. בשנת 1786 הוא נבחר לכהן כמושל מדינת וירג'יניה, תפקיד בו כיהן עד 1788. במסגרת ועידות החוקה בהן השתתף מטעם המדינה הציע רנדולף לכונן משטר מרכזי חזק בעל הפרדת רשויות, כמו גם הקמת שני בתי נבחרים בהם יכהנו צירים בהתאם לגודל האוכלוסייה המיוצגת. הוא נבחר לוועדת הניסוח של חוקת ארצות הברית, אך לצד הצבעתו לאישרורה הוא סירב לחתום על הנוסח הסופי מחשש שמערכת האיזונים והבלמים איננה חזקה דיה.
בשנת 1789 מונה רנדולף כשר המשפטים הראשון בתולדות המדינה. הוא נשא בתפקיד זה עד 1794, לאחריו החליף את תומאס ג'פרסון כמזכיר המדינה. בתקופתו נחתמה אמנת ג'יי עם בריטניה והגיע לשלביו הסופיים המשא ומתן על אמנת סן לורנזו. כעבור שנה בתפקיד הוא התפטר, באוגוסט 1795, לאחר שנחשפו מכתביו לצרפת ובהם תיאורים של ישיבות הקבינט ודעותיו בנושאים מדיניים.
בסיום תפקידיו שב רנדולף לוירג'יניה ולעיסוקו כעורך דין, בין היתר כסנגור של ארון בר.
משפט פליק

משפט פליק, ובשמו הרשמי: ארצות הברית נגד פרידריך פליק ואח' (באנגלית: The United States of America vs. Friedrich Flick, et al., היה החמישי מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים אשר התקיים בבית דין צבאי אמריקאי שישב בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, עם תום מלחמת העולם השנייה. היה זה הראשון מבין שלושה משפטים של תעשיינים בולטים בתקופת גרמניה הנאצית. שני המשפטים האחרים אשר עסקו בתעשיינים נאצים היו משפט אי גה פארבן ומשפט קרופ.
הנאשמים במשפט זה היו פרידריך פליק וחמישה מנהלים בולטים בקבוצת החברות של פליק (בגרמנית: Flick Kommanditgesellschaft; בראשי תיבות: Flick KG). האישומים היו העסקת כוח אדם בתנאי עבדות וביזה. פליק ומנהלו הבכיר ביותר, אוטו שטיינברינק, הואשמו אף בחברות ב"מעגל החברים של הימלר". מעגל החברים היווה קבוצה של תעשיינים ובנקאים גרמנים רבי השפעה - אשר נוסד בשנת 1932 על ידי וילהלם קפלר ואשר עליו השתלט הימלר בשנת 1935- למטרת מתן תמיכה כלכלית לנאצים. חבריו תרמו מדי שנה כמיליון רייכסמרק אשר עמדו בחשבון מיוחד לרשותו של הימלר.
שופטי בית הדין במשפט פליק היו צ'ארלס ב. סירס, נשיא בדימוס של בית המשפט לערעורים במדינת ניו יורק, ויליאם סי. כריסטיאנסן, שופט בדימוס של בית המשפט העליון של מינסוטה, פרנק נ. ריצ'מן, שופט בדימוס של בית המשפט העליון באינדיאנה, וריצ'רד ד. דיקסון, אשר שימש שופט מחליף והיה שופט בדימוס של בית המשפט העליון בקרולינה הצפונית.
התובע הראשי במשפט היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. כתב האישום הוגש לבית המשפט ב-8 בפברואר 1947 ותוקן ביום 18 במרץ 1947. המשפט נפתח ב-19 באפריל והתנהל עד 22 בדצמבר 1947. פרידריך פליק נידון לשבע שנות מאסר, שני נאשמים נוספים נידונו לתקופות מאסר קצרות יותר, ושלושת הנאשמים הנותרים זוכו בדין.
הידרדניטיס סופורטיבה

גורמים

הסיבה ל-HS אינה ידועה ומומחים חולקים על הסיבות המוצעות. המצב נובע כנראה משילוב של גורמים גנטיים וסביבתיים.
נגעים מתרחשים בכל חלקי הגוף עם זקיקי השיער, אם כי אזורים כגון המפשעה, החזה, בית השחי ואזור הפריאנל מעורבים יותר.
דניאל נבו

דניאל נבו (נולד ב-1958) הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בירדן.
נבו נולד וגדל בבאר שבע. הוא החל את שירותו במשרד החוץ בשנות ה-80. ביו תפקידיו כיהן כקונסול ישראל בסידני שבאוסטרליה, וכציר מדיני בשגרירות ישראל בעמאן, ולתקופה קצרה כממלא מקום השגריר שם. לאחר מכן היה מנהל מחלקת המים במשרד החוץ. בשנת 2009 החליטה הממשלה למנותו לשגריר הישראלי בירדן.
בזמן כהונתו נערכו בירדן הפגנות נגדו ונשמעו קריאות של חברי פרלמנט ירדנים לגירושו. בעקבות הפגנות אלה נאלץ נבו מספר פעמים להתפנות לישראל. בינואר 2010, זמן קצר לאחר שנכנס לתפקידו, נכשל ניסיון התנקשות בו לאחר ששיירה דיפלומטית ישראלית הותקפה בדרכה מעמאן לישראל. נבו עצמו, שהיה המטרה לפיגוע, לא היה בשיירה.
נבו נשוי ואב לשלושה ילדים.
כפר הנוער ויצו ניר העמק

כפר הנוער ויצו ניר העמק הוא כפר נוער הכולל פנימייה, משק חקלאי, חטיבת ביניים וחטיבה עליונה, הנמצא סמוך לעפולה, מדרום לכביש עפולה-מגידו. בבית הספר לומדים תלמידים מיישובי הסביבה, מועצה אזורית הגלבוע, מועצה אזורית עמק יזרעאל ובני עפולה, וכן תלמידים מכל רחבי ישראל בתנאי פנימייה. בפנימייה נקלטים נערים במסגרת עליית הנוער ונעל"ה.
בשנת 2013 למדו בבית הספר יותר מאלף תלמידים. 30% מן התלמידים הם עולים מחבר המדינות, 5% מוצאם מאתיופיה והשאר ילידי ישראל.

היסטוריה

בתחילתו, היה בית הספר חוות הכשרה לפועלות. שרה מלכין ייסדה את משק הפועלות ליד עפולה במרץ 1927 כאשר הגיעו למקום שבע החברות הראשונות. שנה לאחר מכן, פדרציית ויצו ארגנטינה החלה לתמוך בה. הבנות שנקלטו במשק הפועלות היו בנות העלייה הרביעית.
מועצת הפועלים של עפולה תמכה במוסד וכך קיבל משק הפועלות את הקרקע שעליה הוקם. על המגרש הוקם המבנה הראשון של משק הפועלות שהיה בן שתי קומות.
בימי המרד הערבי הגדול, בשנים 1936–1939 שימש משק הפועלות עמדת הגנה דרומית של עפולה. נערות משק הפועלות קיימו תצפיות לעבר הכניסה לעפולה בכל שעות היממה.
בשנת 1944 הגיעו למשק הפועלות נערות אשר באו לארץ ישראל בדרך היבשה מטורקיה, מתימן, מסוריה ומלבנון. בשנת 1951 הוקמה במשק הפועלות "חוות לימוד של הגדנ"ע". במשק הפועלות נקלטו נערים ונערות מהמעברות. משנת 1956 הופעל משק הפועלות כבית ספר תיכון לנערי חבל תענך. משנת 1961 היה המקום ל"בית ספר אזורי חקלאי – ויצו עפולה". המשק החקלאי כולל את הענפים הבאים: אורווה, לול, רפת, פלחה, חממה, גננות נוי.
בית הכנסת חסד-אל

בית הכנסת חסד-אל הוא בית כנסת בסינגפור, הממוקם במעלה אוקסלי במתחם התכנוני ריוור ואלי במרכז סינגפור.
בית הכנסת נבנה ב-1905, כאשר בית הכנסת מגן אבות כבר לא יכול להכיל את כל מתפללי הקהילה היהודית ההולכת וגדלה, והיה צורך במקום תפילה נוסף. בית הכנסת חסד-אל נבנה בסגנון הרנסאנס, והיה אחד המקומות הראשונים בסינגפור שהשתמשו בתאורת גז.

היסטוריה

עם המשך גדילתה של הקהילה היהודית בסינגפור הפך בית הכנסת מגן אבות אשר נבנה בשנת 1878 לצפוף למדי. ב-1902 היו שהרגישו כי יש מקום להקמת בית כנסת נוסף.
בנוסף לצפיפות, החלה להתגבש סיבה נוספת להקמת בית כנסת שני: הקהילה היהודית בסינגפור כללה בשלב זה יוצאי אירופה ויוצאי אסיה. הרקע השונה של העדות השונות הוביל לאי הסכמה בנוגע לסדרי התפילה ולנוהגים נקודתיים. מנשה מאייר, אשר הקים את בית הכנסת מגן אבות, היה רגיש מאוד באשר לחיכוך בין העדות, ולפי גרסאות אחרות אף נקלע בעצמו לוויכוחים, ולבסוף החליט לבנות בית כנסת פרטי ליד ביתו במעלה אוקסלי.
בניית בית הכנסת הסתיימה בשנת 1905. באותה שנה מנתה הקהילה היהודית בסינגפור כ-500 אנשים.
בתחילה העסיק מאייר "אנשי מניין" בשכר, על מנת שיוכל להשלים מניין, אולם ב-1920 פתחו אנשי המניין בשביתה בדרישה למשכורות גבוהות יותר וכיסוי הוצאות נסיעה ("דמי ריקשה").
ב-8 בדצמבר 1998 בית הכנסת הוגדר אנדרטה לאומית של סינגפור.

פעילות כיום

הקהילה היהודית בסינגפור כיום מונה כ-300 תושבים קבועים ו-2,000 יהודים ככלל. היא סובלנית ומאוחדת מאז 1994 תחת הנהגתו של הרב מרדכי אברג'ל, שאף שימש ב-1997 סגן נשיא של ארגון בין-דתי סינגפורי המקדם הרמוניה והבנה הדדית בין דתות. שני בתי הכנסת, מגן אבות וחסד-אל, פועלים כיום בהרמוניה כחלק מקהילה אחת, ולקהילה היהודית כולה ועד רווחה יחיד שנוצר בתקופת מלחמת העולם השנייה ומנהל את כל ענייני הקהילה.
בית הכנסת חסד-אל מנוהל כיום על ידי חבר נאמנים, ויש לו אתר, וחשבונות פייסבוק וגוגל+ בהם מתפרסמות דרשותיו של רבי ז'אן פייר פטמן.
מתקיים בו שיעור תורה שבועי, ותפילות בימים שישי, שבת ושני (בניגוד לבית הכנסת מגן אבות אשר פעיל בכל ימות השבוע). כמו כן פועלים בו מטבח ואולם הסעדה המציע ארוחת ערב ללא תשלום בכל יום שישי לאחר התפילות, ארוחת צהריים בכל יום שבת וארוחת בוקר בימי שני. הזמנת מקום לארוחות נעשית דרך אתר בית הכנסת.
בבית הכנסת ישנו גם אוהל לאירועים המתאים לארוחות גדולות, כגון אלו של סדר פסח, ומארח גם בר-מצוות, בריתות וחתונות.
התפילות הן בנוסח ספרד, אולם קהל המתפללים מגוון, כאשר בערך חצי מהם ממוצא אשכנזי.

ארכיטקטורה

בית הכנסת חסד-אל תוכנן בסגנון הרנסאנס המאוחר על ידי סוואן ומאקלארן, משרד הארכיטקטים הגדול בסינגפור בזמנו.
מד מהירות ימי פשוט

מד מהירות ימי פשוט או לוֹג פשוט (באנגלית: chip log וגם common log) הוא מכשיר למדידת מהירותה של אונייה בו השתמשו הספנים בתקופת המפרשים. באמצעות נתון המהירות חישב נווט האונייה את המרחק שעברה, ועל כן נקרא המכשיר לעיתים גם "מד דרך". יחידת המהירות "קשר" (knot), כלומר מייל ימי אחד בשעה, קיבלה את שמה משיטת המדידה של הלוג הפשוט.
הלוג היה בנוי מלוח עץ קטן, בדרך כלל בצורת רבע עיגול, שהקשת שלו הוכבדה בפס עופרת כדי שיוכל לצוף במים כשהוא ניצב. אל הלוח נקשר חבל מדידה ארוך (log line), ועליו קשרים במרחקים קבועים, שהוכן על סיפון הירכתיים או האַחְרָה. כדי למדוד את מהירות האונייה, הטילו את לוח העץ למים. הלוח נשאר על מקומו כמעט ללא תנועה בעוד האונייה מתקדמת, ותוך כדי כך הופעל שעון חול והחבל שוחרר למים בהדרגה. את המהירות היחסית חישבו על פי אורך החבל שהשתחרר בזמן שחלף עד התרוקנות השעון (מהירות = דרך חלקי זמן). הקשרים נועדו לאפשר מדידה מהירה של אורך החבל ששוחרר למים, היינו הדרך שעברה האונייה בזמן המדידה.
חברת ספנות ארץ-ישראלית

חברת ספנות ארץ-ישראלית (Palestine Shipping Co. Ltd) נוסדה בשנת 1934 במטרה להוציא הון מגרמניה הנאצית. בעלי החברה היו ארנולד ברנשטיין, איש ספנות ושיט, וקבוצת יהודים גרמניים שעלו לארץ ישראל.
הם רכשו אונייה וקראו לה תל אביב ומשנרשמה, קבלה את סימנה א/ק1 (אוניית קיטור מספר אחת). "תל אביב" הייתה דגם מעורב למטען ולנוסעים. שופרה והותאמה להשיט 400 נוסעים בתאים נוחים מאווררים וברמה אחידה. ב-17 במאי 1935 נרשמה במרשם האוניות בנמל חיפה, והניפה דגל צי מנדטורי.
הורדת מחיר כרטיס הנסיעה של מתחרים שהפעילו 'מהלכים' אצל שלטונות נמל טרייסטה, וקשריהם של אלה עם בעלי החברה האיטלקית המתחרה בקו הזהה, חברה בשם 'לויד טרייסטינו', הפכה את פעילות החברה להפסדית והיא התמוטטה. נאמר אז כי "רק חברה הזוכה לתמיכה ממשלתית מתאימה יכולה לשאת בכך וחברת הספנות הישראלי, למרות יומרת השם לא זכתה לתמיכת מוסדות היישוב".
בשנת 1937 נמכרה אונייתה היחידה "תל אביב" לחברת ספנות יפנית.