google/wiki40b huggingface dataset:
דב בריש וידנפלד

הרב דב בריש וַידנפלד (ביידיש: דוב בעריש וויידענפעלד; ה' בשבט תרמ"א, 5 בינואר 1881 - י' בחשוון ה'תשכ"ו, 5 בנובמבר 1965), נודע בכינוי הרב מטשעבין, היה ראש ישיבה, פוסק הלכה וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בישראל.

תולדותיו

נולד בעיר הרימאיליב שבפולין לרבי יעקב ווידנפלד, מחבר הספר "כוכב מיעקב", שהיה רב העיר ומחסידי הוסיאטין. אחיו הגדול היה הרב נחום ווידנפלד. אביו נפטר בעודו נער, ובשנת תר"ס, בגיל 19, נשא את יאכט, בתו של הגביר ישראל יוסף קלוגר, ועבר לעיר טשיבין (טשעבין) שבגליציה שבה התגורר חותנו. לצד ניהול בתי העסק של המשפחה שקד על לימודו. עמד בקשר עם רבי מאיר אריק, רבי שלום מרדכי שבדרון, רבי מנחם זמבה ועוד.
למרות הפצרות סירב לקבל משרת רבנות והעדיף לעסוק במסחר. לאחר שפשט את הרגל ב-1918 נאלץ לקבל משרת מורה-הוראה, ובשנת 1923 התמנה לרב העיר טשיבין. הוא הקים בעיר ישיבה גדולה בשם "כוכב מיעקב" (על שם אביו).
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ופלישת הנאצים לפולין ב-1939 התעורר חשש כבד לחייו, לאחר שבעיתון המפלגה הנאצית "דר שטירמר" הוא תואר כ"גדול התלמודיסטים בעולם". הוא נמלט מפולין ללבוב שהייתה אז בשליטת ברית המועצות, והתגורר בבית האדמו"ר מהוסיאטין. בקיץ 1940 נעצר בידי המשטרה החשאית כנתין זר וגורש עם משפחתו ליערות סברדלובסק בסיביר, שם הועסק בעבודת פרך. מסופר כי בשנים אלו עסק בחשאי בלימוד תורה בעל-פה עם חתנו, רבי ברוך שמעון שניאורסון. בשנת 1942 הועבר לבוכרה, ובשנת 1946, כמו יהודים רבים בעלי אזרחות פולנית, יצא מרוסיה והגיע לארץ ישראל עם אשתו ושתי בנותיו ששרדו עמו. בבואו לארץ ישראל התאכסן במלון באב"ד, עד אשר "התגלה" על ידי הרב בצלאל ז'ולטי שהתאכסן אף הוא במלון. וכך סודרה לו דירת מגורים בבניין שבנה ד"ר מרדכי בוקסבוים בשכונת שערי חסד בירושלים, בשכנות לשופט מנחם אלון.
אשתו נפטרה בשנת תש"ז (1947) והוא נישא בשנית לרייזל, אלמנת הרב יוסף ברנפלד, צאצאית של החתם סופר.
הרב וידנפלד צורף למועצת גדולי התורה של "אגודת ישראל" ונחשב לאחד ממנהיגיה הרוחניים הבולטים של המפלגה. למרות זאת הוא זכה להערכה גם בחוגי סאטמר. בשנת תש"ח מונה לבקשת הרב אליעזר יהודה פינקל לראש ישיבת חיי עולם במקום רבי נפתלי צבי שמרלר. 
בירושלים ייסד את ישיבת "כוכב מיעקב - טשיבין". 
נפטר בירושלים בי' בחשוון תשכ"ו (5 בנובמבר 1965) ונקבר בהר המנוחות, לצדו של רבי אהרן רוקח, הרבי מבעלז.
התנגד מאוד שיצלמו אותו.

משפחתו

בנו הרב יעקב נישא לרחל לבית קנר וכיהן כר"מ בישיבת כוכב יעקב בטשבין. בנו הרב ישראל יוסף נישא למרים, בתו של הרב מנחם זמבה, וכיהן אף הוא כר"מ בישיבה. בתו לאה נישאה לתלמידו הרב ברוך הלברשטאם, בנו של הרב סיני הלברשטאם מז'מיגראד, שכיהן כרבה של העיר זקליקוב בפולין. בתו יוטא נישא לחיים טננבוים. כולם נספו בשואה. נכדתו, בתם של לאה והרב ברוך הלברשטאם שנולדה ביוני 1943, נמסרה למיילדת פולנייה שמסרה אותה לזוג פולני חשוך ילדים, אצלם נשארה גם לאחר המלחמה.
בתו רייזל נישאה לרב ברוך שמעון שניאורסון (נין ונכד לבעל התניא), מחבר הספר "ברכת שמעון" שייסד יחד עם חותנו את הישיבה ומילא את מקומו לאחר פטירתו. בת נוספת, מינדל, נישאה לשלמה זלמן גולדשטוף שעבד לפרנסתו כסוחר. על שמו הוקם בניין הפנימייה "בית שלמה" בישיבת טשיבין בירושלים. לזוג זה לא נולדו ילדים.
סילביה פול

ביוגרפיה

סילביה פול נולדה במנגואה, ניקרגואה להורים גרמנים. לאחר רעידת האדמה בשנת 1972 וכתוצאה מבעיות פוליטיות בארצה, הוריה החליטו להגר לקוסטה ריקה איתה ועם אחותה הצעירה קלאודיה פול.
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בסנטיאגו דה לוס קביירוס, ברפובליקה הדומיניקנית בשנת 1986 זכתה פול ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 2:02.80 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 4:17.98 דקות. שני שיאים אלו החזיקו מעמד 20 שנה ונשברו על ידי אחותה קלודיה פול (2:00.19 דקות ו-4:15.01 דקות בהתאמה), במשחה ל-100 מטר גב בשיא משחקים חדש של 1:04.43 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא משחקים חדש של 2:19.32 דקות. שני שיאים אלו נשברו אף הם לאחר 20 שנה.

כוכבת המשחקים הפאן-אמריקאיים

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית בשנת 1987 זכתה פול ב-8 מדליות, 3 מהן אישיות מזהב. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי (56.39 שניות), במשחה ל-200 מטר חופשי (2:00.02 דקות) ובמשחה ל-100 מטר גב (1:02.18 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי (26.32 שניות) במשחה ל-200 מטר גב (2:14.18 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי. מדליות ארד, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב. נוסף לכך, היא קבעה במשחה ל-100 מטר חופשי שיא אישי חדש של 55.52 שניות (שיא קוסטה ריקה הנוכחי, 2016) ובמשחה ל-100 מטר גב שיא אישי חדש של 1:01.86 דקות (שיא קוסטה ריקה הנוכחי, 2016).

סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה פול במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:58.67 דקות, אחרי הייקה פרידריך שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:57.65 דקות ולפני מנואלה סטלמך (1:59.01 דקות), שתיהן ממזרח גרמניה ובכך הייחתה לספורטאית הקוסטה ריקנית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.90 שניות, במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.34 דקות, במקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:59.67 דקות ובמקום 15 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:31.75 דקות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה פול במקום שביעי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:12.97 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 2:11.66 דקות ועלתה מהמקום הרביעי (שיא קוסטה ריקה הנוכחי, 2016).
ויי

וֶיִי או ואי (Veii) היא שמה של עיר אטרוסקית היסטורית שהייתה ממוקמת במרכז איטליה, בחבל אטרוריה, מספר קילומטרים צפונה משפך נהר האניו אל נהר הטיבר.
פריחתה העיקרית של ויי התרחשה בתקופת ההגמוניה האטרוסקית על איטליה, בין המאה השמינית למאה השישית לפנה"ס. בשל קרבתה הגאוגרפית של ויי לרומא חלו מאבקי כוח בין שתי הערים החל מתקופת המלוכה הרומית. המאבקים נסבו בעיקר על השליטה על נהר הטיבר ועל אגני המלח של החוף הטירני.
לפי טיטוס ליוויוס נערכו בין שתי הערים 14 מלחמות שונות, שבהן הניצחון עבר מצד לצד. אובדן ראש הגשר של ויי בצדו המזרחי של הטיבר, העיר פידנאי, היווה את תחילת סופה של העיר. המלחמה האחרונה בין הרומים לבין בני ויי, שהחלה בשנת 405 לפנה"ס, הסתיימה בחורבנה המוחלט של העיר בשנת 396 לפנה"ס. בין הגורמים שהובילו לנפילתה של ווי היה חוסר התמיכה מהערים האטרוסקיות הצפוניות עקב התקפות הגאלים באטרוריה הצפונית.
לפי המסורת הרומית, לאחר שריפתה של רומא בידי הגאלים בשנת 390 לפנה"ס הועלתה הצעה ליישב מחדש את תושבי העיר בחורבות ויי, הצעה שנדחתה לבסוף. לאחר חורבנה חולקו אדמות ויי בין אזרחי רומא וכנראה הוקם מעין ישוב במקום. בימי אוגוסטוס הפכה ויי למוניקפיום. במהלך המאה ה-4 ננטשה העיר.
האתר הארכאולוגי של ויי נתגלה במהלך המאה ה-19 וחפירות שנעשו במקום חשפו מספר שרידים של מבנים אטרוסקים, שרידים שסייעו לגיבוש הידע על התרבות האטרוסקית הקדומה.
מליניב

יהודי מליניב

בעיר היו קהילות של חסידות טריסק, חסידות קרלין וחסידות אליק. רבי אהרן פרלוב, ה"בית אהרן" מקרלין, נקבר בעיירה. בעשור הראשון המאה ה-20 נמצא קברו והאוהל והמצבה חודשו. כמו כן נקנה ונבנה בית הכנסת של חסידות קרלין בעיר.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-600 יהודים, כמחצית תושביה, והתקיימו בה פעילות ציונית ובית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-24 ביוני 1941, זמן קצר לאחר תחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, החרמת רכוש ודברי ערך וחובת ביצוע עבודות כפייה. במהלך חודש יולי נרצחו בעיירה עשרות יהודים, ובהם רב הקהילה. בסתיו 1941 שולחו כחמישים יהודים מהעיירה לעבודה ברובנו, ונרצחו בה.
ב-22 במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל, אליו הובאו מאות יהודים נוספים מיישובי הסביבה. בזמן פעילות הגטו התארגנה בו קבוצת מחתרת, בראשות אברהם בן ציון הולצקר, אשר אספה נשק וצידה, אך לא הספיקה לפעול.
ב-9 באוקטובר 1942 בוצעה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נרצחו כל יושביו בבורות ירי. לאחר מכן, ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד אחר יהודים שהסתתרו בעיירה ובסביבתה, ו-66 יהודים שאותרו נרצחו אף הם.
מרתה'ס ויניארד

היסטוריה

תושבי האי המקוריים הם בני השבט וָומפּאָנוֹאָג (Wampanoag) והאי נקרא בלשונם נואפה (Noepe). בשנת 1602 הגיע לאי האדמירל ברתולומיאו גוסנולד (Bartholomew Gosnold) וסיפח אותו לכתר הבריטי. לפי הסברה המקובלת הוא טבע את שם האי "כרם מרתה" על-שם בתו מרתה (לפי גרסה אחרת מרתה היה שם אמו) ובשל העובדה שהיו באי גפני בר.
בשנת 1641 רכש את האי תומאס מת'יוס, יישב אותו, תוך השמדת תושביו האינדיאנים וסיפח אותו למדינת ניו יורק. בשנת 1692 סופח לנחלות המלך של מסצ'וסטס. ניסיונות לפתח באי חקלאות נכשלו ויישוביו הפכו לתחנות דיגים עונתיות.
במאה ה-19 היה האי לתחנה מרכזית של ציד הלווייתנים. הסוחרים שהתעשרו הקימו באי מבני עץ גדולים, שנשמרים עד היום בזכות חוקי שימור קפדניים.
על האי הוקמו אחוזות למגורי נופש הרחק מההמון. הנשיא יוליסס סימפסון גרנט נהג לנפוש באי וכן בני משפחת קנדי. עקב חופשותיו המתוקשרות של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, הפך המקום לפופולרי ומשך אליו עשירים ומפורסמים לאורך השנים. למרות קיומן של אחוזות הנופש, נשמרת הסביבה באי בקפדנות וכן הצביון הכפרי, הבנייה המסורתית ותחושת הנידחות. אין באי בתי מלון של רשתות בינלאומיות אלא רק אכסניות עילית בניהול משפחתי, אין סניפים של מזללות מזון מהיר או רשתות קמעונאיות ויש מספר קטן ומוגבל של כלי רכב מנועיים. 
בין הידוענים המחזיקים בתי נופש באי ניתן למנות את שרון סטון, ויטני יוסטון, ספייק לי, דני דה ויטו, רוברט דה נירו, לארי דייוויד, דייוויד לטרמן, ביל מאריי, קווינסי ג'ונס, אלן דרשוביץ, מג ראיין, ג'ון בלושי ודן אקרויד ואחרים. כן נפשו באי, בתקופת כהונתם, הנשיאים ביל קלינטון וברק אובמה.
ג'ון קנדי ג'וניור נהרג בהתרסקות מטוסו בשעה שהיה בדרך לאי וטד קנדי היה מעורב באי בפרשת צ'פקווידיק, תאונה על גשר באי הסמוך, בה נטען כי נטש לטבוע נוסעת שהייתה ברכבו, מרי ג'ו קופקני.

גאוגרפיה

האי שטוח, הנקודה הגבוהה ביותר בו היא בגובה 95 מטרים מעל פני הים. החלק המזרחי כולל את היישובים הגדולים יותר, ויניארד הייבן (אליה מגיעות המעבורות מקייפ קוד), אוק בלאפס ואדגרטאון. הצד המערבי של מרתה'ס ויניארד מיושב פחות ופראי יותר. כרבע משטח האי מוגדר כיום כשמורת טבע.
אל מרתה'ס ויניארד צמוד אי קטן בשם צ'פקוידיק, המקושר אליו בגשר (גשר דייק).

אוכלוסיית החרשים ושפת הסימנים של מרתה'ס ויניארד

בשל סיבות של גודל אוכלוסייה קטן ונישואי קרובים התפתחה באי אוכלוסייה גדולה יחסית של חרשים מלידה, בשיעור הגבוה בכ-20% משיעורם הרגיל ביבשת. לפיכך התפתחה באי, כבר מראשית המאה ה-19, שפת סימנים, בה דיבר חלק גדול מהאוכלוסייה. אלמנטים מן השפה (Martha's Vineyard Sign Language MVSL)‏, הנחקרת על ידי בלשנים, נכללו בבסיס שפת הסימנים האמריקאית.
ג'ון קנטלי

ג'ון קנטלי (באנגלית: John Cantlie) הוא צלם בריטי שנחטף על ידי המדינה האסלאמית, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, והגיש סדרת סרטי הסברה בשירות הארגון.

נפילתו בשבי

קנטלי נחטף בפעם הראשונה ביולי 2012, אך שוחרר כשבוע לאחר מכן על ידי צבא סוריה החופשית. 
בנובמבר 2012 נחטף שוב, יחד עם ג'יימס פולי.

בשירות המדינה האסלאמית

כשבוי, החל קנטלי מסקר עניינים שונים הקשורים למדינה האסלאמית ויריבותיה, בהפקת מרכז התקשורת אל-חיאת.
ב-18 בספטמבר 2014 פירסמה המדינה האסלאמית וידאו בשם "הטה אוזניך" (Lend Me Your Ears) אשר בו דן קנטלי בענייני מדיניות החוץ של בריטניה וכן בנושא חטיפתו האישית. הוא השווה בין עמדות ארצות הברית ובריטניה בנושאי משא ומתן לשחרור שבויים ביחס למדינות אחרות באירופה אשר מוכנות לשלם מחיר עבור שחרור חטופים שלהן. 
בסרטון טען כי הוא ראשון בסדרה של סרטים אשר ידונו במדיניות והשקפת העולם של המדינה האסלאמית.
ב-29 בספטמבר וידאו שני יצא ובו דיון בנושא התגובה הפומבית של ברק אובמה למדינה האסלאמית אשר שׂשׂה למלחמה עם ארצות הברית.
באוקטובר פורסם סרטון בשם "(Inside 'Ayn al Islam (Kobani" ובו צילומים מתוך העיר הנצורה כובאני ובו מסביר קנטלי כי בניגוד לטענות התקשורת המערבית, המדינה האסלאמית אינה בנסיגה בקרבות הנערכים בעיר אלא ההפך - הארגון מתגבר את כוחותיו וכובש עוד ועוד חלקים מהעיר.
ב-3 בינואר 2015 פורסם סרטון נוסף בשם "Inside Mosul" ובו צילומי מהעיר מוסול תחת שלטון המדינה האסלאמית.
ב-9 בפברואר 2015 פורסם סרטון  בשם "Inside Aleppo" ובו נראית העיר חלב תחת שלטון הארגון. בסרטון זה ציין קנטלי כי זה יהיה הסרטון האחרון בסדרת "Inside".
קנטלי השתתף בהפקות נוספות של אל-חיאת בשנים 2015 ו-2016.
הסרטים בהם השתתף כללו גם התייחסויות אגביות למעמדו כשבוי. כך הצטלם כשהוא פונה בתחינה למטוסי הקואליציה שלא ישאירו אותו מאחור, וריאיין ילד שהצהיר שכשיגדל הוא יערוף את ראשו.
ביולי 2017, בעקבות שיחות עם פעילי המדינה האסלאמית שנשבו, סוכנות ידיעות עיראקית פרסמה שקנטלי נהרג.
הוועדה המייעצת לסדר דין פלילי וראיות

הוועדה המייעצת לסדר דין פלילי וראיות היא ועדה קבועה הממונה על ידי שר המשפטים ומכינה עבור הממשלה את מרבית הצעות החוק הממשלתיות בנושא סדר הדין הפלילי ודיני הראיות. בראש הוועדה עומד שופט של בית המשפט העליון, וחבריה הם שופטים מכל הערכאות, נציגים בכירים מהפרקליטות, הסניגוריה הציבורית, משטרת ישראל, לשכת עורכי הדין והאקדמיה.
כיום עומדת בראש הוועדה השופטת עדנה ארבל שהחליפה בשנת 2012 את השופטת מרים נאור. בעבר עמד בראש הוועדה השופט אליהו מצא.
וילה שרובר

וילה שרובר, היא וילה בשכונת טלביה בירושלים, בין הרחובות פינסקר ודובנוב, ברחוב פינסקר 2, ורחוב דובנוב 1.

היסטוריה

וילה שרובר נבנתה בין השנים 1954–1956 עבור התעשיין מיילס שרובר ורעייתו גיטה שרובר. הווילה תוכננה על ידי האדריכלים מוונצואלה קרלוס גיננד, מוזס בנאשראף ואמיליו וסטוטי בסגנון דרום אמריקאי. המבנה הוא בן שלוש קומות, כאשר לכיוון רחוב פינסקר ישנה קומה אחת, ושתי קומות נוספות פונות לעבר רחוב דובנוב, מתחת למפלס רחוב פינסקר. למבנה גג דמוי פירמידה הפוכה, המעוטר בפסיפסים צבעוניים. הבית עוטר גם בפסיפס פרי יצירתו של האמן צבי גלי. שטחה של הווילה הוא כ-1,800 מ"ר והיא מוקפת גן ששטחו כשישה דונמים. בגן הווילה נבנתה בריכת שחייה.
ב-1971 נחנך מעבר לכביש האגף המרכזי של תיאטרון ירושלים שנבנה בתרומת משפחת שרובר.
בני הזוג שרובר אירחו בווילה ובגנים שסביבה את ראשי מדינת ישראל ואת החברה הגבוהה במדינה. בשנת 1976, לאחר מותו של מיילס, הציעה גיטה להעניק את הווילה במתנה למדינת ישראל כבית אירוח רשמי (בדומה לבלייר האוס שבוושינגטון בירת ארצות הברית). ממשלת ישראל סרבה להצעה בשל העלויות הגבוהות של החזקת הבית כבית אירוח.
בשנת 1983 מכרה גיטה שרובר את מבנה הווילה ומחצית משטח הגן, ובנתה בחלק הגן הקרוב לרחוב דובנוב וילה נוספת לה ולבנה גבריאל, בתכנונו של האדריכל דוד רזניק.
באוגוסט 2013 פורסם שהווילה מוצעת למכירה, במחיר של כ-120 מיליון ש"ח. הווילה נמכרה לבסוף בדצמבר 2014, במחיר של 70 מיליון ש"ח.
ריימונד מאסי

ביוגרפיה

מאסי נולד בטורונטו, קנדה. במלחמת העולם הראשונה הצטרף לצבא הקנדי , נלחם ונפצע בחזית המערבית בבלגיה. הוא שירת גם כמייג'ור בצבא בתפקיד שליש במלחמת העולם השנייה. ב-1944 קיבל אזרחות אמריקאית.
הוא החל להופיע בתיאטרון ובסרטים אילמים. פריצת הדרך שלו הייתה בשנת 1939 בסרט "אייב לינקולן מאילינוי" בו שיחק בתפקיד ראשי כאברהם לינקולן, תפקיד עליו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
הוא שיחק בסרטים רבים בתפקידי משנה. תפקיד בולט היה לו בסרט קדמת עדן כאדם טראסק, אבא מסוגר שאינו יכול להראות חיבה לבנו כיילב "כאל" טראסק (ג'יימס דין).
מאסי שיחק גם בסדרות טלוויזיה.

משפחה

ריימונד מאסי היה אביהם של השחקנים דניאל מאסי ואנה מאסי. אחיו היה וינסנט מאסי שהיה המושל הכללי של קנדה.
אליעזר יצחק אילנאה

קורות חיים

אילנאה נולד כאליעזר יצחק שיינבוים בשנת 1854 בעיר המחוז קוברין שבפלך גרודנה של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי, רוסיה הלבנה), בנם של יוסף שלמה שיינבוים, שנודע בכינויו יאָשע מינקעס (יוֹשֶה מינקֶס, 'בנה של מינה'), סוחר, ואסתר גיטְל (בתו של אב"ד קאמניץ, הרב אברהם דוב הלוי, נכדתו של ר' אלכסנדר זיסקינד מהורדנא, בעל "יסוד ושורש העבודה", ודודניתו של יחזקאל קוטיק), שניהלה פונדק ומסבאה שהיו מוקד משיכה לעשירי האזור. להוריו נולדו עשרים ושניים ילדים ששלושה-עשר מהם נפטרו; התשעה הנותרים היו שלושה בנים ושש בנות.
בילדותו למד שיינבוים תנ"ך, תלמוד, קריאה ודקדוק עם מורים פרטיים, ולאחר מכן השתלם בשפה הרוסית בלימוד עצמי. בגילאי 14–18 למד ש"ס ופוסקים אצל ר' זלמן סנדר שפירא, שהיה גיסו ומגדולי התורה ורב בעיר קרינקי. ובלילות למד השכלה כללית, ואת השפה הגרמנית למד בעזרת תרגום התנ"ך של משה מנדלסון. 
למד פולנית וצרפתית בעזרת מילונים וספרי לימוד ברוסית וגרמנית. וגמר את כל קורסי הגימנסיה בלימוד עצמי, בהן יוונית ולטינית. 
נישא לנעמי ממשפחת רחמיאלביץ, שהיו בעלי אחוזה במחוז רצ'יצה בפלך מינסק שברוסיה הלבנה. ומשנת 1877 עסק בסחר יערות ומשלוח רפסודות מאחוזתו של חותנו על נהר הדנייפר.
בשנת 1898 עבר להומל, שם עבד בסחר רהיטים ועסק בהגות ובמחקר. כן לקח חלק בעבודה ציבורית לאומית וציונית, פעל למען הקרן הקיימת, אוצר התיישבות היהודים והשקל הציוני, כיהן כראש אגודת חובבי שפת עבר והוועד המפקח של "החדר המתוקן". ייסד את הספרייה העברית, והיה מורשה הוועד האודיסאי של חובבי ציון. בשנת תרע"ב נבחר כחבר כבוד בהסתדרות הציונית בהומל.
בשנת 1904 עבר את בחינות הבגרות על מנת שיוכל להתקבל כרב מטעם במוזיר, אך לאחר שהתעודה הייתה בידו והציעו לו לקבל משרת רבנות מטעם הממשלה, הוא בחר להמשיך ולעסוק במסחר. ונשאר סוחר ועסקן, הוגה דעות וסופר מדעי.
בשנת תרע"ג ביקר בארץ ישראל במשך שבעה שבועות, ולאחריהם חזר לרוסיה, סגר את עסקיו והתכוון לעלות ארצה, אולם בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 נשאר לסייע לפליטים מאזורי הקרבות. ולאחר מהפכת פברואר בשנת 1917 סייע בפעילות ציונית לאומית. תחילה השתתף בוועידה הציונית הכול-רוסית השביעית בפטרוגרד, ונבחר מטעם הציונים לעירייה ולועד הקהילה בהומל. ייסד את "בית העם", גני ילדים ובתי ספר בעברית. כן הרצה בנושאים מדעיים וספרותיים ופעל כדי לעודד את הנוער לשפה ולתרבות עברית.
פעילותו נפגעה בעקבות המהפכה הבולשבית ומלחמת האזרחים, ובשנת 1921 עלה לארץ ישראל והשתקע בבית הכרם בירושלים ועִברת את שם משפחתו לאילנאה ("אילן נאה", פירוש השם "שיינבוים" ביידיש). בארץ ייסד את "מסיבות השבת" והמשיך בעבודתו הספרותית-פילוסופית. 
פרסם מאמרי בקורת על ספרי מחקר ופילוסופיה ב"הארץ" וב"אספקלריה".
נפטר בבית החולים הדסה בירושלים בי"ח בטבת תרפ"ט, בן 74. נקבר בבית העלמין בהר הזיתים. הותיר אחריו שלושה בנים, בהם הסופר והמשורר עזריאל זליג ורופא השיניים ד"ר אברהם דב גדליהו.
עד ימיו האחרונים כתב את ספרו "מבוא החושיות", שראה אור לאחר מותו.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
אברהם קלדור

ביוגרפיה

נולד לשמואל ורחל קלדור (קלטר), שעלו לישראל מפולין בשנות ה-30 של המאה ה-20. שירת בצה"ל כלוחם בחטיבת הצנחנים.
בשנת 1964, בעת ביקורו של אלוף העולם בשחמט, טיגראן פטרוסיאן, השתתף קלדור במשחק שחמט סימולטני עמו והיה היחיד מבין המשתתפים שזכה בניצחון.
בשנת 1971 חלק את המקום השני באליפות ישראל בשחמט. והיה חבר נבחרת ישראל באליפות העולם לסטודנטים. הנבחרת סיימה במקום הרביעי.
בשנת 1972 ייצג את ישראל באולימפיאדת סקופיה ביוגוסלביה, שבה זכה במדליית כסף אישית עם 12.5 נקודות מתוך 16 נקודות אפשריות.
בשנת 1975 הוענקה לו דרגת אמן בינלאומי.
בשנת 1986, כשנמנע מישראל להשתתף באולימפיאדת השחמט ה-27 בדובאי, ארגן קלדור, ביחד עם פעילים נוספים מעולם השחמט, תחרות שחמט בינלאומית בירושלים, בה השתתף גם ויקטור קורצ'נוי, אלוף העולם לשעבר.
היה מנהל מערכות המידע בחברת סנו ובחברות נוספות. ניהל את אתר האיגוד הישראלי לשחמט.
קלדור נשוי לעדנה ואב לארבעה, מתגורר עם משפחתו על יאכטה במרינה בתל אביב.
Power Mac

Power Mac או Power Macintosh הוא דגם מחשב מקינטוש המבוסס על מעבדי PowerPC, שיוצר על ידי חברת אפל ויועד למגזר המקצועי (עורכי וידאו, אודיו וגרפיקה).
אפל החלה לייצר דגמי פאור-מק בשנת 1994, אחרי שעברה מהתבססות על מעבדי 68k. הזיכרון לקריאה בלבד (ROM) של מחשבים אלו ומערכת ההפעלה של המק שיצאו עם דגמי פאור-מק הראשונים כללו אמולטור שנועד לאפשר לתוכנות שנכתבו עבור המעבדים הישנים לרוץ ללא שינוי. 
בשנת 2005 הפסיקה אפל את יצור דגמי הפאור-מק עקב המעבר לארכיטקטורת מעבדים של חברת אינטל. דגמי המחשבים שהחליפו את דגמי הפאור-מק הם דגמי הMac Pro.למרות המעבר, השימוש במחשבי PowerPC למיניהם בכלל (ובפרט מחשב כמו הפאוור-מק) התאימו גם לגרסאות המק Tiger ו-Leopard (כלומר התאימו עד Snow Leopard,אשר הוכרזה ב-9 ביוני 2009).
ארכובה

ארכובה היא מילה נרדפת לברך, המשמשת גם לתיאור התקנים שנבנו בצורה כפופה המזכירה ברך. טעות נפוצה בעברית היא החלפת ארכובה בארכוף, ככל הנראה בשל הדמיון בצליל. מסופר על בר כוכבא שהיה מצליח להחזיר לרומאים את האבנים שזרקו על היהודים באמצעות "ארכובותיו".

ארכובה כהתקן מכני

התקני ארכובה, המזכירים בצורתם ברך כפופה, משמשים בדרך כלל להפעלה של מנגנונים מכניים. התקני ארכובה ידועים כבר מהעת העתיקה. דוגמה להתקן ארכובה ניתן למצוא בהתקן המנואלה (בצרפתית: manivelle, כננת) ששימש בין היתר להתנעתם של כלי רכב ישנים, בדוושת אופניים ולהפעלתם של גרמופונים. התקני ארכובה או מנואלה ידועים כבר מהעת העתיקה ושימשו בדרך כלל להפעלה של מכשירים מורכבים.
Windows NT

Windows NT היא משפחה של מערכות הפעלה המפותחת על ידי Microsoft. הגרסה הראשונה פורסמה ביולי 1993. מערכת ההפעלה אינה תלוית-מעבד ותומכת באופן אינהרנטי בריבוי משתמשים ובעיבוד מקבילי (multiprocessing).
הגרסה הראשונה של Windows NT היה Windows NT 3.1 ויועדה עבור מחשבי "Workstation" ושרתים. היא נועדה להשלים את הצורך בפלח השוק הצרכני לגרסאות Windows (לרבות הגרסאות Windows 1.0 עד Windows 3.1 x) שהתבססו על MS-DOS. בהדרגה, הורחבה Windows NT לקו מוצרים לשימוש כללי של מערכת ההפעלה עבור כל המחשבים האישיים (PC), ובכך ייתרה את משפחת Windows 9x.
"NT" משמעו במקור "טכנולוגיה חדשה" (New Technology), אבל כיום השם אינו נושא משמעות ספציפית. החל מ Windows 2000, ראשי התיבות "NT" הוסרו משם המוצר, ונכללים רק במחרוזת המתארת את גרסת המוצר.
קיריל מרצקוב

בצעירותו

קיריל מרצקוב נולד ב-7 ביוני 1897 למשפחת איכרים בכפר במחוז ריאזאן. לאחר 4 שנות לימוד הוא נשלח למוסקבה והחל לעבוד כמסגר באחד המפעלים. הוא השתתף באספות הפועלים והיה מקורב לחוגים המהפכנים. בהיותו עובד בתעשייה ביטחונית הוא לא גויס לצבא במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא התקרב לבולשביקים ולאחר מהפכת פברואר עם חבריו הקים סניף של המפלגה הבולשביקית בעיירה, בה היה ממוקם המפעל, בו עבד. לאחר מהפכת אוקטובר הוא מונה לתפקיד ניהולי במסגרת הממסד החדש.

שרות בצבא האדום

בשנת 1918 מרצקוב גויס לצבא. הוא השתתף בקרבות מלחמת האזרחים ברוסיה במסגרת ארמיית הפרשים הראשונה ונפצע מספר פעמים. בשנת 1921 הוא סיים אקדמיה צבאית ומונה לראש מטה של דיוויזיית פרשים. במהלך שנות ה-20 וה-30 מרצקוב התקדם בסולם הדרגות. בשנים 1936-1937 הוא נשלח לספרד והיה יועץ צבאי של הממשל הרפובליקני. ביוני 1937 מרצקוב חזר לברית המועצות ומונה לסגן ראש המטה הכללי. בספטמבר 1938 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי וולגה ובינואר 1939 למפקד המחוז הצבאי לנינגרד. בהיותו בתפקיד זה הוא פיקד על הכוחות במהלך מלחמת החורף והיה בין המפקדים שפיקדו על פריצת קו מנרהיים. לאחר סיום המלחמה הוענקה למרצקוב דרגת "גנרל ארמייה" לצד גיאורגי ז'וקוב. באוגוסט 1940 הוא מונה לראש המטה הכללי, תפקיד בו כיהן עד ינואר 1941 כאשר קודם לסגן שר הביטחון.

המעצר

ב-23 ביוני 1941 מרצקוב נעצר באשמת פעילות נגד השלטון. זאת על בסיס הודעות קצינים שהתקבלו במהלך הטיהורים הגדולים בשנת 1937. הוא הוחזק בכלא במוסקבה במשך מספר חודשים. בהתאם להודאתו בשיחות פרטיות הוא קיבל מכות קשות והושפל במהלך החקירות. בעקבות הבטחה לשלום משפחתו הסכים להודות בהאשמות. ב-15 ביולי הוא נפגש עם קצין צבא אחר שגם היה תחת חקירה וניסה לשכנע אותו להודות. ב-28 באוגוסט 1941 מרצקוב כתב מכתב אישי לסטלין עם בקשה לשלחו לחזית. הוא שוחרר ב-6 בספטמבר ככל הנראה בהוראה ישירה של סטלין. ב-25 בינואר 1955 כל המסמכים שקשורים לפרשה הושמדו ולכן לא ניתן להגיע לפרטי החקירה. בספר הזיכרונות של מרצקוב, נושא המעצר לא הוזכר כלל.

השתתפות בקרבות מלחמת העולם השנייה

בספטמבר 1941 מרצקוב פיקד על הארמייה השביעית שהצליחה לעצור את התקדמות הצבא הפיני לכיוון לנינגרד. בדצמבר 1941 מרצקוב פיקד על חזית וולחוב ועל ניסיונות לפרוץ את מצור לנינגרד. במהלך החורף הוא ניסה לפרוץ את המצור תוך אבידות גדולות אך ללא הצלחה של ממש. מתקפות שנערכו באביב 1942 הסתיימו ללא התקדמות של ממש. כתוצאה מכך באפריל 1942 מרצקוב הורד מתפקיד מפקד החזית ונשלח לחזית המערבית בתור מפקד הארמייה ה-33. המתקפות באזור לנינגרד נמשכו ללא הצלחה ובקיץ 1942 נפל בשבי מפקד ארמיית המחץ השנייה אנדריי ולאסוב. מרצקוב הוחזר לאזור והיה לו תפקיד חשוב בפריצת המצור בשנת 1943 ובמהלך מבצע לנינגרד-נובגורוד. מרצקוב המשיך לפקד על יחידות הצבא באזור גם בהמשך וסיים את המלחמה בשטח נורווגיה. על ההצלחות בפיקוד בשנת 1944 הוא קודם לדרגת מרשל ברית המועצות.
באפריל 1945 הוא הועבר למזרח הרחוק והשתתף בקרבות נגד יפן במהלך מבצע סערת אוגוסט.

לאחר סיום המלחמה

לאחר סיום המלחמה מרצקוב פיקד על מספר מחוזות צבאיים ומשנת 1955 כיהן כעוזר שר ההגנה לענייני האקדמיות הצבאיות. הוא נפטר בשנת 1968 ונטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
בלנדד ויסקי

ויסקי בלנדד (באנגלית: Blended, נקרא גם בדרך-כלל Scotch בסקוטלנד) הוא ויסקי שמכיל כמה תזקיקים שונים של ויסקי סינגל מאלט וויסקי גריין (בדרך כלל כמות גדולה של גריין וכמות קטנה של מאלט). וזאת להבדיל מהבלנדד מאלט המכיל תערובת של כמה סוגי ויסקי סינגל מאלט בלבד. המשקה משמש ברוב סוגי הקוקטיילים בגלל עלותו הנמוכה לעומת סוגי ויסקי אחרים. 
על פי רוב לא מצוין גילו של הבלנדד ויסקי, אם גיל כזה מצוין, אז כל אחד מהתזקיקים השונים בתערובת, מאלט או גריין, חייב להיות בגיל המינימלי המצוין על הבקבוק. 
מקורו של הבלנדד ויסקי בסקוטלנד, אולם הוא מיוצר במדינות נוספות, ביניהן אירלנד, קנדה וארצות הברית.
כיום ויסקי בלנדד הוא הנמכר ביותר מבין שלושת סוגי הוויסקי הנמכרים, כנראה בגלל מחירו הזול יחסית טעמו העדין והאיכור לטעם הגולמי על ידי שילוב תערובות של סינגל מאלט איכותיות.
דאגלס ראסל

ביוגרפיה

ראסל נולד במידלנד שבטקסס. הוא למד באוניברסיטת טקסס שבארלינגטון שם התאמן תחת הדרכתו של דון איסטרלינג.   
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בוויניפג קנדה בשנת 1967 זכה ראסל ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.22 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:59.31 דקות).
באוניברסיאדה שנערכה בטוקיו יפן שלושה שבועות לאחר מכן, זכה ראסל ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. שתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר כשהשווה את שיא העולם של מארק ספיץ מארצות הברית (56.3 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 3:57.2 דקות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.0 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 59.5 שניות, אך מספר שעות לאחר מכן בשלב הגמר צ'ארלס היקוקס שבר לו את השיא והעמיד אותו על 59.3 שניות.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה ראסל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אולימפי חדש של 55.9 שניות, לפני ספיץ שיאן העולם (56.4 שניות) ורוס וואלס (57.2 שניות) שניהם חבריו לניבחרת השחייה האמריקאית ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם היקוקס, דון מקנזי וקן וולש בשיא עולם חדש של 3:54.9 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:57.5 דקות) וברית המועצות (4:00.7 דקות), את סגנון הפרפר הוא שחה בזינוק שליחים בתוצאה של 55.0 שניות.
באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה בשנת 1969 זכה ראסל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר.