google/wiki40b huggingface dataset:
מריה מוטולה

ביוגרפיה

מריה מוטולה נולדה בצ'מנקולו שבמחוז מפוטו בירת מוזמביק.
באולימפיאדת סיאול (1988) קבעה מוטולה בריצת 800 מטר תוצאה של 2:04.36 דקות בשלב המוקדמות. 
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשנת 1991 בטוקיו, יפן סיימה מוטולה במקום הרביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.63 דקות, אחרי המנצחת ליליה נורוטדינובה מרוסיה (1:57.50 דקות).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה מוטולה במקום חמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.49 דקות, אחרי המנצחת הלן ואן לנגן מהולנד (1:55.54 דקות) ובמקום התשיעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:02.60 דקות, אחרי המנצחת חסיבה בולמרקה מאלג'יריה (3:55.30 דקות).

אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בשנת 1993 בשטוטגרט, גרמניה זכתה מוטולה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אפריקה חדש של 1:55.43 דקות, לפני ליובוב גורינה מרוסיה (1:57.10 דקות) ואלה קובאץ' מרומניה (1:57.92 דקות).

שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בבריסל שבבלגיה ב-5 באוגוסט 1995 קבעה מוטולה בריצת 1000 מטר שיא עולם חדש של 2:29.34 דקות. מספר ימים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה היא פסלה בשלב חצי הגמר בריצת 800 מטר וכך נמנע ממנה להגן על תוארה. 
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה מוטולה במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:58.71 דקות, אחרי סווטלנה מסטרקובה מרוסיה (1:57.73 דקות) ואנה פידליה קירוט מקובה (1:58.11 דקות). בשלב חצי הגמר היא קבעה את התוצאה המהירה בתחרות 1:57.62 דקות.
באליפות העולם שנערכה בשנת 1997 באתונה, יוון זכתה מוטולה במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.59 דקות, אחרי פידליה קירוט (1:57.14 דקות) וילנה אפנסייבה מרוסיה (1:57.56 דקות).
באליפות העולם שנערכה בשנת 1999 בסביליה, ספרד זכתה מוטולה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.72 דקות, אחרי לודמילה פורמנובה מצ'כיה (1:56.68 דקות) ולפני מסטרקובה (1:56.93 דקות).

אלופה אולימפית

באולימפיאדת סידני (2000) זכתה מוטולה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.15 דקות, לפני שטפי גראף מאוסטריה (1:56.64 דקות) וקלי הולמס מבריטניה (1:56.80 דקות).
באליפות העולם שנערכה בשנת 2001 באדמונטון, קנדה זכתה מוטולה במדליית זהב, בפעם השנייה בתולדותיה, בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.17 דקות, לפני גראף (1:57.20 דקות) ולטיטיה ורייסד מסורינאם (1:57.35 דקות).
באליפות העולם שנערכה בשנת 2003 בפריז, צרפת זכתה מוטולה במדליית זהב בפעם השלישית בקריירה שלה ובפעם השנייה ברציפות בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:59.89 דקות, לפני הולמס (2:00.18 דקות) ונטליה כרוצ'ליובה מרוסיה (2:00.29 דקות).
אותה שנה זכתה מוטולה במיליון דולר לאחר שהייתה האתלטית היחידה בעולם שזכתה בליגת הזהב, בעקבות ניצחונותיה בריצת 800 מטר בכל שש התחרויות הגדולות שמארגנת התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF).
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה מוטולה במקום הרביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.51 דקות, אחרי המנצחת הולמס (1:56.38 דקות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה מוטולה במקום החמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.68 דקות, אחרי המנצחת פמלה ג'לימו מקניה (1:54.87 דקות).
בשנת 2006 זכתה מוטולה בכבוד להיות אחת משמונה נשים ידועות בעולם, שנשאו את הדגל האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף בטורינו.

אחרי הפרישה

לאחר פרישתה מריצה, חזרה מוטולה לענף אותו אהבה בצעירותה - כדורגל. היא שיחקה תקופה מסוימת בליגת כדורגל הנשים של דרום אפריקה, וב-2011 אף שימשה כקפטנית נבחרת מוזמביק בטורניר הכדורגל של משחקי אפריקה.
קליפטון וב

ביוגרפיה

וב נולד באינדיאנפוליס בשם וב פרמלי הולנבק, בנם היחיד של מייבל פרמילי וג'ייקוב גרנט הולנבק.
מגיל צעיר למד וב ריקוד ומוזיקה ובתחילת דרכו המקצועית היה לרקדן במופעי תיאטרון בברודוויי ובלונדון. 
וב היה הומו בחייו האישיים, מעולם לא נישא ולא נולדו לו ילדים. 
הוא נפטר ב-13 באוקטובר 1966 מהתקף לב בביתו שבבברלי הילס בגיל 76.
על פועלו כשחקן קולנוע קיבל וב כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.

קריירת משחק

וב התגלה לראשונה כשחקן קולנוע בגיל מאוחר מאוד, הוא נבחר על ידי הבמאי ההוליוודי אוטו פרמינגר לשחק בדרמה "לאורה", בתפקיד העיתונאי הכריזמטי הרשע וולדו ליידקר, תפקיד זה היה ראשון של וב בהוליווד ובעבורו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא הוחתם לאחר מכן לחוזה ארוך טווח בחברת ההפקה "פוקס המאה ה-20".
ב-1946 זכה וב בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר והועמד בפעם השנייה לפרס האוסקר על משחקו בדרמה "חוד התער" בתור אליוט טמפלטון, בנוסף השתתף בסרטו של הנרי האת'וויי "הפינה האפלה" בתור בעל הגלריה הארדי קאצ'ארט.
וב הופיע בשנת 1949 בקומדיה של וולטר לאנג "Sitting Pretty" בתפקיד השמרטף לין בלוודר, וב היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט וזכה לשני סרטי המשך בכיכובו "גברת בלוודר הולכת לקולג'" ו"גברת בלוודר מצלצלת בפעמון".
וב המשיך להחזיק במעמדו ככוכב גם בשנות ה-50 בזכות תפקידיו בקומדיות "כוכבים וחשפניות לנצח" של הנרי קוסטר בתור מפקד התזמורת הצבאית ג'ון פיליפ סוסה, בהופעה עלייה הועמד לפרס גלובוס הזהב לתפקיד קומי/מוזיקלי הטוב ביותר ו"12 במחיר 1" בתור התעשיין פרנק בנקר גילברט.
הוא השתתף בסרטיו של הבמאי הפופולרי ג'ין נגולסקו, סרט האסונות "טיטאניק" בתפקיד הנוסע העשיר ריצ'רד סטורג'ס ובקומדיה "שלוש מטבעות במזרקה" בתפקיד הסופר ג'ון פרדריק שאדוול.
הוא זכה להצלחה רבה בבריטניה בזכות השתתפותו בדרמה "האיש שמעולם לא היה" בתפקיד קצין המודיעין הבריטי יואן מונטגיו.
ארכיטקטורת תוכנה

חשיבותה של ארכיטקטורה

מחקרים ראשונים בתחום זה נעשו כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20, אבל חשיבותו עלתה מאוד החל משנות ה-90 בשל הגודל והמורכבות של מערכות התוכנה (ראו גם משבר התוכנה). ארכיטקטורה של מערכת תוכנה עוסקת לעיתים גם בהגדרת מבנה התוכנה בקנה מידה בינוני וקטן, אך לרוב מתמקדת בהגדרת המבנים העיקריים, הממשקים החיצוניים והתהליכים העיקריים של התוכנה. עדיין אין הסכמה בתעשייה באשר להיבטים השונים של התוכנה הנדרשים להכלל כחלק מהארכיטקטורה, אם כי יש דרך תקנית לתיאור חלק מההיבטים באמצעות שפת המידול המאוחדת UML.

הסמכה

העוסקים בתחום, נוסף על היותם מהנדסי תוכנה נקראים גם "ארכיטקטים של מערכות תוכנה". לרוב מדובר במהנדסי תוכנה בעלי ניסיון של לפחות 10 שנים בפיתוח תוכנה. הסמכה בינלאומית בתחום זה ניתנת על ידי ה-Open Group. נוסף על כך, לחברת IBM יש תוכנית הסמכה בינלאומית המוכרת על ידי ה-Open Group.
קורפוס הפאנצר ה-76 (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם בצרפת ב-9 ביוני 1943 בשם "הקורפוס ה-76", והועמד תחת פיקוד טראוגוט הר.
ב-22 ביולי 1943 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, ובספטמבר נשלח הקורפוס לאיטליה כחלק מהארמייה העשירית,  בניסיון להדוף את נחיתת בעלות הברית בסאלרנו. בהמשך לחם הקורפוס בקרב מונטה קאסינו, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים באיטליה כחלק מהארמייה העשירית והארמייה ה-14 לסירוגין. ב-27 בדצמבר 1944 מונה גרהרד פון שוורין לפקד על הקורפוס, וב-25 באפריל 1945 הוחלף על ידי קרל פון גראפן שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.
מאיר פינקל

שירות צבאי

עם גיוסו לצבא ב-1987 שובץ בחיל השריון. בשריון עבר פינקל הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים. בהמשך שימש כמפקד פלוגת "מגן" וכמפקד גדוד 9. במבצע חומת מגן שירת כמפקד קורס קציני שריון. ב-2005 מונה למפקד  חטיבת מרכבות הפלדה, חטיבת שריון במילואים, ולחם עמה במלחמת לבנון השנייה, בקרבות בכפרים יארון, עייתרון, עינתא, עין אבל, מארון א-ראס, בינת ג'בייל וג'בל עמל. לאחר המלחמה נתמנה לרמ"ח תורת לחימה ותפיסות בזרוע היבשה. ב-2014 החליט הרמטכ"ל בני גנץ למנותו למפקד מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית, והוא קודם לדרגת תא"ל. סיים את תפקידו כמפקד המרכז ב-2019.
ב-2013 יצא ספרו "אתגרים ומתחים בתהליך בניין הכוח" בהוצאת מערכות, עליו זכה בפרס מולדובן לספרות צבאית מקורית. ב-2018 יצא ספרו "הרמטכ"ל - מחקר השוואתי של שישה היבטים בתפקודו של מפקד הצבא" בהוצאת מודן.  
פינקל הוא בעל תואר דוקטור בביולוגיה אבולוציונית מאוניברסיטת חיפה, ותואר דוקטור נוסף, במדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן. ב-2019 קיבל תואר שלישי נוסף בארכיאולגיה פרה-היסטורית.
הוא נשוי ואב לשלושה.
מנהרת ברוקלין בטרי

הקמת המנהרה

לאחר שרוברט מוזס, ראש רשות גשר טריבורו איחד את הרשות עם רשות המנהרות והפך אותן לרשות אחת, הציע להקים קישור באמצעות גשר בין ברוקלין ומנהטן והתנגד להקמת מנהרה. לחץ ציבור רב הופעל נגד הקמת הגשר מחשש לפגיעה בקו הרקיע של מנהטן, אולם לבסוף הכריע את הכף הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט שאסר על הקמת גשר מחשש שהדבר יפריע למבדוקי צי ארצות הברית הסמוכים.
המנהרה הוקמה בשנת 1950, לאחר עיכוב ממושך לאורך כל תקופת מלחמת העולם השנייה. 
המנהרה בבעלות העיר ניו יורק ומנוהלת על ידי רשות המנהרות וגשר טריבורו.

שם המנהרה

שם המנהרה מתייחס לרובע אליו היא מתחברת, ולפארק בטרי המצוי בקצה הדרומי של האי מנהטן.

המנהרה בתרבות פופולרית

המנהרה מאוזכרת בסרט "גברים בשחור" משנת 1997 - בו משמש המאוורר של המנהרה ככניסה למפקדת הגברים בשחור.
במשחק Call of Duty: Modern Warfare 3 התעלה קורסת בשל ההתקפה הרוסית על ניו יורק.
קים דה-ג'ונג

תקופת הנשיאות

קים דה-ג'ונג נבחר לנשיא בתקופה של משבר כלכלי חמור בארצו, כחלק מן המשבר הפיננסי שפקד את מזרח אסיה. הוא חולל שורת רפורמות כלכליות, בעידוד קרן המטבע הבינלאומית, במטרה לאושש את הכלכלה. הרפורמות התמקדו בהסדרת פעולתם של התאגידים הגדולים ורבי העוצמה במדינה (צ'בול). יש המייחסים למדיניותו את ההתאוששות מן המשבר, ואחרים טוענים שהיא הייתה מתרחשת גם בלעדי הצעדים שנקט.
בתחום יחסי החוץ צידד במדיניות של פיוס כלפי קוריאה הצפונית. בשנת 2000 השתתף בוועידת פסגה היסטורית עם נשיא הצפון, קים ג'ונג איל, שבמהלכה הוסכם על איחוד משפחות מוגבל ועל הצהרה משותפת למען איחוד עתידי בין שתי הקוריאות. על מדיניות זו, ועל מאבקו כפעיל למען הדמוקרטיה, הוענק לו פרס נובל לשלום לשנת 2000.
העברית (להקה)

העברית היא להקת רוק ישראלית שחבריה הם ערן פרץ (גיטרה ושירה), אורון שרי (גיטרה ושירה), יוני ליפשיץ (תופים), הורי יצחקי (בס) ואורי מילשטיין (קלידים). בעבר היו חברים בה עמית הראל, יוסי שהינו (תופים), עלם שליט (באס), וגיל וינשטוק (קלידים).

היסטוריה

הלהקה הוקמה כאשר אורון שרי ועמית ארבל נפגשו בהפגנה, והחלו לנגן כשאליהם מצטרף בהמשך ערן פרץ. תחילה, שם הלהקה היה The Blush, ולאחר מכן Blush. תחת השם הזה הקליטה הלהקה ב־2004 גרסת כיסוי בעברית לשיר "Waiting for the miracle" במסגרת פרויקט "שיר זר" של מגזין המוזיקה "השרת העיוור". הפרויקט, ביוזמת המגזין ובהפקתו של דויד פרץ, יצא באלבום וכלל אוסף שירים של אמנים אלטרנטיביים ישראלים שהקליטו גרסאות משלהם לשירי לאונרד כהן בתרגום לעברית. באלבום השתתפו, בין היתר, גבריאל בלחסן, שרון מולדאבי, רותם אור ואמנים נוספים; האלבום היה זמין להורדה מהאתר בחינם, אך הפצתו נאסרה עקב בעיית זכויות יוצרים. בהמשך שונה שם הלהקה ל-Blush and Lure. הלהקה הופיעה והקליטה מוזיקה לסרטי סטודנטים והופיעה במועדונים באירופה ובישראל (בין היתר, בערב מחווה ללהקת פייבמנט בתל אביב בשנת 2004) וגם ברדיו. הם הקליטו אלבום שכל שיריו היו באנגלית, והחליטו לגנוז אותו.
בסוף שנת 2005 הלהקה שינתה את שמה ל"העברית", עברה לשיר בשפה העברית בלבד והתמקדה בסגנון של מועדוני רוק ישראלים משנות ה-80, כגון הפינגווין.
הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון "חיי הזוהר של תל אביב" ב־12 בדצמבר 2006 באתר Imusic (ר' נענע דיסק) וב־1 בינואר בשנת 2007 האלבום הופץ לחנויות על־גבי תקליטור. האלבום הנפיק את הלהיטים "בוא", "הכל הסתבך" ו"מסיבת כיתה". הלהקה הייתה מועמדת לפרס עמ"י בקטגוריית "תגלית השנה" של 2007.
בשנת 2008 עברה הלהקה שינוי נוסף כאשר הצטרפו אליה גיל וינשטוק ועלם שליט. עמית ארבל עזב את הלהקה ובמקומו הצטרף יוסי שהינו. בתאריך ה-18 בפברואר אותה שנה פורסמה הודעה קצרה בעמוד ה-Myspace של הלהקה, בו נאמר שהם מקליטים גרסת כיסוי נוספת - הפעם לשירה של נורית גלרון "זה הגשם" לטובת פרויקט "עבודה עברית 2". בהמשך יצא האלבום ללא השיר. עוד צויין כי הלהקה עובדת על אלבום שני.
בחודש אפריל 2009, במסגרת המדור "שיר בחזרה" באתר וואלה!, עלה וידאו לשיר חדש של הלהקה, אותו ביצעה עד כה רק בהופעות - "עוד סימן". הווידאו מציג את הלהקה מבצעת את השיר בחדר חזרות. השיר נכלל באלבומה השני של הלהקה.
בחודש מאי 2009 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות קצר בפולין, שכלל הופעות בערים ורשה, קרקוב וטרנובסקה גורה.
ב-2 ביולי 2007 יצא הסינגל "קיץ". 
ב-8 ביוני 2011 יצא אלבומה השני של הלהקה, רגשות מודרניים.
בדצמבר 2012 הודיעו חברי הלהקה בעמוד הפייסבוק שלהם כי הם חוזרים לעבוד על האלבום השלישי.
ביוני 2016 יצא לאקרנים הסרט "ברש", שירם של הלהקה "מסיבת כיתה" היה שיר הנושא של הסרט, ונשמע בטריילר שלו.
יוסף שאלתיאל

חייו

שאלתיאל נולד בעיר איזמיר ועלה לארץ ישראל ב-1947 בגיל 15 והתיישב בקיבוץ יגור שם למד ציור אצל ערי גלאס. לאחר שירותו הצבאי הצטרף לקיבוץ גן שמואל וחלק סטודיו יחד עם האמן יוחנן סימון. את הכשרתו כאמן קיבל בסמינר אורנים (בהמלצת יוחנן סימון) ולמד אצל מרסל ינקו עד 1956, באותה שנה נענה לקריאתו של מרסל ינקו והצטרף לכפר האמנים עין הוד שהוקם בשרידי הכפר עין חוד שבמורדות הר הכרמל. שנה לאחר מכן השתלם באקדמיה לאמנויות יפות בוונציה, וב-1963 סיים את האקדמיה למקצועות הויטראז' "אוליבייה דה סר" בפריס. עבודת הוויטראז' הראשונה שיצר הוצבה במלון דן כרמל בחיפה ומאז יצר קרוב ל-70 ויטראז'ים בארץ ובעולם. ויטראז'ים שיצר מצויים בבית הנשיא בירושלים, בבית הכנסת אוהבי ציון בירושלים, בבית הכנסת היכל יהודה בתל אביב ובבית הכנסת במושב ניר עציון.
לאורך השנים זכה שאלתיאל במספר פרסים ובהם פרס אמנות מטעם אונסק"ו (1985), פרס מפעל חיים מטעם משרד החינוך (1982) ופרס שטרוק לאמנות מטעם עיריית חיפה (2011).
היה נשוי מאז 1956 לאמנית אורה להב-שאלתיאל, מרכזת המגמה של החטיבה לאומנות רעות בחיפה, ואב לשלושה. מת ממחלת הסרטן ב-8 בינואר 2016.
ג'ונגשינג

היסטוריה

ב-1955 הוחלט להקים בירה חדשה לפרובינציית טאיוואן במקום טאיפיי, ששימשה גם כבירת טאיוואן כולה. העבודה להקמת העיר המתוכננת החלו באותה שנה. ב-5 ביולי 1956 החל המעבר של משרדי הממשלה הפרובינציאלית לג'ונגשינג, והיא קיימה את הישיבה הראשונה שלה בבירה החדשה ב-27 בנובמבר 1957.
חברת וולט דיסני - חבר המדינות

היסטוריה

החברה הוקמה על ידי חברת וולט דיסני בשנת 2006 ומאז אחראית באופן בלעדי על הפצת תוכני דיסני בחבר המדינות. 
בשנת 2007, חברת וולט דיסני והחטיבה הרוסית של Sony Pictures יצרו מיזם משותף של וולט דיסני ואולפני סוני בשם Walt Disney Studios Sony Pictures Releasing CIS, שנועדה להפיץ במדינות ברית המועצות לשעבר את הסרטים שהופקו על ידי סוני ודיסני. החברה מחזיקה ומפעילה את ערוץ דיסני רוסיה שבמקור תוכנן להשיק בשנת 2009, אך המשא ומתן שנוהל מול Media-One Holdings נדחה על ידי הרשויות הרוסיות והשירות הפדרלי למלחמה במונופולים.
בשנת 2011 החברה רכשה את מרבית מניות חברת UTH רוסיה שמחזיקה בבעלות על חברת ההחזקות СТС Media. 
חברת וולט דיסני הפיקה את סרט הקולנוע הרוסי ספר האמנים ב-2009. החברה תכננה להפיק שני סרטים חדשים בקיץ 2011, אבל בסופו של דבר הפיקה את סרטה השני הבוגאטיר האחרון ב-2017.
פוזנן

היסטוריה

העיר נוסדה במאה ה-10 כמצודה של מיאצקו הראשון, דוכס פולין על נהר ווארטה. במחצית השנייה של המאה ה-10 נבנתה בעיר קתדרלת בזליקת פטרוס ופאולוס הקדושים - הקתדרלה העתיקה ביותר בפולין. העיר הפכה לבירת פולין ב-1025 עם הכתרת בולסלאב האמיץ למלך פולין. במאה ה-13 התפתחה העיר והפכה למרכז תרבותי ומסחרי חשוב. 
בשנת 1793, עם תחילת חלוקת פולין בידי רוסיה, פרוסיה ואוסטריה קיבלה פרוסיה את העיר לידיה. בעקבות מלחמות נפוליאון הפכה העיר לחלק מדוכסות ורשה, אולם לאחר תבוסת נפוליאון בונפרטה והגדרת גבולות אירופה בקונגרס וינה, הושבה העיר לפרוסיה והפכה להיות בירת הדוכסות הגדולה של פוזן, והחל משנת 1848 בירת פרובינציית פוזן של פרוסיה. 
בוועידת השלום בפריז שהתקיימה ב-1919 לאחר מלחמת העולם הראשונה הוחלט שהעיר תועבר לידי פולין. בשנת 1939 לאחר שגרמניה הכריזה מלחמה על פולין נכבשה העיר וסופחה לגרמניה. האוכלוסייה הפולנית גורשה מהעיר אל הגנרלגוברנמן וכל רכושם הוחרם על ידי הגרמנים. אחרי תבוסת גרמניה הנאצית בתום מלחמת העולם השנייה הושבה העיר לפולין והאוכלוסייה הגרמנית גורשה לגרמניה. 
בשנת 1956 התקיימו בעיר הפגנות רבות נגד השלטון הקומוניסטי במדינה. ההפגנות הביאו למתינות המשטר אך לא לנפילתו וחלקן פוזרו בכוח רב. במהלך שנות ה-60 וה-70 אירחה העיר ירידים בינלאומיים רבים.
בשנת 2010 הוגדרה רעננה כעיר תאומה של פוזנן.

תרבות

בעיר פוזנן יש מוזאונים מהמאה ה-13 וה-16. בעיר בתי-ספר רבים לדרמה, מוזיקה, מסחר, תרבות-הגוף ואומנות.

יהדות פוזנן

יהודים התיישבו בפוזנן כבר במאה ה-13 וקיבלו שוויון זכויות מלא. בשנת 1600 היוו היהודים כמחצית מתושבי העיר. משערים, שבגזירות ת"ח ת"ט נטבחו מרבית יהודי פוזנן. בסוף המאה ה-16 הוקם בית דפוס יהודי בעיר. ב-1793, לאחר סיפוח פוזנן לפרוסיה, בוטלו כל הזכויות שהיו ליהודים, אך במאה ה-19 קיבלו יהודי העיר שוויון זכויות יחד עם שאר יהודי פרוסיה. 
תקופה מסוימת שימש הב"ח - רבי יואל סירקיש, כרבה של העיר. כמו כן כיהנו ברבנות, המהר"ל מפראג, רבי מרדכי יפה (ה"לבוש"), רבי עקיבא איגר ובנו רבי שלמה איגר.
גם משפחת רבי שניאור זלמן מלאדי, מייסד חסידות חב"ד, בעל התניא ושולחן ערוך הרב התגוררו בעיר.
בעקבות העברת המרחב לשליטת פולין ב-1919 לאחר מלחמת העולם הראשונה, עזבו רוב יהודי העיר, בעלי התרבות הגרמנית, את האזור, והיגרו לליבה של גרמניה כולל לברלין הבירה.
בשנת 1939, ערב מלחמת העולם השנייה, חיו בעיר כ-2,000 יהודים. רובם הושמדו בשואה.
באוקטובר 2015 נחשף כי מבצר קולומב אשר בפוזנן היה למעשה מחנה ההשמדה הראשון של גרמניה הנאצית שבו נעשה שימוש ראשון בתאי גז לצורך חיסול המוני בשנת 1939. בוצע במקום רצח שיטתי של חולי נפש, לוחמי התנגדות מקומיים, אקדמאים, אנשי רוח ואינטליגנציה וכל מי שנתפש כאיום על ידי הנאצים. מעל ל-5000 מטופלים פסיכיאטריים נרצחו במחנה זה בגז. רק שלוש שנים לאחר מכן, ב-1942, הפכה שיטת החיסול של יהודים בתאי גזים למדיניות של הרייך השלישי, והפעילות במחנה בפוזנן הופסקה. שני תאי הגזים שהיו במחנה הוסבו לתאי כליאה, זאת מכיוון שההשמדה בגז הפכה ליעלה יותר במכונת השמדה הנאצית, במחנה אושוויץ ודומיו.
סולמית יקרה

הקונכייה

הקונכייה שלו נחשבת ליפה ומרשימה במיוחד, והיא אחת הגדולות במשפחת הסולמיים, שמכונים גם Wentletraps. גודלה נע בין 25 ל-72 מילימטר, כך שהקונכיות הגדולות יכולות להגיע למעל 7 סנטימטר באורך. צבע הקונכייה הוא לבן עד קרם בהיר. צורתה מגדלית סלילית ופיתוליה תפוחים ועגולים, ואינם חופפים. לפרט בוגר יש בדרך כלל 6–9 פיתולים. לאורך ציר הפיתול משובצות במרווחים אחידים טבעות לבנות (מעין צלעות מעגליות) העוטפות את פיתולי הקונכייה ומחזקות אותה. צלעות טבעתיות אלה מאפיינים את המשפחה והעניקו לה את שמה העממי: ונטלטרפ - Wentletrap, בהולנדית: wendeltreppe, שפירושו "מדרגות לולייניות" או "מדרגות ספירליות". גם השם העברי "סולמית" מקורו בטבעות אלה המזכירות שלבים של סולם ספירלי המתפתל לאורך הקונכייה.

אורח חיים

הסולמית חייה על קרקעיות חול וטין בתוך הים, תזוזתה מועטה מאוד ומלבד גיחות תקופתיות לאכילה ורבייה, רוב הזמן היא מחופרת בסמוך לטרף שלה - בעלי חיים ישיבים (כלומר, כאלה הקבועים במקומם), בעיקר בני מערכת הצורבים (אלמוגים ושושנות-ים).

תזונה

רוב מיני הסולמית מתמחים בטריפת שושנות-ים ומנהלים איתן יחסים של טפילות חיצונית. הם מתחפרים לידן ופעם בכמה זמן יוצאים ממחבואם וניזונים מהן. הסולמית שולפת חדק ארוך מאוד (אורכו מגיע לעיתים לפי 4 מאורך הקונכייה), מפרישה חומרים משתקים ומרדימים, ובעזרת המשננת חותכת זרוע משושנת-הים ובולעת אותה וכן תולשת בשר מגוף שושנת-הים ואוכלת אותו. הסולמית מקפידה לא להרוג את שושנת-הים שממנה היא ניזונה (הפונדקאית) אלא רק לפצוע אותה על מנת שתוכל לאכול ממנה שוב ושוב.  
מינים שונים של סולמית ניזונים גם מחלקים אחרים בשושנת-הים. יש מינים  של סולמית שמתמחים באכילת שושנת-ים ממין מסוים וביניהם לבין שושנות-הים מתנהל מרוץ חימוש כימי, שכן הסולמיות מפתחות חסינות לתאים הצורבים של שושנות-הים.

רבייה

אצל הסולמית קיימת דו-מיניות עוקבת: היא מתחילה את חייה כזכר וכשהיא גדלה ומתבגרת היא הופכת לנקבה. הנקבות גדולות פי 3 מהזכרים. לא ברור עדיין כיצד הזכר מפרה את הנקבה, אך אחרי שהיא הופרתה, הנקבה מטילה כ-100 כמוסות בלילה בסמוך לפונדקאית. כל כמוסה מכילה כ-250 ביצים מוקפות בחלמון. מן הביצים בוקעים וליגרים זעירים שחיים במשך כחודש בפלנקטון, ואז שוקעים לקרקעית ומתגלגלים לגרסה קטנה של הצורה הבוגרת. הם גדלים מהר בתחילת חייהם ולא מפסיקים לגדול עד יום מותם.
שמחה קוגוט

ביוגרפיה

קוגוט הוא בוגר בית המדרש למורים ליפשיץ (1956). למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון בחוגים ללשון העברית ולספרות עברית, ולתואר שני בחוגים בחוגים ללשון העברית ולמקרא. הגיש את עבודת הדוקטור שלו בנושא "המשפט המורכב ב'ספר חסידים'" בשנת 1975.
כיהן כמרצה בחוגים ללשון העברית ולמקרא באוניברסיטה העברית בירושלים, והיה ראש החוג למקרא וראש היחידה להוראת עברית בבית הספר לתלמידים מחו"ל. שימש מרצה אורח באוניברסיטת בן-גוריון, באוניברסיטת בר־אילן, במכון שכטר, במכון לנדר ובמכללת ליפשיץ, והיה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד.
תחומי מחקרו העיקריים הם אלה: העברית של אשכנז בימי הביניים; תחביר העברית לתקופותיה; עברית מקראית ועברית חדשה – קווי שיתוף ובידול; פרשנות המקרא ותרגומי המקרא הארמיים והיסוד הלשוני שבבסיסם; טעמי המקרא – ההיבט התחבירי והפרשני.

משפחתו

נשוי ללאה, אב לחמישה ילדים וסב לשמונה נכדים.
מפלצת של מלון 2

עלילה

אירועי הסרט נפתחים כשנה לאחר אירועי הסרט הראשון, בחתונה של מיוויס וג'וני. לאחר החתונה מיוויס מספרת לדרקולה שהיא בהריון, ונולד לה ולג'וני בן זכר ושמו דניס (דניסוביץ' בשמו הערפדי). דניס מתבגר מעט ודרקולה מגלה שמיוויס וג'וני מתכננים לעזוב לקליפורניה, היכן שמיוויס חושבת שדניס ישמח יותר, מפני שהוא אינו מגלה שום סימן לכוחות ערפד. נחוש לשנות את רוע הגזרה, מוציא דרקולה את ג'וני ומיוויס אל מחוץ לטרסילבניה כדי לחפש עבורם מקום מגורים, ובזמן הזה מאמן דרקולה את דניס כדי שיהיה ערפד, יחד עם חבריו: ויין איש הזאב, פרנקי פרנקנשטיין, גריפין הבלתי-נראה, מורי המומיה וג'לי שמצטרף אל החמישה. כל אחד בתורו מנסה להראות לדניס צדדים מפלצתיים אולם נכשל מפאת היותו חלוד בהפחדות. דניס מצדו, מתעניין בגיבורי על כמו באטמן ובתוכנית טלוויזיה חינוכית לילדים בשם "מיסטר עוגה".
כדי להוציא מדניס את "הצד הערפדי" שלו, לוקח אותו דרקולה למחנה קיץ לערפדים, שם מטפסת החבורה על מגדל רעוע, ומהמגדל הזה זורק דרקולה את דניס בתקווה שיהפוך לעטלף ויעוף, דניס לא מצליח ובשנייה האחרונה תופס אותו דרקולה ומציל אותו, אך גם ממוטט את המגדל ומצית שרפה במחנה.
סרטון של דניס נופל מהבניין מתפשט באינטרנט ומגיע אל ג'וני ומיוויס, ומיוויס מחליטה לחזור על מנת לקחת את דניס מידיו של דרקולה. דניס, שחושב שסבו מאוכזב ממנו, מנסה להפוך לעטלף ולעוף, אך נכשל. כמה ימים לאחר מכן, חוגג דניס את יום הולדתו החמישי בו יתגלה האם הוא יהיה ערפד או לא, ודרקולה מגלה שמיוויס הזמינה את אביו, ולאד, שדוגל בשנאה עזה כלפי בני האדם. דרקולה מסווה את ג'וני בתור ערפד ואת משפחתו בתור זומבים, ואכן, אביו ולאד אינו מבחין בהבדל.
דניס מחליט לברוח ליער עם ויני, בתו של ויין ו"הזינג" של דניס. לאחר שאחד ממשרתיו של ולאד תוקף את ויני, דניס הופך לערפד ומביס אותו. בעקבות היללות כל משרתיו של ולאד מגיעים ליער, וכך גם דרקולה וכל המפלצות. דניס מביס את המשרתים של ולאד וולאד עצמו מתרשם ומתנצל בפני בנו על הבורות שלו. לאחר מכן מיוויס מכריזה שהם נשארים בטרנסילבניה וכולם חוגגים את יום הולדתו של דניס.

הפקה

גנדי טרטקובסקי, במאי הסרט דיבר באוקטובר 2012 על האפשרות של סרט המשך. ב-9 בנובמבר 2012, הוכרז כי סרט המשך מתוכנן לצאת ב-25 בספטמבר 2015. ב-12 במרץ 2014, הוכרז כי טרטקובסקי יחזור לביים את סרט ההמשך.

סרט המשך

לפני שיצא הסרט אמר המפיק שהצוות דן לגבי סרט המשך לסרט השני (שיהיה השלישי בסדרה), וב-2 בנובמבר 2015 הוכרז שמפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה יצא לאור ב-21 בספטמבר 2018. עם זאת הוכרז שגנדי טרטקובסקי לא יביים את הסרט.
אליעזר יריב

ביוגרפיה

יריב נולד בשנת 1949 בקיבוץ דפנה. הוריו היו ממייסדי הקיבוץ. את שנות התיכון עשה בבית הספר "הר וגיא" שבקיבוצו. לאחר השירות הצבאי כסייר אוויר במודיעין פיקוד צפון, השלים לימודי פסיכולוגיה לתואר ראשון ושני באוניברסיטת חיפה.
ב-1987 שימוש שליח ההסוכנות היהודית בעיר רוצ'סטר, ניו יורק.
בשנת 1990 התמנה למנהל השירות הפסיכולוגי החינוכי בחצור הגלילית, ובתקופה זו החל לחקור את תחום המשמעת בכיתה ולפתח שיטות פדגוגיות לניהול כתה ולטיפול בבעיות התנהגות.
בשנת 1996 פרסם בהוצאת רכס את ספרו הראשון, "שיחת משמעת". בספר זה, יריב מציע מתכונת התערבות קצרת-מועד של למידה חברתית רגשית - כזו המאפשרת לברר אירוע משמעתי, לאתר את מניעי התלמיד ולפתור את הבעיה כדי למנוע הישנות שלה.
ב-2002 השלים דוקטורט בנושא "Managing Challenging Teachers" בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת לסטר באנגליה. באותה שנה, החל ללמד במכללת גורדון.
ב-2014 קיבל דרגת פרופסור חבר בפסיכולוגיה חינוכית.
יריב היה חבר בצוות המחקר הבינלאומי של "Botin Foundation", שמושבה באוניברסיטת סנטנדר ועסק בלמידה חברתית ורגשית. כמו כן, שימש חוקר בכיר במכון המחקר "מעל הממוצע", העוסק בדירוג מוסדות אקדמיים ותוכניות לימודים בישראל.
בעשור השני של המאה ה-21, מלבד ההוראה האקדמית, הוא מרכז צוות חשיבה ומחקר במכון מופ"ת העוסק בניהול כיתה.

תחומי המחקר

יריב עוסק בשני תחומי מחקר: איתור הגורמים לבעיות משמעות והתנהגות בכיתה והדרכים להתמודד עמן. בספרו "שקט בכיתה, בבקשה!", הוא פיתח טיפולוגיה שעוסקת בגורמים להפרעות והקשיים בבית הספר; המניעים הפסיכולוגיים והאישיים של כל המעורבים בהתנהגות האלימה שמתרחשות בו, ובאמצעים להתמודדות עם הפרעות. הספר "יש לי עיניים בגב" מוקדש לשאלה כיצד להתמודד עם בעיות והפרעות שמתרחשות בכיתה. יריב מציג מודל תאורטי של "פירמידת התגובות החינוכיות", היררכיית תגובות שמבוססת על עקרון אקונומי לפיו המערכת מנסה להשיג שיפור במינימום מאמצים. תחילה מורים מעדיפים להתעלם מהקשיים, אחר כך לנסות פתרון מיידי, בהמשך להגיב בגישת "חוק וסדר" ולבסוף, "להסיר חסמים", כלומר לערוך טיפול יותר מעמיק וממושך, תוך שיתוף אנשי מקצוע נוספים. במיטבה, התערבות עשויה להוליד "הצמחה", משמע להביא למימוש הפוטנציאל של התלמיד.
תחום המחקר השני של יריב נוגע לקשיים אישיים ומקצועיים של מורים, והאופן בו מנהלים יכולים לסייע לאותם עובדים.
יריב, המתגורר בכרמיאל, נשוי ואב לשלושה. אחד מבניו הוא גיא יריב, מומחה בהדרכת מיומנויות רטוריקה ודיבור מול קהל.
ג'וליאן פירת'

ביוגרפיה

פירת' נולד בלונדון. במהלך הקריירה שלו הופיע בתיאטרון ובהפקות טלוויזיה רבות, בהן "ג'יבס וווסטר", "The Bill", "אינדיאנה ג'ונס הצעיר" וסרט הטלוויזיה "מרגרט".
ב-1982 הופיע פירת' בווידאו קליפ של הסינגל "Pass the Dutchie" של להקת הרגאיי "Musical Youth" בדמות בריסטר נפוח מחשיבות עצמית.
ב-1984 לוהק להופיע לצדו של רוב לאו בסרט "אוקספורד בלוז" בדמות שותף לחדר של לאו ואיש סודו. ב-2011 הופיע פירת' בסרט הטלוויזיה "החשדות של מר ויצ'ר" ברשת ITV.
ב-2006 גילם פירת' את עוזרו של בלייר בסרט הדרמה "המלכה".
ב-2017 הצטרף פירת' לצוות השחקנים של הסדרה "משחקי הכס" של HBO בעונה השביעית וגילם את הדמות המלומד סנדהו בפרק "Eastwatch".
יוסף שטיינהארט

הרב יוסף שטיינהארט (ת"פ – כ"ב באב תקל"ו, 1776) היה רב ואב"ד בעיר פיורדא, פוסק משמעותי ורב השפעה, ונחשב מגדולי התורה הבולטים בתקופת האחרונים.