ג'ייניזם

הג'ייניזם היא דת הודית שהתפתחה במאה השישית לפנה"ס, באותה מאה בה נוסד הבודהיזם.

חשיבות הדת

מספר המאמינים בג'ייניזם קטן כיום יחסית (כ-6 מיליון ב-2001) אולם השפעתה של הדת גדולה בהרבה מהיקפה המספרי, בשל העובדה שהמאמינים בה נמנים בדרך כלל עם שכבות אמידות יותר בחברה ההודית, ובשל העובדה שרבים מעקרונותיה המוסריים אומצו על ידי ההינדים, לרבות חלקים במשנתו של מהטמה גנדי. גנדי הושפע מאוד מהדגש של הג'יין על דרך חיים של שלום וחוסר אלימות, והיא הפכה לחלק חשוב מתפיסת עולמו ומדרכו הפוליטית.
הג'יינים בולטים בתחומים רבים, בעיקר בעסקים ומדע אך גם בחינוך, אמנות וחקלאות. לג'ייניזם חלק חשוב בתרבות ההודית, כשהם תורמים לפילוסופיה, לאמנות, לאדריכלות ולמדע ההודי, וכך לפוליטיקה בתמיכה במהטמה גנדי בתנועתו לעצמאות ההודית. 
המדינות עם נוכחות ג'יינית הגדולה ביותר בהודו הן מהרשטרה, ראג'סטאן וגוג'אראט. לג'ייניזם מאמינים רבים במחוז הפונג'אב, ובמיוחד בעיירה לודהיינה. היו בעבר ג'יינים רבים בלאהור (הבירה ההיסטורית של הפונג'אב) ובערים אחרות לפני החלוקה של 1947. רבים ברחו אז לחלק ההודי של הפונג'אב. מחוץ להודו ישנן קהילות גדולות במזרח אפריקה (קניה, טנזניה ואוגנדה). ג'איינים רבים היגרו ממזרח אפריקה לבריטניה, קנדה וארצות הברית.

מקורות

יש דמיון מסוים בין הג'ייניזם לבין הבודהיזם, אך יש גם שוני מובהק בין דרך האמצע הבודהיסטית בדרכה אל הנירוונה והדרך הפונדמנטלית הקיצונית של הג'יינים ובתקופות מסוימות התחרו שתי הדתות על לבם של תושבי הודו. 
מקורות הדת הג'יינית במאה השישית לפני הספירה, כאשר הודו עברה תהליך של מעבר ממבנה שבטי-חמולתי למבנה חברתי ושלטוני ריכוזי. כמו בתקופות מעבר אחרות, הייתה זו תקופה בה הסדר החברתי והמדיני המוכר התערער, ולכן היא היוותה כר פורה להיווצרות דתות ותורות חיים חדשות.
על פי הכתוב, הג'ייניזם נוסד על ידי בנו השני של סידהרתא גאוטמה, הנסיך מאהאווירה (מילולית: גיבור גדול) הידוע גם בשם ורדהמנה ג'נטיפוטה או ורדהמנה מאהאווירה, שחי בין השנים 599 לפנה"ס ל-527 לפנה"ס. המאהאווירה כונה בשם ג'יינה (כובש רוחני) כי ידע לכבוש את ייצרו. נחשב על פי הג'ייניזם לאחרון בשושלת של 24 "מפלסי דרך" (הטירתנקרה (תעתיק לטיני: Tirthankaras), תרגום מילולי: "סוללי מעברות הנהר") שהעבירו את מאמיניהם על פני נהר גלגול הנשמות וזכו להגיע למוקשה (שחרור).
תלמידיו הקימו קהילה, אולם פריצתה של הדת החדשה חלה רק כאשר מייסד שושלת מאוריה, הקיסר צ'נדרגופטה מאוריה (340 לפנה"ס-297 לפנה"ס) קיבל על עצמו את הג'ייניזם.
הג'ייניזם הוא בבסיסו דרך חיים אתאיסטית. ומנהיג הקהילה בדרום מערב הודו אף מציג עצמו כאתאיסט לכל דבר ועניין - ומציע גם לשאר בני אמונתו לקבל על עצמם את הגדרה זו. הג'יינים אינם מאמינים באלים ובמקדשיהם הם מקיימים פולחני הערצה ל-24 "מפלסי הדרך", הנחשבים קדושים בעיניהם. מפלסי הדרך היו מנהיגים רוחניים שהצליחו לשחרר את נשמתם מן השעבוד הגופני ומן הגלגל האינסופי של לידה מחדש. 
בדומה למאמינים בדת האם שלהם - הבראהנמיניזם, מקיימים הג'יינים הפרדה של כתות (קאסטות). הג'יינים מקיימים 16 טקסים בסיסיים ומכירים בקדושתם של חלק מהאלים המינוריים בפנתאון ההינדואי.
ג'יין דהארמה מלמד כי לכל דבר חי יש נשמה אינדיבידואלית ונצחית, שאחראית למעשיו. הג'יינים רואים את אמונתם כמלמדת את היחיד לחיות, לחשוב ולפעול בדרכים שמכבדות את הרוחניות הגלומה בכל דבר חי ככל יכולתו של האדם. הג'יין רואים את האלוהות כתכונות הבלתי משתנות של הנשמה הטהורה, כשהעיקריות הן ידע אינסופי, הבנה, הכרה ואושר ('אננטה גננה, דרשן, צ'אייטניה', ו'סוך'). היקום עצמו הוא נצחי, ואין לו סוף או התחלה (לפיכך, אומרים כי הג'ייניזם היא גישה דתית שאינה כוללת את המושג של האל הבורא).

היסטוריה אוניברסלית וקוסמוגניית הג'יין

לפי אמונת הג'יין, היקום מעולם לא נוצר, והוא לעולם לא יפסיק להתקיים. הוא נצחי אך לא בלתי משתנה, מכיוון שהוא עובר סדרה אינסופית של שינויים או עליות וירידות. כל אחת מהעליות או הירידות הללו מחולקות לשש תקופות עולם (יוּגה). התקופה הנוכחית היא התקופה החמישית של אחת מהתנועות המחזוריות האלה, והפעם בירידה. תקופות או תנועות אלה ידועות כ"אארו". התקופה האחרונה היא "צ'אתו אארו" או התקופה השישית. לכל אחת מן התקופות יש אורך קבוע של כמה אלפי שנים. 
כשהירידה תושלם, אפילו הג'ייניזם עצמו יאבד. אז, במהלך העלייה הבאה, דת הג'ייניזם תתגלה מחדש על ידי מנהיגים חדשים הקרויים טירתנקרות (מילולית, "מוצאי המעברים"), אך תעלם שוב בירידה הבאה, וכן הלאה. 
בכל שש תקופות יש תמיד 24 טירתנקרות. בתקופה שאנו נמצאים בה עכשיו, הטירתנקר העשרים ושלוש היה פרשבה, נזיר ומורה, שהמסורת מתארכת ל-877 לפנה"ס-777 לפנה"ס, 250 שנה לפני שמת הטירתנקר האחרון, האדון מהווירה ב-527 לפנה"ס, גם הוא נזיר ומורה. הג'יינים מחשיבים אותו ואת כל הטירתנקרות כמהפכן שקרא לשיבה לאמונות ולמנהגים המתאימים לפילוסופיה האוניברסלית עליה מבוססת האמונה.

עקרונות האמונה

אחד העקרונות הבסיסיים של האמונה הג'יינית הוא ההכרה בקיומן של שתי קטגוריות נפרדות ונצחיות: הג'יבה (בעל התודעה, החי, נשמה, הנהנה) והאג'יבה (חסר התודעה, הדומם, שנהנים ממנו). הג'יינים מאמינים כי פעולות החיים, החשיבה והדיבור, יוצרות שינויים זעירים בקארמה (בג'ייניזם - חלקיקים תת-אטומיים של חומר) שהם מקור השעבוד הרוחני. האדם יכול להשתחרר מהשעבוד ולהגיע לגאולה - מוקשה (Moksha), רק על ידי שילוב של התנהגות נכונה, ידיעה נכונה ואמונה נכונה.
הג'יבה והאג'יבה הם שניהם נצחיים; הם מעולם לא נבראו ואף פעם לא נפסקו. העולם כולו מורכב מג'יבות הכלואות באג'יבות. ישנן ג'יבות בסלעים, צמחים, חרקים, בעלי חיים, בני אדם, רוחות וכו'. 
כל מגע של הג'יבה עם האג'יבה גורם סבל לג'יבה. לפיכך, הג'יינים מאמינים כי הקיום בעולם זה מביא תמיד לסבל. אי אפשר למנוע את הסבל על ידי רפורמות חברתיות או אינבידואליות. בכל בן אדם כלוא ג'יבה, והג'יבה סובל מכיוון שהוא במגע עם האג'יבה. הדרך היחידה להימלט מהסבל עבור הג'יבה היא להימלט מהמצב האנושי, מהקיום האנושי. 
קארמה וגלגול נשמות הם ששומרים את הג'יבה בכלא האג'יבה. קשה מאוד להשתחרר מהמצב האנושי. הג'יינים מאמינים שהג'יבה ממשיך לסבול בכל החיים או הגלגולים שלו, שהם אינסופיים. הם מאמינים כי כל פעולה שאדם מבצע, טובה או רעה, פותחת נתיב לחושים (ראייה, שמיעה, טעם, מגע וריח), דרכם חומר לא-נראה, קארמה, נכנס ומתווסף לג'יבה הפנימי, מכבידה אותו וקובעת את התנאים של הגלגול הבא. 
התוצאה של מעשים רעים היא קארמה כבדה, שמכבידה על הג'יבה, ומכריחה אותו להיכנס לחיים הבאים ברמה נמוכה של קיום. התוצאה של מעשים טובים, מצד שני, היא קארמה קלה, שמאפשרת לג'יבה לעלות לחיים הבאים ברמה גבוהה יותר של קיום, היכן שהוא יסבול פחות. אבל המעשים הטובים לבדם לעולם לא יביאו לשחרור. 
הדרך למוקשה (שחרור) היא פרישה מהעולם. קארמה היא המנגנון הסיבתי שעל ידו לכל מעשה יש תוצאה. קארמה פועלת לשמור על הג'יבה כלואה בסדרה אינסופית של תקופות חיים, בהם הג'יבה סובל פחות או יותר. כך הדרך לשחרור חייבת להיות בשחרור מהקארמה, ההשמדה של כל הקארמה וההימנעות מקארמה חדשה. 
אם האדם הצליח בכך אז כאשר הוא מת, הג'יבה ישתחרר מכל האג'יבה מכיוון שאין קארמה שתכביד עליו, וכך היא תשוחרר מהמצב האנושי ומכל כלא עתידי. הוא יעלה מעל ליקום למקום או מצב הקרוי סידהאשילה, שם הג'יבה, זהה לג'יבות הטהורות האחרות, יחווה את טבעו האמיתי בבידוד ובחוסר מעורבות נצחיים. הוא יהיה חופשי לחלוטין. הדרך להשמיד את הקארמה הישנה היא על ידי פרישה מהעולם ככל שאפשר, וסגירת הנתיב לחושים ולשכל על מנת למנוע מהקארמה להיכנס ולהתווסף לג'יבה. 
מק'קסלנד, קיירנס ויו תיארו את הקוסמוגניה של הג'ייניזם באופן הבא: 
"המסורת הג'יין, המורה ראשון של הדת, רישאבהא, חי בתקופה השלישית של אבאסארפיני, שהייתה תקופה של ירידה. מכיוון שהרוע החל להתגלות, היה צורך במורה הקרוי טירתנקרה על מנת לאפשר לאנשים להתמודד עם בעיות החיים. בתקופה הרביעית, הרוע התרבה כך שהיה צורך ב-23 טירתנקרות נוספים על מנת ללמד אנשים איך לנצח את הרוע ולהגיע למוקשה. התקופה שאנו נמצאים בה היום, שהיא החמישית, היא "כולה רוע". כיום, אנשים לא חיים יותר מ-125 שנה, אך התקופה השישית תהיה גרועה עוד יותר. אורך חייו של אדם יהיה רק שש עשרה עד עשרים שנה, והוא יהיה נמוך כמו גמד... אך אז תתחיל התנועה האיטית כלפי מעלה כאשר החצי השני של המחזור, אוטסרפיני, יתחיל. תהיה השתפרות הדרגתית, עד שבתקופה השישית, הצרכים של האדם ימולאו על ידי עצמי משאלות, וגבוהו של אדם יהיה שישה מייל, ולא יהיה רוע בעולם".
עקרונות אלה משותפים לכל המאמינים. ישנו הבדל בין החובות המוטלים על ציבור המאמינים הפשוט, המחויב רק בשמירת עקרונות הדת ובהערצת מפלסי הדרך הקדומים והנזירים, לבין החובות המוטלים על מסדרי הנזירים והנזירות המכונים יאטי.

הזרמים בג'ייניזם

מקובל כי מקורם של שני הזרמים העיקריים של הג'ייניזם הוא באירועים שאירעו כמאתיים שנה לאחר מותו של מהווירה. באדרבאהו, בראש נזירי הג'יין, חזה תקופה של רעב והוביל את כל שהסכימו לבוא איתו (כ-12,000 איש) לדרום הודו. שתים עשרה שנים לאחר מכן, הם חזרו וגילו כי הוקמה עדת הסווטמבר (לובשי הגלימות הלבנות). חסידיו של באדרבאהו נודעו כדיגמבר (העירומים). 
ההבדלים ביו הזרמים נובעים בעיקר מקיצוניות ההסתגפות אולם מתייחסים גם ללבוש, ליחס אל המקורות הכתובים ולמעמדה של האשה.
אך ההיסטוריונים מציינים, כי לא הייתה חלוקה ברורה עד למאה ה-5. תוצאת מועצת ואלאבי ב-453 הייתה הניסוח והעריכה של הכתבים על פי המסורת של סווטמבר. 
חפירות במאטורה גילו פסלי ג'יין מתקופת קושאנה. בכולם הטירת'נקרות הוצגו כ"גימנוסופיסטים" ללא בגדים. בחלק מהם נראים נזירים עם חתיכת בד אחת העטופה סביב היד השמאלית שלהם. אלה מזוהים כמשתייכים לכת הארדה-פלקה המוזכרים בכמה מהטקסטים. מקורה של כת היפנייה כנראה מכת זו. הם הלכו אחר דיגמברה בכך שנהגו ללכת בעירום, אך כמה מאמונותיהם דומות לאלה של הסווטמברה. 
במאה ה-18 הוקם זרם נוסף הידוע בשם סתאנקאוואסי (Sthanakavasi), שאימץ מן האסלאם את דחיית הצלמים והפסלים כחלק מן האמונה הדתית.

תזונה לקטו-צמחונית בג'ייניזם

עבור כל הג'יינים, תזונה לקטו-צמחונית היא חובה המתחייבת מתוך נדר האהימסה שעל כל ג'יין לנדור. תזונה לקטו-צמחונית מאפשרת מזעור הידבקותם של אותם חלקיקי קארמה רעה שעל פי האמונה נמצאים בכל מקום ונדבקים לנשמה, בין היתר, בעקבות אלימות ובכך משפיעים על גורל הנשמה (נקראת "ג'יבה" בג'ייניזם) בחיים הנוכחיים ובגלגולים הבאים שלה. ביחס לתזונה בשרית ולפי האמונה הג'יינית, התזונה הלקטו צמחונית גם מאפשרת את הפחתת חלקיקי הקארמה הדבוקים לג'יבה, ובכך היא מקדמת אל עבר מוקשה.
לפי הג'ייניזם, ג'יבות נמצאות בכל דבר. בג'ייניזם, מסווגים כל הדברים לפי כמות החושים שמייחסים להם מחמישה חושים (שהם חוש המגע, הטעם, הריח, הראייה והשמיעה) המיוחסים לאדם, לחיות מסוימות ועוד, ועד חוש אחד (שהוא חוש המגע) המיוחס לצמחים, אבנים ועוד. ככל שישנם יותר חושים לדבר, כך מאמינים הג'יינים שמידת היכולת שלו לקלוט סבל גוברת. לכן, לפי הג'ייניזם, פגיעה מסוימת מושכת יותר חלקיקי קארמה רעה לג'יבה ככל שיש לדבר הנפגע יותר חושים. 
בג'ייניזם, הכללים הלקטו-צמחוניים הם מחמירים. צמצום הפגיעה עבור כלל הג'יינים הוא ככל הניתן לצמחים (ויש נזירים שאף פגיעה זו מנסים לצמצם על ידי צומות, לדוגמה) משום שלפי הג'ייניזם הם בעלי הכי מעט חושים (אחד), ולכן הם מאמינים שפגיעה בהם מובילה לפחות סבל ופחות קארמה רעה מאשר פגיעה בחיות, למשל. לכן, מתבצעת גם הימנעות מפגיעה בחרקים וחיידקים (אשר בעלי שתי חושים). משמעות צמצום זה עבור נזירים ונזירות היא, בין היתר, לבישת פיסת בד על הפה כדי לצמצם שאיפת אורגניזמים וטיטוא הרצפה עליה הם דורכים מפני חרקים. משמעות נוספת, עבור כלל הג'יינים, היא הימנעות מצריכת ירקות שורש, משום שטלישתם מהאדמה מלווה בפגיעה באורגניזמים שחיים בקרבת השורש באדמה ומובילה ל"הרג" של הצמח.
אי-מודעות באשר לשעוברות חיות בתעשיות משחקת תפקיד מרכזי בהמשך שימושם של ג'יינים בחלב, צמר ומשי. הארגון PETA וג'יינים טבעוניים פועלים כדי לקדם ג'יינים לעבר לקטו-צמחונות מלאה (אשר לא רק בגדר תזונה) ולעבר טבעונות באמצעות סיפוק מידע על התעשיות, ובכך הם, למעשה, מקדמים ג'יינים גם לעבר יישום נכון יותר של עקרון האהימסה.

ספרות ואמנות

הנזירים הג'ייניים חיברו כמות עצומה של כתבים קדושים, בסנסקריט ובפרקריט (שפות המדינה). הג'יינים בנו מקדשים עתיקים רבים, חלקם במערות, המקושטים בצורה אמנותית מרהיבת עיניים, ומהווים את אחד השיאים של האמנות ההודית. בעיני מאמינים רבים, ה"טטוורת'ה סוטרה", או "ספר המציאויות", אשר נכתב לפני כ-1,800 שנה על ידי הנזיר-מלומד אוסמבטי, נחשב לספר החשוב ביותר.

מנהגים וסמלים

כחלק מעמדתו כנגד אלימות, הג'ייניזם הולך מעבר לצמחונות בכך שהג'יין אינם אוכלים גם את רוב ירקות השורש ומאכלים אחרים שהם רואים כמזיקים. ג'יינים מסורתיים אינם אוכלים, שותים או נוסעים לאחר שקיעת השמש ותמיד קמים לפני זריחת השמש.
הטקסים של הג'יין לנישואין ולטקסי המשפחה האחרים מיוחדים לג'ייניזם. הג'יין בנו מקדשים ובהם הדמויות של הטירתנקרות. טקסי הג'יין מורכבים וכוללים הקרבה של חפצים סימבוליים ושבח לטירתנקרות בשירים. לג'יין יש כמה סמלים חשובים. סמל אחד הוא הגלגל על כף היד. הסמל הקדוש ביותר הוא הסווסטיקה. 
הג'ייניזם מעולם לא התחרה עם ההינדואיזם על הבכורה ביניהם, ובדומה להינדואיזם אינו מקבל מומרים גברים. נשים יכולות להתקבל לדת עם נישואיהן לג'יין. אשה שהיא ג'יין שנישאת להינדי, ממשיכה להיות ג'יין. האתיקה והדת של הג'ייניזם מעורבים מאוד זה בזה, וכך גם האתיקה של ההינדואיזם והג'ייניזם.
מאמיני הג'ייניזם חוגגים את הדיוואלי, ביום זה הם מציינים את זכרו של מייסד דתם - לורד מהוירה (Mahavira).