google/wiki40b huggingface dataset:
מרטין שקרטל

קריירה

שקרטל גדל ברז'טוצ'נו והחל לשחק כדורגל כבר בגיל 6, בדומה לאביו שהיה גם הוא כדורגלן. הוא החל דרכו בכדורגל בתפקידי הקיצוני השמאלי והחלוץ, אך בגיל 16, הוא הוסט לעמדת הבלם כאשר זומן לשחק בנבחרת הנוער של סלובקיה. הוא המשיך לשחק בתפקיד זה לאורך כל הקריירה שלו.
שקרטל החל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון הכדורגל הסלובקי א.ס. טרנצ'ין בשנת 2001. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא סייע לה לסיים במקום החמישי בליגת העל הסלובקית. הוא סיים עמה במקום הזה, אחד פחות מהמקום שהוביל לגביע האינטרטוטו, גם בעונת 2003/2004. בסך הכול הוא שיחק 48 פעמים וכבש שמונה שערים במדי טרנצ'ין, בשלוש שנים בהן שיחק בקבוצה.
ביולי 2004 עבר שקרטל לקבוצת זניט סנקט פטרבורג מהליגה הרוסית, ואת הופעת הבכורה שלו ערך במסגרת הגביע הרוסי. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה שימש שקרטל בעיקר כשחקן מחליף בזניט, ולא הרבה לקבל דקות משחק. הוא ערך הופעות גם במסגרת קבוצת המילואים של זניט במקביל.
בעונת 2006 הפך שקרטל לראשונה לשחקן חשוב בזניט, כאשר פתח בהרכב הקבוצה ב-26 משחקי ליגה. בעקבות יכולת טובה שהפגין בעונה זו, הוא נכלל ברשימת 33 מצטיינים מטעם התאחדות הכדורגל הרוסית. בעונת 2007 הוא המשיך את הצטיינותו וסייע לזניט לזכות באליפות רוסיה, כאשר כבש שער אחד ב-23 משחקים שבכולם פתח בהרכב. הוא זכה בתואר הכדורגלן הסלובקי של השנה באותה עונה. בעקבות יכולתו הטובה, התעניינו בשירותיו מספר קבוצות בכירות מרחבי אירופה.
בינואר 2008 עבר שקרטל לליברפול האנגלית, תמורת 6.5 מיליון לירות שטרלינג. עד לסיום העונה הוא שותף על ידי המאמן רפאל בניטס ב-14 משחקי ליגה והפגין יכולת טובה, ואף נבחר לשחקן המצטיין בניצחון 0–1 על אברטון. בעונת 2008/2009 הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בליברפול, ועל אף פציעה בחודש אוקטובר שגרמה לו להיעדר למשך כחודשיים, הוא שיחק ב-21 משחקים וסייע לליברפול לסיים במקום השני בפרמייר ליג. בעונה שלאחר מכן, 2010/11, קבע שקרטל הישג יוצא דופן כאשר שותף בכל דקה ממשחקי הקבוצה בליגה, תוך שהוא כובש שני שערים. בעונתו האחרונה בקבוצה העפיל עם קבוצתו לגמר הליגה האירופית 2016. הוא לא שותף במשחק, אך ספג בו כרטיס צהוב בעקבות ויכוחים עם השופט לאחר שערה השלישי של סביליה.
ב-14 ביולי 2016 עזב את ליברפול אחרי שמונה שנים וחתם בפנרבחצ'ה. ב-9 באוגוסט 2019 חתם שקרטל באטאלנטה לעונה אחת.

נבחרת לאומית

בצעירותו שיחק שקרטל בנבחרות הנערים והנוער של סלובקיה. הוא שיחק לראשונה בנבחרת הלאומית של סלובקיה בשנת 2004. הוא נחשב לאחד מהשחקנים המצטיינים בנבחרת כיום.
במשחקי המוקדמות למונדיאל 2006 שקרטל לרוב לא נכלל בסגל הנבחרת, אך פתח בהרכב במשחק האחרון של המוקדמות מול נבחרת רוסיה, שבעקבותיו השיגה סלובקיה מקום בפלייאוף על ההעפלה לגביע העולם. הוא פתח בהרכב גם בשני משחקי הפלייאוף מול נבחרת ספרד, ולא מנע את הדחתה של נבחרתו.
שקרטל הפך לשחקן קבוע בנבחרת סלובקיה במהלך מוקדמות יורו 2008. על אף ששיחק בתפקידי הגנה, הוא היה סגן מלך השערים של נבחרתו בקמפיין, במשותף עם מארק צ'ך, לאחר שכבש שלושה שערים. אף על פי כן, הוא לא הצליח לעזור לנבחרתו להעפיל ליורו. במוקדמות מונדיאל 2010, לעומת זאת, כבש שקרטל שער אחד בשישה משחקים, וסייע לסלובקיה להעפיל למונדיאל לראשונה בתולדותיה.
עמוד טוטם

עמוד טוֹטֶם הוא עמוד עץ מגולף עצום ממדים, שהיה נפוץ בעבר בקרב תרבויות אינדיאניות רבות על חופה המערבי של צפון אמריקה, וייצג מערכת סמלים מורכבת שכללה מוטיבים טוטמיסטים.
מטרתם של עמודי הטוטם והעת שבה התחילו בבנייתו לא לגמרי ברורה. עמודי הטוטם נעשו מעצים שצמחו ביערות בצפון אמריקה, ואין עדויות או ממצאים של טוטמים שנבנו לפני שנת 1800. לפי עדויות של חוקרים אירופאים מהמאה ה־18 שעברו ליד חופי צפון אמריקה כבר אז היו פזורים פסלי טוטם בכפרי המקומיים האינדיאנים, אך בכמות מעטה. הטוטמים שנראו על ידי החוקרים היו עתיקים ונראה כי הייתה להם היסטוריה ארוכה של שיפוצים, בפרט של חלקם העליון של עמודי הטוטם. ככל הנראה, הטוטם הוא פסל המעיד על עושר, אמידות, ומעמדה החברתי של המשפחה שלה הוא שייך.
לעמודי הטוטם סגנונות שונים המתבטאים בצבע, בסוג העץ המשמש לבנייה, וכן בדמות המגולפת בעץ; החל מסירות קאנו ועד דמויות שדים או בעלי חיים שונים. בדרך כלל, הטוטמים שהיו בחלקה הצפוני של צפון אמריקה, בכיוון אלסקה, היו צבעוניים פחות וצבעם הוגבל בדרך כלל לאדום, שחור ולבן.
משמעות הטוטמים השתנתה לפי התרבות שיצרה אותם. עמודי הטוטם מייצגים אגדות, ייחוסי משפחה, או אירועים חשובים. הטוטמים גם גולפו כדי להמחיש סיפורים והיסטוריה של השבט האינדיאני וכן לייצג אלים ושדים שונים, אף כי הטוטם עצמו אינו אל או אליל.
למרות שגילוף עמודי הטוטם היא מסורת עתיקה, לא שרדו לימינו עמודי טוטם קדומים יותר מהמאה ה-19, ועקב עזיבת אורח החיים השבטי בקהילות האיניאנדים, מספר עמודי הטוטם כיום הוא נמוך. עם זאת, ממשיכים להתקיים גם כיום אמנים היוצרים עמודי טוטם בהתאם למסורות הקדומות.
סוואמי שיבננדה

סוואמי שיבננדה (8 בספטמבר 1887 - 14 ביולי 1963) היה סופר ומורה רוחני הודי. 
נולד בשם קופוסוואמי בכפר השוכן לגדות הנהר טמרפראני בדרום הודו. כצאצא למשפחה מהקאסטה הגבוהה (קאסטת הברהמינים) התקבל בצעירותו ללימודי רפואה. בשנת 1913 עבר להתגורר במלזיה, שם שימש כרופא. 
ב-1923 חזר להודו, הגיע למדרס והחל במסע שכלל ביקורים במקדשים. ב-1924 התיישב ברישיקש, והקדיש עצמו לתרגולים רוחניים. בשנה זו הוא פגש את הנזיר שרי סוואמי וישונננדה סראסווטי שהיה לאחר מכן המורה שלו, ממנו קיבל את השם בו התפרסם - סוואמי שיבננדה סרסוואטי.
בשנת 1936 הקים את אגודת "Divine Life", ששימשה כארגון דתי ומטרתה בין היתר הפצת ספרים ומאמרים בנושאי יוגה ודנטה והקמת מרכזים ללימוד יוגה. בשנת 1948 הוקמה אקדמיית היער יוגה ודנטה (Yoga-Vedanta Forest Academy), שנועדה להפצת ידע רוחני ואימון אנשים ביוגה ודנטה. בשנת 1953 כינס שיבננדה את הפרלמנט העולמי של הדתות. 
שיבננדה כתב כשלוש מאות ספרים, שעוסקים במטאפיזיקה, יוגה, חינוך, אתיקה, אמנות ועוד. 
תלמידו, סוואמי וישנו דבננדה ("הסוואמי המעופף"), יצא בשליחותו למערב ב-1957 והפיץ את תורתו של שיבננדה במערב, שם התפרסם. בהודו עצמה פרסומו היה נמוך יחסית למורים רוחניים אחרים.
אריח עם דיוקנאות יהודים

תיאור

אריח זה, שיצר יעקב איזנברג, מקים המחלקה לקרמיקה ב"בצלאל", הוא חלק מסדרה של אריחים ועליהם דיוקנאות של טיפוסים שונים ובהם דמות ערבי, דיוקן נערה, דיוקן של הרצל ועוד. באריח זה יצר האמן תיאור של שלוש דמויות יהודים. דמויות מסוג זה הופיעו ברישומים ובתחריטים שיצר איזנברג באותה תקופה. היו אלו עבודות שנמכרו כמזכרות לתיירים שביקשו תיאורים של דמויות מן המזרח. הדמויות מבוססות על רישומים והדפסים שיצר איזנברג והועברו אל אריחי קרמיקה, כנראה, בטכניקה של דקלקומניה (Decalcomania). 
בכתבה בעיתון "דואר היום" מתוארים דיוקנאות דומים של איזנברג המתוארים "[כ]מקוריים ביותר הם פרוטומיטי הפינם [הפנים] של ראשי־יהודים מזרחיים. ברק הזיגוג השחום עושה את הרושם באילו זהו העור של יהודי ארץ־ישראלי שחום מכוסה זעה של שמש ארצנו היוקדת".
זאב טיומקין

ביוגרפיה

טיומקין נולד ביליזבתגרד שבאוקראינה והיה בין מייסדי אגודת "חובבי ציון" בסנקט פטרבורג. בו' בכסלו תרנ"א (1890) הגיע לארץ ישראל, כדי לעמוד בראש הלשכה להנהלת העבודה המעשית של "חברת התמיכה" של "חובבי ציון" שנפתחה ביפו ולסייע ברכישת קרקעות. 
מאוחר יותר חזר טיומקין לרוסיה וכיהן כרב מטעם ביליזבתגרד. הוא נמנה עם ראשוני התומכים בהרצל, והשתתף בקונגרסים ציוניים מטעם יהדות אוקראינה, החל מהקונגרס הציוני הראשון. בקונגרס התשיעי נמנה בין 24 הצירים הוותיקים שהשתתפו בכל תשעת הקונגרסים הראשונים. במלחמת העולם הראשונה סיפק סיוע לפליטים בדרום רוסיה.
טיומקין נמלט מן המהפכה הבולשביקית לברלין, ובשנת 1920 התיישב בפריז והצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית. בשנת 1921 השתתף כנציג אוקראינה בוועד המשלחות היהודיות.
נסטור מאכנו

ילדות ונעורים

נסטור איבאנוביץ' מאכנו נולד למשפחת איכרים עניה בהולייאיפולה (Гуляйполе) שבדרום האימפריה הרוסית (היום בדרום מזרח אוקראינה), כצעיר מבין חמישה ילדים. אביו נפטר כשהיה בן עשרה חודשים, ובשל עונייה הרב של המשפחה, החל לעבוד כבר בגיל שבע, בתור רועה צאן. בין הגילאים שתים עשרה עד שבע עשרה עבד כפועל חקלאי באחוזותיהם ובאדמותיהם של אצילים מקומיים.
בגיל שבע עשרה עבד כשוליה לצייר, ולאחר מכן, עבר לעבוד בבית יציקת ברזל מקומי. 
הוא השתתף במהפכת 1905 ברוסיה, ואחריה הפך לאנרכיסט. בשנת 1910, כחלק מפעילותו כנגד הצאר, רצח שוטר, נכלא ונידון לעונש מוות בתלייה, עונש שהומר למאסר עולם בכלא בוטירקה שבמוסקבה. בכלא הכיר את פטר ארשינוב, חברו לתא, שהשפיע על דעותיו האנרכיסטיות.
לאחר מהפכת פברואר ברוסיה, אסירים פוליטיים, ומאכנו ביניהם, קיבלו חנינה. ב-1917, עם שחרורו, חזר להולייאיפולה, והיה שותף לייסוד "איגוד האיכרים של הולייאיפולה", כשהוא מכהן כיושב הראש שלו. פעילות האיגוד העניקה לו תדמית של "רובין הוד", כשבמסגרת פעילות זו, ניטלו אחוזות נכבדות מידי בעלי אדמות עשירים, ואדמותיהם חולקו בין איכרים חסרי אדמה. מאכנו הצטרף לתנועה המהפכנית באוקראינה וסייע בהתארגנות כנגד בעלי האדמות והקפיטליסטים. ב-1918 הוא נבחר על ידי לנין בעצמו להוביל את הכוחות המהפכניים באזור.

המורשת

אנרכיסטים רבים לקחו ממנו דוגמה ובעת מלחמת האזרחים בספרד (1936–1939) קבוצות אנרכיסטיות בדרום ספרד ניסו לחקות אותו ונהלו מסעות "מאכנוביסטה" (בנוסח מאכנו) כנגד הלאומנים. ההיסטוריוגרפיה הסובייטית הרשמית הציגה את מאכנו כמנהיג כנופיה שעיקר עיסוקו שוד ורצח. תרומת הצבא השחור להבסת הלבנים במלחמת האזרחים נמחקה מדפי ההיסטוריה, ואף נטען שהוא היה למעשה בעל-בריתם של הלבנים.

יחסו ליהודים

לאנשיו של מאכנו יוחסו מספר פוגרומים נגד יהודים בתוקפת מלחמת האזרחים, והוא עצמו הואשם באנטישמיות. נסטור מאכנו קיבל קשה האשמות אלו וידע לטפל בפורעים ביד קשה: יודעים אף מקרים בהם מאכנו הורה להוציא להורג את אנשיו שהשתתפו בפוגרומים.  ידוע מקרה בו מאכנו הוציא להורג חייל שתלה שלט עם כיתוב אנטישמי המקשר בין מאכו לבין פוגרומים .
בתעמולה הקומוניסטית מאכנו תואר כגזען, לאומן ואנטישמי. עם זאת טענה זו לא נתמכת היסטורית . בין האנרכיסטים אותם הנהיג מאכנו היו גם יהודים.

כתביו

בשנת 1926, מאכנו, כחלק מקבוצת גולים רוסיים שנקראה דלו טרודה (Дело Труда, עניין העמל), כתב ופרסם את הבסיס הארגוני של הקומוניזם הליברטריאני, שהציג רעיונות בדבר התארגנות של אנרכיסטים, בהתבסס על הניסיון מהמהפכה באוקראינה ומהתבוסה לבולשביקים. מסמך זה שנוי במחלוקת עד ימינו אלה. אנרכיסטים אחדים רואים בו מקור השראה, בשל בהירותו והיעילות של המבנים שהוא מציע. אחרים (וביניהם, בעת הפרסום, וולין ואריקו מלטסטה) הרואים את השלכותיו כנוקשות והירארכיות.
שד (מיתולוגיה)

שֵׁד הוא ייצור מיתולוגי על טבעי, הנפוץ בפולקלור ובאמונות של עמים רבים. לרוב מתוארים השדים כדמויות רבות-כח, שאינן גשמיות, אלא מופיעות בצורת רוחות.
נמנים שני סוגים עיקריים של שדים: השד כשליחו של השטן, והשד כישות עצמאית. כשליחו של השטן - השד בא להזיק לבני האדם ולחבל בנפשם (השד פוגע בנפש ולא בגוף). כישות עצמאית, יכול השד להזיק לבני אדם - אך גם לעזור להם, בתמורה לדבר מה.

השד במסורות העולם

במסורת הערבית של טרום האסלאם התבססה האמונה על פחד מרוחות ושדים, הקרויים בערבית ג'ינים. באגדות הערביות המסורתיות, כמו "סינבאד" ו"אלאדין" מסיפורי אלף לילה ולילה, מופיעים ג'ינים.
גם במסורת היפנית העתיקה מופיעים שדים, אשר בניגוד לשדים העצמאיים אצל הערבים - מייצגים את הגיהנום ואת השטן.
במסורת הרומנית מפורסם הסיפור על הרוזן "דרקולה", שנולד במחוז טרנסילבניה, שהיה ערפד שניזון מדמם של בני אדם. 
ערפדים הופיעו כדמויות על טבעית גם בסיפורי אגדות במסורות ותרבויות רבות אחרות, ויש הרואים בהם סוג של שדים.

השד באסלאם

על פי האמונה, מתקיים במקביל לעולם הגשמי עולם נוסף שהוא ממלכת השדים (אלג'ין), אבי הג'ין הוא איבליס שגרם לאדם וחוה להתפתות ולאכול מהעץ האסור.
כמו אצל בני האדם גם לשדים יש מלכים, נסיכים, עדות ודתות. בקוראן הם מוזכרים במקומות רבים. הם מופיעים כמתנה שאלוהים נותן לשלמה המלך בצורת שליטה על ממלכת השדים.
ע'ול זהו שם כללי לשדים ומפלצות בתרבות הערבית.

אדם ולילית

על פי אלפא ביתא דבן סירא, חיבור מסתורי ושנוי במחלוקת שהפך למקור של סיפורים עממיים, לילית הייתה האישה הראשונה שברא אלוהים עבור אדם הראשון. האגדות התלמודיות מספרות (2, 3), בעקבות פרק ב' בבראשית, שאלוהים הביא בפני אדם את כל בעלי החיים כדי שיקרא להם בשמות. כשעברו לפניו התקנא אדם באהבה שהייתה קיימת ביניהם, וניסה להזדווג עם כל נקבה ונקבה מאותם בעלי-חיים, אבל לא מצא בכך סיפוק. בצר לו התפלל לאלוהים וביקש לזכות גם אותו בבת זוג ראויה לו. שמע אלוהים לתפילתו וברא את לילית, בדרך שברא את אדם, אבל לא מעפר טהור, אלא מזוהמה ופסולת (בדרך דומה ברא אלוהים גם את חברתה של לילית - את נעמה, אחותו של תובל-קין). מהזדווגותו של אדם עם שתיהן נולדו שדים רבים. אלא שאדם ולילית לא נהנו זמן רב יחדיו. לילית לא הסכימה לאדנותו הגברית של אדם, ולא הסכימה לקיים עמו יחסי-מין בתנוחה השמרנית (פרקדן) אלא ביקשה "להיות למעלה", ובשל כך נתחייבה מיתה. אף על פי כן, לילית הצליחה להגיע ל"הסכם" עם מלאכי האלוהים, שבמקום להמיתה ניאותו, וגם היא הסכימה, שמאה מילדיה ימותו במקומה.
יעקב שלמה חזנוב

יעקב שלמה חזנוב (כ"ב אייר תרכ"א (1861, זורביץ, פלך מוהילוב, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – י"ט באלול תרפ"ב, 12 בספטמבר 1922) היה מאנשי ביל"ו וממיסדי גדרה.

ביוגרפיה

יעקב שלמה חזנוב נולד באביב תרכ"א (1861) בעיירה ז'ורוויצ'י (זורביץ) שבפלך מוהילוב שברוסיה הלבנה, בנם של שלום וצביה חזנוב. למד ב"חדר" ובישיבה ונחשב לעילוי. בעיר הולדתו הצטרף לביל"ו, ובחודש אלול תרמ"ב החל את מסעו לארץ ישראל. מאחר שכספו לא הספיק לו, התעכב בסמירנה שבטורקיה במשך שנתיים, ועבד שם בבית-מלאכה למזוודות. שם גם למד טורקית על בוריה. באפריל 1884 (תרמ"ד) עלה לארץ, והצטרף לחבריו הביל"ויים שעבדו במקוה ישראל. הביל"ויים הוותיקים התגוררו בבית אנטון איוב שליד יפו (שכונת נווה עופר), אולם מחוסר מקום שם, התגורר חזנוב יחד עם חברו דב ליבוביץ בבית ערבי נוצרי בקרבת מקוה ישראל.
סכסוך עם הברון רוטשילד גרם לגירושם של הביל"ויים ממקוה ישראל. עם עזיבתו, עבד כפועל בראשון לציון ובפתח תקווה. יחיאל מיכל פינס התגייס לטובת המגורשים וסייע לחלק מהם לעבור לירושלים, שם התארגנו כקבוצה של בעלי מלאכה שכונתה "שה"ו", ראשי תיבות של "שיבת החרש והמסגר" (מלכים ב' כד, טז). חברי הקבוצה הקימו בירושלים בית מלאכה לנגרות ולעיצוב חפצי נוי מעץ זית, והצליחו למכור את תוצרתם. יעקב עבד כסתת ועוזר לנגר. אולם כעבור זמן מה התפרקה חבורה זו.
בכ"ה בכסלו תרמ"ה יצא עם חבריו לייסד את גדרה. הוא נמנה עם תשעת המתיישבים הראשונים, וחי בה עד לפטירתו. בעזרת הידע שרכש בירושלים במלאכת הנגרות, בנה במו ידיו צריף-מגורים, ואף נודע בין הערבים בכנוי "הנגר" ("יעקוב אל-נגר"). בשנת 1889 נישא לחיה-צפורה (פייגה) ליס (1865–1946), אחותו הצעירה של הביל"ויי יוסף לייב ליס, ילידת סינובקה שבפלך מינסק, שעלתה ארצה בסתיו 1885 בעקבות אחיה ולפי הצעתו.
בשנת 1891 נולד בנם היחיד, עמרם.
יעקב חזנוב היה בעל סגנון עברי צח ומלוטש. שימש כפה לאנשי גדרה בעת שכתב את מכתבם הראשון שנדפס בהוספה ל"הצבי" של אליעזר בן-יהודה (כ"ד טבת תרמ"ה). הוא אף כתב על נטיעת הכרם הראשון בגדרה. באספת כללית של "התאחדות הכורמים הקואופרטיבית" היה נציג גדרה ביחד עם דב ליבוביץ, ויצא בנאום סנגוריה על המקום. הנרי פרנק, שהיה נציגו של הברון רוטשילד בארץ, התרשם מאוד מכישרונו הרטורי ואמר לו ולליבוביץ: "עורכי דין הייתם צריכים להיות ולא אכרים". חזנוב מילא תפקידים אחראיים בהנהלת המושבה, היה חבר בוועד המושבה ובוועד בית הספר.
בשנת 1907 השתתף במשלחת של דוד טריטש לאל-עריש, שעסקה בחקירת אפשרויות ההתיישבות שם, והיה בין אלה שנאסרו באל-עריש בפקודת הממשלה המצרית.
מת מדלקת ריאות בבית החולים מאיר רוטשילד בירושלים בקיץ 1922, בשנת ה-61 לחייו. נקבר בבית העלמין בהר הזיתים.
בנו עמרם חזנוב (1891–1973) היה אגרונום. עבד לצד אהרן אהרונסון, ולאחר שלמד אגרונומיה בקליפורניה, כיהן כאגרונום הראשי של פיק"א בארץ ישראל. פיתח זנים של תפוזים ושקדים הנושאים את שמו. לאחר מכן היה איכר בגדרה ויו"ר המועצה המקומית של גדרה. היה נשוי לאחותו של שלמה צמח.
Casio מטונף

רקע

אלבום זה, שבשל אורכו הקצר הוגדר על ידי עדר כמיני-אלבום (EP), מנוגן כולו על מקלדות קסיו (Casiotone MT-65, Casiotone CT-360) ומלווה בצליל האופייני לשנות השמונים. הוא יצא בפורמט דיגיטלי בלבד. שלוש שנים מאוחר יותר יצא אלבום נוסף של עדר בסגנון דומה, Casio זעם.
סופו של השיר "כמה שאלות על גברת היי-טק" מאזכר את השיר "מי שמביט" מתוך האלבום הכבש השישה עשר.
ג'ו האן

חייו

האן נולד בדאלאס, טקסס, וגדל בגלנדייל שבקליפורניה להורים קוריאנים וכיום הוא מתגורר בלוס אנג'לס.
הוא למד בתיכון "הובר". את האן פגשו רוב בורדון, מייק שינודה, בראד דלסון ודייב פרל בקולג'. לאחר שסיים הוא התחיל להתעניין באמנות חזותית, והלך ללמוד בבית הספר לאמנויות בפסדינה, קליפורניה, שבה גם למד מייק שינודה. שניהם התקבלו לעבודה כמעצבים אמנותיים-גרפיים לאחר קבלת הדיפלומה.
בהמשך, התכוון האן ללמוד איור, אך החליט לעזוב את המכללה כדי לפתח קריירה בתחום  האפקטים המיוחדים בקולנוע ובתוכניות הטלוויזיה.
ב-1997, עם הקמת לינקין פארק, "גויס" האן לתפקיד הדי ג'יי של הלהקה. בנוסף, האן גם עזר ואפילו ביים בעצמו כמה קליפים של הלהקה. הוא ביים גם קליפים של להקות אחרות כמו Static-X, Story of the Year ו-Alkaline Trio. בנוסף, הוא עיצב ואייר את הדיסק של תום שי "Songs Carried on Angels Wings".
בימים אלו האן עובד כמנהל האילוסטרציה של להקת לינקין פארק. הוא הגה את הרעיון של הקליפ One step Closer וכן את שאר הקליפים של הלהקה, לעיתים ביחד עם מייק שינודה. שניהם עובדים על ההיבט האמנותי הן בקליפים והן באלבומים.
מדד ביג מק

מדד ביג מק הוא השוואה של מחירי כריך המבורגר "ביג מק" ברשת "מקדונלד'ס" במדינות שונות, שעורך השבועון "האקונומיסט". ההשוואה היא דרך לא פורמלית למדוד את שווי כוח הקנייה של מטבעות, והיא מהווה מדד להערכת שערי חליפין ועלויות סחורה במדינות שונות. כפי שצוין באקונומיסט, זוהי "דרך נוספת להשוות שערי חליפין".

סקירה כללית

"האקונומיסט" הציג את מדד ביג מק בספטמבר 1986 כדוגמה מצחיקה. מאז פרסם כתב העת את המדד מדי שנה. המדד גרם גם להתפתחות המילה "בורגרנומיקס" (בתרגום חופשי לעברית: "כלכלת המבורגר").
ההנחה ביסוד השיטה היא כי שער החליפין בין שני מטבעות צריך באופן טבעי לכוון לכך שכל דוגמה של סחורה ושירותים (או "סל" סחורות מסוים) תימכר במחיר שקול במדינות שונות, כלומר פער מסוים במחיר המוצר אמור להיות מקוזז על ידי פער הופכי בשערי המטבע. אם אין המצב כך, ניתן לנבא שינוי עתידי בשער החליפין (שאם לא כן, יתאפשר ארביטראז' לאורך זמן). במדד ביג מק, ה"סל" הוא כריך של ביג מק יחיד כפי שנמכר על ידי רשת המזון המהיר "מקדונלד'ס".
ביג מק נבחר כיוון שזהו מוצר שניתן להשיגו במדינות רבות, ועם זכיינים מקומיים של מקדונלד'ס קיימת מגמה לניהול מחירי עלות לפי האספקה המקומית. בנסיבות האלה, המדד מאפשר השוואה בין שערי מטבעות רבים.
לדוגמה, אם מחירו של ביג מק בארצות הברית הוא $2.50 ובבריטניה הוא £2.00, צפוי שהשער בין שני מטבעות אלו יהיה 2.50/2.00 = 1.25. אם בפועל דולר אמריקני אחד קונה £0.55 (או £1 = $1.81), אז הלירה שטרלינג מוערכת יתר על המידה ב-44.8% יחסית לדולר (שכן 1.81 > 1.25), על פי השוואת מחירי הביג מק בשתי המדינות (מידע משנת 2005).
מדד ביג מק אינו כלי כלכלי מדעי במיוחד, שכן מחיר הקציצה מושפע מפרמטרים רבים, ששער החליפין הוא רק אחד מהם: במדינות רבות, מזון מהיר ברשתות בינלאומיות (כמו "מקדונלד'ס") יקר יחסית למזון במסעדה מקומית, והדרישה לביג מק בארצות כמו הודו קטנה במידה ניכרת מאשר בארצות הברית. סיבות אחרות לפערי מחיר הן תחרות מוגברת (או מעטה יותר) בשוק המזון המהיר, בהשוואה לתחרות בארצות הברית, מכסי מגן על מרכיביו השונים של הכריך, ועוד.
סאלח חרדון

קורות חיים

סאלח חרדון נולד בבגדאד בשנת 1851 למשפחה מרקע צנוע. בנעוריו, בסביבות שנת 1865, היגר ביחד עם אביו לעיר בומביי, כמו אחרים מיהודי בגדאד. משנת 1870 החל לעבוד עבור חברת הסחר הבינלאומי של משפחת ששון. בארבע השנים הראשונות עבד בשירות החברה בהונג קונג, ולאחר מכן עבר לשנגחאי. תפקידיו הראשונים בחברה היו בדרג נמוך, אך עד מהרה התקדם במעלה סולם הדרגות בזכות כשרונו העסקי. למרות שהיה חסר חינוך פורמלי, הצליח להגיע עד למשרה של מנהל שותף בחברה וכיהן בתפקיד זה בשנים 1890–1911. לאחר מכן עבר ליזום עסקים עצמאיים, בעיקר בתחום הנדל"ן. השקעותיו המוצלחות, בפרט ברחוב "ננקינג" שלימים ייהפך לשדרה המרכזית של שנגחאי, הביאו לכך שעם מותו בשנת 1931 הונו נאמד בכ-150 מיליון דולר במונחים של שנות ה-30. לתקופות מסוימות הוא נחשב לאיש העשיר באסיה.
חרדון היה נשוי לאישה בודהיסטית ממוצא אירופאי-אסייתי מעורב בשם לו ג'ילינג (Loo Jialing) אשר הייתה ידועה גם בכינוי ליזה רוס. אביה של רוס היה כנראה יהודי-צרפתי ואמה סינית. לזוג לא היו ילדים משלהם, אך הם אימצו 11 ילדים ממוצא מזרח אירופאי (רובם יהודים רוסים, בנים למשפחות עניות שנמלטו לשנגחאי מפני המהפכה הבולשביקית), אותם גידלו כיהודים, וחמישה ילדים נוספים ממוצא סיני. הזוג חי יחד באחוזה גדולה המעוצבת בסגנון סיני, שכללה בתחומה גם מנזר בודהיסטי ומרכז אקדמי שאירח אינטלקטואלים סינים (ביניהם מאו דזה-דונג, השליט העתידי של סין). חרדון החשיב את סין לביתו ותרם לפרויקטים ומוסדות שונים לשימור המורשת הסינית. אחד מהפרויקטים החשובים שיזם היה הדפסה והפצה של אלפי עותקים של ספרי היסוד הבודהיסטים והפצתם לספריות ברחבי העולם. בבעלותו היה בית דפוס שהוציא לאור פרסומים ייחודיים, כגון תרגום לסינית של ספר הקוראן. בשל דרך חייו הוא היה אישיות שנויה במחלוקת בקהילה היהודית הבגדאדית בשנגחאי. עם זאת, בשנת 1927 הקים בשנגחאי בית כנסת מפואר בשם "בית אהרן" עבור הקהילה. הוא גם קיבל בחמימות באחוזתו את הסופר והפילוסוף ד"ר אריאל בן ציון, שליח קרן היסוד, וביוזמתו הקים קרן למען "קידום התרבות העברית בארץ ישראל".
בעד שירותיו השונים למען סין והתרבות הסינית קיבל 12 עיטורי כבוד שונים, כולל עיטור הכבוד הגבוה ביותר שהממשל הסיני העניק לנתין זר עד אותה עת. בהלווייתו בשנת 1931 נכחו אלפי אנשים בני דתות שונות. הוא ציווה להוריש את כל רכושו לאשתו, אך קרב ירושה משפטי בין קרוביו נמשך שנים ארוכות עד שלבסוף ירשה את ההון. לאחר פטירתה בשנת 1941 המשיך המאבק על הירושה בין ילדיהם המאומצים הרבים. עם הקמתה של הרפובליקה העממית של סין בשנת 1949 הולאם מרבית הרכוש המשפחתי בידי השלטונות, כולל מתחם האחוזה המפואר. בשנת 1955 הרשויות הסיניות הקימו במתחם האחוזה את "היכל הידידות הסינית-סובייטית". כיום המבנה ידוע בתור "מרכז הכנסים של שנגחאי" .
ג'רמי קלייד

ביוגרפיה

קלייד נולד בכפר דורני שבמחוז בקינגהאמשייר, והוא בנה של ליידי אליזבת ולסלי . מצד אמו קלייד הוא צאצא של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, והוא בן דודו של דוכס ולינגטון הנוכחי.
ב-1953 השתתף קלייד בטקס ההכתרה של המלכה אליזבת השנייה כמשרת כבוד של סבו ונשא את הכתר של סבו במהלך הטקס.
קלייד למד בבתי הספר העצמאיים "לודגרוב סקול" בווקינגהאם וית'אאוט הצמוד לעיר השוק ווקינגהאם במחוז ברקשייר, ובאיטון קולג' בעיירה איטון שבסמוך לווינדזור. בהמשך למד באוניברסיטת גרנובל בצרפת.

קריירה

ב-1965 הופיע קלייד בהצגה המוזיקלית "Passion Flower Hotel" מאת ג'ון בארי וטרוור פיקוק בתיאטרון הנסיך מוויילס בלונדון. עוד השתתפו בהצגה ג'יין בירקין, פרנצ'סקה אניס, פולין קולינס, ניקי הנסון וביל קנרייט.
ב-1969 הופיע במחזה "Conduct Unbecoming" עם צוות השחקנים המקורי ובהם פול ג'ונס. הוא גם נסע לארצות הברית ושיחק בהצגה עם הקאסט המקורי בברודוויי.
קלייד כיכב בתפקיד אורח בפרק בסיטקום האמריקני "My Three Sons", בו צ'יפ דאגלס מתלהב מהעובדה שמישהו מליברפול מגיע להתארח ומצפה ממנו שיהיה בעל כשרון מוזיקלי בעקבות הצלחתם של הביטלס (הפרק שודר בשיאה של הביטלמניה).
ב-1975 שיחק קלייד בעיבוד של ה-BBC לספר "מול פלנדרס". ב-1979 גילם את גודפריד שלקן בסרט האימה "Schalcken the Painter" של ה-BBC. הוא מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד המושל האוסטרי הרמן גסלר בסדרת הפעולה "חץ וקשת" משנות השמונים של המאה העשרים. תפקיד בולט נוסף שלו היה בדמות דיק ספקמן בסדרה הקומית "Is it Legal?" של ITV. קלייד גילם את דמותו של המלך צ'ארלס הראשון בסדרת הטלוויזיה "By the Sword Divided" ששודרה בשנים 1983 עד 1985, ועסקה במלחמת האזרחים באנגליה. עוד ב-1985 כיכב בתפקיד אלג'רנון מונקריף בעיבוד טלוויזיוני למחזה "חשיבותה של רצינות" מאת אוסקר ויילד לצדם של גארי בונד בתפקיד ג'ק וורת'ינג ודיים ונדי הילר בדמות ליידי ברקנל.
ב-2002 הופיע קלייד במחזה "The Falklands Play" (דרמה של ה-BBC על אודות מלחמת פוקלנד) בתפקיד ניקולס הנדרסון שהיה השגריר הבריטי בארצות הברית באותה עת. ב-2004 שיחק בסדרת הדרמה של ה-BBC "היומנים של אלן קלארק" בדמות ג'ונתן אייטקן, פוליטיקאי בריטי שמרני. ב-2008 הופיע בתפקיד רב-פקד בסדרה "אפר לאפר".
בקולנוע השתתף קלייד בסרט "The Great St Trinian's Train Robbery" (מ-1966), במותחן הקומי "Silver Bears" (מ-1977), בסרט הפעולה "North Sea Hijack" בכיכובו של רוג'ר מור, בסרט "הזמנה לחתונה" (1983), בסרט "וילט" (1990), "על קוצה של ירושה" (1993), "המוסקיטר" (2001) ובסרט "אשת הברזל" (2011).
ב-2017 שיחק קלייד במחזמר "The Girls" בתיאטרון פניקס בווסט אנד הלונדוני.

חיים אישיים

קלייד התגרש מוונסה פילד שאיתה התחתן ב-1970. לבני הזוג נולדו שני ילדים.
אליסון ג'קסון

ביוגרפיה

ג'קסון סיימה תואר ראשון בפיסול אמנותי במכללת צ'לסי לאמנות ועיצוב בלונדון. יצירותיה הראשונות היו בסגנון ציור מופשט. בעבודת הסיום שלה, בשנת 1997, הציגה את ישו הצלוב. היצירה נמכרה בגלריה תמורת 1,500 ליש"ט, והכפילה את ערכה פי 10 בתוך 5 שנים.
בסוף שנות התשעים השלימה ג'קסון תואר שני בצילום אמנותי בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון.
בשנת 1999 פרסמה סדרת תמונות בשחור-לבן בהן מוצגות דמויות הדומות לדיאנה, הנסיכה מוויילס, ובן זוגה דודי אל-פאייד, חובקים תינוק. התמונות זכו לפרסום רב בבריטניה, אך רבים הביעו תרעומת על השימוש בדמותה של דיאנה, שנראה בעיניהם לא ראוי. הצילומים היו חלק מסדרת דימויים שיצרה, ובה דמויות הדומות לידוענים מוצגות במצבים פרובוקטיביים.
בשנת 2002 יצרה ג'קסון סדרה קומית בשם Doubletake עבור ערוץ 2 של ה-BBC, בה הוצגו לכאורה ידוענים במצבים מביכים. בין השאר שיחקו בסדרה כפילים של ג'ורג' בוש הבן וטוני בלייר. הסדרה זיכתה אותה באותה שנה בפרס באפט"א לטלוויזיה על חדשנותה. בעקבות הצלחת הסדרה יצרה ג'קסון מספר סדרות דומות. באחת הסדרות מככב כפיל של סוון-יוראן אריקסון, ובאחרת היא מציגה גרסה משלה לחתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון.
בנובמבר 2016 השתתפה ג'קסון בעצרת מחאה נגד דונלד טראמפ בניו יורק, אליה הביאה כפיל של טראמפ ומספר דוגמניות בבגדי ים, שהמחישו את טענותיה נגד יחסו של טראמפ לנשים.