google/wiki40b huggingface dataset:
האגם המוזהב

העלילה

זוג מזדקן, אתל ונורמן ת'אייר (הפבורן ופונדה), שוהה בכל קיץ בביתו על שפת אגם הנקרא האגם המוזהב. שם מבקרת אותם בתם צ'לסי (ג'יין פונדה), החשה ניכור כלפי אביה. היא מציגה בפניהם את ארוסה הטרי, ביל (דבני קולמן), ומבקשת את הוריה לארח את בנו הצעיר, בילי (דוג מק'קון), כדי שהיא וארוסה יוכלו לבלות זמן מה לבדם.
הנער כועס על כך שהושאר לבלות ללא חברים ועיסוקים ועם זוג זרים מבוגרים. הוא מסתייג בתחילה מהתנהגותו המחוספסת של נורמן, אבל לומד בהדרגה ליהנות מהרפתקאות הדיג שלהם באגם. בשובה, צ'לסי חשה נרגזת ומקנאת מעט למראה הקירבה שיצר אביה עם נער זר, קירבה שלא נוצרה בינו לבינה.

פרטי הפקה

המחזאי ארנסט תומפסון כתב בשנת 1978 את המחזה האגם המוזהב, שזכה להצלחה בימתית גדולה. ג'יין פונדה רכשה את הזכויות להפיק סרט על פי עלילת המחזה במיוחד עבור אביה הנרי פונדה, על מנת שיגלם את דמותו של נורמן ת'אייר. יש טענה כי מערכת היחסים בין דמותו של ת'אייר לדמותה של בתו צ'לסי דמתה למערכת היחסים שהתקיימה בין האב והבת למשפחת פונדה.
חרף היותם שחקנים בני אותו דור הייתה זו הופעתם המשותפת הראשונה של הנרי פונדה והפבורן. עם תחילת הצילומים הגישה לו הפבורן "כובע מזל", שהיה שייך לבן זוגה המנוח ספנסר טרייסי. פונדה חבש את הכובע במהלך הצילומים.
הסרט צולם באגם סקואם (Squam Lake) שבהולדרנס (Holderness) במדינת ניו המפשייר, כ-150 קילומטרים מצפון לבוסטון. הצילומים נערכו בבית שנשכר מרופא ניו-יורקי והוכנסו בו שינויים רבים (הבעלים בחר לשמר את השינויים שנעשו).
הפבורן בחרה לשחק בכל הקטעים שהשתתפותה, ובכללם שחייה באגם, ללא סיוע של כפילים. הסצנה בה מתנגשת סירתם של נורמן והנער בילי בסלעים צולמה שוב ושוב כיון שהסירה סירבה להתפרק כמבוקש. למרות שהשניים צולמו כשהם כביכול בסכנת טביעה, הגיע עומק המים באגם באותו זמן עד גובה הברכיים בלבד.

תגובות ופרסים

רבים ממבקרי הקולנוע, אך לא כולם, שיבחו את הסרט ואת משחקם של השחקנים ובפרט את משחקו של הנרי פונדה, שהופעתו נחשבה לאחד מתפקידיו הקולנועיים הטובים ביותר.
הסרט, יוצריו ומשתתפיו היו מועמדים ל-13 פרסי אוסקר, ומהם זכו בשלושה – פרס השחקן הטוב ופרס השחקנית הטובה, לפונדה ולהפבורן, וכן הפרס לתסריט המעובד. ג'יין פונדה הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה הטובה, ריידל היה מועמד לפרס הבמאי הטוב, והסרט עצמו היה מועמד לפרס הסרט הטוב.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי גלובוס הזהב, ומהם זכה בשלושה – פרס סרט הדרמה הטוב, פרס התסריט - לתומפסון ופרס השחקן הטוב בסרט דרמה - לפונדה. ריידל היה מועמד לפרס הבמאי ואילו הפבורן וג'יין פונדה היו מועמדות גם הן לפרס על משחקן.
בנוסף זכתה הפבורן בפרס באפט"א על משחקה, והסרט היה מועמד לחמישה פרסי באפט"א נוספים – בקטגוריית הסרט הטוב, הבמאי, השחקן ושחקנית המשנה (לפונדה ובתו) וכן בקטגוריית התסריט. תסריט הסרט זכה גם בפרס גילדת הכותבים של אמריקה בקטגוריית התסריט המעובד. לבסוף, ריידל היה מועמד לפרס הבימוי מטעם גילדת הבמאים של אמריקה ופסקול הסרט היה מועמד לזכייה בפרס הגראמי.
ההצלחה המסחרית של הסרט הייתה גדולה ושנייה באותה שנה רק להצלחת הסרט שודדי התיבה האבודה (הראשון הכניס 119.2 מיליון דולר והשני - 209.5 מיליון).
רינה סופר

ביוגרפיה

סופר היא בתם של סוזן (לבית פרנצבלאו), פרופסור לפסיכולוגיה, ולמרטין סופר, רב יהודי קונסרבטיבי. נולדה בארקדיה שבקליפורניה. לאחר גירושי הוריה, גדלה בפיטסבורג שבפנסילבניה. למדה בבית ספר תיכון יהודי בפרמוס שבניו ג'רזי, שם אביה היה רב בית הכנסת "בית אל".
ב-1995 נישאה לשחקן וולי קרט. נולדה להם ילדה. ב-1997 התגרשו סופר וקורט . ב-2003 נישאה סופר למפיק סנפורד בוקסטיבר. ב-5 באוגוסט 2005 ילדה סופר בלוס אנג'לס את בתם המשותפת.

קריירה

ידועה בעיקר עבור השתתפותה באופרות סבון, ובסרטי טלוויזיה. ב-1988 החלה לגלם את אמיליה מקנזי דומק באופרת הסבון "אהבות" ששודרה ב-ABC. את תפקידה זה גילמה עד 1991.
השתתפה בעונה 6 של הסדרה "24", בה גילמה את מרילין באואר, אשת אחיו של הדמות הראשית ג'ק באואר. בשנת 2001 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "הכרוניקה" בתפקיד של גרייס האל, למשך עונה 1 עד שירדה מהמרקע. ב-2005 שיחקה בסדרת הדרמה "צדק עיוור" בתפקיד קריסטי דאנבר.
בתחילת 2010, החלה סופר לשחק בסדרה "NCIS" כפרקליטה בשם מרגרט אליסון הארט. מאז 2013, משחקת את קווין פולר בסדרת הטלוויזיה "היפים והאמיצים".
ב-1995 זכתה סופר בפרס אמי עבור משחקה באופרת הסבון "ג'נרל הוספיטל", בה שיחקה את הדמות לויס סרילו בשנים 1993–1997.
מוג'אהדין

מוג'אהדין (مجاهدين) הוא מונח המשמש החל משלהי המאה העשרים באמצעי התקשורת לתיאור מגוון של לוחמים חמושים שתמכו באידאולוגיות אסלאמיסטיות.

אטימולוגיה

למילים ערביות יש בדרך כלל שורש בן שלוש אותיות. השורש של 'מוג'אהדין' הוא ג'-ה-ד (ج-ه-د), שכוונתו 'מאמץ'; זהו אותו שורש כמו למילה 'ג'יהאד' (جهاد) שכוונתה 'השקעת מאמץ'. לכן 'מוג'אהד', בתרגום מילולי, הוא אדם שמתאמץ (בינוני פועל יחיד). המונח, אפילו בערבית, קיבל משמעות שהיא דתית או צבאית בעיקרה, ולכן המילה תתורגם לרוב כ'לוחם קדוש' או 'לוחם מלחמת מצווה'.

מוג'אהדין ברחבי העולם

מוג'אהדין פעלו ופועלים בתקופות שונות ובמקומות שונים ברחבי העולם.
החל משנות ה-60 של המאה העשרים פועל ארגון מוג'אהדין ח'לק, המשלב אידאולוגיה אסלאמיסטית עם נטיות סוציאליסטיות, נגד שלטונות איראן. 
מלחמת אפגניסטן, שנמשכה בין השנים 1979 ל־1989, הסתיימה בנסיגתם של הסובייטים מפני לוחמי מוג'אהדין. לאחר תקופה של מלחמת אזרחים התבסס במדינה שלטון הטאליבן.
בתקופת מלחמת האזרחים בין הנוצרים למוסלמים בבוסניה והרצגובינה, שהחלה בשנת 1991, באו לעזרת המוסלמים מוג'אהדין מרחבי העולם. אף לאחר שהסתיימה המלחמה ב־1995, עדיין פועלים שם 'המוג'אהדין הלבנים'.
בתקופת שלטון הטליבאן שימשה אפגניסטן בסיס פעולה לאוסאמה בן לאדן ולארגון הג'יהאד הסלפי תחת הנהגתו אל-קאעידה, אשר הואשמו מאוחר יותר בתכנון פיגועי 11 בספטמבר 2001.
אחד מוותיקי המוג'האדין באפגניסטן, מחמד אבו סייף, הצטרף בשנות ה-90 לחמאס. הוא התפרסם ב-1997 כשרדף אחרי סוכני המוסד שהרעילו את חאלד משעל ברבת עמון מרחק רב עד שתפס אותם. 
במסגרת המלחמה בטרור שהכריז נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, נכבשה עיראק בידי צבאות קואליציה של מדינות בשנת 2003. אך אף לאחר סיומה של המלחמה נמשכת הלחימה בעיראק בידי גורמים שונים ובהם מוג'אהדין שחדרו למדינה דרך גבולותיה הארוכים. לרוב ההתקפות שבוצעו אחראי ארגונו של אבו מוסעב א-זרקאווי שב־2004 הודיע על הצטרפותו לאל-קאעידה.
במסגרת מלחמות האזרחים, שפרצו בעקבות האביב הערבי, הגיעו מוג'אהדין מרחבי העולם לארצות ערב במטרה להילחם לצד ארגוני ג'יהאד סונים או לצד ארגוני ג'יהאד שיעים, הנלחמים אלו באלו. ניתן לראות זאת במיוחד בסוריה. עם הקמת ג'בהת א-נוסרה, סניף אל-קאעידה בסוריה, הגיעו למדינה מוסלמים סונים רבים מארצות ערב ואירופה במטרה להצטרף לארגון. בד בבד, כדי לסייע לשלטונות הפרו-איראנים בסוריה ובעיראק נגד המורדים הסונים הגיעו לאזור עשרות אלפי מוג'אהדין שיעים מאיראן (משמרות המהפכה האסלאמית), מלבנון (חזבאללה), מאפגניסטן ומפקיסטן.
ארגון המדינה האסלאמית - אחד מגלגוליו של ארגונו של זרקאווי - שהתפצל מאל-קאעידה, משך אליו עשרות אלפי מוג'אהדין מכל העולם, שראו בהקמתו את חזרתה של האימפריה המוסלמית.
פונטיוס פנטזונה

באקווריום

פונטיוס פנטזונה נחשב למין שקט שלא יתקוף מינים אחרים, מאחר שמדובר בדג המאופיין בהתנהגות התלהקותית מומלץ לגדל את הדג בקבוצה של לפחות 5 פריטים. הדג מעדיף תנאים של צמחיית מים עם סלעים ומרחב שחייה רחב.
מנהל הורדות

מנהל הורדות היא תוכנה ייעודית לניהול ובקרת הורדת תכנים מהרשת. התוכנה מספקת סט כלים לייעול ולנוחות ההורדה. קיימים מנהלי הורדות התומכים אף בהעלאת תכנים לרשת.
מנהלי ההורדות מאפשרים הורדת קבצים במספר מקטעים בזמנים שונים, מה שמסייע במספר בחינות להורדה, בין היתר בהורדת קבצים גדולים במיוחד, כיוון שאין צורך להיות מחוברים באופן רציף לרשת, וכן בהתמודדות עם בעיות ניתוק תעבורת רשת וחשמל, שפוגע ברצף ההורדה. כמו כן, רבים ממנהלי ההורדות מפצלים את הקובץ למספר קטעים המורדים במקביל, מה שמאיץ את תהליך ההורדה. עם זאת, קיימים שרתים אשר אינם מאפשרים ביצוע פעולה זו. יתרון נוסף המעניקים מנהלי ההורדות הוא ניהול הורדות מותנה זמן - בתוכנות ניהול ההורדה קימות בדרך כלל פונקציות המאפשרות לתזמן משימות הורדה, מה שמאפשר לקבוע זמני הורדה בהם שרתי הרשת עמוסים פחות, כגון בלילה.
אליעזר ויצטום

אליעזר ויצטום (נולד בשנת 1949) הוא פסיכיאטר בכיר וסופר המכהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופועל במרכז לבריאות הנפש בבאר שבע ובמרכז לבריאות הנפש "עזרת נשים" בירושלים.

מהלך חייו

נולד בעפולה ב-1949. נכד למשפחה ממייסדי עפולה. אביו היה מהנדס העיר עפולה ואמו גננת וציירת. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון בעפולה התקבל ללימודים בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת לימודיו עסק בחקר מחלת שושנת יריחו. לאחר שסיים את לימודי הרפואה וההתמחות, למד כשומע חופשי במשך כשנתיים באוניברסיטה העברית היסטוריה של עם ישראל וכן גאולוגיה וארכאולוגיה של ארץ ישראל. את שירותו בצה"ל עשה במסגרת חיל הרפואה בענף בריאות הצבא; במהלך שירותו עסק בפיתוח חיסון לשושנת יריחו ולמחלות נגיפים אחרות. 
לאחר סיום שירותו הצבאי התמחה ויצטום בפסיכיאטריה בבית החולים עזרת נשים בירושלים, שם פגש לראשונה את האוכלוסייה החרדית והתמחה בטיפול בה ובבעיותיה הייחודיות. לאור ניסיונו בטיפול באוכלוסייה זאת הוציא בשנת 2001, ביחד עם עמיתו למחקר פרופ' דוד גרינברג, ספר על נושא זה בשפה האנגלית בהוצאת אוניברסיטת ייל. בהמשך הרחיב את תחום עבודתו גם אל עולי חבר המדינות ועולי אתיופיה.
מאז ראשית שנות השמונים עובד ויצטום כפסיכיאטר בכיר במרכז הקהילתי לבריאות הנפש "עזרת נשים" בירושלים, ומשנת 1994 עובד גם במרכז לבריאות הנפש באר שבע, והוא פרופסור מן המניין לפסיכיאטריה בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בן דודו הוא מגיש ועורך החדשות דוד ויצטום.
מכלאת הדובים של ברלין

מכלאת הדובים של ברלין (בגרמנית: Berlin Bärenzwinger) הוקמה ב-1939 בקֶלְנִישֶר פארק (Köllnischer Park) שברובע מיטֶה, מאחורי מוזיאון מרקישה (Märkisches Museum), לציון הקשר המיוחד בין העיר ברלין ובין הדובים. מאז 1280 היה סמלה של העיר ברלין דב, ויש סברות שלפיהן גם שמה של העיר נגזר מהמילה הגרמנית לדב - Bär.
המכלאה ממוקמת בסמוך לשרידים ארכאולוגיים שנחשפו מההתיישבות הראשונה באזור ברלין. המכלאה ממוקמת בלב גן ציבורי, מוקפת בתעלת מים המרחיקה בין הדובים למבקרים, ומורכבת משני אזורים חיצוניים ומבנה המשמש למעבר ביניהם ולמגורי הדובים. כיום חיות במכלאה שתי דובות חומות - שנוט (ילידת 1981) ובתה מקסי (ילידת 1996). באפריל 2007 נפטר טילו, הדוב השלישי שחי במכלאה, בגיל 17, ממחלת הסרטן. טילו נשא בתואר "הדוב העירוני של ברלין", שעבר לאחר מותו לשנוט.
ב-1994 נוסדה "קרן ידידי הדובים של ברלין", שמוקדשת לחקר ההיסטוריה והמסורות הקשורות בדובים של ברלין. חברי הקרן אוספים ומתעדים אזכורים לדובים ברחבי ברלין, בארכיון שכולל כיום למעלה מ-580 יצירות אומנות משיש, אבן, ברזל וחומרים נוספים. בכל שנה בינואר מציינת הקרן, בשיתוף עיריית ברלין, את יום ההולדת של הדובים, שזוכים למתנות בדמות פירות ומאכלים אחרים. האירוע זוכה לסיקור תקשורתי נרחב. כמו כן נחגג מדי שנה ב-22 במרץ "יום הדובים של ברלין".
סבראש

מראה

אורך גופו של הסבראש כ-17 סנטימטרים, ומשקלו עד 50 גרם. צבע הנוצות חום-אפרפר כצבע קליפת עץ, ללא כיתום מובהק, והרגליים קצרות וחומות. הזנב חום-אפור, ארוך יחסית לגוף, עם שלושה פסי רוחב חומים כהים. המקור אפור, מחודד פחות וקצר מזה של נקריים אחרים. לעיתים נראה גוון ירקרק ברגליים ובמקור. הגחון בהיר, משורטט בדוגמה כהה של "ראשי חץ", והגרון חום בהיר.
נוצות הראש מזדקרות לצורת כיפה במצבי התרגשות. פס חום כהה נמשך מהראש עד הגב, המופרד בבירור אצל עופות בוגרים. אצל הצעירים הפס מטושטש יותר ומתמזג עם שאר הנוצות. פס באותו צבע נמשך מקצה העין לרוחב הלחי.
הזכר והנקבה דומים, אך צבעי הנקבות מעט עמומים יותר, וגוני החום-אדמדם המופיעים בלבוש החיזור של הזכר חסרים אצלן. הצעירים דומים לבוגרים, מלבד גוני החום הדהויים יותר. דוגמת ראשי החץ על הגחון כמעט אינו נראית, והגרון בהיר מאוד, לעיתים כמעט לבן.

קול

בזמן החיזור, ההזדווגות והטיפול בגוזלים, הסבראשים קולניים למדי. מחוץ לתקופות אלה התנהגותם חששנית וקשה להבחין בהם. קולו של הסבראש ברור, צלול ובלתי משתנה, ומזכיר קריאת בז. בני הזוג מרבים לשיר ביחד, וכשהם מחליפים משמרות בעונת הדגירה הם משמיעים קולות תיפוף ונקישה חרישיים.
הצעירים, ולעיתים גם בוגרים, משמיעים קול דומה ללחישת נחש במצבי סכנה, התנהגות המכונה "מימיקה".

בית גידול

סבראשים חיים בנופים פתוחים או פתוחים למחצה, שיש בהם לפחות עצים בודדים, כגון שטחי פארק, גנים גדולים ומטעים. הם נמנעים מיערות עבותים, שטחים חסרי עצים, מדבריות והרים גבוהים, ומעדיפים אקלים יבשתי שאינו לח מדי.
באזורי החריפה שלהם, הסבראשים מחפשים אזורים עשירים בחרקים, בעיקר סוואנה עם עצי שיטה. הם אינם נכנסים ליערות גשם ושוהים רק פרקי זמן קצרים באזורים מדבריים.

נדידה

רוב הסבראשים נודדים, למעט אוכלוסיות איים (כגון קורסיקה, סרדיניה, סיציליה וקפריסין), שהן יציבות או נודדות למרחקים קצרים. נדידת הסבראשים מתחילה באמצע אוגוסט. בדרך כלל הם חוצים את הרי האלפים, אך עוקפים את הים התיכון בנתיב מערבי, דרך ספרד וגיברלטר, או בנתיב מזרחי, דרך הבלקנים ומיצרי בוספורוס. יש החורפים בדרום ספרד, בדרום יוון או באיי יוון. אוכלוסיות מצפון סקנדינביה נודדות בחלקן מעל בריטניה, ופרטים בודדים נצפו חורפים שם.
סבראשים מאירופה וממערב אסיה חורפים מדרום לסהרה, באזור נרחב המשתרע מסנגל, גמביה וסיירה לאון במערב עד אתיופיה במזרח, ועד הרפובליקה של קונגו וקמרון בדרום. אוכלוסיות ממרכז ומזרח-אסיה חורפות בתת היבשת ההודית, בדרום-מזרח אסיה ובדרום יפן.
הסבראשים מתחילים לחזור לאזורי הרבייה שלהם בסוף מרס, אך רובם יוצאים לדרכם באמצע אפריל. אוכלוסיות צפון-פליארקטיות מגיעות לשטחי הרבייה שלהן רק בתחילת מאי או מאוחר יותר. פרטים בודדים מגיעים לעיתים עד מערב אלסקה.

תזונה

מזונו העיקרי של הסבראש הוא נמלים וחרקים אחרים שהוא מוצא בעצים רקובים או על הקרקע.

קינון

סבראשים משתמשים בחורי קינון נטושים של נקרים, במקום לחצוב חורים בעצמם. הביצים לבנות, כמו אצל עופות רבים המקננים בנקרות.
ליבנאו

גאוגרפיה

העיירה ליבנאו ממוקמת בחלקו הצפוני של מחוז אוברשפרהוולד-לאוזיץ שבדרום ברנדנבורג, כ-35 ק"מ מערבית לקוטבוס וכ-50 ק"מ צפונית לבירת המחוז, זנפטנברג (Senftenberg).
החלק הצפון-מזרחי של העיר, שכולל את העיר העתיקה של ליבנאו, הרבעים לדה ולייפה וחלקים מן הרבעים בובליץ, קרימניץ, ראגו וצרקוויץ, שוכן בתוך השמורה הביוספרית שפרוולד. לאורך גבולה הצפון-מזרחי של העיר זורם הנהר גרוסס פליס (Großes Fließ), יובל של נהר שפרה.

היסטוריה

ליבנאו הוזכרה לראשונה במסמך מכירות בשנת 1315, אך האמונה היא כי היישוב קדום בהרבה, בשל חפירות מתחת לטירה המקומית, המעידות על התיישבות מהמאה ה-8 או ה-9.
בשנים 1364–1635 הייתה ליבנאו חלק מממלכת בוהמיה. לאחר מכן, עד שנת 1815, הייתה ליבנאו חלק מנסיכות הבוחר מסקסוניה, ומשנת 1815 עד 1918 נשלטה על ידי ממלכת פרוסיה.
בר גיורא (מושב)

סביבת היישוב

צפונית למושב תחנת מידע של קרן קיימת לישראל המשולבת עם קפה־מסעדה בשם "בר בהר". המקום משמש כמרכז למטיילים ונקודת מוצא למספר מסלולי טיול באזור. אחד המסלולים הוא שביל מסומן בנחל קטלב שבתחילתו מעיין "עין גיורא". נחל קטלב יורד בירידה תלולה כשני קילומטר בקניון נאה לנחל שורק, שם עוברת מסילת הרכבת לירושלים. במקום יש את בניין תחנת הרכבת בר גיורא. בעבר הייתה זו תחנה תפעולית עם מסילה כפולה למפגש בין רכבות והיה במקום מתקן לאספקת מים לקטרי קיטור, המים הגיעו בצינורות מעין גיורא.
מתחנת הרכבת לכיוון מערב עובר שביל המסומן בצבע ירוק המוביל אל שרידי הכפר דיר א-שיח', שם יש מבנה קבר שייח' יפה, בדר אלג'מלי, הידוע גם בשם שיח' סולטאן בדר. ביישוב שוכן יקב הבוטיק סוסון ים.

היסטוריה מקומית

המקום בו נמצא היום המושב היה בתקופת המנדט מחנה נופש צבאי בריטי בשם "מחנה עַלַאר" כשמו של הכפר הערבי הסמוך עַלַאר. שמיקומו בגבולו של מושב מטע הסמוך למושב בר גיורא.
שמה של "תחנת הרכבת בר גיורא" עד סיומה של תקופת המנדט היה "תחנת דִיר אֶ-שֵיח'", כשמו של הכפר הערבי דיר א-שיח' ששכן סמוך לתחנה הרכבת. תחנת בר גיורא היא תחנת רכבת תפעולית על מסילת הרכבת לירושלים. התחנה שוכנת בקטע המסילה מנען דרך בית שמש לירושלים, בערוץ נחל שורק כשני קילומטר צפונית למושב בר גיורא.
שני הכפרים הללו נכבשו במלחמת העצמאות במבצע ההר על ידי חטיבת הראל של הפלמ"ח והיום הם כפרים נטושים.
חומצה פלואורוגופרתית

אופי כימי

החומצה הפלואורוגופרתית מתמוססת היטב בממסים אורגניים ופולריים כגון, ניטרובנזן, דיאתיל אתר, חומצה אצטית ואתיל אצטט.
למרות זאת, החומצה הפלואורוגופרתית מתמוססת באופן מועט בממסים אורגנים לא פולריים (כגון אלקאנים).
בגלל החומציות החזקה מאוד של החומצה, היא ממיסה כמעט את כל החומרים האורגניים המקבלים פרוטון (כבסיס), אפילו מקבלות הפרוטונים החלשות ביותר.
החומצה הפלואורוגופרתית עוברת הידרוליזה איטית לחומצה הידרופלואורית וחומצה גופרתית.
החומצה הטריפלית (או בשמה האחר חומצה טריפלואורומתאנגופריתית) מגיעה גם היא לחומציות החומצה הפלואורוגופרתית אך איננה מתפרקת במים.

סופרחומצות

החומצה הפלואורוגופרתית היא אחת מחומצות ברונסטד הפשוטות החזקות ביותר.
שילוב של החומצה הפלואורוגופרתית ושל חומצת לאורי - אנטימון פנטאפלואוריד יוצר תערובת הנקראת "חומצת פלא", תערובת זו היא מוסרת פרוטונים הרבה יותר חזקה.

שימושים ופעולות

החומצה הפלואורוגופרתית משמשת בתהליכי איזומריזציה של אלקאנים.
החומצה גם משמשת במעבדות בתהליכי פלואוריזציה.

בטיחות

החומצה הפלואורוגופרתית נחשבת לרעילה ומסוכנת מאוד בגלל חומציותה החזקה מאוד.
הידרוליזה של החומצה משחררת HF שגם הוא מסוכן.
הוספת מים לחומצה הפלואורוגופרתית היא תהליך אלים, כמו הוספת מים לחומצה גופרתית.
תגובת הסתירה של החומצה הפלאורוגופרתית עם בסיס ואף עם בסיס חלש היא אקסותרמית ביותר ופולטת חום רב.
נווה מדבר עירוני

נווה מדבר עירוני הוא מיזם שהגה ובנה רוביק דנילוביץ' ראש עיריית באר שבע.
המיזם כולל עשרות אלמנטים של מים, מזרקות, מפלים מלאכותיים ובריכות מים, מלווים בשילוב תאורה צבעונית ברחבי באר שבע, מופעי מים המאפשרים גישה לקהל להשתעשע במים, צמחייה מותאמת אקלים והקמה של שלושה אגמים מלאכותיים ברחבי העיר. נוסף לכך, הארה של מבני ציבור בעיר בתאורה מתחלפת, בשלל צבעים כדוגמת בניין עיריית באר שבע, בית יד לבנים, "גשר הצינורות", המיועד להולכי רגל ורוכבי אופניים, המחבר בין העיר העתיקה לשכונת נווה נוי ועוד.
המיזם זכה ב"אות העיצוב" מטעם המגזין הבינלאומי לאדריכלות ולעיצוב DOMUS, המחלקה לארכיטקטורה בבצלאל, הפקולטה לאדריכלות ובינוי ערים בטכניון, האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף, איגוד המתכננים בישראל, עמותת האדריכלים המאוחדים, מרכז השלטון המקומי, איגוד מהנדסי הערים ומשרד הבינוי והשיכון.

באר אברהם

באר אברהם, הנמצא במפגש בין הרחובות דרך חברון ורחוב קרן קיימת לישראל. זוהי באר עתיקה אשר נותרה שמורה במשך מאות רבות של שנים. במקום נבנה מרכז מבקרים חדש.

אלמנטים של מים

אנטיליה המחוברת לאמת מים בעיר העתיקה בבאר שבע שבכיכר רבין.

סיטי פארק

מתחם הסיטי פארק ע"ש לארי וליליאן גודמן, בסמוך לשדרות רגר, (מול יד לבנים ומול משכן הפיס לאמנויות הבמה). במתחם אטרקציות מים שונות המתפרשות על פני שטח של שמונה דונם. הפארק נחנך ב-6 במאי 2013.

פארק הילדים

אגם מלאכותי המשתרע על פני 5,500 מ"ר, נמצא במרכזו של פארק הילדים, אליו הובאו בעלי חיים כגון דגי נוי וברווזים. הפארק כולל מתקני משחק, מתקני משחק נגישים לבעלי צרכים מיוחדים, הצללות, אמפיתיאטרון, מפל מים, מתקן אומגה, מתחם אוניות פיראטים, שביל אופניים, שביל הליכה ואטרקציות נוספות.

מרוץ לילה זוהר

במסגרת מיזם נווה המדבר העירוני, התקיים בבאר שבע, לראשונה בישראל, ב-2 במאי 2013, מרוץ לילה זוהר בשם "באר-שבע GLOW" שבמהלכו רצו המשתתפים עם חולצות זוהרות, אטרקציות ואלמנטים נוספים שחולקו לרצים ולמעודדים, במסלול מואר בצבעי אולטרה ושילוט זוהר. המירוץ התקיים בשעות הערב, אחר השקיעה. הוא החל במיזם המזרקות המוארות סיטי פארק הסמוך לבניין עיריית באר שבע, ארך עשרה ק"מ וכלל במסגרת המסלול רבות מהמזרקות והכיכרות הזוהרות ומלאות הצבע. במירוץ השתתפו כ- 6,000 רצים ורבבות מעודדים. ראש העיר הכריז כי בכוונתו לקיים את המירוץ באופן שנתי.
ארץ כינרות

אֶרֶץ כִּנְרוֹת היא חלק מבקעת הירדן, הכולל את הכנרת ואת העמקים הסובבים אותה.
גבולותיה נתחמים בדרום על ידי שפכי הירמוך ונחל תבור, בצפון על ידי רמת כורזים (רמת הבזלת שמדרום לעמק החולה), במזרח על ידי מורדות הגולן ובמערב על ידי הגליל המזרחי.
ארץ כינרות כוללת את בקעת גינוסר, בקעת יבנאל, בקעת בית צידה ואת בקעת כינרות, שמדרום לכנרת והיא מגיעה עד דרומית לצומת כוכב הירדן. הבקעה היא חלק מהשבר הסורי אפריקאי. בקעות פוריות וחקלאיות אלו ריכזו סביבן יישובים עוד משחר ההיסטוריה.
כיסוי בשכבה דקה של בזלת מייחד את העמקים הסובבים את הכנרת. אל הבקעות מגיעים נחלים מההרים שמסביב. נחלים אלו חתרו בשכבת הבזלת הדקה וחשפו סלעי משקע שנוצרו בתקופות גאולוגיות קדומות יותר ולכן נמצא בשטח תערובת של סלעי משקע עם סלעי בזלת. הנחלים מביאים סחף רב מההרים שיוצר שכבת קרקע והופך את הבקעות לאזורים חקלאיים פוריים.
מאפיין ייחודי נוסף לאזור זה הם מעיינות חמים, עשירים במינרלים, הנובעים לאורך קווי השבירה של הבקע כגון מעיינות חמי טבריה וחמת גדר. מעיינות אלו משכו מתרחצים ומחפשי מזור למחלותיהם לאורך ההיסטוריה ותרמו לפריחת הערים גדר וטבריה.
ארץ כינרות שימשה כמו שאר חלקי הבקע ציר מעבר חשוב. דרך האורך החשובה עברה לאורך החוף המערבי של הכנרת וחצתה את העיר טבריה. דרכי הרוחב עקפו את האגם מדרום ומצפון. אפיק הירדן, המתחתר בקניון צר ועמוק מצפון לכנרת. והביצות שיצרו נחלי הגולן באזור הבטיחה לא אפשרו מעבר לאורך החוף הצפוני של הימה. בשל כך הדרך הראשית חצתה בעבר את הירדן רק צפונית יותר, באזור גשר בנות יעקב. כיום קיים נתיב תחבורה גם בסמוך לחוף הצפוני, המקשר את מערב הכנרת עם רמת הגולן. מדרום לכנרת נצמד המעבר הראשי בחלקו לאפיק נהר הירמוך, שם גם עברה מסילת הרכבת שנבנתה על ידי הטורקים והגיעה לסוריה. כפי הנראה, המעבר בתקופות הקדומות בין היישובים שהיו על שפת הכנרת התבצע באמצעות סירות.
כלכלת תושבי עמק כינרות התבססה לאורך הדורות במידה רבה על הכנרת. תושבי האזור משתמשים במי הכנרת להשקיה, לדיג ולפיתוח ענף התיירות באגם ובסביבתו.
גובהה כ- 700 מטרים
יעקב גלעד

ביוגרפיה

גלעד נולד לחיים והלינה בירנבאום, שניהם ניצולי השואה. כתב פזמונים למספר אמנים בשנות השבעים כמו גידי גוב ("בואי נישאר") ואריק סיני ("דרך הכורכר", "בשעה שכזאת"). ב-1980 הפיק את אלבומה של יהודית רביץ "גלוי ונעלם", בו נכללו שיריו "ארבע לפנות בוקר", "עכשיו הכול בסדר" ושיר הנושא.
באותה שנה נתוודע ליהודה פוליקר וללהקתו "ברקת" והחל להפיקה. הלהקה, ששינתה את שמה ל"בנזין", הפכה בסיועו ללהקה מצליחה, הוציאה שני אלבומים והנפיקה להיטים רבים. הוא כתב בשיתוף עם פוליקר את מרבית להיטיה הגדולים, כמו "יום שישי", "חופשי זה לגמרי לבד", "גשם" (שהלחין וביצע גיטריסט הלהקה קיטש אמסלם), "תני לי סיבה" (שביצע המתופף אלי חדד), "משמרת לילה", "פנים אל מול פנים" ו"התחלה חדשה".
שיתוף הפעולה עם יהודה פוליקר המשיך גם ברוב אלבומי הסולו שלו. גלעד הפיק את אלבומיו של פוליקר ואת המופעים שנילוו אליהם וכתב חלק ניכר משיריו. ב-1985 הפיק לפוליקר אלבום בסגנון יווני בשם "עיניים שלי", שהורכב כמעט כולו משירים שתרגם גלעד מיוונית. בעקבות תוכנית בגלי צה"ל בהשתתפות פוליקר וגלעד שעסקה בדור השני לשואה וכללה שני שירים מקוריים שכתבו, יצא בשנת 1988 האלבום "אפר ואבק". אלבום זה, שנחשב על ידי מבקרי המוזיקה כאלבום מופת, עסק בתחושותיהם של גלעד ופוליקר כבני "הדור השני לשואה", ילדים שגדלו בצל הורים ניצולי השואה בארץ ישראל של שנות החמישים והשישים. בין השירים שגלעד כתב לאלבום היו "חלון לים התיכון", מעין מכתב של ניצול השואה בארץ ליקיריו שנשארו בגולה, "אפר ואבק" העוסק במסעה של אמו, הלינה בירנבאום, לביקור ראשון במחנות ההשמדה, לאחר שנפתחו השערים לפולין לאחר המלחמה, ו"כשתגדל" העוסק בתחושות יתמות וכאב. בעקבות האלבום השתתפו גלעד ואמו יחד עם משפחת פוליקר בסרטה התיעודי של אורנה בן-דור "בגלל המלחמה ההיא", שעסק בדור השני לשואה.
בסוף 1988 החל גלעד בשיתוף פעולה עם להקת "משינה". חברי הלהקה הקליטו בעיבוד משותף עם גלעד שלושה שירים חדשים, שנכללו באלבום האוסף "גבירותי ורבותי: משינה" בעריכתו של גלעד, שיצא ב-1989. גלעד גם סייע לשלומי ברכה, כותב השירים, בשכתובם לגרסתם המוכרת. האלבום זכה להצלחה, נמכר בכ-60,000 עותקים, ונחשב לאלבום שסלל את דרכה של "משינה" להצלחה מחודשת, לאחר שני אלבומים כושלים. באותה שנה יצא גם אלבום הבכורה של רפי פרסקי "כמה פעמים ספרת עד עשר אותו הפיק, ושנתיים לאחר מכן הפיק את אלבומו השני של פרסקי מפתח הלב.
שיתוף פעולה בולט נוסף של פוליקר וגלעד הוא האלבום "הילד שבך" מ-1995, העוסק ביחסים בתוך המשפחה. אחד השירים באלבום שכתב גלעד ואף השתתף בביצועו הוא "נמס בגשם", שיר שנכתב לאחר פרדתו מסער מעוז שעימו ניהל קשר רומנטי, שמתאר יחסי משפחה קשים, בעקבותיהם נוטש ילד את בית הוריו אל הרחוב. נושא זה של ילדות טעונה בכאב, מאפיין גם שירים נוספים שכתב, כמו "מה יהיה יהיה" לאותו אלבום, או "ילד אסור ילד מותר" בביצוע ריקי גל. את הנוסטלגיה לתקופת התום של הילדות ולארצישראליות של פעם, הוא ביטא בשירים נוספים כגון "ילדות נשכחת" בביצוע נורית גלרון, "דרך הכורכר" בביצוע אריק סיני או ב"פה ושם בארץ בן-גוריון" בביצועו של פוליקר.
אמנים נוספים שגלעד הפיק וכתב להם היו: אושיק לוי, ירדנה ארזי (בהפקת האלבום "אנשים זרים"), גלי עטרי (בשיריה "הכל עומד במקום", "סתיו ישראלי" ועוד) וריטה (בהפקת האלבום "תפתח חלון"). בשנים 1988–1989 הגיש גלעד את תוכנית הרדיו "ציפורי לילה".
בנוסף ליצירה המוזיקלית, עובד גלעד בשנים האחרונות כיועץ לענייני תוכן ושיווק בחברת ההיי-טק Waves, המפתחת כלים מוזיקליים דיגיטליים.
גלעד הוא הומוסקסואל גלוי, וחלק משיריו, כגון "איך קוראים לאהבה שלי" ו"ילדות נשכחת", עוסקים במרומז באהבה בין גברים.
מהיר ועצבני 4

העלילה

במבוא לסרט דומיניק "דום" טורטו (וין דיזל) עוזב למקסיקו ופוגש שם את החבורה שלו: חברתו, לטישיה "לטי" אורטיז (מישל רודריגז), האן סיאול-הו (סונג קאנג), ריקו סנטוס (עומר), טגו ליאו (טגו קלדרון) וקארה מירתה. הם ממשיכים בגניבת משאיות ומגיעים לארצות הברית. בריאן חוזר לעבודתו כבלש ומטרתו למצוא את סוחר הסמים ארתורו בראגה ואת דום שככל הנראה יגיע ללווייתה של חברתו לטי.
בהמשך הסרט בריאן ודום עובדים יחד כדי לתפוס את סוחר הסמים ארתורו בראגה שכל הנראה חבורתו הרגה את לטי. כדי להגיע אליו הם חוזרים להיות נהגי מרוצי רחוב ומסתננים לחבורתו. במהלך העבודה איתו הם פוגשים את אחת מעובדותיו, ג'יזל ישר (גל גדות), שבהמשך עוזרת להם לתפוס את בראגה. תוך כדי הסרט מיה ובריאן חוזרים להיות זוג. בסוף הסרט מתקיים מרדף מכוניות בין דום ובריאן לבראגה וחבורתו. בסוף המרדף הם תופסים את בראגה והמשטרה מגיעה. בריאן אומר לדום לברוח אבל דום לא מסכים. בית הדין גוזר על דום 25 שנות מאסר. השופט מנמק זאת בכך שמעשה טוב אחד (עזרתו בתפיסתו של בראגה) אינה מכפרת על חיים שלמים של מעשים רעים. בסצנה האחרונה בסרט, דום לבוש בבגדי אסיר ונוסע באוטובוס משטרתי לכלא, כשלפתע עוקפים את האוטובוס בריאן וחבריו של דום. הסרט החמישי מתחיל בסצנה זאת ומסביר כיצד בריאן וחבריו שחררו את דום.