google/wiki40b huggingface dataset:
זה"ב בגן

תוכנית "זה"ב בגן" היא תוכנית ארצית להתנדבות של גמלאים בגני ילדים בנושא בטיחות בדרכים. התוכנית מופעלת על ידי תנועת של"מ, החברה למתנ"סים ועמותת אור ירוק בשיתוף משרד החינוך. במסגרת התוכנית מגיעים המתנדבים לגן, משתלבים בפעילות הגן ומובילים יוזמות בתחום בטיחות בדרכים. התוכנית פועלת משנת תשס"ה, ובשנת הלימודים תשע"ב לוקחים בה חלק כ-70 יישובים וכ-1500 מתנדבים.

הרעיון החינוכי

המתנדבים מהווים דמויות משמעותיות עבור הילדים, הם משמשים מודל לחיקוי והערכה. המסרים שאותם הם מביאים בעקביות, בדרך חווייתית מסייעים להטמעה של דרכי התנהגות בדרך. הילדים משמשים כ"שגרירים" לנושא ומעבירים את המסרים להורים ולשאר בני המשפחה.
התכנים מבוססים על דמות הנקראת "ללה" - כל הכללים מתחילים בלה או בלה: לעצור, להביט לכל הכיוונים, להקשיב לקולות התנועה, לתת יד למבוגר, לעבור את הכביש, לשבת על כיסא בטיחות, לחגור חגורת בטיחות, לרדת לכיוון המדרכה, לחבוש קסדה, לשים מגנים, לשחק במקום מותר.

השיטה

התוכנית מזמנת מפגש משמעותי בין מתנדבים בקהילה לבין ילדי הגן, צוות הגן וההורים. כל מתנדב בתוכנית מקבל מקום בגן, על ידי מציאת מסגרת פעילות התואמת את כישוריו ויכולותיו. המתנדבים משתלבים בגנים ממלכתיים, גנים ממלכתיים דתיים וגנים של החינוך המיוחד. התוכנית פועלת בכל המגזרים, מצפון ישראל ועד דרומה.
כל מתנדב שייך לקבוצת למידה של תוכנית זהב בגן הפועלת, לרוב, במתנ"ס – "קמפוס זהב בגן", במסגרת ההכשרה המתנדבים מקבלים ידע וכלים המסייעים להם להצליח בתפקידם. לכל קבוצה יש רכז ומנחה בהתנדבות, שנפגשים אחת לחודש עם המתנדבים ומלווים אותם בתהליך התנדבותם בגן.
Just Dance 4

מהלך המשחק

מהלך המשחק דומה למשחקים קודמים בסדרת Just Dance, והשחקנים ישפטו על-פי הופעתם בשיר הנבחר. מספר שינויים הוכנסו ב-Just Dance 4, ביניהם מצב המאפשר לבחור לחברים את תנועות הריקוד שיצטרכו לבצע; מצב קרב (באנגלית: "Battle Mode"), המאפשר להתחרות מול חברים; השגת בונוסים של שירים למשחק, וכדומה.
תוכנית לימודית אישית

תוכנית לימודית אישית (תל"א), תוכנית לימודים אישית הנקבעת לילדים עם לקות הנוגעת לתחומי תפקוד שונים הקשורים ללמידה ולשילוב במערכת החינוך הרגילה או המיוחדת: תפקוד מוטורי, חושי, קוגניטיבי ורגשי, התנהגות ויכולת חברתית ותקשורתית. בנוסף לזאת נשקלת גם יכולתו של התלמיד לבצע באופן עצמאי את פעולות היומיום (ADL), כמו יכולת להסתדר בכוחות עצמו בשירותים, לאכול בכוחות עצמו ולהתלבש בכוחות עצמו.
לפי הוראת משרד החינוך, "בראשית כל שנת לימודים ולא יאוחר ממועד שקבע השר בתקנות, יקבע הצוות המטפל במוסד לחינוך מיוחד, תוכנית לימודים אישית לכל ילד חריג הלומד באותו מוסד". בארצות הברית קיימת תוכנית דומה, Individualized Education Program. בניגוד לתוכנית הישראלית הפועלת בהוראת מנכ"ל משרד החינוך, התוכנית האמריקנית פועלת בהוראת החוק הפדרלי. חוק זה נקרא "חוק חינוך לפרטים בעלי מוגבלויות" ; (IDEA) של שנת 1975, תיקון בשנת 2004. 
התל"א נבנית על ידי מקורות שונים על הילד, כגון: אבחונים פרא-רפואיים, אבחונים פסיכולוגיים ושיחה עם ההורים, והיכרות עם הילד בסיטואציות שונות (אינטראקציה בין הילד למבוגרים ולילדים. בעבודה אינדיבידואלית, משחק חופשי ועוד).
השותפים לכתיבת התל"א הם ועדת השמה, יועץ חינוכי, רופאים, מורה/גננת לחינוך מיוחד וצוות פרא-רפואי (כגון קלינאי תקשורת ומרפא בעיסוק). לאחר ישיבת הצוות ישנה החלטה במה שואפים לקדם את הילד במהלך השנה.
יעקב נטל

יעקב נטל (1917–2002) היה אדריכל ישראלי שפעל בישראל בעיקר בשירות תנועת הפועל המזרחי משנות ה-50 ועד תחילת שנות האלפיים.
נטל נולד בעיר קרקוב שבפולין בשנת 1917, למשפחה דתית וציונית. נטל התחנך בילדותו ב"חדר", את לימודי התיכון השלים בגימנסיה הממלכתית, שם גם הכיר את מי שיהיה בעתיד שותפו לתכנון פרויקטים רבים – יצחק ביגלאיזן.
בשנת 1935 בהיותו בן 18, עלה נטל לארץ והתיישב בתל אביב, בבניין ברחוב אחד העם 105, שנרכש על ידי אביו קודם לעלותו לארץ. הבניין כולו נרכש על ידי משפחת נטל, במטרה להוות ערובה לביטחון כלכלי עבור הבן שזה עתה עלה בגפו לארץ ישראל. 
בישראל, פנה נטל ללימודי אדריכלות בטכניון שבחיפה, שם הוכשר כאדריכל ומהנדס. הודות לכך, התקבל ככל הנראה לעבוד כמתכנן באחד מאשכולות המתכננים בחטיבה 12 של המחלקה לעבודות ציבוריות שפעלה במסגרת ממשלת המנדט הבריטי, שהתמחתה בהקמתם של ביצורי משטרת המנדט הבריטי (מצודות טיגרט). 
בראשית דרכו העצמאית כאדריכל, פעל בשותפות עם חברו מפולין אינג'ינר יצחק ביגלאיזן, עמו תכנן מוסדות דת רבים, ובכללם בית הכנסת המרכזי בשיכון ה' בעיר בני ברק שתוכנן והוקם בין השנים 1950-1953.
לאחר פירוק השותפות, המשיך נטל לתכנן מבנים רבים ברחבי הארץ, בעיקר מבני ציבור (בתי כנסת, מעונות, מקוואות) ומגורים למגזר הדתי. יעקב נטל עבד כאדריכל עצמאי במשרדו בתל אביב, עד לפטירתו בשנת 2002.
לויטננט

היסטוריה

המונח הגרמני שמשמעותו "סגן", מקורו מגרמנית תיכונה גבוהה "מקום איכסון", אשר נגזר מהמילה הצרפתית "מפקח" בסביבות 1500. ברוב הצבאות דוברי הגרמנית היא דרגת הקצונה הנמוכה ביותר, ובבונדסוור קיימות שתי דרגות לויטננט OF1b ואובר-לויטננט OF1a. כמה כוחות מזוינים אחרים (כגון צבא העם הלאומי) החזיקו בדרגה נמוכה יותר של אונטר-לויטננט (OR1c).
משנת 1500 עד אמצע המאה ה-17 נקבעה דרגת לויטננט לסגנו של כל מפקד, וכך ברמת הצבא נקבעה דרגת גנרל-לויטננט, ברמת הגדוד נקבעה דרגת אוברסט-לוטננט, וברמת הפלוגה נקבעה דרגת לויטננט כסגנו של האופטמן.
עם הקמת צבאות הקבע במחצית השנייה של המאה ה-17, המונח בדרך כלל בא כדי לייעד את הדירוג של לפחות הבכיר הוזמן השוטר.
במאה ה-18 ובמאה ה-19, שירתו לויטננטים כמפקדי מחלקה, וכונו "לויטננט ראשון" ו"לויטננט משנה", אולם ב-1 בינואר 1899 שינתה האימפריה הגרמנית את דרגות אלו לאובר-לויטננט ולויטננט.

גרמניה

דרגת לויטננט (OF1b-דרגה) הייתה בשימוש כוחות הצבא הגרמני מאז 1899.

בונדסוור

בבונדסוור כיום "לויטננט" (OF1b-דרגה) בדרך כלל ממונה למפקד מחלקה. עם זאת, דרגת "לויטננט" יכולה להינתן גם לקצין זוטר, בעת שהוא לומד באוניברסיטה הפדרלית של הכוחות המזוינים או בעת הכשרה או אימון אחר.

גרמניה הנאצית

בגרמניה הנאצית, הדרגה באס אס ובוואפן אס אס של אונטר-שטורמפיהרר, הייתה נחשבת שוות ערך ללויטננט בצבא הגרמני. עם זאת, באס אה הדרגה שוות הערך ללויטננט הייתה שטורמפיהרר.
מיתולוגיה פינית

המיתולוגיה הפינית היא המיתולוגיה שהייתה נהוגה בקרב הפגנים הפינים, שחיו בפינלנד.
דוד טבל בן נתן נטע מליסא

רבי דוד טֶבְּל בן נתן נטע (בכתיב יידי: דוד טעביל; נפטר בט"ז בטבת ה'תקנ"ב, 11 בינואר 1792) היה רב וראש ישיבה פולני, רבן של הורוכוב וליסא.

ביוגרפיה

נולד בברודי לרב נתן נטע בן אריה לייב אב"ד ברודי. מצאצאי הרב בנימין אהרן סלניק מחבר "משאת בנימין" והמהר"ל מפראג. אחיו היה רבי אריה לייב, אב"ד אניקשט והגליל. אחותו נישאה לפרנס ר' יצחק חיות המכונה איציק פסלס (פעסילש), מנהיג קהילת ברודי.
נישא לבתו של הרב צבי הירש מ"קציני העיר ברודי". בתחילת דרכו ברבנות כיהן כרב בעיר ססלוב שבווהלין, ובשנת ה'תקכ"ז (1767) התמנה כרבה של הורוכוב, לאחר שרבה הקודם של העיר, הרב יצחק הלוי הורוביץ עזב את הרבנות מספר שנים קודם לכן לטובת רבנות העיר גלוגאו וכיסא הרבנות עמד פנוי. בהורוכוב הייתה לו ישיבה גדולה. בין תלמידיו בתקופת הורוכוב היה ברוך תאומים-פרנקל, ורבי דוד טבל כינה אותו "ראש התלמידים". לצידו, כיהן בהורוכוב כראש בית הדין, הרב רפאל מייזלש מחבר ספר "תוספת שבת" שהיה לידידו. 
בשנת ה'תקל"ד, 1774, נבחר לכהן כרבה של ליסא, וגם בה עמד בראשות ישיבה, בה למד בין השאר הרב חיים דוידזון - לימים רבה של ורשה. לדברי אהרן ולדן בספרו "שם הגדולים החדש", אף על פי שהסתייג מתנועת החסידות, מנע הרב דוד טבל מידידו הרב יחזקאל לנדא, רבה של פראג, להוציא לפועל את תוכניתו להחרים את הספר תולדות יעקב יוסף ולגזור לשרוף אותו, בטענה שלמרות טעותם מתכוונים ראשי החסידות לשם שמים. פעילותו זו נעשתה לבקשת ידידיו האחים רבי פנחס הורוביץ ורבי שמעלקא מניקלשבורג שנמנו על אנשי התנועה וביקשו את עזרתו בהרגעת המחלוקת סביב התנועה. בעת פרשיית הגט מקליווא נמנה עם עשרת גדולי הרבנים שהתכנסו בברודי ופירסמו את תמיכתם בפסקו של הרב ישראל ליפשיץ שהכשיר את הגט.
בשנת ה'תקמ"ב, שיתף פעולה עם ה"נודע ביהודה" במאבק נגד תנועת ההשכלה היהודית. השנים תקפו בדרשת שבת הגדול של אותה שנה את נפתלי הירץ ויזל שזכה רק שבע שנים קודם לכן להסכמתם על ספרו "יין לבנון" למסכת אבות. במוקד הסערה עמד הפמפלט "דברי שלום ואמת" שפרסם אז ויזל בשבח תוכניתו של יוזף השני לפתוח בתי ספר לילדי היהודים בשפה הגרמנית, ובו כלל דברים שלדעתם היו דברי מינות, שבח לחכמת הגויים וזלזול בתלמידי חכמים. בדרשתו חזר בו רבי דוד טבל מהסכמתו על ספרו של ויזל והבהיר כי מתחילה היא ניתנה רק לבקשת רבני בית הדין של קהילתו בעקבות דרשתו זו שעותקים שלה בכתב יד הופצו ברחבי העולם היהודי באירופה, תקפו אותו אנשים מחוגי ההשכלה קשות. פירסמו קונטרס בגנותו ואף התלוננו לשלטונות על שהוא מסית נגד סדרי החינוך החדשים ומעכב את התקדמות החינוך היהודי. הנודע ביהודה הריץ מכתב למנהיגי הקהילה בברלין בדרישה להתנער מהמתלוננים נגד רבי דוד טבל ולהתנצל בפניו. במהלך המשא ומתן, התפטר הרב צבי הירש לוין רבה של ברלין מתפקידו והודיע על כוונתו לעלות לארץ ישראל, כנראה כאמצעי לחץ על ראשי הקהילה. לבסוף התקבלה עמדתו חלקית והוא המשיך בכהונתו.
נפטר בט"ז בטבת ה'תקנ"ב, 11 בינואר 1792. בצוואתו ביקש שימנו תחתיו את הרב יעקב לורברבוים כרבה של העיר. בנו, רבי זכריה מנדל כיהן במשרת ראב"ד העיר, עד שנת ה'תקס"ה (1805), אז עזב את העיר והתמנה כרבה של לעסלא.
גלות (יהדות)

הגלויות

בהיסטוריה היהודית, נוהגים למנות ארבע גלויות: גלויות מצרים, גלות אשור, גלות בבל וגלות רומי.]

גלות אדום (רומי)

גלות אדום היא הגלות אליה נקלע עם ישראל תחת שלטון האימפריה הרומית והממלכות הנוצריות שירשו אותה. גלות זו לא החלה בהגליה מרוכזת אלא בשורת אסונות לאומיים, שיחד עם עוינות השלטונות רופפו בהדרגה את הנוכחות היהודית בארץ ישראל, והעבירו את כובד המשקל שלה לארצות אחרות.
עם זאת, גם לאחר מרד בר כוכבא, יהודים רבים נותרו בארץ ישראל, כולל בתקופה הביזנטית. התלמוד הירושלמי נחתם במאה הרביעית ושרידים רבים של בתי כנסת נמצאו מתקופה זו. בן ציון דינור, המחויב לציונות המעשית, כותב בספרו ישראל בגולה: "את תקופת 'ישראל בגולה' אני מתחיל מימי כיבושה של ארץ ישראל על ידי הערבים. לא קודם" זאת מפני ש"עד אז היו תולדות ישראל בעיקר תולדות האומה היהודית היושבת בארצה" והגלות מתחילה למעשה "רק מאותו הזמן שבו חדלה ארץ ישראל להיות ארץ של יהודים, מפני שאחרים באו...".
המסורת היהודית טוענת כי גלות אדום היא הגלות האחרונה, שאחריה ישוב עם ישראל לארצו ולא יגלה שוב. אמירה זו מבוססת על הפסוק: "תם עוונך בת ציון, לא יוסף להגלותך" וכן על הפסוק: "ושבתי את שבות עמי ישראל ובנו ערים נשמות, וישבו... ונטעתים על אדמתם ולא ינתשו עוד מעל אדמתם".

שלילת הגלות

מיתוס שלילת הגלות בתפיסה הרעיונית הציונית מתייחס לדחייה תרבותית ומהותית של הגלות כמקום וכתקופה של היהודי הגלותי, לעומת הגאולה של שיבת ציון. תפיסה זו באה לידי ביטוי הן בפלגים הסוציאליסטים המהפכניים והן בציונות הדתית אשר ראתה בשיבת ציון ומיזוג הגלויות אתחלתא דגאולה. במקביל למיתוס שלילת הגלות התפתח בציונות מיתוס היהודי החדש.
ויקיפדיה האסטונית

קהילת ויקיפדיה האסטונית

מפגש הוויקיפדים הראשון של הקהילה האסטונית נערך בשנת 2007.
ויקימדיה אסטוניה הוקמה בשנת 2010, כאגודה מקומית (צ'פטר), במטרה לתמוך בפעילותה של ויקיפדיה האסטונית.
אנטומיה טופוגרפית

אנטומיה טופוגרפית (surface anatomy) היא האנטומיה הנלמדת על פי הצורה הנראית והניתנת למישוש של פני הגוף. לימוד אנטומיה טופוגרפית מאפשר הכרת מיקומם של איברים שטחיים וגם איברים עמוקים, כאלו שאינם ניתנים למישוש, כמו הלב למשל. אנטומיה טופוגרפית משמשת בתהליכי איבחון וטיפול ברפואה.
אליהו שלייפר

ביוגרפיה

אליהו שלייפר נולד בירושלים והחל את עיסוקו במוזיקה בגיל חמש, כאשר שר במקהלה של מכון "שירת ישראל" ולמד חזנות. במקביל למד כינור וקרן יער בקונסרבטוריון למוזיקה בירושלים. בשירותו הצבאי ניגן בתזמורת צה"ל. לאחר שחרורו מן הצבא למד המשיך את לימודיו באקדמיה למוזיקה בירושלים ובמקביל למד פילוסופיה יהודית וקבלה באוניברסיטה העברית.  בשנת 1970 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת שיקגו.
כיהן כמורה ומרצה באקדמיה למוזיקה בתל אביב ובאוניברסיטת תל אביב. הוא עומד בראש בית הספר לחזנות של ההיברו יוניון קולג' בירושלים ובראש הסמינר להכשרת חזנים בקולג' אברהם גייגר באוניברסיטת פוטסדאם (גרמניה). אליהו שלייפר הוא פרופסור למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית.

משפחה

אחותו המנוחה של אליהו שלייפר הייתה עדינה מרקס, שייסדה את האגודה לזכויות החולה בישראל והייתה יושבת הראש שלה. אחותו יהודית אבניר היא חוקרת בכירה בתחום עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית ונשואה לדוד אבניר, פרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית.
זאב כרמי

זאב כרמי (12 באפריל 1884, חוּדיאקי, פלך קיוב, האימפריה הרוסית (אוקראינה) – 13 ביוני 1964, חיפה) היה מחנך, מייסד בית הספר "עממי אי" בחיפה, מנהלה הראשון של מחלקת החינוך בחיפה, חבר אספת הנבחרים ואזרח כבוד של חיפה.

ביוגרפיה

כרמי נולד בעיירה חוּדיאקי (Худяки) שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), יישוב קטן בפרוור מרוחק מהעיר צ'רקסי שבפלך קיוב, במשפחה חסידית, בנו של הרב ר' זלמן, רב העיירה. להוריו נולדו עשרה ילדים, מהם נותרו שבעה בחיים. מגיל ארבע למד בכמה "חדרים", ולאחר שסבל מעונשי המלמד ואביו, למד אצל אמו, שלימדה אותו את ידיעת העברית.
בגיל 13 עזב את בית הוריו, למד בעצמו ועבר את הבחינות האקסטרניות. כשהיה בן 19 החל ללמוד בבית הספר להוראה כדי לקבל פטור מגיוס לצבא לקראת מלחמת רוסיה-יפן. בתקופת המלחמה עזב לאנגליה והתגורר בלונדון, שם עבד במספר עבודות, בהן כשוליה של חייט, סבּל, שוליה של ספר ורוכל תפוזים, אך עבודותיו נסתיימו בכישלון, והוא שב לגליציה והגיע אל העיר לבוב, שם נעצר עם הגיעו יחד עם חבריו והושם בבית‑סוהר לעצירים העומדים לפני חקירה בשם "מאטקה בוסקה" ('אם ישו'), אולם בהעמדה לדין מול "הקומיסר" אשה מבוגרת סייעה לו ולחבריו בדבריה ואף רכשה עבורם כרטיסים לרכבת לטרנופול. בטרנופול החל בעבודת ההוראה, נתן שעורים לסטודנטים בבית אגודת "בר‑כוכבא" ושיעורים פרטיים לתלמידי בתי‑הספר. לאחר זמן מה עבד כמנהל שני בבית-הספר העברי ברוהאטין.
כרמי נבחר לחבר ומזכיר בוועדה המכינה את יסוד ההסתדרות בגליציה ובאסיפת היסוד של אגודת המורים בסטאניסלאבוב, ונשלח לבוריסלאב מטעם אגודת המורים לייסד בית ספר עברי ולהפעילו במשך מספר חודשים. שם לימד עברית את בלומה פּוֹמֶרַאנץ (לימים: פרחה כרמית), אשתו לעתיד, ובסיום לימודיה ביקש שתסייע לו בהוראה לכיתות הנמוכות.

בארץ ישראל

בשנת 1908 עלה לארץ ישראל במסע שהחל בווינה ונמשך באונייה שעברה מטריאסט דרך אלכסנדריה ופורט סעיד שבמצרים ומשם ליפו בישראל.
לאחר עלייתו נשלח תחילה ללמד בבית הספר "אליאנס" בביירות שבלבנון, ולאחר מכן השתלם בראש פינה וניסה ליישם את שיטת החינוך הגלילית בחינוך עירוני. הוא המשיך ללמד ביבנאל ולאחר מכן במנחמיה (אז מלחמיה) והתגורר בזכרון יעקב, בה פעל עד לסוף מלחמת העולם הראשונה. משם המשיך להוראה בת שנה במושבה ראשון לציון, בה הקים חבורת מורים שהגתה את הרעיון של "דגניה פדגוגית", ולאחריה הגיע לחיפה.
בשנת 1920 ייסד בחיפה את בית הספר "עממי א", שאותו ניהל במשך 27 שנים, והפעיל פנימייה עבור הילדים. בית הספר הוקם כעצמאי ולא כמכינה לבית הספר הריאלי, והוא הצטיין בחדשנות פדגוגית. ללימודים נוספה עבודה פיזית והונהגו בו שלוש שיטות לסיכום והערכה של התלמידים וחומר הלימוד. בסיומו של יום הלימודים נעשתה שיחה כוללת בין המורים לתלמידים, שעודדה את החקר ההשכלה הכללית ואת תרבות השיח אצל התלמידים.
בשנת 1922 נבחר כרמי לוועד העיר חיפה מרשימת מועצת פועלי חיפה.
כרמי התבלט בשיטת חינוך חדשנית והיה מנהלה הראשון של מחלקת החינוך בעיריית חיפה עד לפרישתו בשנת 1956. שימש כמזכיר המכון לחקר סוציאלי של ההסתדרות הכללית.
בשנת 1935 שימש כרמי ציר לקונגרס הציוני בלוצרן שבשווייץ, ונבחר לאספת הנבחרים הראשונה.
בשנת תשכ"ג היה בין מקבלי תעודת כבוד מיוחדת שהוענקה על ידי נשיא המדינה ל"קבוצת ראשונים".
בשנת 1959 העניקה לו מועצת העיר חיפה תואר "אזרח כבוד".
ב-20 במאי 1951 נפטרה אשתו פרחה. וב-13 ביוני 1964 נפטר כרמי. נקבר בבית העלמין בחיפה. הותיר אחריו ארבע בנות: ציונה, גאולה, דרורה ותמר, וכן נכדים ונינים.
לאחר מותו התפרסם ספר זכרונותיו "מחנך ודרכו".
עיריית חיפה קראה על שמו את רחוב כרמי (זאב) בשכונת רוממה בחיפה.
גג ירוק

גג ירוק הוא כינוי לגגות המכוסים בחלקם או כולם בצמחים או בגידולים שונים, לרוב מתוך מניעים אקולוגיים או כלכליים, כמו גם מטעמי אסתטיקה ונוחות, ולעיתים נדירות לגידול חקלאי של ממש.

שימוש

לגג ירוק יתרונות רבים: הגידולים על הגג משמשים כמבודדים מפני החום, סופגים לחות ומפחיתים את הטמפרטורות בתוך המבנה. בנוסף, כאמור, לגג הירוק חשיבות רבה בתמיכה במערכות אקולוגיות מקומיות, ומאפשר קיום סביבת גידול לבעלי-חיים.
גגות ירוקים מקובלים בתרבויות רבות, כגון בסקנדינביה שם מקובל לגדל על הגג דשא המשמש כסופח לחות ומבודד.
החיסרון הוא העלות הגבוהה בהפיכת הגג לגג ירוק, כולל חיזוק הבניין, איטום הגג ותחזוקה מתמשכת ויקרה יחסית של הגג ביחס לגגות סטנדרטיים.
מקובל לחלק את הגגות הירוקים לשני סוגים כלליים: גג אקסטנסיבי (גג פשיט), שעליו גדלה גינת גן שטחית, לרוב דשא או פרחים עונתיים. גג אינטנסיבי שעליו גדלים גידולים רב-עונתיים ואף עצים. ההבדל ביניהם הוא בעובי אדמת המצע הנדרשת (8 ס"מ לגידולים שטחיים, לעומת 15 ס"מ ומעלה בגידולים אינטנסביים יותר), וכמשתמע מכך העליות השונות.
מקובל לחשוב שגגות ירוקים ממוקמים על גגות בניינים בלבד, אך הטכנולוגיה בה משתמשים כדי למקם גגות ירוקים זהה לחצרות מגוננות מעל לחניונים כפי שנצפים בכיכר הבימה, בכיכר קצה השדרה בהתחלת שדרות רוטשילד בתל אביב ובמגדלי אקירוב. 
לעיתים משמש המושג גם לציון גגות המכוסים בקולטי שמש, בעלי תועלת דומה במידה מסוימת. על גג משכן הכנסת מתוכנן גג ירוק שיכלול שילוב בין צמחייה לפאנלים סולריים.
הזמן

הזמן היה עיתון בשפה העברית שיצא לאור ברוסיה בין השנים 1903–1915, בתחילתו במתכונת של פעמיים בשבוע ובהמשכו כעיתון יומי. מייסד העיתון ועורכו הראשון היה בן-ציון כ"ץ, ומ-1907 ערך אותו פייבל מרגולין. עם עורכי העיתון נמנו דוד פרישמן ופסח גינזבורג.
הגיליון הראשון של הזמן הופיע בסנקט פטרבורג, בירת האימפריה הרוסית, ב-9 בינואר 1903. החל מה-16 בדצמבר 1903 הפך לעיתון יומי. בהמשך הועברה מערכת העיתון לעיר וילנה שבתחום המושב (באזור ליטא). הגיליון הראשון בווילנה יצא ב-1 בדצמבר 1904. שיא תפוצת העיתון היה 8,000 גיליונות.
הידיעה הראשונה על פרעות קישינב, שאירעו ב-אפריל 1903, התפרסמה בעיתון זה. הפרסום כלל גם מחאה כנגד הממשלה, שניסתה למנוע את פרסום הידיעות על הפוגרום. לאחר מהפכת 1905 שהתרחשה ברוסיה פרסם הזמן הנוסח המדויק של החוקה הרוסית. זה היה פרסום ראשון של החוקה, עתוני רוסיה האחרים העתיקו את הידיעה מהזמן.
בין השנים 1905-1908 היה ישראל חיים טביוב שותף לכתיבת ועריכת העיתון. היה העורך המדיני של העיתון וכתב טור שבועי בשם "מעניין לעניין".
ב-1906 פרסם הזמן את ה"כרוז הוויבורגי" שצירי הדומה הראשונה הוציאו אחרי שהצאר ניקולאי השני פיזר אותה ביולי 1906. בכרוּז קראו להמונים הרוסיים להתקומם נגד המשטר. הפרסום נעשה בניגוד לצו איסור פרסום של השלטונות הרוסים. בעקבות פרסום הכרוז ישב כ"ץ בשנת מאסר בעיר גורי-גורקי. 
בעיתון פורסמו מאמריו של שמריהו לוין נגד אחד העם בגלל בקורתו על הרומן של הרצל - אלטנוילנד. אחד העם פרסם בעיתון את מאמריו נגד מקס נורדאו כתגובה למאמרו המעליב של נורדאו כנגד אחד העם בעיתון "די ולט".
העיתון עסק גם בנושאים ספרותיים. במקביל לעיתון יצא לאור ירחון ספרותי בעברית בעריכת דוד פרישמן שעסק גם בספרות כללית ולא רק ספרות יהודית. בעיתון פורסמו יצירות של שאול טשרניחובסקי, חיים נחמן ביאליק, דבורה בארון, יצחק דב ברקוביץ, זלמן שניאור, אורי ניסן גנסין ועוד.
בנוסף מערכת הזמן הוציאה לאור עיתון ילדים בשם "החיים והטבע", וכן עיתון ביידיש בשם "צייט" שיצא בשנת 1906.
אחת היצירות המפורסמות שפורסמו בהזמן הייתה יצירתו של ביאליק "בעיר ההריגה" שיצאה בעקבות פרעות קישינב. בגלל דרישות הצנזור הרוסי הושמטו ממנה מספר שורות ושמה של הפואמה שונה ל"משא נמירוב".
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועבר העיתון לפיקוח צנזורה צבאית, בעקבות כך נסגר בשנת 1915.
ג'וזף אוסטרמן

ביוגרפיה

אוסטרמן נולד באדג'ווטר שבמרילנד, בן לאב ששירת כקצין בחיל הנחתים. ב-1982 סיים תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת קולורדו אותו עשה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל הנחתים וצי ארצות הברית.
שירת כמפקד מחלקה רובאית ומפקד מחלקת מרגמות בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים השביעי. שירת כסגן מפקד יחידת הנחתים על נושאת המטוסים "ג'ון פ. קנדי" ומפקד יחידת הנחתים על נושאת המטוסים "פורסטל". לאחר המשימות בים שימש מדריך בבית הספר לקצינים בבסיס קוונטיקו של הנחתים וכמדריך בקורס קציני חי"ר. 
פיקד על פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים השני ושימש קצין מבצעים של הגדוד. בתקופה זו השתתף בכוח ההתערבות של ארצות הברית והאו"ם בעקבות מלחמת האזרחים בסומליה ובכוח המשימה לסיוע הומניטרי לפליטים מקובה והאיטי.  בתום לימודים במכללת המלחמה של הצי שימש בשנים 1996–1999 כמפקד לשכת הגיוס של חיל הנחתים באולבני. לאחר מכן למד במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית. 
ביוני 2000 מונה למפקד הגדוד הראשון ברגימנט הנחתים השלישי שהוצב באוקינאווה והשתתף עמו ב"מבצע חירות מתמשכת". ב-2002 מונה למדריך וראש מטה בית הספר של נאט"ו באובראמרגאו שבגרמניה. ב-2004 מונה למפקד רגימנט הנחתים ה-25 והוצב עמו בעיראק מאפריל 2005 עד מרץ 2006. ביוני 2006 מונה למפקד בית הספר ללוחמה באוניברסיטת חיל הנחתים בקוונטיקו. בתפקידו הבאים שימש עוזר למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה ועוזר למפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה.
ממרץ 2010 עד מרץ 2011 פיקד על דיוויזיית הנחתים הראשונה בלחימתה באפגניסטן. ביוני 2011 מונה למפקד פיקוד הגיוס של חיל הנחתים. בדצמבר 2012 מונה לסגן ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן. במרץ 2014 מונה לסגן מפקד פיקוד הפיתוח של חיל הנחתים בקוונטיקו. 
באוגוסט 2014 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל הנחתים. באוגוסט 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למשנה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.  באוגוסט 2018 מונה למפקד כוח המשלוח הראשון של הנחתים.
מפלגת פועלים סוציאליסטית עברית

היסטוריה

ב-1919 התאחד האגף הימני של פועלי ציון עם הבלתי מפלגתיים לשם יצירת אחדות העבודה. האגף השמאלי של פועלי ציון התפלג למרכסיסטים מתונים יחסית שיצרו את פועלי ציון שמאל, ואילו החלק שנטה לקומוניזם הקים את מפלגת הפועלים הסוציאליסטית (מפ"ס) ששינתה את שמה כצעד של התקרבות לציונות למפלגת פועלים סוציאליסטית עברית. 
המפלגה, בראשה עמדו יעקב מאירסון ("בן מאיר"), זאב אברבוך ("דניאל") ואברהם ריבוצקי, פעלה בעיקר בערים יפו, תל אביב וחיפה. רבים מ-400 חברי "ועד פועלי הרכבת" היהודים עם הקמת ההסתדרות הכללית היו חברי המפלגה. כמו כן ארגנה המפלגה איגודים מקצועיים כגון "אגודת הנגרים" ו"אגודת החייטים" ביפו. המפלגה הייתה בראשיתה ציונית ואף שלחה צירים לקונגרס הציוני במסגרת "הברית העולמית של פועלי ציון" והשתתפה בוועידת הייסוד של ההסתדרות הכללית ב-1920, בה זכתה ל-7% מהצירים. 
חרף הסתייגותה של המפלגה מפעילות ציונית במסגרת התאחדויות הפועלים שלה, הרי שדווקא צעדת אחד במאי של פעיליה ב-1921 ביפו נתפשה כקריאת תגר ציונית והייתה אחד האירועים שהצית פרעות ביהודים על ידי ערבים - פרעות תרפ"א. תקרית זו גרמה לראשי המפלגה להסתייגות גלויה מהציונות. המפלגה התפרקה וחבריה התפצלו בין המפלגה הקומוניסטית הפלסטינית (קפ"פ) והמפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ) ששתיהן נאבקו זו בזו על חברות בקומינטרן, האיגוד הבינלאומי של המפלגות הקומוניסטיות. ב-1923 התאחדו המפלגות תחת השם פק"פ, ובשנת 1924 הצטרפה מפלגה זו לקומינטרן והחלה לפעול לפי הנחיות ממוסקבה.

לקריאה נוספת

ג"ז ישראלי, מפ"ס-פ.ק.פ-מק"י, קורות המפלגה הקומוניסטית בישראל, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשי"ג.
מועצת הסאמי

מועצת הסאמי (בסאמי: Sámiráđđi) היא ארגון גג המאגד ארגוני סאמי (לאפים) מנורווגיה, שוודיה, פינלנד ורוסיה. משרדי המועצה שוכנים באוטסיורקי, פינלנד.
המועצה הוקמה בשם "מועצת הסאמי הנורדים", במהלך כנס הסאמי השני שנערך בנורווגיה ב-18 באוגוסט 1956. בשנת 1992, כשהתקבל הארגון הרוסי הראשון, הושמטה המילה "נורדים" מהשם. 
המשימה העיקרית של מועצת הסאמי היא לגבש את תחושת הזיקה בקרב העם הסאמי, להשיג הכרה בסאמי כאומה ולשמור על הזכויות התרבותיות, הפוליטיות, הכלכליות והחברתיות של הסאמי בחקיקתן של ארבע המדינות . (נורווגיה, שוודיה, רוסיה ופינלנד) ובהסכמים בין מדינות וארגונים מייצגים של סאמי. מועצת סאמי משתתפת בתהליכים בינלאומיים בנושאים כגון עמים ילידים, זכויות אדם וארקטי וסביבה. 
מועצת הסאמי מעבירה דעות ומציעה הצעות לשאלות הנוגעות לפרנסה, לזכויות, לשפה ולתרבות ובמיוחד בנושאים הקשורים לסאמי במדינות שונות.
מועצת הסאמי מתאספת פעמיים בשנה כדי לדון בסוגיות הנוכחיות הנוגעות לזכויות ולתרבות של הסאמי ושל עמים ילידים אחרים. מועצת המנהלים והמזכירות הם חברי ההכנה של המועצה. עבודה מיוחדת של מועצת סאמי מבוצעת ביחידות המוקדשות לנושאים חשובים. שיתוף הפעולה התרבותי של הסאמי מטופל על ידי ועדת התרבות. תפקידה של ועדה זו הוא להגדיל ולהפיץ ידע על תרבות הסאמי, לשפר את שיתוף הפעולה בין מוסדות התרבות לבין מועצת סאמי ולהפיץ קרנות תרבות.
מועצת הסאמי ממומנת על ידי מענקים. מועצת סאמי בראשות נשיא, שנבחר לשנתיים בכל פעם.

ארגונים חברים

במועצה חברים שמונה ארגונים. כל אחד מהארגונים מיוצג במועצה על ידי נציג אחד לפחות.
ברברה דיין

ילדותה ונעוריה

ילדותה של דיין עברה עליה בדטרויט לאחר שהוריה עברו לשם בשנות העשרים מארקנסו. בתיכון היא שרה בהפגנות למען שוויון זכויות גזעי, ולמען צדק כלכלי.

קריירה מוזיקלית

ב-1949 עברה דיין עם משפחתה לסן פרנסיסקו ושם שרה פולק ושירים אקטואליים ברחבי העיר וגם בטלוויזיה וברדיו. בזכות תחיית הג'אז שהתרחשה בעיר בשנות החמישים היא נעשתה מפורסמת עם גרסתה האישית לשירת בלוז וג'אז. ג'אזיסטים מניו אורלינס כמו ג'ורג' לואיס, קי אורי ומקומיים כמו טורק מרפי, ברט ביילס, בוב מילק ואחרים הזמינו אותה לנגן יחדיו באופן קבוע.
לאונרד פד'ר תיאר אותה כ"בסי סמית בסטריאו" ובטיים מגזין אמר עליה "הקול שלה טהור ועשיר... נדיר כמו יהלום עשרים קרט".
בשנת 1959 השב את תשומת לב קוראי טיים מגזין לברברה דיין ושיבח אותה רבות, והזמין אותה להופיע איתו יחדיו (סרטון מההופעה)

פעילות פוליטית

דיין הופיעה למען המאבק לזכויות האזרח, ונגד ההסלמה במלחמת וייאטנם ובהפגנות למען השלום. ברברה הייתה המוזיקאית הראשונה שהופיעה בקובה לאחר המהפכה.
מרסל בוכל

קריירת מועדונים

בוכל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של סנט גאלן ובגיל 18 עבר לקבוצת הנוער של סיינה. עוד בטרם הצטרף לקבוצה הבוגרת, הושאל ליובנטוס, במדיה רשם שתי הופעות בלבד במסגרת הליגה האירופית. ב-2 ביולי 2011 הושאל לגוביו מהסרייה ב', וב-27 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 2-0 לגרוסטו. ב-6 בינואר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 2-2 נגד בארי. בעונה שלאחר מכן הושאל לקרמונסה מהסרייה ג'.
ב-31 בינואר 2013 נרכש כרטיסו על ידי יובנטוס, אך בוכל נשאר בקרמונסה כשחקן מושאל מהמועדון עד לתום העונה. בתום העונה חזר ליובנטוס והצטרף תחילה לקבוצת המילואים של המועדון. ב-2 בספטמבר 2013 הושאל ללנסיאנו מהסרייה ב', במדיה כבש שער אחד ב-33 משחקים ורשם 15 כרטיסים צהובים. ב-26 באוגוסט 2014 הושאל לבולוניה עד לסיום העונה, עמה חזר לסרייה א'. ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לאמפולי מהסרייה א'. בתום העונה רכשה אמפולי את כרטיס השחקן של בוכל.
ב-24 ביולי 2017 הושאל להלאס ורונה עד לסיום העונה.

קריירה בינלאומית

בוכל אמנם נולד באוסטריה ושיחק בנבחרת הנוער שלה, אך בסופו של דבר החליט לייצג את ליכטנשטיין. ב-9 באוקטובר 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 לשוודיה במסגרת מוקדמות יורו 2016. ב-9 באוקטובר 2016 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בהפסד 2-1 לישראל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.