google/wiki40b huggingface dataset:
מקל סבא

מקל סבא הוא ממתק בצורת מקל הליכה שמקושר לחג המולד. באופן מסורתי הוא בצבע לבן, בעל פסים אדומים, ובטעם מנטה; אולם, הוא מיוצר גם במגוון צבעים וטעמים אחרים.

מקור

לפי סיפור עממי, מקור הממתק בשנת 1672, בקלן, גרמניה. אז מנצח המקהלה של קתדרלת קלן, שרצה לטפל ברעש שנהגו הילדים לעשות בעת מסורת המחזת לידת ישו שנערכה בכנסייה בערב חג המולד, ביקש מסוחר ממתקים מקומי להכין עבורו ממתקי מקל לילדים. כדי להצדיק חלוקה של ממתקים לילדים בעת טקס הפולחן, הוא ביקש מיצרן הממתקים להוסיף קצה מכופף לכל מקל, שיעזור לילדים להיזכר ברועי הצאן שבאו לבקר את הילד ישו בלידתו. בנוסף, הצבע הלבן סימל בעיניו את האמונה הנוצרית בחייו הנקיים מחטאים של ישו. מגרמניה, החל הממתק להתפשט לרחבי אירופה, שם חולקו מקלות הסבא לילדים במהלך המחזת לידת ישו.
מתכון להכנת ממתקי מקל בטעם מנטה, בצבע לבן ועם פסים צבעוניים, פורסם כבר בשנת 1844. לממתק אזכורים בספרות מאז שנת 1866, אזכורים הקשורים לחג המולד קיימים מאז שנת 1874, ואזכורים לפיהם נתלה על עץ חג המולד קיימים מאז שנת 1882. יצרני הממתקים האחים בונט משיקגו הם הראשונים שהוציאו פטנט על מכונה לייצור מקלות סבא בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20.
חלון פנורמי

עלילה

העלילה מתרחשת בעיירה קטנה, בשנות החמישים בארצות הברית השמרנית של טרם המצאת הגלולה. אייפריל היפה היא עקרת בית ואם לשניים ובעלה פרנק עובד בעבודה משעממת עד מוות אך מכניסה מספיק כדי לאפשר להם לרכוש בית בפרוורים. דווקא אייפריל, הפשוטה כביכול מבין בני הזוג, מנסה למצוא בחיים משהו קצת מעבר לחיי הבורגנות שלא מצליחים להעניק לה משמעות. היא בטוחה שבבעלה יש שאר רוח ושמגיע לו (ובעקבות כך גם לה) חיים מעניינים יותר, "אמיתיים", בהם יוכלו להגשים את עצמם. לאחר משחק במחזה חובבני וכושל עולה בה הרעיון לעזוב הכול ולנסוע לפריז, שם היא תפרנס אותם ופרנק "ימצא את עצמו". בשלב הראשון פרנק משתף איתה פעולה אך ככל שהתוכנית הופכת ממשית הוא נתקף פחד. לאחר שמוצע לו קידום בעבודה, והפיתוי לוותר על תוכניתה של אייפריל גדל, פרנק מנסה בעקיפין ובאמצעות מניפולציות לשכנע את אייפריל לעזוב את הרעיון. בסופו של דבר את מחיר רצח החלום של אייפריל תשלם המשפחה כולה. עם זאת, פרנק לא מעורר תיעוב מצידו של הקורא. נהפוך הוא, רוב הרומן מסופר מנקודת מבטו וכל הדמויות מדברות מתוך עצמן בצורה משכנעת. בסופו של דבר נגוזות התקוות ומתברר שההדרדרות אל התהום היא בלתי נמנעת.

ביקורת

ייטס לא זכה לתהילה ספרותית בחייו. כך למשל, ה"ניו יורקר" פרסם לראשונה סיפור שלו כשמונה שנים לאחר מותו ורק בשנת 2008 תורגם חלון פנורמי לעברית בהוצאת אחוזת בית.
עם זאת, חלון פנורמי זכה לשבחים מפי סופרים רבים וטובים שראו בו יצירת מופת. בין היתר אמר על חלון פנורמי קורט וונגוט שהספר הוא גטסבי הגדול של זמנו... ואחד הספרים הטובים ביותר של סופרים בני זמנו. הספר זכה בשנת 2005 להיכנס לרשימת מאה הספרים הטובים ביותר של הניו יורק טיימס החל משנת 1923.
ממלכת צמחייה

ממלכת צמחייה היא אזור גאוגרפי נרחב, שבו מתקיימת חפיפה רבה בין אראלים שלמים של צמחים מטקסונים גבוהים, משפחות וסוגים. בתוך ממלכת צמחייה מתקיים שיעור גבוה של אנדמיות ברמת המשפחות (50%<) והסוגים (75%<). העולם מתחלק לשש ממלכות צמחייה טבעיות, בהן מתקיימים הקריטריונים לעיל -  הולוארקטית (Holoarctic), פליאוטרופית (Paleotropic), ניאוטרופית (Neotropic), אוסטרלית (Australian), ממלכת הכף (Capensis) והממלכה האנטארקטית (Antarctic).  בנוסף לשש אלו יש ממלכת צמחים שביעית סינתטית (כלומר, שקביעתה אינה מבוססת על קריטריונים טבעיים) – הממלכה הפסיפית (Pacific).
חוק הוק

חוק הוק בקפיצים לוליינים

עבור קפיצים ספירליים, דמויי "סלינקי", הפרמטרים שקובעים את מקדם הקפיציות אינם מודול יאנג של החומר, אלא דווקא מודול הגזירה ופרמטרים גאומטריים שמאפיינים את הקפיץ. למעשה, מכיוון שהקפיץ הספירלי "נדחס" למצב לולייני צפוף במהלך ייצורו, כיווץ או מתיחה של הקפיץ כמעט ולא משנים את אורך התיל ממנו מורכב הקפיץ, ועובדה זאת בצירוף מודול יאנג הנמוך יחסית של הקפיצים הספירליים המשמשים כצעצועים גורסת כי מתפתח מאמץ לחיצה/מתיחה זניח בתיל המרכיב את הקפיץ. האנרגיה המכנית שמושקעת בדחיסה או מתיחה של הקפיץ נאגרת בו באמצעות מנגנון מכני אחר, זה של מאמץ הפיתול המתפתח בקפיץ. למעשה, גודל שהשינוי שלו אינו זניח במהלך כיווץ ומתיחת הקפיץ אינו אורך התיל אלא הפיתול של העקום המרחבי שמתווה תיל הקפיץ, והדבר מתבטא במאמץ פיתול אחיד לאורך תיל הקפיץ. במאמצי פיתול נמוכים, קיים קשר ידוע מדויק בין מודול הגזירה והפרמטרים הגאומטריים של הקפיץ למקדם הקפיציות (המופיע בחוק הוק) של הקפיץ, ובחלק זה נקבלו מעקרונות ראשוניים.
כיוון שגם מאמצי פיתול בחומר מקיימים חוק ליניארי דמוי חוק הוק, האנרגיה המכנית שהושקעה בקפיץ  צריכה להיות שווה ל-
 כאשר c הוא מקדם הפרופורציה בחוק הפיתול, ו- היא זווית הפיתול הכוללת (total twist) שמתפתחת בקפיץ בין שני קצוותיו. המקדם c ניתן לקבלה ממודול הגזירה G, אורך התיל הכולל l ורדיוס התיל r. מה שנדרש כדי לקבל קשר בין פרמטרים אלו לקבוע הקפיציות k הוא קשר בין x ל-
. קשר כזה מקבלים ישירות אם מבינים ששינויים בזווית הפיתול הכוללת של העקום המרחבי שמתווה הקפיץ קשורים לגודל מהגאומטריה הדיפרנציאלית של עקומים שנקרא הפיתול של העקום. מהבנה זאת מקבלים ש-. כאשר R הוא רדיוס הקפיץ (לא רדיוס התיל אלא רדיוס הגליל עליו נעים אלמנטי הקפיץ). כיוון שמחוק הפיתול ידוע ש-: , ואילו ידוע גם שאורך התיל l מקיים  (כאשר N הוא מספר הליפופים של הקפיץ), מקבלים איפוא את התוצאה:
.
שיווי משקל מכני

השפעת מרכז הכובד על שיווי משקל והיציבות

לצורך איזונו של גוף ניתן להתייחס אל משקלו כאילו הוא מרוכז במרכז הכובד שלו.
אפשר להגיד שגופים ישאפו להימצא במצב אנרגטי נמוך יותר (מינימום אנרגיה)-אם למשל לגוף עומד יש מצב אחד שבו הוא עומד ומרכז הכובד שלו מוצב גבוה יותר (אנרגיה פוטנציאלית גבוהה יותר) ומצב אחר שבו הגוף נפל על צידו ומרכז הכובד שלו מוצב נמוך יותר, הגוף צפוי לעבור למצב האנרגטי הנמוך יותר. ככל שיישמרו תנאים מסוימים, קטן הסיכוי שזה יקרה.
גוף המוצב על מישור מסוגל לעמוד בשווי משקל ולא ליפול רק כאשר אנך היוצא ממרכז הכובד שלו אל הקרקע עובר דרך הבסיס שלו. כאשר האנך ימצא מחוץ לבסיס, הגוף יאבד יציבות וייפול. זאת הסיבה שמגדלים נטויים, כגון מגדל פיזה, לא מתמוטטים למרות זווית ההטיה שלהם (כיוון שהאנך עדיין לא יצא מחוץ לבסיס).
ניתן להרחיב זאת למקרה נוסף-גוף ישמור על שיווי משקל יציב רק אם מרכז הכובד שלו יהיה מעל לבסיס (כאשר מדובר בגוף המוצב על מישור) או מתחת לנקודת התליה (כאשר מדובר בגוף תלוי).

אי אפשר להעמיד ריבוע, למשל, על אחד מקודקודיו. לעומת זאת אין כל קושי לתלות את הריבוע בנקודת הקודקוד, כי במצב זה מרכז הכובד שלו נמצא מתחת לנקודת המשען (נקודת התליה). גם במצב של תלייה הגוף ישאף להימצא במצב אנרגטי נמוך יותר-אם נתלה מסגרת מלבנית רחבה מעל מסמר ונמקם את אמצע הצלע על המסמר, היא תשאר יציבה אך בשיווי משקל רופף: ככל שנזיז את המסגרת הצידה ואמצע הצלע תתרחק מהמסמר, המסגרת "תשאף" להימצא במצב שהיא תלויה מהפינה-כוח הכובד ייצור מומנט שיסובב את המסגרת והמסגרת תחליק על המסמר, מרכז הכובד שלה ירד והיא תהיה במצב אנרגטי נמוך יותר.
דוגמה נוספת לגוף הנשען על מישור היא אדם העומד על רגליו. הוא יהיה מסוגל לעמוד בשיווי משקל כל עוד הקו האנכי היוצא ממרכז הכובד עובר בתוך שטח המשען שלו (הבסיס). שטח משענו נחשב השטח של כפות רגליו והשטח ביניהן. יציבותו של גוף העומד על מישור גדלה עם גדילת שטח משענו. זאת הסיבה שקשה לעמוד על רגל אחת ועוד יותר קשה ללכת על חבל דק: הבסיס/שטח המשען צר מאוד ואנך היוצא ממרכז הכובד עלול בקלות לצאת מעבר לגבולות הבסיס.
את מידת יציבותו של גוף הנשען על מישור קובע גם הגובה של מרכז הכובד-ככל שמרכז הכובד ירד, הגוף יהיה יותר יציב. אחת הדוגמאות המוכרות לגוף כזה היא "נחום תקום" שבו מרכז הכובד נמצא בקרקעית הצעצוע. גם בגופים נעים כגון כלי רכב וכלי שיט משתדלים לרכז משקל בקרקעית הכלי כדי לשפר את היציבות (למשל, התנגדות לכוח צנטריפוגלי כדי למנוע התהפכות בסיבוב).
זוראב נור'אידלי

צעירותו ותחילת הקריירה

נור'אידלי נולד בכובולתי שבאג'ריה גאורגיה. בשנת 1988 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה עם דיפלומה בפיזיקה. לפני שנכנס לפוליטיקה בגאורגיה, בין השנים 1988–1992, הוא עבד במכון לגאוגרפיה של האקדמיה הגאורגית למדעים. במקביל הדריך במכון לגאולוגיה באקדמיה האסטונית למדעים.

פרלמנט

הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו בתחילת שנות התשעים, יחד עם חברו זוראב ז'ווניה, במפלגת הירוקים הגאורגית. בשנת 1992 הוא נבחר לנציג בפרלמנט של גאורגיה. בתקופה בה הודח הנשיא זוויאד גמסחורדיה מתפקידו. הוא מונה ליושב ראש הוועדה הפרלמנטרית להגנה על איכות הסביבה ואוצרות הטבע של גאורגיה (1992-1995). הוא המשיך והיה חבר בפרלמנטים הבאים של גאורגיה בין השנים 1995–1999 ובין השנים 1999–2000. בתקופה זו כיהן כיושב ראש הוועדה למיסים על ההכנסה.

שר האוצר

במאי 2000 הוא הצטרף לממשלתו של שוורדנדזה בתפקיד שר האוצר של גאורגיה. הוא החליף את דוד אוֹנוֹפּרישווילי, שכיהן בתפקיד שנתיים קודם לכן (לפניו כיהן מיכאיל צ'קוּאסֶלי, מושל גוריה עד אז, במשך שנה אחת בלבד). במהלך כהונתו הוא נחשב לחבר בקבוצה הפוליטית בראשות זוראב ז'ווניה ומיכאיל סאקשווילי והוכיח עצמו כשר יעיל למדי.
בשנת 2001 הוא עזב את מפלגתו של הנשיא המכהן, איחוד האזרחים של גאורגיה, שאליה הצטרף ב-1995. ב-14 במאי 2002 הוא פוטר ללא הסברים, כיוון שברור היה כי כוונתו להתפטר במחאה על השחיתות ההולכת וגוברת במנהל ציבורי תחת שוורדנדזה, לאחר ששנה לפני כן התפטר מיכאיל סאקשווילי, מתפקיד שר המשפטים של גאורגיה באותה עילה. תחתיו מונתה מיריאן גוגיאשווילי לתפקיד.
תקופה קצרה, בין השנים 2002–2003, הוא היה מעורב ביוזמות עסקיות בבנקאות והשקעות, לאחר נישולו של שוורדנדזה ממשרת נשיא גאורגיה במהפכת הוורדים, 23 בנובמבר 2003, הגיש גוגיאשווילי, ב-25 בנובמבר של אותה שנה, את התפטרותו מתפקיד שר האוצר, לאחר שיחה עם הנשיאה הזמנית של גאורגיה, נינו בורג'נדזה. יומיים לאחר מכן, ב-27 בנובמבר של אותה שנה, אושר מינוי של נור'אידלי לתפקיד שר האוצר. תחת ממשלתה הזמנית של נינו בורג'נדזה. בפברואר 2004, הוא המשיך לכהן בתפקידו, הפעם תחת הנשיא מיכאיל סאקשווילי. בממשל זה כיהן חברו זוראב ז'ווניה בתפקיד ראש ממשלת גאורגיה.

ראש הממשלה

עקב מותו הפתאומי של זוראב ז'ווניה, ב-11 בפברואר 2005, מינה סאקשווילי את נור'אידלי לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה. ב-17 בפברואר של אותה שנה אישר הפרלמנט את המינוי ברוב גדול (175 מול 24). ולרי צֶ'צֶ'לאשווילי, השגריר הגאורגי ברוסיה, החליף אותו בתפקיד שר האוצר. נור'אידלי לא חבר בשום מפלגה ונחשב כטכנוקרט בעל גישה קשוחה לשחיתות שפשתה בכלכלה הגאורגית.
על פי שבועון פיננסי גאורגי, העניקו לו הבנק העולמי והסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי את תואר "הרפורמטור הסביבתי הטוב ביותר לעסקים לשנת 2007". נור'אידלי הוביל רפורמות שהזניקו את גאורגיה ממקום 112 למקום 37 בדירוג הבנק העולמי של רגולציה וקלות עשיית עסקים.

התפטרות

ב-16 בנובמבר 2007 הודיע נור'אידלי על התפטרותו עקב בעיות בריאות, לאחר שבאפריל אותה שנה עבר ניתוח לב פתוח בארצות הברית. לאחר התפטרותו, פרש מפוליטיקה והצטרף ל"קלה קפיטל קומפני" שבבעלות כוכב הכדורגל הגאורגי קאחה קאלדזה, כיושב ראש. מיוני 2008 הוא יושב ראש הוועדה העסקית של בית הספר הבינלאומי לכלכלה של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי.
אריה מקל

ביוגרפיה

מקל גדל והתחנך בקריית ים . את לימודיו סיים באוניברסיטה העברית בירושלים במדעי המדינה ושפה וספרות אנגלית, מוסמך האוניברסיטה העברית בתקשורת המונים (קומוניקציה) ובעל תואר שני בסוציולוגיה מטעם אוניברסיטת קולומביה עם התמחות בבית הספר לעיתונות.
מקל שירת בגלי צה"ל, תחילה ככתב צבאי ואחר כך ככתב מדיני וכתב בכנסת. ככתב צבאי כיסה את פעולת כראמה בירדן ב-1968. 
עם שחרורו מצה"ל הצטרף לקול ישראל וכעבור חודשים אחדים, בגיל 24, מונה לכתב המדיני. הוא היה הכתב המדיני של קול ישראל גם במלחמת יום הכיפורים והיה אחד משלושת העיתונאים שראיינו את שר הביטחון, משה דיין, ביום השישי למלחמה, בשידור חי בטלוויזיה. היה זה הראיון הראשון של גורם ממשלתי בכיר כלשהו מאז תחילת המלחמה.  מקל ,תחת השם ברט וייטפורד, היה אחד מחבורת הסופרים (ביניהם-איל מורג, עמוס אריכא, אריה קרישק ואחרים) שחיברו את סדרת פטריק קים, אחת הפופולריות בתולדות המו"לות בישראל.
ב-1976 התבקש מקל על ידי הסוכנות היהודית לשמש כשליח קהילתי בעיר סינסינטי באוהיו. מקל מילא את התפקיד במשך שלוש שנים ובמקביל היה מרצה בחוג ללימודים יהודיים באוניברסיטת סינסינטי וכן שידר באופן קבוע ליומני החדשות של קול ישראל.
עם סיום השליחות שב מקל לארץ ולאחר זמן מה החליט על מפנה מקצועי והתקבל לחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. במסגרת זאת למד גם בבית הספר לעיתונאות של קולומביה, והוענק לו תואר שני בסוציולוגיה. במקביל שימש ככתב קול ישראל, ואחר כך ככתב "גלי צה"ל בארצות הברית. 
ב-1984 שב לישראל והצטרף למשרד החוץ בדרג מזכיר ראשון. תחילה עבד במרכז למחקר מדיני (ממ"ד), כראש לשכת מנהל המרכז, ולאחר כשנה עבר כיועץ ללשכתו של שר החוץ דאז, יצחק שמיר. 
באוקטובר 1986 מונה שמיר לראשות הממשלה ומקל מונה ליועץ מדיני לראש הממשלה. 
כיהן כמנכ"ל רשות השידור בין השנים 1989 - 1993, והיה אחראי לשידורי החירום בכתריסר שפות במהלך מלחמת המפרץ. 
ב-1993 חזר מקל למשרד החוץ ומונה לקונסול כללי לדרום מזרח ארצות הברית שמושבו באטלנטה. הוא היה אחראי ליחסים עם שש ממדינות ארצות הברית ויצר קשרים הדוקים עם סנטורים, חברי בית הנבחרים, מושלים, ראשי ערים, קהילות יהודיות ועוד. 
עם שובו לארץ מילא אריה מקל במשרד החוץ שורת תפקידים בתחום ההסברה והמאבק באנטישמיות, כולל ניהול "מרכז התקשורת" הממלכתי במבצע חומת מגן. בסוף 2002 יצא לארצות הברית כסגן ראש המשלחת לאו"ם וב-2004 מונה לקונסול כללי בניו יורק, ובתפקידו זה היה אחראי לקשרים עם הארגונים היהודיים בארצות הברית, וכל גורמי ההסברה הגדולים. כן היה אחראי לקשרים עם מדינות קונטיקט וניו ג'רזי. ב-2007 חזר מקל לארץ ומונה למנהל מחלקת העיתונות במשרד החוץ ולדובר המשרד. לאחר כשנה מונה לסמנכ"ל המשרד לקשרי תרבות ומדע.
בספטמבר 2010 נשלח לשמש כשגריר ישראל ביוון. בתקופתו קיימו נשיאי שתי המדינות ביקורים הדדיים ובאוקטובר 2013 התקיים בירושלים "מפגש ממשלות" בהשתתפות ראש ממשלת יוון סאמארס ושבעה משריו מזה, ורה"מ נתניהו והשרים הרלוונטיים מזה. סיים את שליחותו ביוון בקיץ 2014. כיום הוא עמית מחקר בכיר במכון בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת בר-אילן, ומפרסם מאמרים בעיתונות הכתובה ומרואיין לעיתים קרובות בתקשורת האלקטרונית בישראל ובחו״ל.
אריה מקל נשוי לרות מקל, עיתונאית ויועצת ליחסי ציבור. יש להם בת ושני בנים.

טריוויה

מקל מוזכר במערכון של העולם הערב מהתקופה שהיה מנכ"ל רשות השידור. בקליפ "משה המבודד" מילות הפזמון הן "לא מכיר את ריטה, לא רוצה את אריה מקל, מכיר רק את דוד ורוצה רק מאה שקל".
אן סידני

ביוגרפיה

סידני נולדה בפול  שבמחוז דורסט, ב-1964 היא נבחרה למיס הממלכה המאוחדת ובאותה שנה זכתה גם בתחרות הבינלאומית של מיס עולם שנערכה בבריטניה, היא הופיעה בסדרות בטלוויזיה  "הגומלים" ומישהו מטפל בך?, ב-1968 הופיעה בסרט "סבאסטיאן" לצד דונלד סאת'רלנד, ב-1970 שיחקה בסרט "Performance" לצד ניקולס רוג, בתיאטרון שיחקה את מריה פון טראפ בהפקה של צלילי המוזיקה.
ב-1978 הנחתה את הגרסה האוסטרלית של תוכנית משחק הטלוויזיה "The Better Sex", בנוסף היא גם הופיעה שש שנים כזמרת במלון MGM Grand.
יאיר בר-קול

יאיר בר-קול (נולד ב-22 באפריל 1938) כיהן כיו"ר עמותת הסגל הבכיר בשירות הציבורי בישראל, מנהל מערכות הדרכה וחינוך. פרסם מאמרים בנושאי חינוך, השירות הציבורי, הדרכת עובדים ופיתוח מנהלים, בעיקר בעיתונים "TheMarker" ו"מעריב".

ביוגרפיה

בר-קול נולד בנחלת יצחק תל אביב למשה, שהיה מורה לעברית, ורות קולה שעברתו את שמם לבר קול. הוא למד בפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי העברי בחיפה והיה בוגר מחזור ב' בשנת 1956. שירת בצה"ל בחטיבת גולני ובמהלך שירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף. סיים תואר שני במינהל החינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. 
מילא תפקידים בכירים בשירות המדינה ובמערכת החינוך, והיה ממעצבי תוכניות ההדרכה במקצועות המינהל והתוכניות לפיתוח מנהלים והסגל הבכיר בשירות המדינה. בשנים 1970–1975 שימש כממונה על הדרכה, תכנון וארגון במשרד האוצר. מ-1975 עד 1991 כיהן בנציבות שירות המדינה כממונה על ההדרכה וההשכלה, ובחלק מתקופה זו גם כמנהל בית-הספר המרכזי למינהל וכמנהל המכון לפיתוח הסגל הבכיר. לאחר מכן מילא את תפקיד מנהל המרכזים הפדגוגיים במשרד החינוך, עד שנת 2001, אז עבר לכהן כמנכ"ל המרכז לקידום מערכות חינוך מקבוצת "רכס", עד שנת 2003. במקביל שימש בשנים 1989–2012 כראש מטה ההדרכה של ועדת הבחירות המרכזית לכנסת.
בשנת 2002 נבחר ליו"ר עמותת הסגל הבכיר בשירות הציבורי ובשנים 2005 ו-2008 נבחר לשתי קדנציות נוספות, מילא תפקיד זה עד תחילת 2013. 
בר-קול היה חבר בצוותי חשיבה ובוועדות ממשלתיות ומילא תפקידים ציבוריים שונים. בין השאר כיהן כיו"ר ועדת ההשתלמות המרכזית בנציבות שירות המדינה, חבר המועצה המרכזית לשיפור השירות לציבור בנציבות וראש מטה ההדרכה, יו"ר קרן השתלמות לאקדמאים במדעי החברה והרוח, מייסד ויו"ר אלומ"א – אגודה להדרכה ולפיתוח משאבי אנוש, חבר הנהלת המרכז הישראלי לניהול (המי"ל) בירושלים, חבר הנהלת ההתאגדות לחינוך מבוגרים, יו"ר מועצת המערכת של העיתון "מבט לחינוך" ושל מועצת המערכת של "הפורום" – עיתון מנהלי בתי הספר בישראל, ויו"ר פורום הסגל הבכיר בירושלים. ייצג את עמותת הסגל הבכיר בשירות הציבורי בישיבות ועדות הכנסת העוסקות בנושאים הנכללים במטרות ובפעולות עמותת הסגל הבכיר בשירות הציבורי.
בר-קול פרסם מאמרים בנושאי חינוך, השירות הציבורי, הדרכת עובדים ופיתוח מנהלים, בעיקר בעיתונים "דה מרקר" ו"מעריב".
בר קול היה נשוי לאסתר ממנה נולדו לו שני ילדים. לאחר פטירתה בטרם עת בשנת 1980 נישא בר קול לרותי.
קשר פארא-חברתי

קשר פארא-חברתי מתאר מערכת יחסים חברתית חד צדדית, אותה מפתח אדם שיודע דברים רבים אודות אדם אחר, בעוד השני לא מכיר אותו כלל. לרוב הכוונה היא לקשר שמפתחים צופים ומעריצים כלפי ידוענים או אישים המופיעים בתקשורת ובמדיה. בחלוף הזמן, עשויים הצופים לחוש כי הם חווים אירועים ואינטראקציות עם הדמות, היא הופכת להיות צפויה עבורם, והם חשים שהם מכירים ומבינים אותה כפי שהם מכירים ידידים.

התפתחות המושג

קשר פארא-חברתי (כמו-חברתי) הוא מושג בחקר הטלוויזיה ובפסיכולוגיה התקשורתית, אשר פותח ופורסם על ידי דונלד הורטון וריצ'רד וול בכתב עת לפסיכיאטריה ב-1956. הם תיארו אותו כקשר שהצופים מפתחים כלפי דמויות ואנשים בטלוויזיה. הצופה חש כי הוא מכיר אותם, חש תחושות שמרגישים כלפי אנשים שהוא פוגש בחיי היום יום, ויכול לשפוט את מאפייני האופי שלהם מבלי להכיר אותם אישית.
יחסים פארא-חברתיים ממלאים את הצורך באינטראקציה לאנשים אשר זקוקים לכך (אך לא בשל בדידות). בתחילה התפיסה הייתה כי הקשר נבנה כלפי דמויות בעלות מאפיינים דומים לשל אנשים אליהם מתחבר הצופה במציאות; אך בפועל, הצופים דרגו את הקשר ביניהם לבין דמות אליה פתחו יחסים פארא-חברתיים, כטובים יותר מכאלו עם מכר אך טובים פחות מאשר עם חבר, כלומר ידידות.
קשר זה עשוי להיות חלק ממעין ביטחון שהטלוויזיה נותנת לאדם כצופה ומההשתלבות שלו בחיים. היא מכניסה לחייו הרבה אנשים שיש לו קשר כזה כלפיהם. אופיים של קשרים אלו נתמך על ידי שני מאפיינים הייחודיים לטלוויזיה: תכנים שהם סדרתיים לעיתים קרובות - באופן קבוע "נפגש" הצופה עם דמויות, למשל בסדרת טלוויזיה המשודרת אחת לשבוע (זאת בניגוד לקולנוע, בו הקשר חד פעמי ולכן נוצרת היקשרות רגשית פחותה); ומאפייני האישיות של כוכבי טלוויזיה, המגלמים לרוב אנשים רגילים שחייהם דומים לרוב האנשים (בניגוד לדמויות בקולנוע, שלעיתים הן מוקצנות). כך עשויה להיווצר התחושה הדמות קרובה ודומה לצופה, ויש ביניהם יחסים חברתיים. עם ההתקדמות הטכנולוגית, למשל היכולת שיש כיום לצופים לצפות בדמויות הטלוויזיוניות והקולנועיות באינטרנט בכל רגע, עשויים היחסים להשתנות ולהיחוות כהדוקים יותר.
קשר פארא-חברתי עשוי למלא צרכים חברתיים מסוימים עבור צופים העוסקים בו לעיתים קרובות, אך עשוי להוות גם אשליה של קשר שבא על חשבון קשרים עם אנשים במציאות היומיומית.
גג (סימן דיאקריטי)

צורת כתיבה

בתוכנת וורד יש לכתוב את האות הרצויה ואחריה (ללא רווח) את המספר 0302 וללחוץ Alt+X
קריעה (אבלות)

קריעת בגד היא פעולה המבטאת אות אבל שהייתה נהוגה במזרח הקדמון ונוהגת בתרבויות שונות עד ימינו, ה'קריעה' מופיעה בתנ"ך עשרות פעמים לרוב כפעולת אבל על מות קרוב משפחה ולעיתים כתגובה לאירוע מטלטל. 
בהלכה היהודית, קריעת בגד נערכת במסגרת דיני האבלות. מי שמת לו אחד משבעת הקרובים (אב, אם, אח, אחות, בן, בת ובן זוג) שחייבים לשבת עליהם שבעה, חייב בקריעה.

מקור

הקריעה הראשונה בתורה הייתה אצל ראובן, שקרע את בגדיו כשהוא גילה שיוסף נעלם מן הבור. אחריו קרע גם יעקב את בגדיו כחלק מאבלו: "וַיִּקְרַע יַעֲקֹב שִׂמְלֹתָיו וַיָּשֶׂם שַׂק בְּמָתְנָיו וַיִּתְאַבֵּל עַל בְּנוֹ יָמִים רַבִּים". הקריעה מופיעה בתנ"ך בכ-35 פעמים, וברובם המדובר בתגובה על מות קרוב משפחה בטרם עת, אולם גם על מאורעים נוספים לדוגמה בעקבות אונס (מעשה אמנון ותמר), ובעקבות חטא המרגלים (יהושוע וכלב קרעו בגדיהם), או לאחר כבוד לאומי שנרמס (חזקיהו בעקבות דברי רבשקה) לעיתים הקריעה לוותה בפעולות נוספות כמו לבישת שק, העלאת אפר על הראש, צום, ועוד.

בהלכה

לכוהנים נאמר: "ראשיכם אל תפרעו ובגדיכם לא תפרמו ולא תמותו", ומכאן למדו שמי שאינו כהן חייב בקריעה, אבל לדעת רוב הראשונים הקריעה היא מתקנת חכמים.
הקריעה נעשית בעמידה, השיעור שלה טפח ולא יותר ואמרו חכמים "המקרע על המת יותר מדאי, לוקה משום 'בל תשחית'".
הקריעה נעשית בבגד העליון, מיקומה בבית הצוואר, מלפנים, מלמעלה כלפי מטה, ולא לרוחב. זמנה מעיקר הדין בעת יציאת הנשמה, ולעיתים נוהגים לקרוע לפני שמוציאים את המת מן הבית לבית קברות. במקרים רבים נהוג שהקריעה מתבצעת בבית הקברות עצמו, בתחילת טקס ההלוויה, על ידי איש חברה קדישא (לנשים מתבצעת הקריעה על ידי אישה).
בנוסף לאבלים, כל מי שהיה נוכח בשעת יציאת הנשמה של אדם כשר מישראל צריך לקרוע, אולם למעשה נוהגים להקל בכך. בתלמוד נקבע שגם על תלמיד חכם שנפטר יש לקרוע. אך לפי הרמ"א נהוג להקל ואדם קורע רק על רבו שלימדו תורה.

קריעה על חורבן ארץ ישראל

נהוגה קריעה גם על חורבן ארץ ישראל, כאשר אדם רואה יישוב בארץ ישראל בחורבנו, או רואה את הר הבית חרב, אך לפי חלק מהפוסקים קריעה זו נוהגת רק כאשר אין שלטון יהודי בארץ. המקור לקריעה זו הוא בתלמוד, שבו נאמר:
אמר ר' אלעזר: הרואה ערי יהודה בחורבנן, אומר: "ערי קדשך היו מדבר" - וקורע. ירושלים בחורבנה, אומר: "ציון מדבר היתה ירושלים שממה" - וקורע. בית המקדש בחורבנו, אומר: "בית קדשנו ותפארתנו אשר הללוך אבותינו היה לשריפת אש וכל מחמדינו היה לחרבה" - וקורע
אלים אולימפיים

במיתולוגיה היוונית, האלים האולימפיים הם שנים-עשר האלים הראשיים השולטים בעולם. הם נקראים כך משום שמשכנם על הר האולימפוס, הגבוה שבהרי יוון. האולימפיים שונים מהאלים הכתוניים (אלי הארץ) באופיים, בדרך פולחנם, וביחסו של האדם אליהם.
לא כל האלים האולימפיים הם יווניים במוצאם, ולא לכולם שמות יווניים מקוריים. לחלק מן האלים נשתמר הפולחן הקדם-יווני, ואת חלקם עבדו בצורות אחרות. בתקופה מאוחרת יותר, הרומאים הושפעו מתרבות יוון והעתיקו מן המיתולוגיה היוונית את האלים האולימפיים, תוך הכנסת שינויים מעטים בשמות האלים ובדרכי פולחנם.
באמנות אפשר לזהות את דמויות האלים השונים על-פי סמלים מקובלים שהיו ידועים לכל – לבוש, בעל חיים או חפץ שנחשבו לסמליהם האישיים. האלים הופיעו לעיני בני האדם בגלגולי צורה ובצורות שונות.

פולחן האלים האולימפיים

היוונים התייחסו אל האלים האולימפיים כאל אצילים שאפשר לנהל עימם משא ומתן: בני האדם כיבדו את האל, קיימו את פולחנו והקריבו לו קורבנות, וציפו לתמורה מן האל. כשביקשו דבר מה מהאל, הזכירו לו שהקריבו לו קרבנות והגישו לו מתנות.
לאלים האולימפיים העלו קורבנות בהירים בצבעם, ואלה נשחטו כשצווארם מופנה לשמים. העלאת קורבן לאל אולימפי נחשבה ליום חג לאומי, כסעודה משותפת לאל ולמקריב גם יחד. חלק מהחלקים האכילים של הקורבן היה אוכל המקריב, ואילו את שאר החלקים (המשובחים ביותר והלא אכילים) היו שורפים באש לכבוד האל.
על בני האדם היה לבחור את הבהמות המשובחות ביותר כקורבן. לפי המסופר במיתולוגיה, כאשר חס מינוס מלך כרתים על הפר הלבן המשובח ששלח לו האל פוסידון בשביל הקורבן, והקריב לו פר רגיל במקומו, זעם פוסידון. כעונש, פוסידון גרם לכך שאשתו של מינוס פסיפאה תוליד שילוב של ילד-פר - המינוטאור.
האלים האולימפים נולדו לאחר הטיטאנים, שהיו השולטים הראשונים. קרונוס היה בנם של גאיה - אלת האדמה, ואוראנוס - אל השמים. קרונוס נישא לאחותו, הטיטאנית רֵיָה.
לפי הנבואה, בנו של קרונוס צפוי היה להדיח את אביו מכס המלכות. לכן נהג קרונוס לבלוע את ילדיו לאחר שנולדו. בהיוולדו של זאוס, בנם השישי של קרונוס וריה, סיכלה ריה את תוכניתו של בעלה, והגישה לו אבן עטופה בבד במקום בנה. קרונוס נפל בפח ובלע את האבן, בהאמינו שהיא בנו. בהתבגרו, החליט זאוס לנקום באביו ונסך חרדל ומי ורדים בנקטר שלו. קרונוס שתה מהנקטר והקיא את כל בניו שאכל. לאחר מכן פרצה מלחמה בין הטיטאנים ובין האלים האולימפיים בה ניצחו האלים האולימפיים וקצצו את קרונוס לאלפי חתיכות בחרמש שלו עצמו. לפי גרסה אחת, הטיטאנים ברחו לאיטליה ולאטלנטיס (תקופה זו נקראה תור הזהב). לפי גרסה אחרת הטיטאנים והקיקלופים נשלחו לכלא בשאול, עליו שמרו קרברוס וזנב נחש שהיה שייך להאדס. ולפי גרסה שלישית הטיטאנים וכל המפלצות שסייעו להם נשלחו לטרטרוס- החלק האפל ביותר בשאול.
פריץ אלברט ליפמן

קורות חיים

ליפמן נולד בשנת 1899 בקניגסברג, פרוסיה המזרחית, בן ללאופולד וגרטרוד. בשנת 1924 קיבל תואר דוקטור לרפואה (MD) מאוניברסיטת ברלין, לאחר שלמד אף בקניגסברג ובמינכן. בתקופת לימודיו נשבה בקסמי הכימיה והביוכימיה. לאחר תום לימודי הרפואה, שהה בתקופת מחקר באמסטרדם וחזר לגרמניה להמשך לימודי כימיה. הוא השלים תואר שלישי בכימיה בברלין בשנת 1927. לאחר מכן חקר יחד עם אוטו מאירהוף בהיידלברג.
בשנת 1930 חזר ליפמן למכון הקיסר וילהלם (לימים, מכון מקס פלאנק) ומשם עזב בשנת 1932 לקופנהגן. בשנת 1939 קיבל משרת מחקר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קורנל בניו יורק ובשנת 1941 עבר לבית החולים הכללי בבוסטון, שם הוביל קבוצת מחקר בביוכימיה. בשנת 1949 מונה לפרופסור בכימיה ביולוגית בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. שנה מאוחר יותר, ב-1950, נבחר כחבר לאקדמיה הלאומית למדעים. בשנת 1957 הפך לפרופסור במכון רוקפלר בניו יורק, וב-1970 הוא הפך לפרופסור אמריטוס ברוקפלר. ב-1966 קיבל את המדליה הלאומית למדעים.

מחקריו

במחקריו המוקדמים, בשנות ה-30, מצא את סרין כאחת מחומצות האמינו שיכולות לעבור זרחון, תהליך שיש לו חשיבות רבה בתהליכים ביולוגיים ורק שנים אחרי עבודותיו אלה נמצאה חשיבותו במחקרים שהובילו לקבלת כמה פרסי נובל. מאוחר יותר ,חקר את המטבוליזם של תאי פיברובלסט, תאים ברקמת החיבור שיוצרים את המטריצה החוץ-תאית. מחקרים אלה הובילו אותו לחקר של אפקט פסטר, אפקט בו בהיעדר חמצן יש פירוק חלקי בלבד של גלוקוז באמצעות תסיסה והאנרגיה המופחתת שמתקבלת יוצרת צורך מוגבר בגלוקוז. הוא חקר את התופעה ומצא שהאפקט מתרחש בשלב בו יש הפרדה בין תסיסה לנשימה תאית, תהליך שקשור לחומצה פירובית. בשנת 1941, הציע ליפמן כי ATP יכולה לשמש כמולקולה עתירת-אנרגיה וכך כנשאית את האנרגיה שנוצרת מפירוק סוכר, ממצא שנמצא בהמשך כנכון.  
הם מצאו שתהליך החמצון של חומצה פירובית, שהוא אחד מתוצרי הפירוק של גלוקוז, תלוי בזרחה אי-אורגנית. בהמשך מחקר נוסף על התהליך הוביל למסקנה שהתהליך אכן תלוי בנוכחות של זרחה. המשך המחקר של ליפמן הראה שאת הזרחה האי-אורגנית ניתן להחליף ב-ATP. ממצא נוסף של קבוצתו, שהוביל לקבלת פרס נובל שלו, הראה את החשיבות של הקואנזים A‏ (CoA) בתהליך. בהמשך אף מצאו את המבנה הכימי של המולקולה. המולקולה אצטיל קואנזים A אף היא התגלתה על ידי קבוצתו של ליפמן. לשני אלה חשיבות גדולה במטבוליזם של סוכר ופירוקו במסגרת ההכנה למעגל קרבס. נוסף על כך, הוא הראה שיש מודיפיקציות על התהליך שהיה ידוע של מעגל קרבס.