google/wiki40b huggingface dataset:
איתמר הנדלמן סמית

ביוגרפיה

את צעדיו הראשונים בעיתונות עשה הנדלמן סמית בגיל 17 במקומון צומת השרון של רשת שוקן. לאחר מכן כתב במשך מספר שנים במגזין "תרבות מעריב", במוסף "סופשבוע" של מעריב ובמוסף הערב של גלובס. במשך כשלוש שנים, בין חורף 2006 ועד קיץ 2009, שימש עורך התרבות של רשת עיתוני העיר ובעל טור במקומון "העיר" וקודם לכן בטיים אאוט תל אביב. הוא חיבר חמישה ספרים שראו אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ובהוצאת בבל-ידיעות אחרונות. תרגם לעברית יחד עם אדם הורוביץ ספר שירים של צ'ארלס בוקובסקי. את קובץ סיפוריו הראשון "לאן נעלמת אריק איינשטיין" פרסם בגיל עשרים ושלוש בסדרת "הכבשה השחורה" של הוצאת הקיבוץ המאוחד.
בשנת 2001 שימש כעורך הפרוזה הראשי של "ספריית מעריב" וכן ערך את הסדרה "אפור".
עם זוגתו לשעבר, הצלמת אולגה ("אולה") בורוזינה, הוציא לאור את הרומן הפרובוקטיבי "פתוחה".
הנדלמן סמית פרסם טור שבועי ב"עכבר העיר" עד סגירת השבועון. הוא כותב ב"הארץ", במדור הדעות ובאתר האינטרנט של העיתון.
בעשור השני של המאה ה-21, הוא מתגורר בפריז, צרפת, עם אשתו, נספחת התרבות הבריטית בצרפת, ג'וליה קרולין אן הנדלמן סמית.
בשנת 2017 יצא לאור ספרו "לפני שמש" בהוצאת כתר.
גרף קיילי

בתורת החבורות, גרף קיילי של חבורה הוא גרף מכוון וצבוע, המהווה תיאור גרפי של החבורה, ומאפשר לחקור אותה בכלים גאומטריים, טופולוגיים והסתברותיים. הגרף נקרא על שם המתמטיקאי ארתור קיילי.
הגרף אינו מוגדר עבור חבורה G בפני עצמה, אלא רק ביחס לקבוצת יוצרים שלה, S. גרף קיילי של G ביחס ל-S הוא הגרף שקודקודיו הם אברי החבורה, ולכל יוצר  יש בו קשת בצבע s מכל קודקוד  למכפלה . באופן הזה מתקבל גרף מכוון רגולרי: מכל קודקוד יוצאות ונכנסות בדיוק |S| קשתות. באיור משמאל מוצג גרף קיילי של החבורה  ביחס ליוצרים ,  באדום, ו- , בכחול. מקובל להשמיט את הכיוונים עבור היוצרים מסדר 2, כפי שעשינו לעיל.
בחבורות קטנות הגרף מאפשר לבצע חישובים במהירות. בגרף שלנו אפשר לחשב כי , משום שאם יוצאים מאיבר היחידה וצועדים בכיוון אדום-כחול-אדום-כחול-אדום-כחול, חוזרים לנקודת ההתחלה. אותה תוצאה נקבל מכל נקודת התחלה, דבר המדגים את מידת הסימטריה של הגרף. אכן, חבורת הסימטריות של גרף קיילי צבוע היא בדיוק החבורה שאותה הוא מתאר. על הגרף אפשר להגדיר את מטריקת המלה, שלפיה המרחק מקודקוד g לקודקוד h שווה למספר הקטן ביותר של יוצרים (והאיברים ההפוכים להם) הדרוש לכתיבת היחס .

גרף קיילי כמרחב גאודזי

אפשר להפוך את הגרף למרחב גאודזי, אם מתאימים כל קשת  לקטע היחידה  (עם המטריקה הרגילה עליו). באופן הזה, כל גרפי קיילי של חבורה נוצרת סופית G (ביחס לכל קבוצת יוצרים סופית) הם קוואזי-איזומטריים זה לזה, וכך מתקבל העקרון היסודי של תורת החבורות הגאומטרית: גרף קיילי הוא אינווריאנט קוואזי-איזומטרי של החבורה. לפי הלמה של שוורץ-מילנור,  כל מרחב גאודזי סימטרי די הצורך הוא גרף קיילי, במובן הבא: אם חבורה G פועלת על מרחב גאודזי X כחבורה של איזומטריות, באופן שהמרחב אינו גדול מדי (המנה  קומפקטית) ואינו קטן  מדי (לכל קבוצה קומפקטית , הקבוצה  סופית), אז X קוואזי-איזומטרי לגרף קיילי של G (על ידי ההתאמה , כאשר  נקודה קבועה). לדוגמה, אם M הוא יריעת רימן פשוטת קשר אז כל סריג קו-קומפקטי בחבורת האיזומטריות של M (לחלופין, החבורה היסודית של כל יריעת רימן קומפקטית ש-M הוא מרחב הכיסוי האוניברסלי שלה) הוא קוואזי-איזומטרי ל-M.

פונקציות על גרף קיילי

מרחבי פונקציות המוגדרים על חבורה G מרחבים לתורת החבורות טכניקות אנליטיות שונות ומגוונות. הדוגמה החשובה ביותר היא מרחב הפונקציות האינטגרביליות-בריבוע, , שהוא אובייקט יסודי בתורת ההצגות. בעוד שמרחב זה תלוי בחבורה בלבד, אפשר לתאר גם מרחבים התלויים בקבוצת היוצרים, כגון מרחב פונקציות הרמוניות (הערך בנקודה הוא ממוצע השכנים), פונקציות המקיימות את תנאי ליפשיץ או בעלות גידול פולינומי, וכדומה. ראו למשל תכונת ליוביל.
ויקיפדיה הרומנית

היסטוריה

הערכים הראשונים בוויקיפדיה הרומנית נכתבו בחודש יולי 2003, כאשר הגרסה הראשונה של העמוד הראשי נכתבה ב-12 ביולי 2003. ממשק המשתמש היה בתחילה באנגלית ותורגם בהמשך לרומנית על ידי בוגדן סטנצ'סקו. משתמש זה פנה לאוניברסיטאות שונות ברומניה שמחוברות לאינטרנט וכן לאקדמיה הרומנית על מנת למשוך תורמים לפרויקט. מאמציו משכו את תשומת הלב של התקשורת הרומנית, שזימנה אותו לעיתים תכופות להציג את הפרויקט בפני הציבור הרחב.
באפריל 2004, ויקיפדיה הרומנית סייעה בהשקת ויקיפדיה בשפה הארומנית.

המחלוקת המולדובנית

מרבית תושביה של רפובליקה מולדובה הם דוברי רומנית, אולם בתקופה בה האזור היה חלק מברית המועצות כתבו את השפה הרומנית באותיות קיריליות ובהשפעת השפה הרוסית חדרו לאוצר המילים המולדובני מילים רוסיות. לאחר שרפובליקת מולדובה זכתה לעצמאות היא הכריזה על השפה הרומנית כשפתה הרשמית ועברה לשימוש באלפבית הרומני, שנגזר מהאלפבית הלטיני. המיעוט הסלאבי ברפובליקת מולדובה לא היה מרוצה מההתפתחות ותבע מעמד דומה לשפה הרוסית, אך התביעות נדחו. חבל טרנסניסטריה המולדובני, שבשטחו מרבית האוכלוסייה היא ממוצא רוסי או אוקראיני, הכריזה ב-1990 על פרישה ממולדובה ותבע עצמאות. בחבל טרנסניסטריה מדוברות שלוש שפות, רוסית, אוקראינית ורומנית המכונה מולדובנית - כל השפות נכתבות באותיות קיריליות. נמצאו כותבי רומנית באותיות קיריליות שתבעו הכרה בשפה מולדובנית נפרדת מהרומנית, שפה קרויה בפיהם: "מולדובנית" וגם פתחו מיזם ויקיפדי עבור השפה הזאת. לאחר שהצדדים הציגו את טיעוניהם, ויקיפדיה החליטה ב-2006 להקפיא את המיזם המולדובני ולהותיר רק ויקיפדיה רומנית, בעיקר משום שלא נמצאו ויקיפדים מולדובנים, שישאו את המיזם ומספר הערכים בוויקיפדיה המולדובנית היה מועט מאוד ומרבית הערכים היו הפניות לערכים המתאימים בוויקיפדיה הרומנית.

שינויים בסימנים הדיאקריטיים

ב-2010 שינתה הוויקיפדיה הרומנית את הסימנים הדיאקריטיים של האותיות הרומנית המקבילות לשי"ן ולצד"י. האותיות היו מורכבות מהאותיות S ו-T עם סימן דיאקריטי מתחתן - הסימן היה סדיליה ושונה לפסיק רגיל.
קולטור

גאוגרפיה

באי יישוב אחד בלבד הקרוי על שם האי. ביישוב התגוררו מגדלי צאן שרעו את עדריהם על מורדותיו הדרומיים של האי, אולם היישוב נעזב בשנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1994 שבו לאי שני מתיישבים.
באי הר אחד בלבד - קולטורשאמאן (478 מטרים).
אלכסנדר קורנייצ'וק

מחזאי

עוד בהיותו סטודנט באוניברסיטה קורנייצ'וק כתב את הסיפור הראשון שלו - על ולדימיר לנין. בהמשך הוא עבר לתחום המחזות. הוא בהתמדה התנגד לכול סממני לאומנות אוקראינית. המחזה הראשון שלו שזכה להצלחה היה מחזה "טביעת השייטת" (1933) על טביעת הצי הסובייטי בים השחור במטרה לא להעביר אותו לידי גרמניה. בהמשך הוא כתב מחזה על איש תרבות סובייטי שפועל למען קידום הישגי המהפכה.
בשנת 1937 קורנייצ'וק לראשונה במחזה אוקראיני העלה על הבמה דמות של לנין. בעקבות כך בשנת 1938 הוא הוזמן ליוסיף סטלין. לאחר הפגישה מחזות של קורנייצ'וק תורגמו לרוסית ולשפות של עמי ברית המועצות נוספות. הם הועלו על הבמה בתיאטראות רבות.
בשנת 1939 קורנייצ'וק כתב מחזה "בוגדן חמלניצקי" שזכה להצלחה רבה. בשנת 1941 הוא כתב מחזה על תהליך הקמת הקולחוזים באוקראינה תוך תמיכה בלתי מסויגת לתהליך.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה קורנייצ'וק היה בחזית ככתב צבאי. לפי הזמנת יוסיף סטלין בשנת 1942 הוא כתב מחזה "החזית" בו מתח ביקורת קשה על גנרלים מתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה שלא יכולים להתמודד עם התנאים החדשים בחזית הלחימה.
בשנת 1951 ביחד עם אשתו קורנייצ'וק כתב ליברטו לאופרה על בסיס מחזה על בוגדן חמלניצקי. במפתיע, סטלין מתח ביקורת קשה על הליברטו וקורנייצ'וק נאלץ לכתוב אותו מחדש. 
בשנות ה-50 קורנייצ'וק כתב מספר מחזות אך הם לא זכו להצלחה של ממש.

פוליטיקאי

בשנת 1944 הוקם משרד החוץ האוקראיני וקורנייצ'וק הועמד בראשו. לאחר שאוקראינה הסובייטית התקבלה לארגון האומות המאוחדות כחבר קורנייצ'וק חשב שסטלין יתן לו לנהל מדיניות חוץ משלו ולחתום על הסכמים בין המדינות. סטלין לא אהב עצמאות יתרה זו של קורנייצ'וק והפסיק את כהונתו. 
בשנת 1947 קורנייצ'וק מונה ליושב ראש הסובייט העליון של אוקראינה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1953. בשנת 1959 הוא מונה מחדש וכיהן עד פטירתו בשנת 1972.
בשנים 1952–1972 קורנייצ'וק היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.

מורשת

לאחר פטירת קורנייצ'וק הוקם מוזיאון על שמו ומספר רחובות בערי אוקראינה נקראו על שמו.
בשנת 1993 באוקראינה העצמאית יצירות של קורנייצ'וק זכו לביקורת נוקבת. הוא נחשב לשופר של השלטון הקומוניסטי. כול הרחובות ומתקנים נוספים שנקראו על שמו הוחזרו לשמות הישנים. יצירות שלו הוצאו מתוכנית הלימודים בבית הספר ולמעשה לא מועלות על במת התיאטרון באוקראינה.
וילהלם הקר

וילהֶלם (זאב אריה) הֶקֶר (Hecker;‏ 1876, קרקוב – 11 ביולי 1945, ירושלים) היה אדריכל ומהנדס, ידידו ושותפו של אליעזר ילין, מראשוני בוני ירושלים העברית.

ביוגרפיה

וילהלם הקר נולד בקרקוב שבגליציה, אוסטריה (כיום בפולין), בן למשפחת סוחרים יהודית מסורתית. בילדותו היגרה המשפחה לבירת האימפריה, וינה, וכשהיה בן 12 היגרה המשפחה לעיר המבורג שבצפון גרמניה. לאחר מותו המוקדם של אביו הפך וילהלם למפרנס המשפחה, ולכן התפנה ללימודי ההנדסה והאדריכלות רק כשהיה כבר בן למעלה משלושים. למד בבית הספר הטכני הגבוה בדרמשטדט שבגרמניה (Technische Hochschule zu Darmstadt), וקיבל תואר מהנדס בניין. בעת לימודיו פגש את אליעזר ילין ונשבה בקסמיו, בקסמי הציונות ובקסמי ירושלים. עד עלייתו לארץ ישראל עבד כמהנדס והתמחה בתחום הבטון. ב-1913, שנתיים לאחר תום לימודיו, עלה הקר לארץ ישראל, התמנה ל"מנהל המחלקה הטכנית של המשרד הארצישראלי" והשתקע בירושלים.
בעת מלחמת העולם הראשונה התגייס הקר לצבא העות'מאני, ושירת כקצין הנדסה בכיר, בדרגת מָאיוֹר (רב-סרן), יחד עם אליעזר ילין, בכל רחבי המזרח התיכון. בעת שהותו בדמשק, סוריה, הצטרף לוועד ההצלה של יהודי סוריה ופעל להצלת יהודי סוריה מתגרת ידם הקשה של השליטים הטורקים. בוועד ההצלה עבד יד ביד עם דוד ילין, אביו של אליעזר.
בשנת 1920 ייסדו השניים את משרדם המשותף לתכנון הנדסי ואדריכלי. וילהלם פעל גם במישור נוסף: יחד עם אחיו, מרדכי הקר, יזם כלכלי ובעל חזון, הקים את חברת "פיתוח ארץ ישראל", שניסתה לגייס הון יהודי להשקעות בתעשייה הצעירה בארץ. מקס-מרדכי הקר היה לימים פעיל חשוב בייסוד והקמת הטכניון בחיפה, נטל חלק במלחמת השפות שם, והיה גם מנהלו. מקס-מרדכי הקר היה האיש שהכין את התוכנית היהודית לחלוקת ירושלים, שהוגשה לוועדת פיל המפורסמת בשנת 1938.
וילהלם הקר היה פעיל בחוגים לקירוב לבבות בין יהודים לערבים בירושלים, בשנים שלפני הקמת המדינה. כן היה פעיל ברכישת קרקעות מידי ערבים בירושלים וסביבותיה. השותפות בינו ובין אליעזר ילין, שהיה צעיר ממנו בשתים עשרה שנים, נמשכה כל חייהם.
הקר נפטר בשנת 1945, כמה חודשים לאחר פטירתו המפתיעה של ילין. הותיר אחריו אישה.
תרומתו האדריכלית של הקר לבניין ירושלים היא בעיקר בדרך שבה הביא את התפיסה האירופית המודרנית ושילבה עם הסגנון המזרחי-ערבי-מוסלמי המקומי. כמו כן, היה הראשון שתכנן וביצע בנייה בבטון מזוין, דוגמת קולנוע עדן בתל אביב ומגדל המים במרחביה. הבתים והמתחמים שבנה עם שותפו אליעזר ילין הם מיעדי השימור והשיחזור החשובים בעיר.
דיוויזיית הפאנצר השמינית (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938 כדיוויזיה קלה, בשם הדיוויזיה הקלה השלישית, והועמדה תחת פיקוד אדולף-פרידריך קונצן. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-15 במסגרת הארמייה העשירית, וכהפקת לקחים מהמערכה, הוסבה הדיוויזיה ב-16 באוקטובר 1939 לדיוויזיית פאנצר, יחד עם הדיוויזיות הקלות ה-1, ה-2, וה-4. במהלך המערכה על צרפת לחם קונצן עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובשלב השני במסגרת קבוצת הפאנצר גודריאן.
ב-15 בפברואר 1941 מונה אריך ברנדנברגר למפקד הדיוויזיה עליה פיקד לסירוגין עד לינואר 1943. במהלך מבצע ברברוסה לחם ברנדנברגר עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן לחם עימה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת הארמייה ה-16. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-39 במסגרת הארמייה ה-16 והארמייה ה-18 לסירוגין, ובדצמבר 1942 הועברה תחת פיקוד הקורפוס ה-59 שהיה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז. באוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמה בקרב דנייפר. בקיץ 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, ולחמה עמה בקרבות בסלובקיה, ולאחר מכן הועברה תחת הארמייה השישית, עמה לחמה בקרבות בהונגריה סביב בודפשט. הדיוויזיה המשיכה להילחם כחלק מהארמייה ה-17 ומארמיית הפאנצר הראשונה בקרבות במורביה, עד סוף המלחמה.
אינגר נילסון

ביוגרפיה

נילסון נולדה בעיירה קיסה שבשוודיה. בהיותה בת 10, שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "בילבי". הסדרה, שהייתה הפקה שוודית/גרמנית, הופצה כסדרת טלוויזיה, וגם כארבעה סרטי קולנוע שנערכו על פי פרקי הסדרה. הסדרה הופצה ברחבי העולם, ואף שודרה בישראל בשנת 1973.
בבגרותה, לא המשיכה נילסון בקריירת המשחק, והיא עובדת בסטוקהולם כמזכירה, אך מופיעה מדי פעם בתפקידים קטנים על הבמה. עם תחילת שנות ה-2000 חזרה לשחק ולהופיע בקולנוע ובטלוויזיה.
בשנת 2000 הופיעה בסרטו של הבמאי קסוויאר קולר "גריפסהולם" על פי ספרו של קורט טוכולסקי. בשנת 2007 הופיעה במספר פרקים בסדרה "הקומיסר והים" (”Der Kommissar und das Meer”) בערוץ הגרמני ZDF כרופאה פתולוגית. בשנת 2009 השתתפה בתוכנית הריאליטי "Kändisdjungeln" (ג'ונגל הסלבריטאים, פורמט הדומה ל"הישרדות", ומיועד ל"סלבריטאים").
בנה ביתך

בנה ביתך היא מדיניות ממשלתית בישראל שבבסיסה הקצאת קרקעות לבנייה של בתים פרטיים צמודי-קרקע, לפי תכנון פרטי של המשתכן.

היסטוריה

במהלך שנות ה-50 הייתה עיקר הבנייה הציבורית בישראל בנייה אחידה. במושבים נבנו עבור המשתכנים בתים אחידים, וכך גם בשכונות צמודי קרקע שלי הערים, דוגמת שכונת קפלן בכפר סבא. בעת הקמת ערד, הוחלט על שיטה חדשה על פיה הובטחו מגרשים תמורת דמי פיתוח בלבד וניתן למתיישבים לבנות את בתיהם כראות עיניהם. לתוכנית זאת של משרד השיכון הודבק הכינוי "בנה ביתך". בשנת 1967 שווקו מגרשים נוספים בערד על פי אותה תוכנית. בשנת 1968 הונהגה תוכנית דומה בשכונת גבעת המבתר שבירושלים.
ביוני 1974 התמנה אברהם עופר לשר השיכון והוא אימץ את שיטת "בנה ביתך" באופן נרחב. תוכניות לשיווק מגרשים בשיטת בנה ביתך עלו לגבי עיירות הפיתוח בדרום, בבית שאן, ביבנה, בקצרין, באופירה, בפוריה עילית, במעלות ובאשקלון.
לאחר המהפך, התגבר השימוש בתוכניות "בנה ביתך", במיוחד בגליל, במסגרת הניסיון למשוך אוכלוסייה יהודית לגליל. בסוף 1977 עלה רעיון של "מגרש בחיסכון", תוכנית חיסכון לרכישת מגרש, במטרה לעודד את מכירת המגרשים. השר גדעון פת הצהיר בשנת 1978 שבכוונת משרד השיכון לשווק 1840 מגרשים בשיטת בנה ביתך כדי להאבק בעליית מחירי הדיור. מגרשים לבנה ביתך שווקו גם בלוד.

פרויקט "בנה ביתך"

מטרת הפרויקט הוגדרה בשלושה מישורים: מניעת עזיבת אוכלוסייה חזקה מעיירות פיתוח, משיכת אוכלוסייה חזקה ומבוססת אליהן ועידוד הפרטת הבנייה בארץ. הביצוע כלל הקצאת מגרשים זולים לבנייה פרטית, על ידי קבלן בניין פרטי ולפי תוכנית אישית של המשתכן. אחוז מסוים מן המגרשים הוקצה לתושבי היישוב או שהוגדרה להם עדיפות ברכישת מגרשים ובקבלת מענקים והלוואות.

מעלות וחסרונות

בניית "בנה ביתך" היא השיטה המועדפת ביותר על הישראלים ושימשה את משרד השיכון ואת רשות מקרקעי ישראל בעיקר במקרים בהם אף שיטת שיווק אחרת לא הצליחה.
בשכונות בנה ביתך עיצבו המשתכנים את הבית כאוות נפשם, בעזרת קבלני משנה ואדריכלים. על התוצאה עלתה ביקורת שהבנייה סבלה מיצירת עיצוב-יתר, ומבנים מצועצעים ושונים מאוד זה מזה, דבר שהקנה תחושה של "קקפוניה" ואקלקטיות.
המתנגדים העדיפו על כן שכונות שלמות שהוקמו באופן אחיד על ידי קבלנים או למצער שכונות בהם הקבלנים הציעו לרוכשים לבחור מתוך מספר מצומצם של דגמי-מעטפת (אשר עיצוב הפנים בתוכן ניתן לשינוי באמצעות קירות בנויים או קירות גבס) שיצרו תמונה סטנדרטית יותר לשכונה.
המונורייל של ונציה

המונורייל של ונציה (איטלקית People Mover di Venezia) הוא מונורייל שמקשר את פיאצלה רומא במזרח דרך טרמינל הנוסעים הימי (Stazione Marittima) עם האי טרונקטו (Tronchetto) בקצה המערבי של העיר ונציה. אורכו הכולל של הקו הוא 857 מטר ולו שלוש תחנות.
מטרתו של המטרורייל היא לארגן מחדש את ההסדרים התחבורתיים באזור הנגיש לכלי רכב בוונציה, ולקצר את משך הנסיעה בין אזורי החניונים בטרונקטו והטרמינל הימי, לבין פיצאלה רומא המשמשת כמרכז התחבורה הציבורית בעיר (כל שירותי האוטובוס והרכבת בעיר, ועיקר שירותי הוואפורטו). משך ההגעה מטרונקטו לפיצאלה רומא התקצר מכעשרים דקות כיום לכשלוש דקות בלבד עם חנוכת המערכת.
המונרייל הוא למעשה פוניקולר והוא כולל שני מערכים להסעת נוסעים שבכל אחד מהם ארבעה קרונות. שני המערכים מונעים בעזרת כבל אחד המופעל על ידי מנוע בתחנת טרונקטו. המערכת הוקמה כקו עילי בגובה של 5 עד 7 מטרים מעל האדמה, והיא כוללת מסילה בודדת אשר מתרחבת לשתי מסילות בתחנה האמצעית, מקום בו המערכים הנעים בכיוונים מנוגדים חולפים זה על פני זה. מערכי הנוסעים נעים במהירות של עד 26 קמ"ש, וכל אחד מהם מסוגל להוביל עד 200 נוסעים. המערכת כולה מסוגלת להוביל עד 3,000 נוסעים בשעה. למרות שהבדלי הגבהים בין תחנות הקצה הוא 58 ס"מ בלבד, השיפוע המרבי של הקו עומד על 6.2% בסמוך לגשר באורך של 180 מטר, אשר חולף מעל תעלת טרונקטו. התחנות נבנו בסגנון מודרני ומשלבות פלדה וזכוכית.
עבודות ההקמה החלו בשנת 2007 והסתיימו באיחור של שנה, בחודש דצמבר 2009. הקו החל לפעול ב-19 באפריל 2010 והוא מופעל על ידי החברה העירונית לשירותי ניוד A.S.M בע"מ (Azienda Servizi Mobilità A.S.M. S.p.A).
יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן

ביוגרפיה

יוהאן השני נולד בזימרן שברוזנות פפאלץ-זימרן ב-20 במרץ 1492, ליוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן ויוהנה מנסאו-זארבריקן, בתם של יוהאן השני, רוזן נסאו-זארבריקן ויוהנה מלון.
בשנת 1509 מת אביו יוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן, ויוהאן עלה במקומו לשלטון. עם פרוץ הרפורמציה הפרוטסטנטית, העביר יוהאן את הרוזנות לדת הלותרנית. בעקבות כך פרץ סכסוך בינו לבין שכניו ארכיבישופויות טריר ומיינץ.
ב-18 במאי 1557 מת יוהאן, ובנו פרידריך השני, רוזן פפאלץ-זימרן עלה לשלטון במקומו.
טוען רבני

טוען רבני (בראשי תיבות: טו"ר) או "טוען בית דין", הוא מקצוע מודרני של ייצוג לקוחות מול בתי דין רבניים, בדיני משפחה, בדומה לתפקיד עורך דין בבית משפט.

כללי אתיקה וחיסיון

אחד הדברים החשובים לאנשים הפונים לקבל סעד משפטי בתחום דיני המשפחה הוא נושא החיסיון והדיסקרטיות. כללי האתיקה החלים על הטוענים הרבניים הם אותם כללי אתיקה אשר חלים על עורכי הדין. על פי חוק, עורך דין חייב לשמור בסודיות כל מידע שהובא לידיעתו על ידי הלקוח. הדבר תופס גם לגבי עובדי משרדו והכפופים לו. במדינות רבות, רשויות המדינה מכירות בחובתו זו של עורך הדין. כך למשל, כל מסמך או מידע המאוחסן אצל עורך הדין, מוגן מפני תפיסה או חיפוש כלשהו, מצד רשויות שלטון כגון המשטרה, או כל גורם אחר. החיסיון נועד לאפשר ללקוח כנות וגילוי לב מלא, מבלי לחשוש שדבר זה יכול לשמש כנגדו ביום מן הימים. ניתן לחשוף את המידע החסוי רק בעקבות הרשאה מפורשת של הלקוח לעשות כן. יוצא מן הכלל מקרה בו לקוח מגלה לעורך הדין על כוונתו לבצע עבירה בעתיד, שבו חייב עורך הדין לחשוף את המידע על מנת למנוע ביצוע העבירה, כמו כן החיסיון אינו חל במקרה של תביעת עורך הדין בגין שכר טרחה לו הוא זכאי בעניין שבו טיפל עבור לקוחו.
קיים הבדל מהותי בין עורכי דין לטוענים רבניים. את ההבדלים ניתן לראות בתקנון האתיקה של לשכת עורכי הדין לעומת תקנון האתיקה של הנהלת בתי הדין הרבניים. לעו"ד אמנם אסור לשקר לטובת הלקוח, אך הוא חייב להאמין ללקוח, והחיסיון הגורף על יחסי עו"ד-לקוח מאפשר לחפות כמעט על כל עוולה. טוען רבני לעומתו מוגבל לפעול במסגרת ההלכה, שאוסרת להטעות את בית הדין ולהטות את הדין בניגוד להלכה. 
לטוענים הרבניים קיים בית דין למשמעת משלהם, בדומה לבית הדין המשמעתי של עורכי הדין.

טוענות רבניות

עד סוף שנות השמונים דרישות הקדם לעיסוק במקצוע כללו השכלה ישיבתית, וממילא מקצוע הטיעון הרבני, עבור מי שאינו מוסמך לעריכת דין, היה שמור לגברים בלבד. פסיקת בג"ץ בעניין שינתה את הקריטריונים והקלו על כניסה נשים למערכת. העובדה שמרב העיסוק הוא בנושאים אישיים ומשפחתיים, הופכת את שיתוף הפעולה עם אישה לנוחה עבור נשים, ובעיקר נשים דתיות. כיום משמשות במקצוע נשים רבות, בעיקר מקרב הציבור הדתי-לאומי.
מקצוע הטיעון הרבני מבסס עצמו לרוב על ההנחה שבגירושים האישה היא הצד החלש, זאת מאחר שללא הסכמתו של הבעל לא ניתן להתגרש; ומכאן הזיהוי של המקצוע עם דאגה לצד החלש – ברוב המקרים נשים עגונות ומסורבות-גט, או קורבן לאלימות פטריארכלית מסוגים שונים (פיזית, נפשית או כלכלית). משימת הטוען או הטוענת היא להקל על המתדיינים, ולוודא שהליך הגירושין לא מתעכב מעבר לנדרש. ככלל, טוענות רבניות מהוות מענה למצב כיום שבו בהיעדרה של סמכות דתית בידי נשים, בכל שאלה הלכתית, גם אם היא באופן מובהק בענייני נשים, האחרונות נאלצות לפנות אל רבנים גברים.
לאור זאת ישנן לא מעט טוענות רבניות אשר פועלות מתוך תפיסה פמיניסטית, לפיה יש לשפר את מעמד האישה בבית-הדין הרבני, ומהן אף שפועלות במסגרת ארגוני נשים.
פאס וגה

ביוגרפיה

וגה נולדה בשם פאס קמפוס טריגו בעיר סביליה לעקרת בית ולכבאי וגדלה כקתולית, לוגה אחות צעירה אחת .
את שם הבמה שלה וגה לקחה מסבתה.
וגה רצתה להיות שחקנית עוד כשהייתה נערה ובגיל 16 נבחנה והתקבלה לבית ספר מקומי למשחק.
לאחר שלמדה משחק על במה ועיתונאות במשך שנתיים, נסעה וגה לפתח את קריירת המשחק שלה במדריד.

קריירת משחק

החלה דרכה בטלוויזיה הספרדית שם התפרסמה לראשונה.
וגה התגלתה לראשונה מחוץ לספרד הודות לתפקיד המלצרית החושנית לוסיה בדרמה הארוטית "סקס ולוסיה", על הופעתה קיבלה את פרס גויה לפריצת השנה בקולנוע הספרדי ואת פרס פריצת השנה בפסטיבל קאן.
בנוסף הייתה מועמדת לפרס גויה לתפקיד ראשי על הופעתה בסרט "סולו מיה" ולפרס האקדמיה על הופעתה בסרט "כרמן". ב-2002 הופיעה בקומדיה "הצד האחר של המיטה".
ב-2004 הופיעה לראשונה בסרט אמריקאי לצידו של אדם סנדלר, הדרמה הקומית "ספנגליש" בתור האם המקסיקנית החד הורית פלור מורנו, המתקבלת לעבודה בתור עקרת בית בבית משפחת קלאסקי.
ב-2006 שיחקה וגה לצידו של זוכה האוסקר מורגן פרימן בדרמה הקומית "עוד 10 פריטים" בתפקיד הקופאית סקרלט.
ב-2007 שיחקה לצידם של מוריץ בלייבטרוי ומוחמד בכרי בדרמה "חוות השעשועים" של האחים טביאני אודות שואת הארמנים.
ב-2008 השתתפה בעיבוד הקולנועי של פרנק מילר לקומיקס "הרוח" בתפקיד רקדנית הבטן הצרפתייה והמחסלת "הפלסטר של פאריס".
כמו כן שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה "חוזה אינטימי" אותה כתבה וביימה השחקנית ג'יידה פינקט סמית'.
בשנת 2009 הופיעה בדרמת המלחמה "פצוע" בתור אלנה מורלס אשתו של הצלם הצבאי מארק וולש (קולין פארל) ושיחקה בסרטו של הקולנוען הישראלי- אמריקאי דרור סורף "בלתי נשכח".
בשנת 2010 גילמה את בלאנקה סוארז בדרמה הקומית "דקלים בוערים" של הבמאי כריסטופר ב. לאנדון. בשנת 2011 שיחקה בקומדיית האקשן "קאט רצה" לצד ג'נט מק'תיר.
בינואר 2016 שיחקה בקומדיה הרומנטית "כל הדרכים מובילות לרומא" (All Roads Lead to Rome) לצד שרה ג'סיקה פרקר וקלאודיה קרדינלה.

חיים אישיים

לוגה שני בנים ובת עם בעלה אורסון סלאזר.
גלוקוקורטיקואיד

הורמונים גלוקוקורטיקואידים (Glucocorticoids) הם משפחת הורמונים קורטיקוסטרואידים המופרשים מבלוטת קליפת יותרת הכליה המשפיעים על המטבוליזם בגוף וכמזרזים עלייה של גלוקוז בדם על ידי ניצול שומנים וחלבונים (גלוקונאוגנזה) וכן על יד פירוק גליקוגן מהכבד כדי לסייע לגוף במצבי דחק, אך יחד עם זאת הם מעכבים כניסה של גלוקוז לרקמות שונות. כמו כן יש להורמונים הגלוקוקורטיקאידים השפעה אנטי דלקתית חזקה והם משמשים כתרופה לדלקות למשל אצל חולי אסתמה וחולי פרקים. לדוגמה, קורטיזול הוא גלוקוקורטיקואיד המדכא את מערכת החיסון ומשמש ברפואה לאחר השתלת איברים.
עם משפחת ההורמונים הגלוקוקורטיקואידים ניתן למנות את הקורטיזול הקורטיקוסטרון והקורטיזון. באדם רק הקורטיזול מבין הגלוקוקורטיקואידים מופרש בצורה משמעותית.
זכריה באומל

ילדות ונעורים

באומל נולד בברוקלין, בנם הצעיר של יונה ומרים ואח לשמעון ואסנה.
באומל למד עד גיל עשר בבית-ספר יהודי בבורו-פארק, המוכר בשם ישיבת עץ חיים. בשנת 1970 עלתה משפחת באומל לישראל, לקריית חיים. באומל למד בבית ספר ממלכתי-דתי בקריית מוצקין ואחר כך עבר לישיבה התיכונית-מדרשיית "נועם" בפרדס חנה. לאחר סיום הלימודים המשיך באומל בלימודיו במסגרת ישיבת הר עציון ובמסגרת ההסדר שירת בצה"ל בחיל השריון בו מילא תפקיד של מפקד טנק. במהלך לימודיו בישיבה שימש באומל כיועץ לתלמידים יוצאי יהדות ארצות הברית שנזקקו לסיוע בהסתגלות לתוכנית הלימודים.

מאמצי החיפוש

מאז הכרזתו של באומל כנעדר עסק צה"ל בניסיונות שונים להשגת מידע על גורלו של באומל. גם בני משפחתו של באומל נסעו ברחבי העולם, עוקבים אחר כל פיסת מידע שיכולה להוביל לסיום הפרשה עבורם ועבור משפחות הנעדרים הנוספים מהקרב. מנגד, על פי אגף המודיעין של צה"ל, מי שהחזיקו בנעדרים ובמידע על גורלם היו גורמים פלסטינים בסוריה, בהכוונת אש"ף ומנהיגו באותו עת, יאסר ערפאת, יחד עם סגנו לעניינים צבאים אבו ג'יהאד, שהוביל מאמץ הסתרה והונאה על מנת להקשות על צה"ל להשיג מידע על גורלו של באומל.
לאחר הסכמי אוסלו הועברה על ידי יאסר ערפאת חצי דיסקית זיהוי של החייל זכריה באומל.
בשנת 2004 החליט הרב הראשי הצבאי ישראל וייס להכריז על שלושת הנעדרים כ"חללים שמקום קבורתם לא נודע", אולם בעקבות מאבק המשפחות נמנע המהלך.
בשבועות תשס"ט (2009) נפטר יונה באומל, אביו של זכריה.
ב-18 בדצמבר 2010 דיווח העיתון "ג'ואיש כרוניקל" כי ברשות ממשלת בריטניה דיווח משגריר בריטניה בסוריה, איוור לוקאס, שכלל עדות על שביית החיילים בידי הכוחות הסוריים.
ב־3 באפריל 2019 פורסם שזמן קצר קודם לכן הובאה גופתו לישראל. באיתור הגופה עסק צבא רוסיה בסיוע סוריה, שהוציא את הגופה מבית קברות במחנה הפליטים הפלסטיני אל ירמוכ.
ב־4 באפריל 2019 טס ראש ממשלת ישראל לרוסיה והשתתף בטקס צבאי רוסי בהשתתפות ראש המטה הכללי הרוסי ולרי גרסימוב. בטקס הושבו גם את הסרבל והנעליים של באומל. יחד עם באומל הובאו גופות נוספות, אך לא נמצא זיהוי בינם לבין שני הנעדרים האחרים מהקרב.
ב־4 באפריל 2019 נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. ספדו לו נשיא המדינה, ראובן ריבלין, ראש הממשלה, בנימין נתניהו, הרמטכ"ל, רב-אלוף אביב כוכבי, ראש ישיבת הר עציון, הרב יעקב מדן, ואחותו אסנה. בהלוויה השתתפו אלפי אנשים בהם מאות מתלמידי ישיבת הר עציון בה למד, יושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, ראש המוסד, יוסי כהן, ראש אמ"ן, תמיר היימן, חברי כנסת, שרי ביטחון לשעבר ושגרירים זרים.
רובה

רובה הוא סוג של כלי ירייה חם ממשפחת הנשק הקל. הרובה הוא כלי ירייה בעל קנה ארוך (יותר מ-30 ס"מ). לרוב משתמשים במילה "רובה" כתרגום למילה האנגלית rifle, שמשמעותה היא רובה בעל קנה מחורק (שחרוטים בפני השטח הפנימיים שלו חריצים בצורה סלילית), אך כוללים בו גם כלי-ירי בעלי קנה ארוך שהם חלקי קדח, כגון רובה שוטגאן.
יצחק חטואל

יצחק חטואל (נולד ב-15 בספטמבר 1962) הוא סייף עבר ישראלי שהשתתף באולימפיאדת לוס אנגל'ס בשנת 1984.

ביוגרפיה

יצחק חטואל נולד בקזבלנקה שבמרוקו. בגיל צעיר עלה עם משפחתו לישראל וגדל בעכו. בצעירותו התאמן אצל אחיו, מאמן הסיף חיים חטואל והשתייך למועדון הסיף של הפעל עכו.
באולימפיאדת לוס אנג'לס שהתקיימה בשנת 1984 התמודד חטואל במקצוע הרומח. הוא סיים במקום ה-16 מתוך 58 סייפים. בבית המוקדם ניצח בכל חמשת הקרבות, בבית רבע הגמר ניצח פעמיים והפסיד פעמיים, ובבית חצי הגמר ניצח שלוש פעמים והפסיד בשני קרבות. חטואל סיים רביעי בבית זה ועלה לשלב הגמר ובו 16 סייפים. בשלב הגמר נוצח פעמיים והודח מן התחרות. לפני התמודדותו באולימפיאדה ריצה עונש מאסר לאחר שנידון לעונש של 10 חודשי מאסר בגין פריצה. למרות חילוקי דעות איפשרה לו ההתאחדות לספורט לייצג את ישראל באולימפיאדה.
ב-1986 זכה במקום השני באליפות אירופה שנערכה בפריז.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הורשע חטואל בייבוא הרואין מגרמניה, ונידון ל-7 שנות מאסר.
חטואל משמש כיום כמאמן סיף. הוא אחיה של סייפת העבר לידיה חטואל-צוקרמן, ודודה של הסייפת דלילה חתואל.