הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק

רקע

נכון ל-30 בנובמבר 2012 למדו בבית הספר היסודי "סנדי הוק" שבקונטיקט 456 תלמידים. בית הספר כלל תלמידים מגיל הגן ועד כיתה ד'. במכתב שנשלח להורי התלמידים בתחילת שנת 2012 ציינה הנהלת בית הספר כי נוהלי האבטחה של בית הספר שודרגו לאחרונה וכי מעתה המבקרים יכנסו לבניין בנפרד ק' לאחר בדיקה ויזואלית ובדיקה של התעודה המזהה שברשותם אשר תבוצע באמצעות צג וידאו. כמו כן, הדלתות לבניין בית הספר היו ננעלות בכל יום בשעה 9:30 לאחר שכל התלמידים הגיעו למוסד.
הכפר ניוטאון, אשר ממוקם בפרברי מחוז פיירפילד של העיר ניו יורק, היה ידוע כמקום שליו ופופולרי במיוחד בקרב משפחות. עד לאירוע זה, מעשי האלימות בתחום היישוב היו נדירים במיוחד - מתוך 28,000 התושבים שחיים בעיר היה רק מקרה רצח אחד בתחום היישוב במהלך עשר השנים שקדמו לטבח בבית הספר.

הרציחות הראשונות

מסע הרצח החל מעט לפני 9:30 בבוקר של ה-14 בדצמבר 2012, כאשר היורה אדם פיטר לאנזה ירה למוות באמו הגרושה, ננסי לאנזה בת ה-52, בביתם המשותף שבעיירה ניוטאון שבמדינת קונטיקט. לאחר מכן, בעודו חמוש ברובה ושני אקדחים שהיו רשומים על שמה של אמו, לאנזה נסע עם רכב ההונדה סיוויק של אימו למקום עבודתה - בית הספר היסודי "סנדי הוק".
בסביבות 9:35, לאנזה השתמש בתת-המקלע "בושמאסטר" של אימו על מנת לירות בדלת הזכוכית הנעולה שעמדה בדרכו בחלקו הקדמי של בניין בית הספר היסודי סנדי הוק. לאנזה לבש באותה העת בגדים שחורים בסגנון צבאי, אפוד מגן ומסכה. חלק מהנוכחים דיווחו כי היריות הראשונות נשמעו בבית הספר דרך מערכת האינטרקום. המנהלת דון הושספרונג (Dawn Hochsprung) והפסיכולוגית של בית הספר מרי שירלעך (Mary Sherlach) היו באותה העת בפגישה עם חברי סגל אחרים, כאשר הם שמעו את היריות הראשונות. הושספרונג ושירלעך עזבו באופן מיידי את החדר ומיהרו למקור הירי כאשר הם נתקלו בלאנזה אשר ירה בשתיהן. ייתכן שהושספרונג הייתה זו שהפעילה את האינטרקום ברגעיה האחרונים על מנת להזהיר את הנוכחים בבניין. ילד בן 9 אשר שהה באותה העת באולם הספורט דיווח כי שמע שהיורה צעק "תרימי את הידיים שלך!" במערכת האינטרקום בעוד שהוא שמע בבירור קול אחר אומר "אל תירה!" הילד אמר שהוא שמע גם אנשים צועקים ויריות רבות באינטרקום. הוא, חבריו לכיתה, והמורה שלהם התחבאו בעקבות כך בארון באולם הספורט. דיאן דיי, מטפלת בבית ספר שנכחה גם בישיבת הסגל, דיווחה כי שמעה צעקות, ולאחר מכן יריות נוספות. כמו כן, בעקבות ההתפתחויות, נטלי המונד, מורה שנכחה גם כן בישיבת הסגל, חסמה את הדלת באמצעות גופה. לאנזה ירה דרך הדלת של המשרד ופצע את המונד ברגל וביד.

הרציחות בכיתות

בעקבות ההתפתחויות, המורה ויקטוריה סוטו ניסתה להסתיר מספר ילדים בארון. מספר רגעים לאחר מכן לאנזה נכנס לכיתה כאשר סוטו ציינה בפניו כי הילדים נמצאים באולם הספורט. אף על פי כן חלק מהילדים, בהם ג'סי לואיס בן ה-6, יצאו ממקום המחבוא שלהם וניסו לברוח מהכיתה כאשר לאנזה ירה בכולם למוות. סוטו ניסתה לגונן על תלמידיה כאשר נעמדה ביניהם לבין היורה אך הוא ירה בה. שישה מתלמידיה של סוטו ששרדו את הטבח זחלו מתוך הארונות לאחר הירי ונמלטו מבית הספר. הם ונהג האוטובוס של בית הספר מצאו מקלט בבית סמוך השייך לפסיכולוג בגמלאות.
אן מרי מרפי, שעבדה כעוזרת מורה עם קבוצת תלמידים בעלי צרכים ייחודיים, ניסתה להגן באמצעות גופה על דילן בן ה-6 מפני הירי אף על פי כן לאנזה ירה בשניהם למוות. המורה רייצ'ל דה'אבינו (Rachel D'Avino) שעבדה גם כן עם קבוצת התלמידים בעלי הצרכים הייחודיים, נרצחה גם כן בעת שניסתה להגן בגופה על תלמידיה.
לאחר מכן היורה נכנס לחדר הסמוך בו שהו תלמידי כיתה א', ירה למוות במורה המחליפה לורן רוסו ולאחר מכן ירה למוות בכל תלמידי הכיתה מלבד תלמידה אחת – ילדה בת 6 אשר הייתה הניצולה היחידה מהטבח שלאנזה ביצע באותה הכיתה. אביה ציין בהמשך בפני התקשורת כי בתו שרדה את הטבח ההמוני בכיתתה משום שהעמידה פנים שהיא מתה ורק זמן רב לאחר מכן, כאשר הייתה דממה והיא הבינה שהאירוע הסתיים, היא קמה וברחה מבית הספר, מכוסה בדם, והייתה אחת מהילדים הראשונים בבית הספר שהצליחו להימלט מהבניין.

התפתחות האירוע בחלקים האחרים של בניין בית הספר

אחות בית הספר שרה קוקס (Sarah Cox) בת ה-60 התחבאה מתחת לשולחן במשרדה וציינה כי לאנזה נכנס למשרד, עמד 6 מטרים לפניה ולא ראה אותה, וכי לאחר מכן הוא הסתובב ועזב את החדר. בעקבות כך היא ומזכירת בית הספר ברברה הלסטד התחבאו בארון אספקת העזרה הראשונה. בנוסף לכך, בעת התפתחות האירוע אחד מעובדי בית הספר רץ במסדרונות של הבניין בעודו מנסה להזהיר את כל הנוכחים בבניין.
בינתיים, המורה קייתלין רויג בת ה-29, אשר לימדה תלמידים בכיתה א', הצליחה להסתיר את 14 התלמידים שלה בחדר שירותים צפוף, חסמה את הדלת, וביקשה מתלמידיה לשמור על שקט מוחלט. כמו כן, הספרניות איבון צ'ך ומאריאן ג'ייקוב החביאו 18 תלמידים ששהו באותה העת בספרייה באחד מהחדרים של הספרייה, אך לאחר שהם גילו שלא ניתן לנעול את הדלת של אותו החדר מבפנים הם העבירו את התלמידים למחסן של הספרייה כאשר הספרניות חסמו את הדלת מבפנים באמצעות ארון.
המורה למוזיקה מרירוז קריסטופיק בת ה-50, התבצרה יחד עם ארבעת תלמידיה בארון ציוד לאורך כל האירוע. לאנזה אשר הגיע למקום דפק על הדלת של הארון וצעק "תנו לי להיכנס", בעוד שקריסטופיק ותלמידיה שמרו על שקט מוחלט.
שני תלמידי כיתת ג', אשר מונו באותו היום כעוזרים למורה, צעדו במהלך ההתרחשות במסדרונות של הבניין לאחר שנשלחו למשרד הנהלת בית הספר על מנת להעביר לשם את גיליון הנוכחות של כיתתם. המורה אבי קלמנטס הצליחה להציל את חייהם כאשר משכה את שני הילדים לתוך כיתתה, ושם הם התחבאו במהלך האירוע יחד עמה.
לאחר ששמעה לראשונה יריות, המורה לורה פיינשטיין לקחה שני תלמידים ששהו בעת ההתרחשויות מחוץ לכיתתה והסתתרה עמם מתחת לשולחנות כיתתה. פיינשטיין התקשרה למשרד ההנהלה של בית הספר וניסתה לחייג 9-1-1 אך לא הצליחה לעשות זאת משום שלא הייתה קליטה לטלפון הנייד שלה. פיינשטיין הסתירה את התלמידים במשך כ-40 דקות, לפני שרשויות אכיפת החוק הגיעו למקום.
המשטרה הוזעקה כחמש דקות לאחר תחילת הירי. כוחות רבים הגיעו לבית הספר, עסקו בסריקה אחר יורים נוספים וחומרי נפץ, וסייעו בחילוץ התלמידים. לאנזה הפסיק את הטבח במועד מסוים בין 9:46 – 9:53, לאחר שירה בקורבנותיו בסביבות 50 - 100 כדורים, כאשר כוחות המשטרה החלו להיכנס לבניין. לאנזה ירה בכל הקורבנות מספר פעמים, ובאחד מהקורבנות, נוח פוזנר בן ה-6, ירה 11 פעמים. עיקר הטבח בוצע בשתי כיתות א' בהם לאנזה רצח 14 בני אדם בחדר אחד ושישה בני אדם בחדר השני. סך הקורבנות באירוע כללו 27 בני אדם, בהם 20 ילדים בגילאי חמש עד עשר, 5 מורים, מנהלת בית הספר והפסיכולוגית הראשית של בית הספר. הנספים כוללים שני ילדים שהועברו לבית החולים במצב אנוש, ומתו שם מפציעותיהם.

היורה

אדם פיטר לאנזה נולד ב-22 באפריל 1992 ביישוב אקסטר שבניו המפשייר. הוריו נישאו ב-6 ביוני 1981.
ג'נט רובינסון, המפקחת על בתי הספר הציבוריים בניוטאון, ציינה כי לאנזה למד בעבר בבית הספר היסודי סנדי הוק שבו בוצע הטבח. בהמשך לאנזה למד בחטיבת הביניים הקתולית "סנט רוז" שבניוטאון. ולאחר מכן הוא למד בתיכון של ניוטאון, שם הוא היה תלמיד מצטיין. דודתו, מרשה לאנזה, ציינה כי במהלך ילדותו אמו הוציאה את לאנזה ממערכת החינוך הציבורית של ניוטאון משום שהיא לא הייתה מרוצה מהאופן שבו טיפלו בבנה. בעקבות כך לאנזה למד בבית במשך תקופה ארוכה. לאנזה אף למד באוניברסיטת מערב קונטיקט (Western Connecticut State University) בשנים 2008 ו-2009. ללאנזה לא היה עבר פלילי.
הוריו של לאנזה התגרשו בספטמבר 2009 כאשר אביו של לאנזה, אשר מתגורר בעיר סטמפורד והוא מנהל בכיר של חברה, נהג לשלם לננסי דמי מזונות.
לאנזה התגורר יחד עם אמו בביתם המשותף הממוקם בסביבות 8 קילומטרים מבית הספר היסודי סנדי הוק. אימו של לאנזה החזיקה ברשותה עשרות כלי נשק. לדברי מכר של המשפחה, ננסי לאנזה נהגה לקחת את שני הבנים למטווח מקומי לעיתים קרובות. גיסתה של ננסי לאנזה, מרשה לאנזה, ציינה שננסי הקדישה את מרבית זמנה בטיפול באדם בביתם.
מרשה ציינה גם שננסי הביעה עניין רב בשרדנות (Survivalism) ובעקבות כך היא הפכה את ביתה ל"מבצר" שבו היא אגרה כלי נשק רבים ומזון רב כדי להתכונן לאירוע אפוקליפטי. לטענתה של מרשה, ננסי השתייכה לתנועת "Doomsday Preppers movement" אשר חבריה מאמינים כי יש להתכונן לסוף העולם.
מספר ימים לפני הטבח אדם לאנזה פנה לחנות לציוד ספורט ביישוב דנבורי שבקונטיקט, שם הוא ניסה לרכוש רובה. בקשתו נדחתה מפני שהוא סירב לעבור בדיקת רקע.
תלמידים ומורים שהכירו את לאנזה בתקופת התיכון תיארו אותו בתור אדם "אינטליגנטי, אך עצבני וחסר מנוחה", ואמרו שהוא בדרך כלל נמנע מלמשוך תשומת לב.
הפסיכולוגית המקומית ג'יני פסקרטה, אשר בנה למד בעבר יחד עם אדם לאנזה, ציינה כי היא זוכרת שאדם נהג להתבודד וכי הוא לא התנהג באופן חריג, אך היא ציינה שכאשר אנשים סובלים מ"בעיות נפשיות בשקט יחסי, הדבר לא מושך את תשומת הלב של הסביבה". אחיו של לאנזה ציין בפני רשויות אכיפת החוק כי הוא מאמין שאדם סבל מהפרעת אישיות והיה "מעט אוטיסט". גורם בכיר ברשויות אכיפת החוק, אשר הכיר את ננסי לאנזה, דיווח כי אדם אובחן כלוקה בתסמונת אספרגר. אף על פי כן, בעקבות הטבח מומחים בכירים שונים הדגישו בתקשורת כי אין קשר בין הטבח לתסמונת אספרגר או אוטיזם.
בעת האירוע נשא עליו לאנזה תעודה מזהה של אחיו, ובשל כך רשויות אכיפת החוק סברו בתחילה כי ראיין הוא היורה. הדבר פורסם בתקשורת, ובמקביל לכך פורסמו תמונות מפרופיל הפייסבוק של ראיין.

התפתחויות לאחר הטבח

תושבי העיר ניוטאון הצביעו במשאל מיוחד בעד הריסת בית הספר ובנייתו מחדש. בסוף אוקטובר 2013 החלה הריסת בית הספר.