google/wiki40b huggingface dataset:
עמוד האש (סדרת טלוויזיה)

על הסדרה

הסדרה מתמקדת בתולדות הציונות החל משנת 1896, עם ההתעוררות הלאומית של הרצל, דרך תולדות העם היהודי במאה העשרים, התעוררות הציונות, העליות לארץ לפני קום המדינה, תחיית הלשון העברית, השלטון העות'מאני והמנדט הבריטי בארץ ישראל, האנטישמיות באירופה, עליית הנאצים והשואה, תולדות היישוב העברי והמאבק לעצמאות ומסתיימת בשנת 1948, עם הכרזת העצמאות והקמת מדינת ישראל.
הסדרה התבססה על חומר ארכיוני רב מארכיונים רבים ברחבי העולם ועל 250 מרואיינים מהארץ ומחו"ל, כולל אנואר סאדאת, אבא אבן, גולדה מאיר, מנחם בגין, ניצולי השואה ועוד.
"עמוד האש" נכתבה מנקודת מבט ציונית ולא מתחה כמעט ביקורת על מעשי הציונות ומחולליה (זאת בניגוד לסדרת ההמשך שלה "תקומה" מ-1998, שהתמקדה בתולדות מדינת ישראל והופקה, לטענת רבים, מנקודת מבט פוסט-ציונית). בשנת 2016 יצאה בערוץ הראשון הסדרה והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל העוסקת בתולדות ארץ ישראל משחר ההיסטוריה ועד התקופה העות'מאנית בארץ ישראל, סדרה זאת נחשבת כסדרה משלימה לטרילוגיה של תולדות ארץ ישראל.
הסדרה יצאה בעברית ובאנגלית. הקריין בגרסה העברית היה יוסי בנאי, ובגרסה האנגלית - איאן מק'קלן. את המוזיקה המקורית שליוותה את הסדרה כתב, עיבד וניצח על ביצועה שם טוב לוי.

הפקה

הרעיון להפיק סדרה על הציונות הובא בעקבות מלחמת יום כיפור ולאחר החלטת האו"ם 3379 ב-1975, שהשוותה את הציונות לגזענות. לטענת יגאל לוסין (בהקדמה לספר "עמוד האש"), "אז התעורר הצורך להסביר לעולם, ציונות מהי. בעצם, התברר גם הצורך להסבירה לעצמנו". בתחילה הייתה כוונה להתמקד בסכסוך הישראלי-ערבי, אולם בגלל העדר חומר על הצד הערבי עבר עם הזמן מרכז הכובד אל הציונות.
הסדרה נחשבה להפקת ענק יוקרתית של הטלוויזיה הישראלית. הושקעו בה תקציבים גדולים ואנשי הטלוויזיה עבדו על הפקתה במשך חמש שנים החל מ-1976, בפיקוחם של חמישה היסטוריונים. היוצר, החוקר, התסריטאי והעורך הראשי שלה הוא יגאל לוסין והמפיק הוא יעקב אייזנמן. במהלך הפקת הסדרה הוחלט על העברת תוכן הסדרה למליאת רשות השידור לביקורת, ונטען שהדבר הביא לחצים פוליטיים שעיכבו את השלמת הסדרה.
בשנת 1998 הפיק הערוץ הראשון סדרה תיעודית נוספת בשם "תקומה", אשר למעשה המשיכה מן המקום בו "עמוד האש" עצרה, ומספרת על ההיסטוריה של מדינת ישראל מקום המדינה ועד רצח רבין בשנת 1995.

שידור

שני פרקים של הסדרה (4, 17) שודרו ביום העצמאות של שנת 1980. אז גם ניתן לראשונה פומבי לשם "עמוד האש" שהודבק לסדרה.
הסדרה שודרה במשך כחמישה חודשים החל מינואר 1981, על מנת להשלים את שידורה ביום העצמאות של 1981. הסדרה זכתה לאחוזי צפייה גבוהים מאוד.
הפרק הראשון שודר גם בטלוויזיה הרוסית לאחר נפילת הקומוניזם.
הסדרה עדיין משודרת בשידורים חוזרים, פעם לתקופה. בשנת 2008 היא שודרה בערוץ ההיסטוריה. באותה שנה החלה רשות השידור להעלות את פרקי הסדרה לאתר האינטרנט שלה, לרגל שנת ה-60 למדינת ישראל. בשנת 2005 יצאו לאור כל פרקי הסדרה ב-DVD בעברית ובאנגלית. נוסף על הקופסה המהודרת של תקליטורים מסופר סיפור תולדות הציונות באלבום מהודר, המשלב טקסט ותמונות מתוך הסדרה המצולמת (הוצאת שקמונה וכתר הוצאה לאור, 1982).
בדצמבר 2016 החלו לשדרו בערוץ 20.
זמר של להיט אחד

היסטוריית תעשיית המוזיקה

עיתונאי המוזיקה ויין ג'אנצ'יק, אשר כתב את הספר "The Billboard Book of One-Hit Wonders", שפורסם ב-1997 שהמכיל בתוכו זמרים של להיט אחד מתחילת עידן הרוקנרול בשנים 1955–1992, מגדיר את זמר הלהיט האחד באובייקטיביות כ-"אחד שהצליח להביא שיר אל 40 השירים הפותחים של מצעד פזמונים כלשהו."
מחבר הספר הוציא אותו תחת חסותם של בילבורד, והשתמש במצעד הבילבורד הוט 100, כמדד לזמר של להיט אחד. זמרים שצונזרו מהספר אף הוזכרו באתר האינטרנט שפתח ג'אנצ'יק לאחר שהודיעו לו כי ייתכן וכמה זמרים שהוא החשיבם כ-"זמר של להיט אחד", יוסרו מתוך הספר.
עם זאת, סוני גראקי נחשב פעמיים לזמר של להיט אחד מכיוון ששתי הלהקות בהן היה, זכו לתואר זה. האחת הייתה, The Outsiders עם שירם "Time Won't Let Me", והשנייה הייתה הלהקה קלימקס ושירה, "Precious and Few".

בישראל

1968: אופק אדמוני- הפנינים הכחולות
1969: שיר לילדים גדולים - טמירה ירדני, מצלתיים- זהר השביעי, אני אצבע את השלכת בירוק - יורם ארבל
1970: דזדמונה - דדי בן עמי
1971: איזבל- עקיבא נוף (על אף שידוע בתור פזמונאי ומלחין, זהו השיר היחיד המוכר שלו בתור מבצע)
1975: בלדה למנקה הרחוב - להקת ציפורי השיר, נערי בים ביתו- ציפי זרנקין (השיר בוצע במקור על ידי דורית ראובני, אך זכה לפרסום בביצוע של ציפי זרנקין, כמו כן היא ביצעה ראשונה את השיר "תני לו פרח" שהתפרסם יותר מאוחר בביצוע של גלי עטרי), בצל כפות תמר- עוזי מאירי
1978: חג לי - שלישיית באופן זמני, זמר לחתנים - שלישיית ימים טובים, אל תנגנו את השיר הזה- ג'קי בראון
1979: הקיץ השאיר בי סימנים - אלי סמרי, גן נעול - שוקי ודורית
1980: לא לעולם - גידי שרון
1981: פסוליה - דוד שושי
1982: לא רוצה לזמביה - עופר אקרלינג 
1983: שתיים בלילה - מוטי נוטע, ברווזים ברווזים - עובד 
1984: אף אחד לא מזיל דמעה - שמוליק צ'יזיק (מוכר מאוד בתור פזמונאי ומלחין, אך בתור מבצע זה הוא השיר היחיד המוכר בביצועו), יהיה בסדר - יעקב (קוקי) פפיני
1986: שתי אצבעות מצידון - בועז עופרי
1988: תמונה שבורה - מוני ארנון (על אף שהתפרסם בלהקת האחים והאחיות, זהו שיר הסולו היחיד המפורסם שלו)
1989: דרך המלך - גילי וגלית, ילד השדה - גדעון כפן, כפית סוכר - שאול צירלין
1990: ריקוד הנסיכים - ליביו סיגלר
1991: טאקו - חני יופה
1992: מסכה - דרמה, זודיאק - ירון חדד (היה חבר בלהקת קסם, אך זה שיר הסולו היחיד שלו שהצליח).
1994: יעקב - ללדין
1995: אוכלת מהצד - השוונג של הפיתה
1997: היווניה הגדולה שמחה - היווניה 
1999: יום הולדת - עדן
2000: שמח - פינג פונג, ימים של שקט - לולה
2001: באושר ובעוני - שי עמר,
2003: כל מה שנשאר - בוטן מתוק בקרקס, שמיים כחולים - המשולש(שמעון גרשון ומלי לוי), אתה חייב למות עלי - חמסה
2006: תודה לך - רז חדד 
2007: רוצה בנות - חובבי ציון
2008: ים - המושבה, דבש - ארי גורלי ורעות יהודאי, בדיוק כמו פעם - ישראל בר-און
איריס בר און

ביוגרפיה

נולדה בשנת 1955 ברחובות. שירתה בצה"ל כמורה חיילת בחיפה. למדה הוראה ועבדה כמורה במערכת החינוך במשך 14 שנים. במקביל למדה לתואר ראשון בפסיכולוגיה, תואר שני במדעי ההתנהגות, וכתבה דוקטורט בחינוך בנושא "מיניות מתבגרים". כן למדה קורסים בתחום המיניות והטיפול המיני באוניברסיטת תל אביב, "הכשרת מנחים לקבוצות נישואין" במכון "מעגלים", "זוגיות" באוניברסיטת בר-אילן, ו"גישור בענייני גירושין" אצל ד"ר סוזן זיידל.
ב-1995 פתחה קלינקה פרטית בכפר סבא לייעוץ והדרכה לזוגות וליחידים בתחום הזוגיות והמיניות. כן התראיינה לתקשורת בנושאים כגון חשיבות המיניות במהלך זוגיות. ב-1998 החלה לשדר תוכנית שבועית ברדיו רדיוס 100fm במוצאי שבת, בשם "מדברים אהבה עם איריס בר-און". בהמשך שידרה תוכנית יומית ברדיו חיפה וברדיו לב המדינה בשם "המופע של איריס בר-און". במקביל התארחה בתוכניות בוקר ואירוח רבות ברדיו ובטלוויזיה והתראיינה בנושאי זוגיות ומיניות. 
ב-2003 העלתה מופע על זוגיות ומשפחה, עם אסף אשתר ואיריס ברנע, בשם "סיפורים ממין אחר". ב-2007 העלתה את המופע הקומי "טוב לי או רע לי" עם ננסי ברנדס, על זוגיות, אהבה ומין. ב-2011 העלתה מופע קומי שכתבה, בשם "זוגיות זה לא צחוק", על מין, משפחה ויחסים.
ב-2007 יצא ספרה הראשון, "מתחתנים - הוראות הפעלה", העוסק בזוגיות, מיניות ויחסים. 
בשנת 2012 השתתפה בתוכנית המציאות "הישרדות VIP" בערוץ 10.
ב-2007 נדונה בעסקת טיעון ל-8 חודשי מאסר וקנס על העלמות מס.
בר-און גרושה בשנית ואם לארבעה בנים.
שמריה מוורחובקה

רבי שמריהו (שמער'ל) מוורחובקה (או וורחיבקה. נפטר בב' בכסלו ה'תקל"ו, 1775) היה מגיד מישרים בורחובקה ומו"ץ בסאווראן, מבני חבורתו של הבעל שם טוב.

חייו

על פי המסופר, בתחילה עסק במסחר, אך משלא נולד לו בן זכר, הבטיח לו הבעל שם טוב בן זכר תמורת עשרו, ומאז עסק במגידות.
ב"שבחי הבעל שם טוב" מובא בשמו: "קודם ביאת משיח צדקנו יסתלקו כל האותות והמופתים והניסים הגלויים והמפורסמים הממשיכים ומתלהבים לב האדם לעבודתו יתברך, ואין מחיה נפש רק מי שיאחוז באמונה".
בנו ר' דוד, כיהן כרבה של טיצ'לניק. לפניו כיהן כרב בטישלניק חתנו של ר' שמריה, ר' פאלק.

קברו

ר' שמריה נקבר בבית הקברות היהודי בוורחובקה. בשואה נהרס חלק גדול מבית הקברות, ומקום קברו היה נחשב לאבוד. תושבי העיירה אף השתמשו בשטח בית הקברות לחקלאות. בשנות ה-90, הגיעה לעמותת "אהלי צדיקים" עדות של יהודי יליד ורחיבקה, שלפני שעזב את העיירה סימן את מקום קברו של ר' שמריה במוט ברזל אדום. לפי עדות זו איתרה העמותה את מקום הקבר, ובשנת ה'תשס"ז (2007) הוקמה מחדש מצבה על קברו.
עם הנצח לא מפחד

הדמויות העיקריות בספר

בספר שלוש דמויות עיקריות. הן מתחלפות ביניהן עד כדי רגעים שבהם קשה להבחין מי היא מה ומי היא מתי. ובכל זאת, לכל אחת מהן אופי משלה ויכולות התנהגותיות מפתיעות ומטרידות.
ציטוט מהשער האחורי של הספר בעברית: יעל אבישג וליה גדלות יחד ביישוב קטן על גבול הצפון, לומדות בתיכון ומעבירות פתקים בשיעור מתוך השעמום המוכר של הנעורים. הגיוס לצה"ל משנה את חייהן באופנים לא צפויים, משפיע על הנשים שהן הופכות להיות ועל החברויות שהן נאבקות לשמר לפני שהן יודעות דבר על אהבה או על העולם הזה.
הספר מתאר תהליך התבגרות מאוחר של שלוש בנות צעירות, הנזכרות כל אחת בדרכה, בעברן. וחיות בהווה לא פשוט, שנעשה מורכב מרגע לרגע. אנו עוקבים אחריהן במעבר מהתיכון לצבא ומן הצבא לחיים בעיר. שלושתן בונות בעצמן, ללא עזרת המבוגרים, את אישיותן המורכבת. תחילה נראה כאילו הן בנות פשוטות חסרות כיוון ודרך. אך הספר שוטח בפנינו חיים שלמים, בתקופה קצרה. אבישג היא תצפיתנית המתבוננת בפליטים המשליכים עצמם על גדרות תיל דוקרני. אך במהלך הרומן נגלה דמות דרמטית ביותר, העוברת תהליכי אובדן קשים מאוד. ליה, המשרתת במחסום, מנסה לדמיין את המתחולל מאחורי הפרצופים של הפלסטינים שחולפים לצידה יום-יום. וגם היא עדה לאירוע דרמטי וקשה. אך בהגיעה לתל אביב, כובשת אותה בסערה חסרת תקדים. יעל, שיש להניח שהיא הדמות הקרובה ביותר למחברת. בעלת כישרונות בתחומים רבים. וגם בעלת חוש הומור מפותח.
אין לסיפור המרכזי כל המשכיות, הוא ממוקד בשלוש הדמויות המרכזיות. כל אחת וחייה היא. והמפגשים המשולשים שלהן. הכותבת עוברת מדמות לדמות, מסיפור לסיפור. בדרך כלל על מנת לעצור את המתח בשיאו, רגע לפני שהיא חושפת את סופו של הסיפור הקודם. ובכך שומרת על מתח, והפתעה בחשיפת מעלליהן של שלוש הדמויות.
הדמויות מספרות את עצמן. הסופרת מתארת אותן. הדמויות מספרות את חברותיהן, אימותיהן, את סביבתן ואת מערכות היחסים שלהן. אך אין בהן איזו אמירה אידאולוגית, או ערכית. ההתמודדות עם הערכים החברתיים, הלאומיים, איננה מהווה מהות בסיפור, אלא רק העלילות עצמן. הפעולה, העשייה, הכאב, הרגש.
חבלה וסילוק פצצות

חבלה וסילוק פצצות הוא המקצוע של נטרול מטעני חבלה, פצצות, נפלי תחמושת, חומרי נפץ, פצצות מלוכלכות (מטען כימי או ביולוגי), מלכודות נפיצות וכל שאר הסוגים של חפצים חשודים, והסרת האיום שהם מציבים. החבלה וסילוק הפצצות נעשים רק בידי מומחים המוסמכים לכך ובאמצעות אמצעי ביטחון מתאימים. אדם שמקצועו הוא חבלה וסילוק פצצות נקרא: "חַבְּלָן" או "סָלָק".

פירוק המטען

בשיטה זו נעשה ניסיון לפרק את החפץ מבלי לגרום לפיצוצו, והוא מחויב מקצוענות וזהירות רבה. שיטה זו היא המסובכת והמסוכנת מכולן ובדרך כלל נעשה בה שימוש רק אם לא ניתן להשתמש בשיטות האחרות.
האמצעים בהם משתמשים לפירוק המרעום שונים ותלויים בסוג הפצצה ובמידת מורכבותה. יש פצצות שאפשר לפרק את המרעום שלהן על ידי ירי עליו ברובה ציד או בבארט M82A1. פצצות אחרות ניתן לפרק באמצעים פיזיים (למעוך, לקרוע, לתלוש וכיוצא מכך). פצצות מורכבות יותר דורשות טיפול ידני במנגנון, כגון ניתוק חוטי ההפעלה, יצירת קצר חשמלי ועוד. 
רק לעיתים רחוקות, החבלן מטפל במטען במו ידיו (למרות התדמית השגויה של המקצוע שנוצרה בסרטים הוליוודים).

צבא

בצה"ל, עניין החבלה נמצא בתחום חיל ההנדסה הקרבית, חיל הרגלים וכוחות מיוחדים אחרים נוספים ובעיקר יחידת יהל"ם. האחריות של סילוק פצצות ונפלי תחמושת מוטלת על פלגות הס"פ של יהל"ם של חיל ההנדסה הקרבית. הס"פ של יהל"ם מהווים את יחידת העילית של חיל ההנדסה וצה"ל לנטרול מטעני חבלה, פצצות מתוחכמות, ראשי קרב של טילים וטיפול בתחמושת שלא התפוצצה (נפלי תחמושת). למעשה, פלגות הס"פ הם החבלנים של צה"ל, ובשל כך הם עוברים אימון ארוך (שנה ו-6 חודשים) ומחויבים לחתום קבע ל-12 חודשים. לוחם שמקצועו סילוק פצצות נקרא סָלָק (בניגוד לחבלן שלו הכשרה משטרתית).  בשל מומחיותם בנטרול חומרי נפץ הם לא אחת מסופחים ליחידות מיוחדות אחרות כאשר יש חשש ממטענים רציניים.
הלוחמים המשרתים בחיל ההנדסה הקרבית וחיל הרגלים נחשבים "חבלנים ברמתם" אך לא מוגדרים כחבלנים בצה"ל, לוחמים בפלגת ס"פ של יחידת יהל"ם הם המומחים ביותר בתחום החבלה וסילוק פצצות ולכן הם אלו שמוגדרים כחבלנים של הצבא.
משה שנפלד

ביוגרפיה

נולד בפולין למשפחה חסידית. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל והתיישב בבני ברק. היה מקורב לחזון איש, ולאחר עליית הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק לארץ ישראל בשנת תש"א (1941) התקרב גם אליו. היה חבר צעירי אגודת ישראל (צא"י).
שנפלד נקט בהשקפה תורנית בלתי מתפשרת. את מאמריו ורשימותיו פרסם בביטאונה של צא"י "דגלנו", לאורך תקופה של כשלושים שנה. כתיבתו הייתה רהוטה וחריפה והיא ביטאה התנגדות לציונות ולחילוניות. החזון איש והרב מבריסק נהגו לקרוא את מאמריו והביעו את קורת רוחם מכתיבתו, כן היה נוהג להיוועץ מדי שבוע בהרב אהרן לייב שטינמן בטרם פרסם את מאמריו.
סדרות מאמריו ב"דגלנו" בעניין פרשת ילדי טהראן והתנהלות ההנהגה הציונית בתקופת השואה כונסו על ידו ויצאו כספרים. הוא האשים את ההנהגה הציונית בשותפות עם היטלר בהשמדת יהדות אירופה, בכך שהתעלמו לטענתו מהקריאות לעזרה של הרב חיים מיכאל דב ויסמנדל ולא עסקו לדעתו במאמצי הצלה ראויים.
שנפלד עסק במאמריו גם במעמד בני הישיבות, גיוס בנות ומאבק בעניין ניתוחי מתים. לאחר מותו פורסמו חלק ממאמריו בסדרת הספרים "השקפתנו" שיצאה לאור בסוף שנות השבעים.
בנו הרב יעקב, המשיך את דרכו הספרותית כעורך וכפובליציסט בעיתון המודיע. חתנו לשעבר, היה הסופר החרדי אהרון סורסקי. נכדו, נושא שמו, מראשי מובילי המאבק למען היוצאים בשאלה.
לאחר פטירתו הקימה תנועת צא"י את שכונת "נחלת משה" בבני ברק, על שמו.

מפעלו הספרותי

שנפלד היה ממכונני הספרות החרדית בשפה העברית בארץ ישראל. עד לתקופתו הספרות החרדית נכתבה בעיקר ביידיש ובגרמנית, על ידי סופרים חרדים מאירופה. שנפלד תרגם לעברית מיצירות המופת של הסופרים החרדים, כאלטרנטיבה לספרות החילונית העברית. הוא תרגם בין היתר סיפורים היסטוריים של מאיר להמן וזליג שכנוביץ. כמו כן ערך (יחד עם יחזקאל רוטנברג, מייסד ההוצאה החרדית נצח) את הספר "שושנים", פרקי קריאה.
ספיריטואליזם

ספיריטואליזם, מהמילה ספיריט-"spirit" (רוח באנגלית), היא האמונה כי נשמת בני אדם ממשיכה לחיות לאחר המוות ואף עשויה להתגלות ולבוא במגע עם אנשים חיים. האמונה החלה להתפתח בקרב בני המעמדות הבינוני והגבוה בארצות הברית ובבריטניה לקראת אמצע המאה ה-19, ופותחו בה מגוון מסורות עם עקרונות משלהן, על בסיס הרעיונות והעקרונות הכלליים.

ביהדות

קיימות תופעות גלגול הנשמות והדיבוק אפופות הסוד והקבלה, אך מאמינים כי רק יחידי סגולה מסוגלים לרדת לעומקן, ולכן הדיבור עליהן לא מצוי בקרב כלל הציבור הדתי.
ישיבה יוניברסיטי

רקע

מסלולי הלימודים לתואר ראשון נפרדים לנשים ולגברים. הם כוללים מדעי הרוח ומדעי הטבע, בשילוב לימודי יהדות. 
נשיא הנוכחי של האוניברסיטה הוא הרב ארי ברמן. נשיאי האוניברסיטה בעבר: הרב דב רבל, הרב שמואל בלקין, הרב נחום לאם וריצ'רד יואל. 
מלבד הקולג' האקדמי, כולל המוסד גם את ישיבת רבנו יצחק אלחנן, על שם הרב יצחק אלחנן ספקטור. תלמידי הישיבה לומדים במתכונת ישיבתית רגילה במשך חציו הראשון של היום, ובחציו השני הם לומדים לתואר ראשון או שני. בין ראשיה היו הרב משה סולובייצ'יק, הרב יוסף דב סולובייצ'יק והרב נחום לאם. לישיבה שלוחה בירושלים בשם "כולל גרוס", השוכן בסמוך לקמפוס של המרכז האקדמי לב.
מסלולים לתארים מתקדמים ומסלולי הכשרה מקצועית מוצעים בתחומים שונים, ובכללם: לימודי רפואה - בבית הספר לרפואה על שם אלברט איינשטיין, לימודי משפטים - בבית הספר למשפט על שם בנימין קרדוזו. תלמידים במסלולים אינם רק יהודים. אחד הבוגרים המפורסמים של בית הספר לרפואה הוא הווארד דין שהיה מועמד בפריימריז לנשיאות ארצות הברית.
לישיבה מסונף גם בית ספר תיכון שהוקם ב-1916 בשם "אקדמיה תלמודית על שם מרשה שטרן". בבית הספר כ-300 תלמידים.
ב-22 באוגוסט 2019 הוגשה תביעה כנגד המוסד  בטענה שרב התיכון במוסד, ג'ורג' פינקלשטיין  וארבעה עובדים אחרים ביצעו בתלמידים עבירות מין שונות, לפני עשרות שנים. התביעה הוגשה לבית המשפט העליון בניו יורק, ורוב התלמידים שמצוינים בה, 33 במספר, נשארו אנונימיים.
ארנסט בולאנז'ה

חייו

ארנסט בולאנז'ה נולד בפריז למשפחת מוזיקאים. אביו, פרדריק בולאנז'ה, היה צ'לן ומורה לשירה בקונסרבטואר של פריז, ואמו, מארי-ז'ולי האנליז'ה הייתה זמרת בתיאטרון האופרה קומיק בפריז. ארנסט בולאנז'ה היה אביהן של נדיה ולילי בולאנז'ה.
בולאנז'ה למד בקונסרבטואר הפריזאי ובגיל 19 זכה בפרס רומא וקיבל מלגת לימודים לווילה דה מדיצ'י ברומא. בשנת 1842 החל שמו של ארנסט בולאנז'ה להתפרסם בחוגי המוזיקה של פריז בזכות האופרה שחיבר ואף ניצח עליה. בשנת 1870 עוטר ארנסט בולאנז'ה באות אביר לגיון הכבוד הצרפתי וב-1871 היה לפרופסור לשירה בקונסרבטואר. בין תלמידותיו שם הייתה ראיסה מיצ'טסקי הרוסיה, שאותה נשא לאישה בשנת 1877. בשנת 1881 היה לחבר האקדמיה לאמנויות יפות.
ארנסט בולאנז'ה תפס מקום של כבוד בחוגי המוזיקה של פריז ובין ידידיו היו, בין השאר, שרל גונו, ז'יל מאסנה וקאמי סן-סנס.
מארק מיליגן

קריירת מועדונים

מיליגן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של מכון הספורטיבי של אוסטרליה. בגיל 17 התחיל לשחק כדורגל בקבוצת בוגרים כאשר שיחק בספיריט הצפונית ובלקטאוון סיטי. בשנת 2005 עבר לסידני מליגת העל ההאוסטרלית. ביצועיו המרשימים בסידני, הקנו לו מקום בסגל נבחרת אוסטרליה. בשנת 2007 יצא מיליגן לבחון אופציות באירופה וסיכם בסופו של דבר בסטנדרד ליאז', אך הדבר נעשה ללא ידיעת אנשי ההנהלה במועדון ומיליגן חזר בסופו של דבר לסידני. בקיץ 2008 יצא שוב לבחון אופציות באירופה הפעם הדבר נעשה כאשר סיים את חוזהו במועדון, אך בגלל שלשחקן לא הייתה זכאות לאזרחות אירופית הוא לא הצליח למצוא קבוצה.
ב-21 באוקטובר 2008 חתם בניוקאסל ג'טס לתקופה של כחודש וחצי. בינואר 2009 חתם בשאנגחאי שנחווה הסינית. ב-19 במאי 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו עבור שאנגחאי בתיקו 1-1 נגד אנטלרס קאשימה במסגרת ליגת האלופות האסיאתית. לקראת עונת 2010 חתם בJEF יונייטד צ'יבה מהליגה היפנית השנייה. לאחר רעידת האדמה והצונמי בסנדאי החליט מיליגן לעזוב את יפן מחשש לחיי אשתו וילדיו. לאחר שהליגות ביפן הושבתו, הוא התאמן בסידני כדי לשמור על כושר.
ב-23 בינואר 2012 הושאל למלבורן ויקטורי עד לסיום העונה, והפך לשחקן הראשון שמשחק בסידני ומלבורן סיטי הידועות ביריבותם. בחודש במרץ 2012 חזר לצ'יבה וביולי 2012 שוחרר מהמועדון וחתם ל-3 שנים במלבורן. בעונת 2012/2013 ביסס את מעמדו בקבוצה כאשר כבש 8 שערים ואף זכה בתואר "שחקן העונה של המועדון". ב-17 בספטמבר 2013 מונה לקפטן המועדון.
בקיץ 2015 חתם בבניאס מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב-31 ביולי 2017 חזר למלבורן ויקטורי.
ב-28 בינואר 2018 חתם באל אהלי.
ב-18 באוגוסט 2018 מיליגן חזר לאירופה וחתם בהיברניאן מליגת העל הסקוטית.

קריירה בינלאומית

מיליגן השתתף עם נבחרת הנוער בגביע העולם בכדורגל לנוער בשנת 2005. במאי 2006 נכלל בסגל הנבחרת הבוגרת לקראת מונדיאל 2006 והיה הצעיר מבין שחקני הנבחרת. ב-7 ביוני 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד ליכטנשטיין. בפברואר 2007 היה שותף לעלייה של הנבחרת למשחקי אולימפיאדת בייג'ינג. ב-3 במרץ 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד אינדונזיה. בינואר 2015 זכה עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2015.
אטאליק

מהות המעבר

ילדי הצ'רקסים אשר גדלו בבתי הוריהם עד גיל שבע, היו תחת השגחת הוריהם ונהנו מהקלות מסוימות. עם ההגעה אל משפחת אומנה למדו הילדים להסתגל לאורח חיים עצמאי מחוץ למעגל הסלחני והמחבק של ההורים, עניין אשר חישל אותם גופנית ונפשית, תוך שצופה מהם שבעת שהוריהם יפלו בשבי הם יוכלו להמשיך ולהילחם ולא להיכנע לדרישות האויב.

לימוד טכניקות לחימה

טכניקות הלחימה העיקריות אשר למדו הילדים במשפחת אומנה הן שימוש נכון בחרב הצ'רקסית ותמרון הרכיבה. לוחם צ'רקסי היה תמיד מוכן להתקיף ועל כן היה ידוע כלוחם מהיר בפעולותיו.

שימוש בחרב

השימוש בחרב צ'רקסית דרש מיומנות גבוהה. נדן החרב נתלה על גופו של הלוחם בצורה הפוכה כאשר להב החרב פונה כלפי מעלה. הלוחם היה אוחז בידית החרב כשהוא נעזר בזרת כדי לייצב את אחיזתו בידית. החרב הייתה נשלפת בצורה קשתית כך שהשליפה והמהלומה התבצעו באותה הנפה. טכניקה זו מנעה מהאויב להיכנס לעמדת הגנה, היות שבעודו ממתין לשליפת החרב, הלוחם הצ'רקסי כבר הספיק להלום בו.

תמרון רכיבה

בטרם עלו הלוחמים הצעירים עלו על סוסיהם, הם חונכו לכבד אותם ולהתייחס אליהם כאל אח. בשפה הצ'רקסית האות ש (ш), מיוחסת במשמעותה גם לאח וגם לסוס. בכל ערב בטרם עלו על יצועם, היו הלוחמים קושרים את הסוס לאדן החלון ובכך יצרו קשר חזק עמו. בפולקלור הצ'רקסי, נהוג לספר כי בעת נפילתו של לוחם צ'רקסי במהלך קרב, נותר סוסו לצידו ולא נטש אותו עד למותו שלו.
אחת התכונות המאפיינות את הרכיבה הצ'רקסית, היא רכיבה מתחת לבטנו של הסוס ולאו דווקא מעל גב הסוס. בעת הרכיבה לבשו הלוחמים מעל מדי הלחימה גלימה לבנה אשר העניקה להם הסוואה מהשלג. האויב אשר זיהה את הלוחם הצ'רקסי מרחוק, ראה דמות עטויה גלימה החובשת כובע פרווה, אשר רוכב על גב הסוס. אולם הלוחם הצ'רקסי הכין לו הפתעה, הוא קשר את החנית אל אוכף הסוס כדי ליצור מעין שלד אשר עליו הלביש את הגלימה ואת הכובע, כך יצר לו דחליל בדמות לוחם צ'רקסי, והוא עצמו נאחז מתחת לבטנו של הסוס, כאשר האויב תקף בחרבו הוא פגע בגלימה ריקה ואז הלוחם הצ'רקסי התרומם מתחת בטנו של הסוס תוך שהוא מפתיע והולם באויבו, אשר בזבז את מהלומת חרבו על דחליל.
חמצה שסועה

תיאור המין

זהו עשב חד-שנתי, לא גבוה (גובהו עד 30 ס"מ). עליו מנוצים פעם אחת, וניכרים בשינון האופייני להם. קיימים עלי לוואי. כל הצמח מכוסה שערות בלוטיות המכילות חומצה ומקנות לו טעם חמוץ, ומכאן שמו. לחמצה השסועה פרח יחיד, ופריחתה מתרחשת בחודשי האביב.
פרי הצמח מזכיר את פרי החמצה התרבותית. להבדיל ממנו, לרוב הזרע יחיד (לעומת זוג בחמצה התרבותית), וקטן יותר.

תפוצה בארץ

צמח זה מופיע בעיקר בבתות, וגדל לרוב סמוך לאבנים. הוא מצוי בחבל הים-תיכוני בארץ-ישראל.
ארתור מנחם הנטקה

קורות חייו

ארתור מנחם הנטקה נולד בברלין, בשם ארתור הנטקה, וקיבל חינוך מסורתי. הוא למד באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת פרייבורג, והוסמך כדוקטור למשפטים. עם תום לימודיו הוא התמחה בעריכת דין, ובשנת 1900 פתח משרד לעריכת דין משלו.
כסטודנט הוא התקרב לרעיון הציוני, ובשנת 1893 היה בין מייסדי "החברה היהודית ההומאניטרית", ארגון יהודי לאומי בברלין. בהמשך הוא הצטרף להסתדרות הציונית והחל משנת 1901 היה ציר לכל הקונגרסים הציוניים. בשנת 1903 הוא נבחר לחבר הדירקטוריון של הקרן הקיימת תפקיד בו נשא עד שנת 1928. בשנת 1910 הוא נתמנה ליושב ראש ההסתדרות הציונית בגרמניה, תפקיד אותו החזיק עד 1920. בשנת 1911 נבחר לחבר ההנהלה הציונית בברלין. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה העביר יחד עם אוטו ורבורג את ההנהלה הציונית לקופנהגן, שהייתה נייטרלית, ובמקביל לעבודתו הציונית עסק בעזרה ליהודי מזרח אירופה שהיו תחת כיבוש גרמני ובהשתדלות אצל הגרמנים להשפיע על הטורקים שלא להחריב את היישוב היהודי בארץ ישראל. הוא התנגד להקמת הגדוד העברי בגלל פגיעתה בנייטרליות. הוא קיבל בשמחה את הצהרת בלפור ופעל לקבלת הצהרות מקבילות מידי מעצמות המרכז.
בשנת 1919 יזם את הקמת הארכיון הציוני המרכזי. עם הקמת קרן היסוד נתמנה לראש מחלקת הקרן במרכז אירופה. בשנת 1926 נתמנה לדירקטור בקרן היסוד ועלה לארץ ישראל בה התמקמה הלשכה המרכזית של הקרן. בשנת 1933 נתמנה לעמוד בראש קרן היסוד. במסגרת תפקידו זה נדרש להתמודד עם סוגיית העלאת יהודי גרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון.
הנטקה נפטר בשנת 1955 בירושלים.
על שמו קרוי המושב אבן מנחם, וכן רחובות בערים תל אביב, ירושלים וחיפה.
משנת 1909 היה נשוי ליהודית (אדית) לבית היימן, כימאית שלמדה באוניברסיטה בברלין (נולדה בברלין ב 16 בספטמבר 1886 נפטרה בירושלים ב-1949 וקבורה בית העלמין גבעת רם ידוע גם בשם בית העלמין שייח' באדר), והיה אב לבן. (נישא לעליזה (ליזה) ידבנציקי), וסב לנכדה.
החוג האנטארקטי

החוג האנטארקטי הוא הקו המעגלי הדמיוני המקיף את הקוטב הדרומי, ואשר מדרומה לו השמש אינה זורחת בשיא החורף בחצי הכדור הדרומי (ה-21 ביוני), ואינה שוקעת בשיא הקיץ בחצי הכדור הדרומי (ה-21 בדצמבר ). בחוג האנטארקטי עצמו, השמש משיקה לאופק ב-21 בדצמבר ועולה שוב.
החוג האנטארקטי נמצא בקרוב בקו רוחב 66.5° דרום - בהתאם לזווית בין ציר הסיבוב של כדור הארץ למישור המילקה.
בזיליקה

חלל הבזיליקה

חלל הבזיליקה הוא מלבני, מחולק ל-3 חללי אורך (ספינות/סיטראות) מסדרי גודל שונים, כאשר החלל המרכזי - הספינה הראשית (לטינית: Navis, אנגלית: Nave) גבוהה והחללים הצדיים (ספינות צדדיות/סיטראות) נמוכים יותר. הפרש הגובה בין הספינות מנוצל להחדרת תאורה למבנה, והוא נקרא קומת אור (clearstory, clerestory). החללים מופרדים וממוזגים בו זמנית באמצעות שורות עמודים. החלל הבסיליקני הוא בעל ציר אורך, שהוא גם ציר הסימטריה הראשי של הבנין, שלאורכו מאורגנות יחידות חלליות ומבניות חזרתיות. בקצה הספינה הראשית - אפסיס (לפחות אחד), מעין גומחה חצי עגולה.  
מאז מיסוד החלל הבסיליקני כחלל הכנסייתי בנצרות הקדומה (מאה 4), הוא ממשיך להיבנות כטיפוס החללי המוביל באדריכלות הכנסיות בעיקר של הנצרות הקתולית, גם בתקופות סגנון שונות וגם במהפכות טכנולוגיות (למשל במעבר מתקרות עץ לקמרונות אבן, ואפילו תקרות בטון במאה ה-20).

בתרבות הרומית

בתרבות הרומית שימשה הבזיליקה כמבנה הציבור הראשון במעלה בעיר הרומית, המקום שבו התבצעו עסקים או נדונו עניינים משפטיים.והיא היתה אחד מבנייני הפורום הרומי. היו בסיליקות ששמשו כבית-משפט, למסחר, כקסרקטין, כמשרדים. הכניסה אל הבזיליקה הייתה מתוך הפורום ודרך קיר האורך של המבנה. הבזיליקה העתיקה ביותר הידועה כיום היא בזיליקה פורקיה, אשר נבנתה ברומא, לצד בית הסנאט, על ידי מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס, בשנת 184 לפניה"ס, בתקופה בה שימש כקנסור. בזיליקה זו שימשה כמקום מושבם הרשמי של הטריבונים מטעם הפלבאים. עוד היו בפורום הרומי בסיליקה אמיליה (נבנתה ב-179 לפניה״ס), בסיליקה יוליה, שנבנתה ע״י יוליוס קיסר ב-46 לפניה״ס והושלמה ע״י אוגוסטוס ב-27-14 לפניה״ס, וכמובן הבסיליקה של מקסנציוס (בסיליקה נובה) שנבנתה בין 308-312 לסה״נ.

באדריכלות הנוצרית

עם הכרזת הסובלנות הדתית כלפי הנצרות ע"י קונסטנטינוס באדיקט מילנו ב-313, אומצה הבסיליקה כחלל הכנסיה הרווח לפולחן הנוצרי. הכנסיה הראשונה שנבנתה בדגם זה היא בזיליקת הלאטרן.  לאחר מכן נבנתה בסיליקת פטרוס הקדוש אשר בותיקן (324). החל מהמאה ה-4  ב, משמשת הבזיליקה ככנסייה באדריכלות הנוצרית במבנה ארוך, הבנוי בדרך כלל בציר מזרח-מערב, עם אולם תווך (ספינה) ושתי סיטראות המופרדים זה מזה בטורי עמודים. הכניסה אל המבנה היא דרך קיר הרוחב המערבי של המבנה בדרך כלל, ובו שלושה שערי-כניסה, האמצעי ל'ספינה' והצדדיים לסיטראות. ממול לכניסה, בצד המזרחי, נמצא בדרך כלל ה"אפסיס". זהו חלל חצי עגול שבו מותקן מזבח הכנסייה. מזבח זה מחליף את פסלו של הקיסר שהיה מוצב כאן במבנה הבזיליקה הרומית המקורית; יש בזיליקות בהן נוספו קפלות (גומחות) שונות במבנה. לעיתים, נוספה לבזיליקה גם קומה שנייה (קומת תאורה, clear-story), המאפשרת כניסת יותר אור לחלל הפנימי של ה'ספינה'. 
מסביבות המאות ה-11 וה-12, נוסף לבזיליקה מבנה רוחב - טרנספט, בכוון צפון-דרום, כך שנוצרה תבנית של צלב, וכן מגדל שנבנה בדרך כלל מעל  הצטלבות אולם האורך (הספינה) והטרנספט. 
הבזיליקה המפורסמת ביותר כנראה היא כנסיית פטרוס הקדוש שבוותיקן ברומא.