עודד קוטלר

ביוגרפיה

קוטלר נולד בתל אביב. הוא החל את דרכו התאטרונית כבר בהיותו תלמיד תיכון, כששיחק וביים הצגות בתיאטרון "קלעים" ושיחק גם בתיאטרון "האוהל". בצבא היה שחקן ובמאי בלהקת פיקוד מרכז. לאחר מכן שר בלהקת "בצל ירוק" ושיחק בתיאטראות "האוהל" והקאמרי. השתתף גם בתסכיתי רדיו, בהם הסדרה הרדיופונית הפופולרית "משפחת שמחון".

פעילות כמנהל אמנותי ומייסד תיאטראות

באמצע שנות ה-60 היה קוטלר ממייסדי להקת התיאטרון "במת השחקנים" שהעלו מחזות מקוריים (עם שחקניו נמנו אמנון מסקין, לאורה ריבלין, אילן תורן ואחרים) וצירף אותה לתיאטרון חיפה. בשנים 1970‏-1978 שימש כמנהלו האמנותי של תיאטרון חיפה ושם דגש על פיתוח מחזאות ישראלית מקורית שהתמודדה עם המציאות החברתית-פוליטית במדינה.
בשנת 1980 ייסד את המרכז התיאטרוני בנווה צדק ושימש כמנהלו האמנותי, והיה ממייסדי הפסטיבל לתיאטרון אחר בעכו. בשנים 1985-‏1990 ניהל את פסטיבל ישראל, היה חבר האנסמבל וההנהלה האמנותית של התיאטרון הקאמרי וייסד את "תיאטרון המעבדה" בירושלים.
בשנים 1990-‏1998 חזר לכהן כמנהל האמנותי של תיאטרון חיפה, והמשיך להתמקד בהעלאת מחזאות ישראלית (כמו "המתלבט" של חנוך לוין ו"אדי קינג" של נסים אלוני) וכמו כן התמודד עם גרעונות התיאטרון.
קוטלר התמודד בעבודתו בתיאטרון גם עם המציאות החברתית בישראל. בשנת 2005 הקים קבוצת תיאטרון חדשה והעלה עמה, במסגרת
תיאטרון גבעתיים, את המחזה החברתי "מובטל נולד", המבוסס על המציאות הישראלית ובעיית האבטלה שלדבריו, "נוגעת ופוגעת בכל שכב
הציבור ללא אבחנה". לטענתו, החברה הישראלית נעשית יותר ויותר חומרית וגם האמנות הישראלית, במקום ליצור משהו אמיתי, נסחפה לעבר אמנות המכירה.
בספטמבר 2011 מונה למנהל האמנותי של תיאטרון אנסמבל הרצליה. עבודתו זו הסתיימה באפריל 2013, עם ההחלטה על סגירתו של תיאטרון אנסמבל הרצליה.
בשנת 2016 הוציא לאור את האוטוביוגרפיה שלו, "ימים רבים לא יכסו", בהוצאת עם עובד.

פעילות כבמאי או כשחקן בתיאטרון, בקולנוע, ברדיו ובטלוויזיה

במהלך השנים שיחק וביים בכל התאטראות בארץ. בין ההצגות הבולטות שביים היו: "חפץ", "פופקורן", "מלאכת החיים", "משחקים בחצר האחורית", "סינית אני מדברת אליך", "גיבור מעמד הפועלים", "חברון" (אשר עוסקת בסכסוך הישראלי-פלסטיני דרך העיניים של שני הצדדים) ואת האופרה "צחוק של עכברוש". בשנת 2002 שיחק את התפקיד הראשי במחזמר "גבירתי הנאווה".
קוטלר יזם והיה אחראי להפקתם של מחזות רבים במסגרת מוסדות התיאטרון השונים שבהם כיהן כמנהל אמנותי.
ביוני 2015 עורר קוטלר סערה כאשר בכנס של "פורום מוסדות התרבות" כנגד שרת התרבות מירי רגב, ולאחר שרגב אמרה במפגש קודם בינה לבין אמנים: "אנחנו קיבלנו 30 מנדטים ואתם רק 20", אמר: "תארי לך, גברת רגב, את עולמנו-עולמך שוקט, ללא ספר, ללא מוזיקה, ללא פואמה, עולם שאין מפריע בו, אין מפריע ללאום לחגוג 30 מנדטים שאחריהם צועד עדר של בהמות מלחכות קש וגבב". הנאום כונה "נאום הבהמות" וספג גינויים רבים מימין ומשמאל, בהם של ראש הממשלה בנימין נתניהו וראש האופוזיציה יצחק הרצוג. קוטלר טען שמבקריו מתעלמים מבעיות קשות יותר.
בראשית 2017 יצא במונודרמה חדשה -"ילד לא רצוי", בבימויה של נולה צ'לטון, על פי הביוגרפיה של יצחק בן-אהרון שכתבה יעל גבירץ.

עבודות בימוי בקולנוע ובטלוויזיה

בשנת 1985, ביים קוטלר את הסרט "רומן בהמשכים" בכיכובו של חיים טופול, על פי סיפור מאת יצחק בן נר.

עבודות בימוי של סרטים דוקומנטריים לטלוויזיה

- *הסדרה בת 6 הפרקים "משפחה"
- *"ילד שלי מוצלח" על נעמי פולני וחידוש "התרנגולים"
- * "עקבות בשלג" אודות בולגקוב וההצגה "השטן במוסקבה" שהעלה תיאטרון גשר (בעקבות "האמן ומרגריטה").
לאחרונה שקד קוטלר על הפקת סדרה בת 3 פרקים לטלוויזיה על תולדות התיאטרון בישראל.

פעילות כשחקן בקולנוע ובטלוויזיה

בקולנוע שיחק קוטלר במספר סרטים, בהם: "משפחת שמחון" (1964), "חולות באר שבע" (1966), "כל ממזר מלך" (1968) ו"פרשת וינשל" (1979). שני סרטים בולטים בכיכובו היו "שלושה ימים וילד" של אורי זוהר על-פי סיפור מאת א"ב יהושע (1967) ו"מיכאל שלי" בבימויו של דן וולמן, על פי ספרו של עמוס עוז (1975). בשנים 2004–2005 שיחק בסדרת הטלוויזיה "אסתי המכוערת" ובסדרת ההמשך שלה, "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית" וב-2010 שיחק בסדרה "חסמבה דור 3" בתפקיד ירון זהבי, מפקד "חסמבה".

פרסים

על עבודתו בתיאטרון הוא זכה חמש פעמים בפרס כינור דוד, בפרס המועצה לתרבות ואמנות, בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים (1983), בפרס מרגלית (1984), בפרס "הבמאי המצטיין" מאת התיאטרון הקאמרי (2005), פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה (2006) ובפרס התיאטרון הישראלי עבור מפעל חיים (2007).
בשנת 2008 זכה בפרס מפעל חיים בתחום הקולנוע מטעם "בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה".
בשנת 2017 זכה קוטלר ב- פרס א.מ.ת. בקטגוריה תרבות ואמנות: בימוי ומשחק בתיאטרון וכן, זכה גם בפרס מפעל חיים מטעם א.מ.י - אגודת אמני ישראל.
בשנת 1967 זכה קוטלר בפרס "השחקן הטוב ביותר" בפסטיבל הקולנוע בקאן על משחקו בסרט "שלושה ימים וילד".
בשנת 1990 זכה בתואר "אביר מסדר האמנויות והספרות" מטעם ממשלת צרפת.

משפחתו

בצעירותו היה קוטלר בן זוגה של השחקנית גילה אלמגור. היה נשוי למשוררת תרצה אתר, אחריה היה נשוי לשחקנית לאורה ריבלין ממנה יש לו תאומים (השחקנית נינה קוטלר, וצלם הקולנוע אמנון קוטלר).
מזה למעלה מארבעים שנה הוא נשוי לאורדית, בת דודתה של תרצה אתר ובתו של עקיבא עצמון, שהיה מפקד פיקוד הגדנ"ע. לזוג בן ששמו דניאל עקיבא פנחס (עקיבא על שמו של אביה של אורדית ופנחס על שמו של אביו של קוטלר). אחיו, יאיר קוטלר, היה במשך שנים רבות עיתונאי-תחקירן בעיתון "הארץ" ואחר-כך עיתונאי בכיר בעיתון "מעריב" וכתב ספרים בנושא השחיתות הפוליטית בממשל ובתקשורת.