google/wiki40b huggingface dataset:
ארטורי אילמארי וירטאנן

חייו

וירטאנן נולד בהלסינקי שבפינלנד, ולמד בליקיאון הקלאסי (בית ספר תיכון) בעיר ויפורי, אז בפינלנד (כיום ברוסיה). הוא נישא לבוטנאית ליליה מויסיו ב-1920, ולזוג נולדו שני בנים. ב-1933 רכש חווה באזור הלסינקי, שם בחן בפועל כמה מתוצאותיו המדעיות. הוא נפטר ב-1973, מסיבוכים עקב שבר בירך.

דרכו באקדמיה

וירטאנן למד כימיה, ביולוגיה ופיזיקה באוניברסיטת הלסינקי. הוא קיבל תואר שני בשנת 1916, ודוקטור למדע (.D.Sc) בשנת 1919; באותה שנה החל לעבוד במעבדת חברת ואליו, יצרנית מוצרי חלב גדולה, והיה למנהל המעבדה בשנת 1920. תחומי הבוטניקה והזואולוגיה עוררו אצלו עניין, אולם הוא חש כי השכלתו בתחום אינה רחבה דיה, וביקש להרחיבה. על כן, עזב את עבודתו, ופנה ללימודים במספר מוסדות. ב-1920 למד כימיה פיזיקלית בציריך במעבדתו של ג. ויגנר, וב-1921 הגיע לסטוקהולם, שם למד באותה שנה בקטריולוגיה במעבדתו של ברתל, ואנזימולוגיה אצל האנס פון אוילר-שלפין בשנים 1923–1924. כאשר חזר לפינלנד, ב-1924, היה למרצה באוניברסיטת הלסינקי, שם נודע בהרצאותיו על הכימיה של החיים. במקביל עבד במעבדה של "ארגון ייצוא החמאה", וזו הפכה למעבדה של האוניברסיטה. בשנת 1930 יוסד מכון הביוכימיה באוניברסיטה, ובו עבד וירטאנן עד למותו ב-1973. הוא היה לפרופסור לביוכימיה באוניברסיטה הטכנולוגית של הלסינקי ב-1931, ובאוניברסיטת הלסינקי ב-1939.

עבודתו המדעית

תרומתו המשמעותית הראשונה הייתה בנושא זרחון של הקסוזות, שם כללי לסוכרים פשוטים, בעלי ששה אטומי פחמן. במחקרו הראה כי הזרחון הוא השלב הראשון בתהליך התסיסה מרובה השלבים, הבסיס לתהליך הגליקוליזה. ב-1929 אפיין לראשונה תהליך תסיסת סוכר באופן מלא, מתחילתו ועד סופו. היה זה תהליך התסיסה של דיאוקסיאצטון לגליצרול וחומצה גליצרית בנוכחות פוספטים, בבקטריות מעיים.
ב-1925 החל לחקור את החיידקים מקבעי החנקן על שורשי קטניות. כמו כן חקר את תהליך יצירת הוויטמינים בצמחים. במחקריו בשנים אלה, 1925–1932, פיתח בין השאר שיטה לשימור מספוא, בעזרת נוזל בשם AIV (ראשי התיבות של שמו), המורכב מ-76% חומצה פורמית, מ-5.5% אמוניום פורמיאט וממים. השיטה שיפרה מאוד את יכולת האחסון של מספוא, נקודה חשובה במיוחד בחורשים ארוכים. תהליך השימור יכול גם להתבסס על חומצות אחרות (כמו חומצה גופרתית, או הידרוכלורית), מכיוון שהעלאת רמת החומציות היא זו המונעת את תהליך התסיסה. ב-1945 קיבל וירטאנן את פרס נובל בכימיה "על מחקריו והמצאותיו בכימיה חקלאית ותזונתית, ובייחוד על שיטת שימור המספוא שלו."
בהמשך חייו פיתח מקורות מזון סינתטיים-למחצה עבור בקר.
בט"ר דותן

בט"ר דותן (מחנה 80) הוא בסיס טירונים צבאי השייך למערך מגל, האחראי על קיום הטירונות הכלל צה"לית בבסיסי הטירונים השונים. בבט"ר מוכשרים טירונים לרמת רובאות 02 לשירות ביחידות עורפיות בטירונות הנמשכת בין 4-7 שבועות ולרמת רובאות 03 לשירות כמפקדי כיתה.
לבט"ר מגיעים מגוון רחב של אוכלוסיות טירונים (בנים ובנות): כלל צה"ליים, עתודאים, פלוגות ממתינים, בני ישיבות, מחזורי איתן, נהגי בט"ש (ביטחון שוטף), גרעין נח"ל וטירונות מתנדבים.
הבסיס שוכן על כביש 65 - בין עפולה לחדרה דרך ואדי ערה, בכניסה הצפון-מזרחית לפרדס חנה-כרכור, סמוך לצומת חנה הנקרא גם צומת מחנה 80. מפקדת הבט"ר היא סא"ל מזי סויסה.

היסטוריה

תחילתו של המחנה בתקופת המנדט הבריטי כאשר שימש כבסיס של חיל השריון הבריטי ונקרא "Camp 80" - מחנה 80. השם נבחר מכיוון שהמחנה ממוקם על חלקה מספר 80 במפת המקרקעין.
המחנה היה חלק ממתחם ענק של מחנות צבאיים בריטיים באזור פרדס חנה וכרכור, ורבים מבני היישוב עבדו במחנות. עם סיום שלטון המנדט נרכשו המחנות בידי הסוכנות היהודית. מפברואר 1948, עוד טרם יציאת הצבא הבריטי את הארץ, הוא החל לפנות אותם (שאר המחנות הוסבו עם קום המדינה למחנה העולים פרדס חנה). 
ב-6 באפריל 1948, הגיעו למחנה לוחמי אצ"ל לבושים במדים בריטיים ומסתייעים בשתי משאיות בריטיות שהוחרמו. הם הצטיידו בתעודות משלוח מזויפות, טענו שבאו לפנות את מחסן הנשק והחלו להעמיס 62 רובים, 39 תת מקלעים, 21 מקלעי ברן, פגזי פיאט, זחל ותחמושת לרוב. מפקד המחנה חשד בהם והתפתח קרב קשה בו נהרגו מפקד המחנה שהיה בדרגת קולונל ושבעה מחייליו. חייל אצ"ל אחד נהרג בפעולה. כלי הנשק שימשו את האצ"ל במערכה על יפו במלחמת העצמאות].
עם הקמת צה"ל הפך הבסיס לבית ספר לקצינים, עד שנת 1965. לאחר מכן הפך לבסיס גדנ"ע (הכשרת נוער לפני צבא).
בשנות ה-70 הוקם ב"מחנה דותן", דרומית-מערבית לג'נין, בסיס טירונות עבור נוער בסיכון בדומה לנערי רפול, בכפיפות למחנה 80 שהיה בסיס טירוני (בט"ר) הנח"ל. בשנות ה-90 עם ביצוע שלב א' בהסכמי אוסלו הפך מחנה דותן לבסיס החטמ"ר של חטיבת מנשה והפסיק לשמש כמחנה טירונים. כחלק מתוכנית ההתנתקות פונה "מחנה דותן" בספטמבר 2005.
במשך שנים רבות שימש מחנה 80 כבסיס הטירונים של חיילי הנח"ל. לאחר שאלה עברו לבסיסם החדש בתל ערד, בשנת 1993, הפך לבסיס המשמש לטירונות כלל צה"לית, השייך ליחידת מגל, מערך ששייך לפיקוד היח"ש, תחת פיקוד מז"י. הטירונות הכלל צה"לית לחיילי גרעיני הנח"ל שאינם קרביים מתבצעת עד היום בבסיס טרם שיבוצם לתפקידים שונים.
ב-29 בנובמבר 2001 התרחש פיגוע התאבדות באוטובוס ליד מחנה 80. מחבל מתאבד פוצץ עצמו באוטובוס "אגד" בקו 823 בצומת מחנה 80. שלושה אזרחים נהרגו ושמונה נפצעו.
בניסיון פיגוע בקרבת הבסיס ב-17 בפברואר 2002 נהרגו שני המחבלים על ידי שוטרים ואיש מילואים. במהלך האירוע נפצעו שלושה שוטרים.
במסגרת הקמת "עיר הבה"דים" תוכנן פינויו של מחנה 80 עד סוף 2016, ובהמשך לכך הקמת שכונת מגורים של 1,200 דירות בשטח שהיה מתפנה, אך תכנון זה בוטל.
אביגדור הלברשטאם

תולדות חייו

רבי אביגדור נולד בשנת ה'תקפ"ח (1828) לרבי אריה לייבוש הלברשטאם (הראשון) ולמרים בת רבי דוד מטארניגראד. הוא נישא לחנה רחל, בתו של רבי אברהם חיים הורביץ רבה של לינסק; נולדה להם בת, הרבנית חנה רחל.
רבי אביגדור כיהן כרבה של העיירה באבוב, אך נמנע מלהשתייך לקהילה החסידית (עוד טרם הקמת חסידות באבוב במאה ה-19). בין אחיו, רבי חיים, לבין רבי נתן יהודה לייב אשכנזי נרקמו קשרי ידידות טובים, וכשעבר הרב אשכנזי לכהן כרב העיירה טיסמניץ, התמנה אחיו רבי אביגדור במקומו למשרת הרבנות בעיירה דוקלה עד לסוף ימיו.
הוא נפטר שבוע לאחר חג הפורים, בתאריך כ"א באדר ה'תרל"ז (1877). חתנו, רבי אריה לייבוש הלברשטאם, מילא את מקומו כרבה של דוקלה.
מני פאר

ביוגרפיה

נולד בשם מנחם באואר בקיבוץ תל יצחק, וגדל בתל אביב. למד באוניברסיטת תל אביב וקיבל תואר ראשון בתולדות האמנות ופילוסופיה.
הוא בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב. שיחק בתיאטראות האהל, תיאטרון באר שבע, תיאטרון בית ליסין ובמסגרות תיאטרון אחרות. הופיע בכעשרה סרטי קולנוע, בהם "חסמבה ונערי ההפקר", "סלומוניקו", "דמיונות" "בדרנית בחצות" ו"שרית". היה בעל טור קבוע בשם "ממני אליכם" בשבועון המוזיקה והבידור "להיטון".
הנחה תוכניות רדיו וטלוויזיה בקול ישראל ובערוץ הראשון, בהן "עלי כותרת", "שעה טובה", "סיבה למסיבה", "אולפן קיץ", "ממני", "אצל מני" ו"בין הכיסאות". הוא הנחה כנסים וערבי בידור, כגון תחרות מלכת היופי, טקסי סיום באקדמיה, והיה כרוז במכירות פומביות.
בשנותיו האחרונות הנחה מופעי זמר שונים ברחבי הארץ, שבהם שילב סיפורים שהם פרי התחקירים שערך בשידורי הרדיו ובטלוויזיה. בין המופעים: "לי כל שיר נושא סיפור" - על תולדות הזמר העברי, "קומה פרימה" – שירי פסטיבל סן רמו ו"קרייזי לאב" – תרבות שנות ה-60.
הוא הרצה בנושא זיוף בתולדות האמנות ובנושא תרבות היין, כמו המופע "נכנס יין, יצאה תרבות".
בשנת 2008 הנחה את התוכנית "שיחות חיות" ברצועת הילדים והנוער של הערוץ הראשון. תוכנית שעסקה בבעלי חיים.
בחנוכה 2008 השתתף בהצגה "טופלה טוטוריטו" בבימויו של מנחם גולן.
השתתף בתפקיד עצמו בסדרות "השיר שלנו" ו"דני הוליווד"
ביוני 2010 מונה לעורך המגזין "יין, גורמה & אלכוהול".
בשנת 2013 החל לשחק במחזמר "אלדורדו" בתפקיד הקצין בוגנוב, הפקה של מנחם גולן, לפי מחזה של יגאל מוסינזון, שנודע בעיקר כסרט קולנוע.
פאר הרצה בבית הספר לתקשורת של אוניברסיטת אריאל.
באפריל 2014 חשף בעמוד הפייסבוק שלו כי הוא חולה בסרטן. ב-3 בספטמבר 2014 נפטר מהמחלה.
מני פאר היה בן זוגה של קרני, איתה ערך מסיבת חתונה בספטמבר 1972 (אשר לא כללה טקס נישואין), ולהם שלושה בנים.
אלריק ממלניבונה

עלילת הספר

עלילת הספר מתחילה באימריר, העיר האחרונה שנותרה במלינבונה. אימריר מהודרת בבניינים יפהפיים בעלי סגנון בנייה ייחודי ומיוחד, והיא גם בירתה של מלינבונה, המדינה העתיקה ביותר בעולם.
שליט מלינבונה, אלריק, הוא גיבור הספר. עלילת הספר עוסקת תחילה בבגידה של דודנו של אלריק, ירקון, באלריק עצמו, תוך כדי שהוא בוגד באלריק, ולוקח לעצמו את "כס האודם" - המלוכה על מלינבונה. 
יחד עם "כס האודם", לקח ירקון גם את אהובתו של אלריק, סימוריל.
מסעו של אלריק למצוא נקמה בדודנו ירקון התחיל לאחר שירקון בגד בו והשליכו לים. 
אלריק מצא עצמו בממלכת השדים, כשהוא מחפש את הנקמה.
בממלכת השדים הוא מצא את חרבו, "אבי-סער", ששימשה אותו גם בספרים המאוחרים של סיפוריו של אלריק.
הספרים שתורגמו לעברית: חרב השאול ואבי סער הם רק חלק מסדרה המכילה עשרות ספרים שבהם הגיבור הוא אלריק, כמייצג של הגיבור הנצחי ו 3 הדמויות האחרות בהן מיוצג הגיבור הנצחי: הוקמון, ארקוזה, קורום (בעברית יצא הספר לגבי קורום בלבד- מגילת החרבות)
כמו יום ולילה

הפקה

בתחילת הפקתו של הסרט התמודדו מספר רב של שחקנים על התפקידים הראשיים. על גילום דמותו של רוי מילר התמודדו כריס טאקר, ג'ררד באטלר ואדם סנדלר. אווה מנדז הייתה אמורה בהתחלה לגלם את ג'ון הייבנס. לבסוף נבחרו טום קרוז וקמרון דיאז לתפקידים הראשיים וזהו שיתוף הפעולה השני שלהם מהסרט "ונילה סקיי" (2001). הסרט צולם במסצ'וסטס, ספרד ואוסטריה.

הכנסות

הסרט לא נחל הצלחה בארצות הברית עם הכנסות רק של כ-115.4 מיליון דולר לעומת תקציב הסרט שעמד על 117 מיליון דולר. מחוץ לארצות הברית הסרט הכניס כ-146.5 מיליון דולר מה שמסכם את הכנסותיו בכ-262 מיליון דולר.
Windows ME

חלונות ME (קיצור של Millennium Edition  - מהדורת המילניום, המילה Me נהגית או כמילה אחת Me, או כשתי אותיות M-E, נקראת בקיצור גם ME לבד) היא מערכת הפעלה גרפית של מיקרוסופט, אשר הוחל בפיתוחה ביוני 2000, והפצתה החלה בספטמבר 2000. היא הייתה מערכת ההפעלה האחרונה בסדרת ה-Windows 9x.

תכונות

למערכת נוספו כלים לשחזור המערכת במקרה תקלה, אשפים חדשים ושיפורי ממשק המשתמש, אך ריבוי הבאגים והתקלות שהיו בה השניאו אותה בעיני רבים. מערכת זאת הייתה יציבה פחות מקודמתה והיו כאלה שכינו אותה "Mistake Edition".‏ Windows ME היא מערכת Windows האחרונה של חברת מיקרוסופט שנבנתה על בסיס DOS.
חלונות Me הייתה היורשת של חלונות 98 SE, ויועדה במיוחד למחשבים של משתמשים ביתיים. היא כללה את התוכנות: אינטרנט אקספלורר 5.5, Windows Media Player גרסה 7 לצפייה ושמיעת מדיה, ואת Windows Movie Maker המאפשרת עריכת וידאו בסיסית ואשר הותאמה במיוחד לשימוש ביתי. מיקרוסופט עדכנה גם את הממשק הגרפי, את תכונות המעטפת, וכמה עדכונים ל-Windows Explorer שהופיעו בחלונות 2000, אשר הופצה 7 חודשים מוקדם יותר כמערכת הפעלה המתאימה לעסקים. המערכת איפשרה לעדכן את אינטרנט אקספלורר לגרסה 6 ‏ SP1 אבל לא SP2‏(SV1)  או לאינטרנט אקספלורר 7, אאוטלוק אקספרס, 6 ‏ SP1, ו-Windows Media Player ‏9. NET Framework.  נתמכה החל מגרסה 2.0, אבל גרסאות 2.0‏ SP1,‏ 3.x,  ומעלה לא נתמכו. Office XP הייתה הגרסה האחרונה של Microsoft Office  שנתמכה על ידי ME. 
חלונות ME היא המשך של מודל חלונות 9x, אבל עם גישה מוגבלת למצב אמיתי (real mode), של MS-DOS, מתוך מטרה לצמצם את זמן אתחול המערכת. זו הייתה אחת התכונות הפחות פופולריות של המערכת משום שתוכניות אשר נדרשו למצב זה, לא עבדו תחת המערכת. גישה למצב זה התאפשרה רק באמצעות אתחול מתקליטון או שינוי והתאמת המערכת באופן לא רשמי כדי שתאפשר זאת.
כיום בקרב רבים מערכת ההפעלה נחשבת, ביחד עם Windows Vista, למערכת ההפעלה הגרועה ביותר שיצאה מבית מיקרוסופט, ולאחד המוצרים הכושלים ביותר בעולם ההיי-טק.
משפט קריין-מילמן

משפט קריין-מילמן הוא משפט באנליזה פונקציונלית העוסק בתכונות של קבוצות קמורות במרחב וקטורי טופולוגי. ממקרה פרטי של המשפט נובע שכל מצולע קמור נקבע על ידי הקודקודים שלו - כלומר מספיק לדעת את קודקודי המצולע כדי לקבוע את צורתו באופן יחיד. תוצאת המשפט אינה נכונה כאשר לא מגבילים את המצולע להיות קמור, כיוון שניתן לצייר מספר מצולעים שונים (לא קמורים) שיש להם אותם קודקודים.

הוכחת המשפט

כמו שנאמר למעלה ההכלה   ברורה לכן נוכיח את הכיוון השני.
ראשית נראה שיש ל K נק' קיצוניות. נגדיר פאה של K להיות תת-קבוצה קמורה  המקיימת , כלומר כל צירוף קמור הנמצא ב  נוצר על ידי איברים מ . נשים לב שמההגדרה נק' קיצונית היא פאה המכילה נק' אחת. יהי אוסף הפאות של K. נשים לב ש   כיוןן ש K היא פאה של עצמה. חיתוך של סדרה יורדת של פאות הוא פאה (החיתוך לא ריק מקומפקטיות) ולכן מהלמה של צורן יש פאה מינימלית . נראה ש   מכילה נק' אחת. אחרת, ממשפט האן בנך נקבל שקיים פונקציונל ליניארי רציף ממשי  על X שאינו קבוע על . הקבוצה היא פאה של ולכן של המוכלת ממש ב . סתירה.
כעת נראה את ההכלה  .  יהי  נניח בשלילה ש .  ממסקנה ממשפט האן בנך קיים פונקציונל ליניארי ממשי רציף   כך ש  . נגדיר קבוצה  .  מתקיים אבל  פאה סגורה (ולכן קומפקטית) של K ומהחלק הראשון נקבל ש  אינו ריק. אבל אז  סתירה.
גובה החובות (סרט)

עלילת הסרט

ארתור (קונסטנטין חבנסקי) הוא גובה חובות ציני. בעבודה שלו הוא מצליח לגרום ללקוחותיו לשלם את חובותיהם ללא שימוש באלימות, בשיטות מתוחכמות ופסיכולוגיות. כפסיכולוג טוב, הוא מהר מאוד מוצא את נקודת התורפה של החייב ומשתמש בכך במיומנות רבה.
אך לפתע ארתור מוצא את עצמו קורבן לסחיטה. וידאו שערורייתי בהשתתפותו מופץ ברשת האינטרנט; כתוצאה מכך, כל חבריו ועמיתיו לעבודה מתרחקים ממנו והוא נועל את עצמו במשרד, תוך שהוא מנסה לשקול את האפשרויות שלו — האם לבצע התאבדות או שבלילה אחד עליו לברר מי מפליל אותו.

הפקה

כמעט כל הסרט מתרחש בתוך משרד בגורד שחקים מוסקבאי. הצילומים התרחשו בזמן אמת בטווח זמן של לילה בודד.
הצלת הילדים בבסלניי

באוגוסט 1942 אימצו תושבי האאול הצ'רקסי-מוסלמי בסלניי (באדיגית: Бэслъыный, ברוסית: Бесленеевцы) ילדים יתומים, רובם יהודים אשר נמלטו מאזורי הקרבות בלנינגרד, ושמרו על חייהם במהלך תקופת השואה. הם הצליחו לזייף מסמכים במטרה להערים על הכיבוש הנאצי שהמדובר בילדים מקומיים, תוך סיכון חיי כלל תושבי הכפר. 
בית היתומים ששכן על גדות נהר האוחטה שליד לנינגרד, פונה ב-10 באפריל 1942, לכיוון ארמביר שבארמניה באמצעות דרך החיים שעל אגם לדוגה הקפוא. באוגוסט ההתקפה הגרמנית הגיע לקווקאז והוחלט להסיט את מסלול השיירה לאבחזיה שבהרים. באזור טברדה הופצצה הרכבת עם הילדים המפונים על ידי הנאצים. הילדים אשר שרדו, בני 3 עד 14, פונו באמצעות ארבע עגלות סוסים והחלו לנוע בין הכפרים, בניסיון לארגן להם הצלה. התושבים בכפרים השונים סירבו להסתיר את הילדים, שרובם היו יהודים, בשל הרעב הכבד ומחשש שהנאצים יכבשו את האזור ויענישו אותם. 
כשנכנסו העגלות עם הילדים חלושים לכפר בסלניי, כ-40 ק"מ מערבית לצ'רקסק, המקומיים, בעיקר נשים ומבוגרים שנותרו בכפר כיוון שהגברים היו בחזית, חששו שהילדים לא יצליחו לשרוד את המסע להרים והציעו לאמץ אותם. ראש מועצת הכפר סגיד שובגנוב ומזכיר הקולחוז קושין לחוב כינסו ישיבה בה הוחלט על אימוצם של 36 ילדים ועל הקצאת תוספות מזון למשפחות המאמצות. הם זייפו את כלל רישומי האוכלוסין של הכפר, וכן תעודות מזויפות לילדים. 
במהרה נכבש האזור על ידי הגרמנים, אשר העריכו כי חלק מהילדים הנמלטים מהטבח הגיעו לכפר. בשל זיוף כלל המסמכים, וכן בזכות פיקוחתו של מורזבק אוחטוב, זקן הכפר שמונה על ידי הנאצים, אשר הצליח לשכנע את הממונה הנאצי כי הידיעות בדבר הגעת ילדים לאזור היו שקריות, הילדים לא נחשפו. במהלך 152 ימים בהם שהו הנאצים בכפר נהרג נער אחד בלבד אשר הואשם בהסגת גבול לשטח החיילים הנאצים. על אף האיומים הקולקטיביים, סירבו 1,800 תושבי הכפר להסגיר את הילדים. לאחר נסיגת הנאצים הואשם אוחטוב בשיתוף פעולה על ידי השלטונות הסובייטיים, אולם הוא שוחרר לאחר שבועיים של חקירה. רוב הילדים ניצולי הפרשה הועברו לבית יתומים בסטאלינגרד, אולם חלקם נשארו בכפר.
תושבי הכפר הסבירו את המניע לגבורתם בתחושת חובה כצ'רקסים וכמוסלמים להצלת חיי אדם, מתוך קוד הכבוד הקיים ביניהם המכונה "אדיגה חבאזה", ובייחוד חיי ילדים הנתונים בסכנה, בלא קשר למוצאם או לדתם. 
לאורך השנים סירב יד ושם לדון בהענקת אות חסיד אומות העולם למשפחות.
בניין ריגלי

היסטוריה

המגרש להקמת הבניין נבחר על ידי איל ההון, ויליאם ריגלי ג'וניור, במטרה להקים את מטה המשרדים הראשי של חברת המסטיקים שהייתה בבעלותו - חברת ריגלי. עם תחילת עבודות הבנייה בשנת 1920, לא היה בשיקגו אף גורד שחקים למשרדים מצפון לנהר שיקגו וגשר שדרת מישיגן, שהיה בעצמו בבנייה באותה תקופה. תכנון הבניין נעשה בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט בהשראת החירלדה של קתדרלת סביליה משולב בסגנון רנסאנס צרפתי. חלקו הדרומי של הבניין והמגדל בראשו הושלמו בשנת 1922 ואילו חלקו הצפוני הושלם בשנת 1924. באותה עת, התבצע המעבר בין שני חלקי המבנה דרך הקומה השלישית בבניין. בשנת 1931 נבנה בקומה ה-14 גשר למעבר בין שני חלקי המבנה.
בראש מגדל השעון ישנם 4 שעונים בקוטר 5.97 מטרים האחד. הבניין מחופה בטרה קוטה מזוגגת המקנה לו את המראה הלבן הבוהק שלו, ומעת לעת נשטף כולו ידנית כדי לשמר מראה זה. בנוסף, מואר בלילות באור זרקורים.
בניין ריגלי הוא בניין המשרדים הראשון בשיקגו שהותקנה בו מערכת מיזוג אוויר.
בשנת 2011 נמכר לקבוצת משקיעים שכללה בין היתר את קבוצת זלר ריאליטי ומייסדי גרופון, אריק לפקופסקי ובראד קאוול (Brad Keywell).
דברה זית

היסטוריה

לפני מלחמת העולם השנייה שכן במקום כפר קטן שנקרא "בישופטו". מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי שנסללה בתחילת המאה ה-20 חלפה בסמוך לכפר, וביישוב קמה תחנת רכבת שפעלה כל עוד קטע המסילה היה בשימוש (תצלום - ג). בשנת 1937 החליטו האיטלקים להקים במקום יישוב וחווה חקלאית נסיונית. הם ייעדו למטרה זו קרקע חקלאית בשטח של 150 קמ"ר, שהייתה שייכת בחלקה לקיסר אתיופיה היילה סלאסי, והחלו ביוזמה שנוהלה על ידי "רשות בישופטו האגררית, פרויקט לאומי עבור לוחמים" (Azienda Agraria di Biscioftu dell'Opera Nazionale per i Combattenti). אבן הפינה הונחה ב-9 בדצמבר 1937, אך כחצי שנה לאחר מכן שכנו במקום רק 21 מבני מגורים, לצד מספר מבני ציבור. עם זאת, מיישוב זה החלה העיר מתפתחת. כאשר הקיסר היילה סלאסי שב לאתיופיה עם סיום הכיבוש האיטלקי, הוא הקים בעיר ארמון, אותו כינה בשם "פיירפילד" ("Fairfield"), בהשפעת הווילה בה התגורר בעת גלותו בעיר באת' שבאנגליה.
ב-1946 הוחלט על הקמתו מחדש של חיל האוויר האתיופי ועל העברת מרכזו מנמל התעופה הבינלאומי אדיס אבבה בולה אל שדה תעופה קטן שהוקם בפאתיה הדרומיים של דברה זית. נמל בולה נדרש לפעילותה של חברת אתיופיאן איירליינס שנוסדה ב-1945, ולשם כך הוקם השדה החדש שזכה לשם "הראר מדה", והמשמש מאז כבסיסו העיקרי של החיל (תצלום - ב). בחודש מאי 1991, מהלך מלחמת האזרחים האתיופית, נכבשה העיר על ידי המורדים שאיגפו את הבירה, והשתלטו על בסיס חיל האוויר ועל הציוד הסובייטי שנותר בו. לאחר שהבירה הסמוכה נכבשה, שימש הבסיס כמקום מאסרם של מספר מבכירי השלטון הקודם.

האגמים

סביב מרכזה של העיר שוכנים שלושה אגמים - "אגם בישופטו" (תצלום - 1) מדרום למרכז המשמש מרכז לעופות ימיים; "אגם הורה" צפונית-מזרחית לו שמשמש כמרכז נופש וספורט ימי, כמו גם מרכז לעופות ימיים (תצלום - 2); והאגם העונתי "צ'לקלקה" צפונית-מערבית ללב העיר (תצלום - 3). מעט צפונה ממרכז העיר נמצאים שני אגמים נוספים - "אגם בישופטו גודה" (תצלום - 4) ו"אגם קירופטו" (תצלום - 5).
נאדר אבו תאמר

נאדר אבו תאמר (בערבית: نادر أبو تامر נולד ב-1965) הוא סופר, מתרגם, עיתונאי ושדרן ערבי ישראלי זוכה פרס שר התרבות לכתיבת ספרים לילדים בערבית בשנת 2008 ומקים מוקד התנועה של קול ישראל בערבית.

ביוגרפיה

אבו תאמר נולד בשפרעם וסיים שם את לימודיו התיכוניים. ב-1987 סיים את לימודיו לתואר הראשון בשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1990 סיים את התואר שני בשפה ובספרות ערבית. תוך כדי לימודיו עבד כמעצב גרפי וכמתרגם בחברות "תרגומי איכות" ו"עלי כותרת".
החל בקריירה עיתונאית בשנת 1995 כעיתונאי, שדר וקריין, בתרגום סימולטני של אירועים שונים, ניהול והגשת גל פתוח, הגשת יומני חדשות וקריאת מהדורות חדשות. הקים במקביל את מוקד התנועה בקול ישראל בערבית והמשיך כעורך אקטואליה ותוכניות בקול ישראל, ביניהן "יום חדש", "בוסתן הזמר", "תחנות", "עמדות", "שכנים" שעוסקות במיזמים חינוכיים ו"אוראק". משנת 2013 מגיש את תוכנית האקטואליה "אג'נדה", אחת התוכניות המרכזיות בקול ישראל בשפה הערבית, בה נידונים נושאים פוליטיים, תרבותיים וחינוכיים שקשורים לחברה הערבית בישראל.
מלבד עבודתו כאיש תקשורת עובד אבו תאמר כמתרגם וכיועץ מדעי ספרותי]. חיבר כ-30 ספרי ילדים, ותרגם כעשרה ספרים מעברית לערבית. בשנת 2008 זכה בפרס שר התרבות לכתיבת ספרים לילדים בערבית.
הפועל דולפין נתניה

המאמנים של הקבוצה

דימה ריבינסקי, מרלין תקווה, יגאל שייחט, נסטיה קורוטקוב, דימה נאומוב, פאבל טורנר, אופק קוריס ויסמין שחף. בשלוחה בגני עומר מאמנים רוני סנדלר וברק עטר.

האגודה מתאמנת בבריכות

קולג`ים - מועדון ספורט בקריית השרון, נתניה - בריכת שחייה (קיץ בלבד), נורדיה - (קיץ בלבד), וינגייט ו"גני עומר" שבעומר (שלוחה בנגב).
גזירת מקח וממכר בשבת וחג

גזירת מקח וממכר בשבת וחג היא אחד מאיסורי שבות. גזירה זו מצטרפת לשורה של גזירות דומות, שכולם אוסרים על העברת חפץ מרשות משפטית אחת לרשות משפטית שנייה. טעם האיסור, שמקורות בתקנת חכמים, הוא גזירה שמא תוך כדי מכירת החפץ לרשות האחרת, יכתוב האדם את סכום המקח על הנייר כמקובל, ובכך יעבור על איסור מהתורה.

בחג

בחגים, בהם הקֵלה התורה והתירה מלאכות שיש בהם צורך אוכל נפש, הקלו גם חז"ל והתירו את גזירת מקח וממכר בחלקה, ובלבד שלא תעשה בדרך מקח וממכר. חכמים הגדירו ברורות את גדרם של המקח וממכר, והורו מפורטות את האסור והמותר בשלבים השונים של המכירה.

מכירת משקאות

כאשר אדם רוצה לקנות משקה בחנות (למשל שמן או משקה אחר), יעשה זאת לא באופן של מקח וממכר. אסור לו להזכיר סכום של כסף, אלא יאמר לו "מלא לי כלי זה" אסור שהכלי יהיה כלי העשוי למדידה - דבר הנראה כ"עובדין דחול", ולפי רוב החכמים (חוץ מרבי יהודה) אפילו כלי שלא עומד בשימוש יומיומי למידה אבל הוא עומד למטרה זו (בעתיד), אסור להשתמש בו לצורך זה.

מכירת ביצים ואגוזים

למרות שחז"ל אסרו להזכיר כל מידה, סכום כסף או אמת מידה של משקל כל שהוא, שכן הדבר נראה כמקח וממכר, התירו חז"ל לקנות אוכל במניין ("תן לי ארבעה עשר ביצים"). אך אסור להזכיר סכום מידה (גודל או משקל) או סכום כסף.
אירוניה

המונח אירוניה (ביוונית עתיקה: εἰρωνεία - אֵרונֵאַה; מילולית: "בורות מדומה") מתאר מצב מסוים ששונה מן המצב שהיה אמור להתרחש לכאורה.
לעיתים קורים הדברים כתוצאה של "צחוק הגורל", תהפוכות בלתי צפויות בחייו של אדם, הגורמות לו אושר או סבל רב. מקרים נפוצים הם מקרים בהם המצופה אינו מתרחש, בניגוד למקובל לחשוב, או כאשר פעולה שמטרתה הייתה לגרום לתוצאה רצויה, מביאה לתוצאה הפוכה, בבחינת "היקום לועג למאמצי האדם" (אירוניה קוסמית). לדוגמה, סנדלר המתהלך יחף. הסנדלר מייצר נעליים עבור אחרים, אך אינו משתמש בהן עבור רגליו שלו. דוגמה נוספת, ניסיון שימור מבנה גורם להריסתו. אירוניה יכולה להיות גם מכוונת, בעיקר בספרות או בתיאטרון. בטרגדיה ובסוגות ספרותיות נוספות האירוניה משמשת אמצעי ספרותי להגברת המתח, ולחידוד המסר לפיו אדם אינו יכול לשנות את גורלו, גם אם נדמה לו שיש בכוחו לעשות זאת. פעמים רבות משמעות הדברים האמיתית אינה מתגלה מיד אלא לאחר זמן, או תלאות רבות, כך שמה שמסתבר בסוף שונה בתכלית מפני הדברים בהתחלה. 
אירוניה מכוונת נפוצה גם כאמצעי רטורי לשם חידוד המסר והבלטתו על דרך הניגוד, היא יכולה לקבל ביטוי מילולי כאשר הנאמר נוגד במהות את המסר, כפי שמתפרש בהתאם להקשר ולטון הדיבור. אמצעי זה יכול לשמש להבלטת מגוחכות או להבעת לעג ועוקצנות. לדוגמה, אדם זעוף פנים הנשאל לשלומו משיב: "בסדר גמור! לא יכול להיות טוב מכך!"

אירוניה בספרות

פעמים רבות בספרות ובתיאטרון קיימת אירוניה מכוונת. המחבר, המסתמך על ידיעה או הבנה מוקדמת של הקהל, הנקראת פער אירוני, כי גורל מסוים הולך ומתקרב, שם בפי הדמות הדוברת, שהיא בורה ואינה מודעת למצב האמיתי, דברים אשר משמעותם האמיתית, וההפוכה לכוונת הדמות, מובנת לאמיתה רק לקהל, או גורם לה למעשים אירוניים.
השימוש באירוניה היה נפוץ ביותר בטרגדיות היווניות. זאת מכיוון שגורלו של הגיבור הטרגי ידוע מראש ובלתי ניתן לשינוי. לכן פעמים רבות הגיבור מנסה לשנות את גורלו אבל פער בין הידע שלו לידע של הצופים, שנקרא פער אירוני, מוביל לכך שהוא בעצם מביא על עצמו את גורלו המר. הדוגמה המפורסמת ביותר לכך היא במחזה "אדיפוס המלך". אדיפוס מנסה לגלות מי הוא רוצחו של המלך הקודם על מנת לנקום בו, מבלי לדעת שהוא רצח את המלך, שהיה אביו, ונשא את אמו לאישה. פעולותיו מובילות לגילוי ולגורלו האכזר.

אירוניה, ציניות וסרקזם

יש קשר דיאלקטי בין אירוניה וציניות ולעיתים קרובות מבלבלים ביניהם. בשניהם מובעת הטלת ספק המעידה שהסובייקט מוטרד מהפער בין המציאות לבין האופן שבו מדברים עליה. האירוניה נחשבת להתייחסות ראויה יותר מהציניות כיוון שהציני הוא אדם המאבד את האמון בטוב הלב ובהגיון השכל של אנשים אחרים. האירוני לעומת זאת, אינו מאבד את האמונה התמימה בבני אדם ולעיתים קרובות יטיל ספק גם בעצמו. גישתו של האירוני מרוממת את המציאות ומובילה להחלטות ראויות לגביה. בניגוד לאירוני, גישתו של הציני מתחמקת מהצורך להתמודד ולנסות לשנות את המציאות. נראה שהדיאלקטיקה הזאת הייתה ידועה לחז"ל כאשר דיברו על ארבעת הבנים מן ההגדה. על פי פירוש זה: התם - הוא האירוני, זה שראה נכון את המציאות, התרחק, למד וחזר כ'חכם' להושיע את ישראל. "רשע" הוא הציני, זה שהוציא עצמו מן הכלל באומרו: "מה העבודה הזאת לכם? ולפי שהוציא עצמו מן הכלל, כפר בעיקר." ולבסוף, "זה שלא יודע לשאול" - הוא הפתי, שכלל אינו מבחין בשקר וברשע שבעבדות. 
על פי פירוש זה, סרקזם הוא סגנון דיבור עוקצני ומריר שמטרתו להקניט או לשים ללעג אדם. הוא שייך להתנהגויות שניתן לסווגן כציניות. הציניות כשלעצמה אינה רשע, אך אובדן האמונה התמה בבני אדם עלול להוביל להתדרדרות למעשי אלימות ורשע.