google/wiki40b huggingface dataset:
וילסון פאלאסיוס

קריירה

פאלאסיוס גדל בעיר לה סייבה, יחד עם אחיו (מילטון, ג'רי, ג'וני ואדווין), החל את הקריירה שלו בקבוצת דפורטיבו ויקטוריה המקומית, ממנה עברו מאוחר יותר כל חמשת האחים לקבוצת אולימפיה. הוא שיחק 102 משחקים עבור אולימפיה, בהם כבש 32 שערים בסך הכל. אחרי שהפך לאחד השחקנים הבכירים של הקבוצה וזכה עימה ב-5 תוארי אליפות, פאלאסיוס זכה בתשומת לב בינלאומית רצינית. אחרי קריירה מוצלחת בהונדורס, פאלאסיוס שאף לעבור לשחק בליגה אירופאית. ב-14 ביולי 2007, הוא הודיע שהוא נוסע לסרביה, על מנת להיבחן בקבוצת הכוכב האדום בלגרד, לתקופה של חודשיים. הוא נשאר בסרביה חודש אחד בלבד, ואף על פי שהרשים במהלך שהייתו, הוא לא הוחתם במועדון עקב סיבות כלכליות. אחרי שנבחן בכוכב האדום, הוא נסע להיבחן בצרפת, במדי מונקו, אמנם מסיבה לא ברורה הוא לא הוחתם בקבוצה ושב לקבוצתו בהונדורס. מאוחר יותר ב-2007, פאלאסיוס נבחן גם במועדון האנגלי ארסנל.
ב-24 באוגוסט 2007, ברמינגהאם סיטי הכריזה שעקב המלצתו של מאמן ארסנל ארסן ונגר, הקבוצה הציעה לו לשחק במועדון במשך שישה חודשים, בתור שחקן נבחן. העסקה עם מועדון אולימפיה הושלמה שבוע לאחר מכן, כאשר פאלאסיוס הושאל למועדון האנגלי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד ליברפול באנפילד, שנגמר בתוצאה 0-0, ב-22 בספטמבר 2007. באוקטובר אותה השנה, המאמן סטיב ברוס, שהשווה את וילסון לפול אינס בצעירותו, הצהיר שברמינגהאם מעוניינת להפוך את עסקת השאלתו לקבועה. אך בשל פרשה אישית, שבמסגרתה נחטף אחיו של פאלאסיוס, נאלץ השחקן לשהות במולדתו זמן רב מתקופת ההשאלה שלו, דבר שלא הותיר למאמן ברמינגהאם החדש, אלכס מק'ליש, הרבה רושם ממנו, ולכן פאלאסיוס לא נרכש רשמית על ידי המועדון.
ב-11 בינואר 2008, פאלאסיוס הצטרף מחדש לקבוצתו של סטיב ברוס, הפעם בוויגאן. משחק הבכורה שלו בקבוצה היה ביום למחרת הצטרפותו, נגד דרבי קאונטי. הוא במהרה הפך לחלק חשוב מהרכב המשחק של מאמנו, ושמו נקשר עם מעבר אפשרי למועדונים גדולים כמו מנצ'סטר יונייטד, ליברפול, באיירן מינכן וריאל מדריד. ב-16 בינואר 2009, הוכרז רשמית שטוטנהאם השלימה את עסקת העברתו של פאלאסיוס לשורותיה למרות ניסיונותיו של מאמנו למנוע את מעברו.
אף על פי שהיו לו ספקות רבות לגבי המעבר לצפון לונדון, פאלאסיוס הסכים לחוזה שהציעה לו טוטנהאם, עבור חמש וחצי שנים, עד שנת 2014. ב-21 בינואר 2009, המועדון הכריז בבורסה של לונדון, שהוא שילם עבור פאלאסיוס סכום בגובה של 12 מיליון פאונד. המעבר הושלם סופית, לאחר שקיבל אשרת עבודה באנגליה, ופאלאסיוס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–3 לבולטון וונדררס, ב-31 בינואר 2009, במשחק בו בישל את השער השני של טוטנהאם לדארן בנט.
פלאסיוס הצטרף לסטוק סיטי ב-31 באוגוסט 2011, וחתם על חוזה לארבע שנים. באמצע עונת 2015/2016 עבר למיאמי מה-NASL.

נבחרת הונדורס

פאלאסיוס שיחק בנבחרת הונדורס עם חולצה מספר 8. את הבכורה ערך בשנת 2003, ועד פרישתו ממנה בשנת 2014 הוא רשם 97 הופעות בינלאומיות, בהן כבש 6 שערים.
נוריקו אוהארה

חייה

נוריקו נחשבת לאחת המדבבות הוותיקות ביפן שהתחילו לעבוד בתקופת התחלת הדיבוב היפני.
נוריקו דיבבה שלל תפקידים של ילדים, ונשים יפות. חלקם שהיו המפורסמים ביותר היו נובו (נוביטה נובי) מ"דורימון" ומנהיגת שלישיית הנבלים בסדרות "טיים בוקאן", כולל את דורונג'ו מ"יאטאמן" שכרגע היא מדבבת בגרסה החדשה.
בדיבוב סרטים זרים, נוריקו נודעת בתפקידים של בריז'יט בארדו, שירלי מקליין, ג'יין פונדה ועוד.
במרץ 2007,זכתה בפרס למפעל חיים בטקס הראשון של פרסי הדיבוב.
היצור מן הביצה (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

אבי ארקיין חוזרת לבית ילדותה שבגרנד מארה, לואיזיאנה, על מנת לחקור וירוס ביצות קטלני. היא מתיידדת עם המדען שסר חינו אלק הולנד. לאחר שהולנד מת בתאונה טרגית, ארקיין מגלה את המסתורין שאופף את הביצה המקומית, ושייתכן שהולנד לא מת כלל.

פיתוח

ב-2 במאי 2018 הוכרז ששירות הזרמת המדיה "DC Universe" הזמינה מצוות ההפקה סדרה שתתבסס על דמותו של היצור מן הביצה. מארק ורידן וגארי דאוברמן היו אמורים לכתוב את תסריט עבור הפרק הראשון של הסדרה ובמקביל להפיק בפועל את בסדרה לצדו של היוצר ג'יימס ואן ומייקל קלייר. ב-4 בספטמבר 2018, נודע שהבמאי לן וייסמן יביים את הפרק הראשון בנוסף להיותו מפיק בפועל.
בנוסף, הוכרז שאף על פי שהסדרה תופץ בשירות של "DC Universe", היא לא תתקיים באותו היקום יחד עם סדרות לייב אקשן אחרות של השירות, כולל "טיטאנים" ו"סיירת האבדון".
ב-17 באפריל 2019, הוכרז שהפקת הסדרה תקוצר באופן בלתי צפוי בשל חילוקי דעות בין חברות ההפקה ומשכך, עונתה הראשונה של הסדרה תכלול 10 פרקים במקום 13 פרקים.

ליהוק

בספטמבר 2018, הוכרז שהשחקניות קריסטל ריד ומריה סטן לוהקו לתפקיד ראשי בדמויותיהן של אבי ארקיין וליז טרמיין, בהתאמה. בסוף אוקטובר ובראשית נובמבר 2018, נחשף שג'ריל פרסקוט לוהקה לדמותה של מאדאם קסאנדו, וירג'יניה מדסן לוהקה לדמותה של מריה סאנדרלנד, ויל פטון לוהק לדמותו של אייברי סאנדרלנד, אנדי בין לוהק לדמותו של אלק הולנד לצדו של דרק מירס שלוהק לדמותו של היצור מן הביצה, הנדרסון וייד לוהק לדמותו של מת'יו קייבל וקווין דורנד לוהק לדמותו של ג'ייסון וודרו.
בספטמבר 2018, ג'ניפר בילס לוהקה לתפקיד משני בדמותה של השריף לוסיליה קייבל. בדצמבר 2018, איאן זירינג לוהק לתפקיד משני בדמותו של דניאל קאסידי, וכעבור חודש, לאונרדו נאם לוהק לתפקיד משני בדמותו של הארלן אדוארדס.

צילומים

צילומי הסדרה החלו בתחילת נובמבר 2018 בוילמינגטון שבקרוליינה הצפונית.

שידור

על פי תוכניותיה של שירות הזרמת המדיה "DC Universe", הסדרה עתידה לעלות לשידור ממאי 2019 עד לסוף אוגוסט 2019. ב-29 במרץ 2019, הוכרז כי הסדרה עתידה לעלות לשידור ב-31 במאי 2019.
גשר סאת'ק

היסטוריה

הגשר הראשון במיקום זה תוכנן על ידי המהנדס ג'ון רני ונפתח לציבור בשנת 1819. הגשר נבנה במיקום בו נהגו משיטי סירות להעביר נוסעים מצד אחד של הנהר למשנהו.
הגשר הנוכחי, שתוכנן על ידי אנרסט ג'ורג' ובזיל מוט, נפתח לציבור בשנת 1921. הגשר נמצא בבעלות ובניהול חברת אחוזת ברידג' האוס - קרן צדקה בפיקוח תאגיד לונדון.
דן דוד

תחילת דרכו

נולד בשם דן גולדנטל כבן יחיד לאלפרד, מהנדס במקצועו, ואליסה (ליזי), דוקטור לפילוסופיה בבוקרשט שברומניה. אביו הגיע לרומניה משווייץ. לטענתו, את החוש העסקי קיבל מסבתו ובגיל 10 יצא עם נהגו של אביו, קנה סיגריות בזול בכפרים ומכרן ביוקר במרכז העיר. בגיל 14 למד לכרוך ספרים ומכר ספרים משומשים לאחר שכרך אותם מחדש.
הוא החל את לימודיו בבית ספר ממלכתי, אולם בשנת 1941, עם הצטרפות רומניה ללחימה לצד גרמניה, הוצא משם בגלל היותו יהודי וגם אביו פוטר ממשרתו. הוא עזר לכלכלת הבית במתן שיעורים פרטיים במתמטיקה.
בשנת 1944 הצטרף לתנועת הנוער הציוני עם חבריו.
דוד סיים את בית הספר התיכון היהודי בבוקרשט. לאחר מכן נשלח לארגן קן חדש של הנוער הציוני בעיר בקאו.
בסוף 1947 היה מעורב בארגון העלייה לארץ ישראל.
בתחילת שנת 1949 נישא לדורותיאה (שהכיר בקיץ 1946) והחל בלימודי כלכלה באוניברסיטת בוקרשט.
במהלך לימודיו עלו רעייתו והוריה לישראל. אף על פי שדוד ניסה לבקש אשרת יציאה ולעלות גם הוא, הוא סורב בכל פעם על ידי השלטונות. לבסוף התגרשו השניים בעקבות בקשתה של דורותיאה.
לאחר שסיים לימודיו עבד כצלם עיתונות. כאשר הגיש בקשה לצאת מרומניה לסיקור אירוע ספורטיבי במערב גרמניה
נעצר על ידי הסקוריטטה ונחקר במשך שבוע על פעילותו הציונית.
לאחר מכן פוטר מעבודתו בהוראת השירות החשאי. הוא מצא משרה בעיתון אחר, שם הכיר עיתונאית אוסטרית בשם מיה פישר ונישא לה ב-1955.
בשנת 1958 הגיש בקשה לצאת את רומניה לצורך איחוד משפחות עם קרוביו בצרפת.
בשנת 1960 קיבל אישור יציאה ועזב עם רעייתו, אמו ושתי הסבתות את רומניה לפריז (אביו נפטר עוד ברומניה). בפריז ראה תאי צילום וגילה שתאים מודרניים יותר מיוצרים בבריטניה. משם עלו באוגוסט אותה שנה לישראל בספינה תיאודור הרצל.
בישראל שינה את שם משפחתו ל"דוד", כשם המשפחה של אבי סבו.

הצלחה עסקית

בשנת 1961 החליט לעבור לצד העסקי של הצילום. הוא קיבל הלוואה בת 200,000 דולר מיהודי צרפתי ויצא באוניה לחברת "פוטו-מי אינטרנשיונל" בבריטניה. מן החברה רכש תא צילום אחד וזיכיון בלעדי לתפעולו בישראל.
בעקבות ההצלחה הראשונית, רכש תאים נוספים ותוך זמן קצר רכש גם את זיכיון ההפצה באיטליה, שם השתקע עם רעייתו ושם הקים את חברת Dedem Automatica. לאחר כשנה רכש את זיכיון ההפצה בספרד, ובשנת 1968 הצליח לרכוש את הזיכיון להפצת תאי הצילום ביפן. לטענתו, מבחינה כלכלית, הזיכיון ביפן היה ההצלחה הכי גדולה שלו.
הקים את חברת "פומט" לצילום אוטומטי עצמי של תמונות, ממנה עשה את הונו. ב-1962 נכנס לשותפות עם חברת "פוטו-מי אינטרנשיונל" והיו בבעלותו עשרים אחוזים מהחברה, החברה נסחרת בבורסה של לונדון. החברה מפעילה כיום 27,000 תאי צילום אוטומטיים ברחבי העולם. דן דוד המציא פטנטים רבים בתחום הצילום והצבע.
בשנת 1978 נפטרה אשתו במפתיע במהלך חופשה משותפת.
דוד הכיר את רעייתו השלישית, השחקנית גבריאלה לבית פליישמן, אצל מוסקו אלקלעי ורעייתו, רודיקה, שהייתה הסוכנת של פליישמן. השניים נישאו ב-1979 ונולד להם בן משותף, אריאל.
בין השנים 1983 עד 1987 ניהל את חברת ההשקעות "פוטו-מי פיננשל סרוויסס". בשנת 1997 נכנס לשותפות בקרן הגידור GLG, בעקבות המלצה של מייסד הקרן, נועם גוטסמן. מאוחר יותר שימש שם כחבר הדירקטוריון.

נדבנות

בתחילת שנות ה-90 תרם להקמת בניין דן דוד בקמפוס אוניברסיטת תל אביב. בנוסף, הקים קרנות למלגות עבור תלמידי הפקולטה לניהול.
בשנת 2000 הקים את "קרן דן דוד" אשר לה הון של מאה מיליון דולר. סכום כסף זה משמש מאז להענקת שלושה פרסים מדי שנה (פרסי דן דוד), כאשר שוויו של כל אחד מהשלושה הוא מיליון דולר.
דן דוד נפטר בלונדון בגיל 82, ונטמן בבית הקברות בכפר שמריהו. הותיר אחריו את רעייתו ובנו.
כלי שרת

כְּלֵי שָׁרֵת היו הכלים בהם השתמשו במהלך הקרבת הקרבנות במשכן ובבית המקדש. הכלים היו עשויים זהב, כסף, או נחושת, והיה בכוחם לקדש רכיבי קרבנות שהוכנסו לתוכם. יתירה מכך, לא היה ניתן להזות את דם הקרבנות על המזבח, או להקטיר עליו קורבן מנחה, אלא לאחר שהושמו בתוך כלי שרת. הפיכת כלי רגיל לכלי שרת התבצעה על ידי משיחה בשמן המשחה, או מעצם העובדה שהשתמשו בהם ככלי שרת.
עם כלי השרת נמנות הכפות, הקערות, המזרקים, סכיני השחיטה, כלי הקטורת וכלי מדידה רבים, חלקם מותאמים למדידת נוזלים וחלקם למדידת מוצקים. לדעות אחדות, אף כלי הנגינה ששימשו לצורך שירת הלווים  במקדש, נחשבו ככלי שרת.
גם כלי המקדש הנייחים, כגון המזבחות, שולחן הפנים ומנורת הזהב, נחשבים כלי שרת. אף שהמזבח והשולחן נעשו מעץ, הם צופו במתכת. לעומת זאת, כשירותם של כלי עץ שאינם מצופים להיות כלי שרת, שנויה במחלוקת בין התנאים, ולהלכה הם אינם כשרים לכך.

מימון כלי השרת

מימון כלי השרת היה מתרומת הלשכה, מכיוון שכלי השרת נחשבו כ"צורך קרבן", ולא "צורכי המזבח" שהוא חלק מבנין הבית ותקציבו מבדק הבית.

מכספי בדק הבית

בנוגע למימון כלי השרת של בית המקדש מכספי בדק הבית, קיימת סתירה לכאורה, בפסוקי התנ"ך. במקום אחד נראה כי כאשר יואש המלך ביצע מגבית לצורך קדשי הבית, לאחר שקודמו גרם למחסור חמור בכלי בית המקדש, הוא מסר את התקציב לגזברי בית המקדש, ואילו השתמשו עם הכסף, בין השאר, גם לייצור כלי שרת:
וּכְכַלּוֹתָם הֵבִיאוּ לִפְנֵי הַמֶּלֶךְ וִיהוֹיָדָע אֶת שְׁאָר הַכֶּסֶף וַיַּעֲשֵׂהוּ כֵלִים לְבֵית ה' כְּלֵי שָׁרֵת וְהַעֲלוֹת וְכַפּוֹת וּכְלֵי זָהָב וָכָסֶף
— ספר דברי הימים ב', פרק כ"ד.
מציטוט זה רואים כי למעשה השתמשו בכספי בדק הבית לצורך כלי השרת. מצד שני, כאשר המגבית עצמה נערכה, אנו מוצאים כי יהואש הזהיר את הכוהנים להשתמש בכספי בדק הבית רק לצורך בניית בית המקדש ושיפוצו ולא לצורכי כלי שרת:
וַיִּקְרָא הַמֶּלֶךְ יְהוֹאָשׁ לִיהוֹיָדָע הַכֹּהֵן וְלַכֹּהֲנִים וַיֹּאמֶר אֲלֵהֶם מַדּוּעַ אֵינְכֶם מְחַזְּקִים אֶת בֶּדֶק הַבָּיִת... וַיִּקַּח יְהוֹיָדָע הַכֹּהֵן אֲרוֹן אֶחָד וַיִּקֹּב חֹר בְּדַלְתּוֹ וַיִּתֵּן אֹתוֹ אֵצֶל הַמִּזְבֵּחַ בימין [מִיָּמִין] בְּבוֹא אִישׁ בֵּית ה' וְנָתְנוּ שָׁמָּה הַכֹּהֲנִים שֹׁמְרֵי הַסַּף אֶת כָּל הַכֶּסֶף הַמּוּבָא בֵית ה'. יא וַיְהִי כִּרְאוֹתָם כִּי רַב הַכֶּסֶף בָּאָרוֹן וַיַּעַל סֹפֵר הַמֶּלֶךְ וְהַכֹּהֵן הַגָּדוֹל וַיָּצֻרוּ וַיִּמְנוּ אֶת הַכֶּסֶף הַנִּמְצָא בֵית ה'. יב וְנָתְנוּ אֶת הַכֶּסֶף הַמְתֻכָּן עַל יד [יְדֵי] עֹשֵׂי הַמְּלָאכָה הפקדים [הַמֻּפְקָדִים] בֵּית ה' וַיּוֹצִיאֻהוּ לְחָרָשֵׁי הָעֵץ וְלַבֹּנִים הָעֹשִׂים בֵּית ה'. יג וְלַגֹּדְרִים וּלְחֹצְבֵי הָאֶבֶן וְלִקְנוֹת עֵצִים וְאַבְנֵי מַחְצֵב לְחַזֵּק אֶת בֶּדֶק בֵּית ה' וּלְכֹל אֲשֶׁר יֵצֵא עַל הַבַּיִת לְחָזְקָה. יד אַךְ לֹא יֵעָשֶׂה בֵּית ה' סִפּוֹת כֶּסֶף מְזַמְּרוֹת מִזְרָקוֹת חֲצֹצְרוֹת כָּל כְּלִי זָהָב וּכְלִי כָסֶף מִן הַכֶּסֶף הַמּוּבָא בֵית ה'. טו כִּי לְעֹשֵׂי הַמְּלָאכָה יִתְּנֻהוּ וְחִזְּקוּ בוֹ אֶת בֵּית ה'
— ספר מלכים ב', פרק י"ב
בתלמוד מובא כי רב הונא שאל את רבו רב שאלה זו, וזה הסביר לו כי באופן רגיל קנו את כלי השרת מכספים אחרים, אך כאשר נותר כספים מיותרים מכספי בדק הבית, יכלו להשתמש בהם לקנית כלי שרת, מכיוון שבית הדין התנה שאם הכסף שנודב לבדק הבית לא יוצרך אליו יוכלו להשתמש בו לקניית כלי שרת

מותר תרומת הלשכה

בנוגע למותר תרומת הלשכה קיימת מחלוקת האם השתמשו בתקציב זה לצורך כלי שרת. לפי רבי ישמעאל ורבי חנינא סגן הכוהנים קנו במותר התרומה כלי שרת, אך לפי רבי עקיבא ותנא קמא השתמשו בהם לצרכים אחרים.
ערסאל

עין קועאב

מעין עין קועאב (עין קעוב) ממוקם בהרים הסמוכים לכביש הראשי מערסאל ללבווא (בערבית: اللبوة). כ-80 מטרים מעל קרקעית מעיין הוואדי נמצאים מחסי אבן של התרבות הנאטופית אליהם ניתן להגיע באמצעות טיפוס במעלה הרכס התלול. כלי עבודה ונשק מאבני צור נאספו מהאתר בשנת 1970 על ידי ברוס שורדר.
אינטימי

מבנה התוכנית

בכל תוכנית עורך רשף ראיון אישי עם אישיות מפורסמת. בתחילת התוכנית מספר רשף מספר פרטים על האישיות המתראיינת מולו בליווי תמונות מחיי המרואיין המופיעות ברקע.
בתוכנית מתמקד המראיין בחלקים מחייו של המרואיין החל מילדותו, משפחתו ועד ימינו אנו.
בעבר המוזיקה שליוותה את התוכנית היא נעימת השיר "יומן מסע" של אביב גפן.
בסוף התוכנית נוהג רשף לשאול את המרואיין "מה היית רוצה שיהיה כתוב על המצבה שלך?"
רמי אבודרהם

ביוגרפיה

אבודרהם נולד וגדל בטבריה, בוגר ישיבה תיכונית. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1993 שובץ אבודרהם בחיל התותחנים ושירת בגדוד נמר. הוא יצא לקורס קציני חת"ם ועם סיומו שב לגדוד. בשנת 1996, בעת מבצעי "ענבי זעם" פיקד על סוללה בתוך רצועת הביטחון. אבודרהם שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל ובוגר המכללה לפיקוד ומטה. לאחר מלחמת לבנון השנייה שימש כמפקד גדוד 405 "נמר". בשנים 2009–2011 פיקד אבודרהם על ההכש"ל (בא"ח תותחנים) ובתפקידו הבא פיקד על יחידת מורן. בשנת 2013 הועלה אבודרהם לדרגת אל"ם ומונה למפקד מרכז האש ב"אוגדת הבשן" 210 כשבמקביל, שירת כמפקד אגד ארטילרי 209. בשנת 2015 מונה למפקד עוצבת שלהבת האש, אגד 425, בית הספר לתותחנות וסיוע האש ביבשה (מחנה שבטה). עם הגיעו לאגד 425 הוביל אבודרהם את תהליך הפיכת בית הספר לאגד ארטילרי בעל מחויבות אופרטיבית.
ביוני 2019 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש מטה פיקוד המרכז.
הוא נשוי ללירון ואב ל-3 ילדים. סיים בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול בהצטיינות ותואר ראשון נוסף בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת אריאל, בעל תואר שני בביטחון לאומי באוניברסיטת חיפה.
יצחק איני עבאדי

ביוגרפיה

עבאדי נולד ליעקב (1877-1965) ולויקטוריה (לבית דוננברג), אח לשמחה, שרה וג'ני. אביו יעקב היה מוכתר הקהילה בדמשק במשך שנים רבות, הרבה לעסוק בענייני ציבור ובקשרים עם השלטונות וזכה לכבוד ולהערכה משני הצדדים. הוא ראה עצמו "לאומי ערבי" ולא האמין בציונות.
בשנת 1945 (ייתכן ש-1944) עלה עבאדי עם אחותו שמחה, רגלית מדמשק דרך דרדרה, תחנת המכם בראש פינה, ונקלט כילד בקיבוץ דגניה א'. עבאדי הועבר למשפחה אומנה: רבקה ומרדכי פקר, ואחותו למשפחת ליס. עבאדי סיים את בית הספר היסודי בדגניה בית החינוך המשותף דגניה, ולמד בבית הספר התיכון האזורי עד כתה י'.
בתחילת שנות החמישים עבאדי התגייס ל-צה"ל, שירת בחטיבת גולני כמ"מ, כקצין מודיעין גדודי וכמ"פ
עם שחרורו מצה"ל מונה למרכז המשק בקיבוצו.
בהמשך, עבאדי התחתן, ונולדו ילדיו.
בהמשך שירת עבאדי כרס"ן בצנחנים תחת פיקודו של אריאל שרון.
בשנת 1956 הוריו של עבאדי עלו מ-דמשק דרך טורקיה, מלווים בסבתו ו-2 מאחיותיו, ונקלטו בקיבוץ דגניה א'.
בין השנים 1968–1970 מתחילת מלחמת ההתשה הושאל עבאדי למוסד, ושירת ב-עיראק, מתוכם במשך שנתיים כראש המשלחת הישראלית בעיראק.
בזמן היותו בעיראק סייע עבאדי למורדים הכורדים, בין השאר תכנן והכשיר את הכורדים לפיצוץ בתי הזיקוק בכירכוכ

מושל רצועת עזה

בשנת 1971 שר הביטחון משה דיין גייס את עבאדי לצה"ל כמושל רצועת עזה בדרגת אל"ם.
לאחר שקיבוצו של עבאדי לא אישר את המשך שירות הקבע שלו, דיין ודוד אלעזר נאלצו לשכנע את אספת החברים בדגניה א' לאשר את המשך שירות הקבע שלו בצה"ל. תוצאות ההצבעה החשאית – 81 הצביעו בעד אישור הבקשה של משרד הביטחון, 12 נגד.

עבאדי אמר על האספה: 
"נאמר שהיציאה האחרונה שלי השאירה משקע חברתי וזה הוחמר כשביקשתי שתבוא המשפחה להיות על ידי. לכן לא היה לי תוקף מוסרי לבוא ולהעמיד את המשך השירות שלי כמשאלה אישית. אני מבקש לראות את העניין כחופשי לחלוטין להכרעה לחיוב ולשלילה, להחליט החלטה בלתי תלויה"
דיין הורה לאיני לפעול על פי הוראותיו הישירות וקבע איתו מפגש שבועי מדי יום חמישי בביתו בצהלה. עבאדי הגיע לרצועת עזה פיקד על הלחימה במחבלים, החל יחד עם מנחם אבירם להקים לרצועה חטיבה מרחבית (64), נפגש מדי שבוע עם דיין ומדי יום בחצות הלילה השתתף בדיון מטה בלשכתו של אריק שרון בבאר שבע
על רקע המצב ההומניטרי הקשה בעזה הגיע עבאדי לעימות עם אריק שרון וצידד בעמדתו של יצחק פונדק.

לימודים אקדמאיים

במסגרת לימודיו, עבאדי למד שלוש שנים אסלאם במסגד אל-אזהר בעזה והשתלם יחד עם מייסד חמאס, שייח' יאסין, בפסיקת הלכה אצל ראש הממסד ההלכתי העליון של האסלם הסוני, המופתי של מצרים מוחמד סייד טנטאווי.
עבאדי בוגר תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בערבית, מזרח תיכון ובהיסטוריה כללית ועם ישראל, תואר שלישי במזרח תיכון וערבית.

לאחר השירות הביטחוני

עבאדי כתב תוכנית לימודים לילדי ישראל "עולם הערבית והאסלאם" שבנויה על בסיס 16 כרכים ופועלת בכ-50 בתי ספר.
תוכנית הלימודים שפיתח עבאדי מצטיינת בצביון "מזרחני" קלאסי: דגש כבד על היסטוריה ודת האסלאם, על מיעוטים לאומיים ודתיים במדינות ערב, על יחסי הגומלין בין היהדות לאסלאם, על ספרות ואמנות מוסלמית. ההיסטוריה של הסכסוך הישראלי-הערבי מגיעה עד לשנת 1982 (השלום עם מצרים) וכוללת התייחסות מעטה (על פי בחירת המורה בלבד) ללאומיות הפלסטינית ולסכסוך הישראלי-הפלסטיני. ההתייחסות למעמדם של ערביי ישראל שולית, וגם היא נלמדת על פי בחירת המורה
עבאדי מלמד בשלוחות אוניברסיטאות ומכינות קדם צבאי על האסלאם ועל סוגיות ביחסי ישראל-ערב
עבאדי מכהן כחבר הוועדה העליונה המקצועית של משרד החינוך לערבית, ועולם הערבים והאסלאם
מועדון הכדורסל פרוסטיוב

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1940. בסיום עונת 2003/04 העפילה הקבוצה לליגת העל הצ'כית. בסיום עונת 2014/15 זכתה בתואר הראשון שלה, הגביע הצ'כי לאחר ניצחון מול קבוצת דצ'ין 51-84.
הקבוצה משתתפת במפעלים אירופאים מאז עונת 2005/06. בין היתר השתתפה ביורוקאפ צ'לנג' וביורוצ'לנג'.
בעונת 2006/07 הגיעה הקבוצה עד לרבע גמר היורוקאפ צ'לנג' והפסידה לקבוצת קראבנוס מקפריסין בסיכום שני מפגשים.
הקבוצה מקיימת את משחקיה בספורצנטרום המכיל 1,700 מקומות ישיבה.
The Xperience

רקע

ב-15 ביוני 2018, הוציאה אגילרה את אלבומה השמיני Liberation, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA. לאחר מכן, יצאה לסיבוב ההופעות "Liberation Tour", שהתקיים בצפון אמריקה בלבד. מיד לאחר מכן, יצאה לסיבוב ההופעות הזה, שהתקיים בלאס וגאס בלבד, ובין היתר, עתידה היא לצאת לסיבוב ההופעות "The X Tour". 
כמו כן, רצף הופעות זה, הוא הראשון של אגילרה במסגרת החוזה בלאס וגאס.
אברהם בניש

קורות חיים

נולד להורים יהודיים בעיירה דוֹרסַאוּ  שבממלכת בוהמיה, האימפריה האוסטרית (כיום סטרָאז'וב, בצ'כיה). מגיל צעיר התעניין ברווחתם של בני דתו. במשך כמה שנים למד רפואה באוניברסיטת וינה, אך נטש את לימודיו לפני שהגיע לתואר.
בשנת 1841 עזב את אוסטריה והתיישב באנגליה, שם חי למשך שארית חייו. למידת העברית ופעילותו הציבורית למען היהודים הבטיחו לו מוניטין רב בקרב היהודים באנגליה. הוא היה עורך ה"ג'ואיש כרוניקל" משנת 1864 ועד 1869, ושוב במהלך השנים 1875–1878, שנת מותו. קידם את הקמת ההתאחדות האנגלו-יהודית בשנת 1871.
בניש נפטר בשכונת הורנסי (Hornsey) שבצפון לונדון ב-31 ביולי 1878.
נפילת פרוסת לחם מרוחה בחמאה

נפילת פרוסת לחם מרוחה בחמאה היא תופעה שזכתה לתשומת לב, בשל נטיית הפרוסה ליפול כשצדה המרוח בחמאה כלפי מטה. מקובל לכלול זאת כמקרה פרטי של חוק מרפי, אך לתופעה זו יש הסבר מדעי. במהלך השנים נערכו מספר ניסויים מדעיים ופסבדו-מדעיים בנושא. לעיתים, החמאה מוחלפת בממרחים שונים כגון מרגרינה, ריבה, שוקולד ודבש, אך התוצאות לרוב לא משתנות.

פרדוקס החתול המרוח בחמאה

כלל נפילת פרוסת הלחם המרוחה בחמאה הביא, בספרות הפופולרית, לדיון היתולי ב"פרדוקס החתול המרוח בחמאה". ה"פרדוקס" מסתמך על הכלל דלעיל כי פרוסה תמיד תיפול על הצד המרוח, וכן על הכלל לפיו חתול תמיד נופל על רגליו. התקיימות שני תנאים אלה תביא כביכול לכך שחתול הנזרק ממשטח גבוה, שעל גבו חמאה, ינסה מחד ליפול תמיד על רגליו, ומאידך, ליפול על החמאה, כאשר אם היו מתקיימים שני התנאים, החתול היה מסתובב באוויר מבלי לפגוע בקרקע (תוך שהוא הופך למעשה לפרפטום מובילה). "פרדוקס" זה אוזכר במספר סרטים, ספרי קומיקס וסדרות טלוויזיה, לעיתים על ידי חיבור לגנרטור על מנת לייצר חשמל.
הקלר וקוך

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
החברה נוסדה בשנת 1949, הנשק הראשון שהחברה פיתחה היה תת-המקלע MP5. כלי נשק מוכרים נוספים שפיתחה החברה הם אקדח ה-USP שפותח בשנת 1993 ורובה הסער הקלר וקוך G36 שפותח בשנת 1997. הקלר וקוך G36 משמש את צבאות גרמניה, ה-MP5 משמש הרבה משטרות בעולם וגם יחידות SWAT ברחבי העולם. ה-MP7 משמש יחידות מובחרות כמו אריות של חיל הים של ארצות הברית וכן ה-HK416 משמש יחידות רבות בחיל הנחתים של ארצות הברית ובצבאות בכל העולם.
דוד גולומב

ביוגרפיה

גולומב נולד בתל אביב לאליהו גולומב ולעדה לבית שרת (אחותו של ראש ממשלת ישראל השני, משה שרת). למד כלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד ככלכלן בבנק ישראל.
בשנים 1961–1965 היה מנהל המכון למחקר כלכלי של הוועד הפועל של ההסתדרות, והיה אחראי על קביעת תוספת היוקר מצד ההסתדרות.
בשנת 1966 הקים את המרכז לתכנון של חברת העובדים. במקביל לניהול מרכז התכנון הקים בסוף 1967 את מופ"ת, שבמהלך 1968 הייתה לחברה בשותפות עם הממשלה, להשקעה בתעשיות עתירות ידע. בשנת 1969 הציע להקים גוף מרכזי למחקר ותכנון וכשהגוף הוקם הועמד בראשו. אולם בפברואר 1970 התפטר גולומב מהתפקיד והתמנה למנהל החטיבה לתעשיות עתירות מדע וחבר ההנהלה של "כור תעשיות". במאי 1970 התמנה לראש אגף התכנון של כור וצורף להנהלה המצומצמת של החברה. בשנת 1972 היה ראש האגף לתכנון ופיתוח בהנהלת כור והמליץ להאט את קצב הגידול של הקונצרן, בגלל עלויות האשראי ולהתמקד בביסוס המפעלים הקיימים. בעת הארגון מחדש של כור בשנת 1976 יועד לו התפקיד של ראש אגף הכספים והתכנון. בשנים 1977–1981 בעת היותו חבר כנסת, היה בחופשה מכור. לאחר מכן שב לכור כראש אגף תכנון ופיתוח ובאוקטובר 1982 צורף מחדש להנהלת כור.
בשנת 1986 התמנה ליו"ר חברת אליאנס ולשליח של כור בארצות הברית. כשבני גאון הקים את "כור נכסים" מונה גולומב למנכ"לה, תפקיד בו כיהן עד נובמבר 1997, עת מונה למבקר הפנים של כור, עד פרישתו מהקונצרן ב-1998.
בשנת 1967 כיהן בוועדה לבחינת הסיבות לגרעון בקואפרטיב דן ובשנת 1976 עמד בראש ועדה לבחינת הגרעונות באגד. בשנת 2002, עת הפכה לחברה, מונה גולומב לדירקטור בדן חברה לתחבורה ציבורית.
גולומב היה נשוי למרים, ממנה התאלמן ב-2002. לזוג נולדו שלושה ילדים.

פוליטיקה

בשנת 1965 השתלב גולומב בפעילות במפא"י במסגרת קבוצת צעירים של המפלגה ואף השתתף בכתיבת המצע של המפלגה בהסתדרות. גולומב תמך בדמוקרטיזציה של האיגודים המקצועיים ברמה הארצית, תוך שמירה על קביעה מרוכזת של השכר כדי למנוע תחרות בין האיגודים השונים. לקראת הבחירות לכנסת השישית נבחר גולומב כמועמד הרביעי של מחוז תל אביב של מפא"י, לאחר דבורה נצר, מנחם כהן וארי אנקוריון והוא הוצב במקום ה-49 ברשימה לכנסת, מקום אחד לפני ארי אנקוריון.
גולומב החל לכהן כחבר הכנסת השישית ב-9 בדצמבר 1968 לאחר שפרש ממנה דב סדן והיה חבר בה עד סיום כהונתה בנובמבר 1969. הוא לא שולב ברשימה לכנסת השביעית, ככל הנראה בשל ביקורת שמתח על לוי אשכול, דרישה לבחירות חשאיות למזכירות המפלגה ותמיכה באיחוד עם רפ"י.
בינואר 1977 חבר למאיר עמית שהודיע על הצטרפותו לד"ש. הוא נבחר לכנסת התשיעית, מטעם מפלגת ד"ש ובמרץ 1978 נבחר למזכירות ד"ש במקום מאיר זורע. באוגוסט 1978 פרש עם קבוצתו של מאיר עמית מד"ש וחבר עם קבוצת עמית למפלגת שינוי, להקמת סיעת התנועה לשינוי ויוזמה. ב-1980 חזר עם עמית למפלגת העבודה.
.50 Action Express

.50 Action Express (ר"ת 50AE) הוא סוג של כדור לאקדח בעל קליבר גדול במיוחד (12.7 מ"מ, 0.5 אינץ') אשר פותח על ידי איוון וילדין (Evan Whildin) מחברת Action Arms. ה־50AE הוא כדור חזק במיוחד המיועד לאקדחים גדולים וכבדים כגון נשר המדבר.

שימוש

מכיוון ש־50AE הוא כדור חזק במיוחד לעומת כדורים אחרים כמו 9 מ"מ פרבלום או .357 SIG, הוא משמש בעיקר לציד או הגנה עצמית מפני חיות גדולות ובמקרים אחרים בהם צריך כוח עצירה גבוה במיוחד. 
שימוש טקטי או להגנה עצמית מפני אויבים אנושיים כמעט ולא קיים, ועלול אף להפריע במקרים כאלה בגלל ההדף והרעש הרב שהירי יוצר. עם זאת, תחמושת מסוג זה יכולה לשמש במקרים שבהם נדרש להשיג רמת דיוק גבוהה מזו שתחמושת אקדח ממוצעת יכולה לספק.
האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן

היסטוריה

האקדמיה הוקמה ברישיון של שליט ארצות השפלה דאז, פליפה הרביעי, מלך ספרד. האקדמיה פתחה את שעריה לבני אומות רבות ושונות והגיעו אליה אמנים צעירים מארבעים אומות, בהן הולנד, גרמניה, פולין, אירלנד, צרפת ועוד. כן משכה מורים וצברה אוסף יצירות אמנות מרשים. בשנת 1886 למד בה משך זמן קצר וינסנט ואן גוך, עד שסולק מן הלימודים. כן למד בה המעצב הנודע אנרי ון דה ולדה, על שמו נקרא לאחר מכן בית הספר העליון לעיצוב. 
ב-1885 יסד לאופולד השני, מלך הבלגים באקדמיה את "המוסד הלאומי העליון לאמנות יפה" (Nationaal Hoger Instituut voor Schone Kunsten), לפי הדגם של בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז (בצרפתית: École Nationale Supérieure des Beaux-Arts).
בשנת 1946 הופרד בית הספר הגבוה לאדריכלות מן האקדמיה. בשנת 1963 נפתחה מגמת עיצוב אופנה בה למדו שישה ממעצבי האופנה החשובים של שנות השמונים שנודעו כ"שישיית אנטוורפן": דירק ביקמברגס (Dirk Bikkembergs), ולטר ון בירנדונק (Walter van Beirendonck), מרטינה יי (Marina Yee), דריס ון נוטן (Dries van Noten), דירק ון סנס (Dirk Van Saene) ואן דמולמיסטר (Ann Demeulemeester) ורבים אחרים מרחבי העולם שהפכו את המגמה לגדולה ביותר באקדמיה. 
ב-1995 הפכה האקדמיה, במסגרת רפורמה במערכת ההשכלה הגבוהה בבלגיה הפלמית, לחלק מאוניברסיטת אנטוורפן לאמנות (Artesis Hogeschool Antwerpen; נקרא מ-2013  Artesis Plantijn Hogeschool Antwerpen). 
בין בוגרי האקדמיה: לורנס אלמה-טדמה, ז'ף לאמבו, מומי שוורץ, וילהלם בוש, פורד מדוקס בראון ורבים אחרים.