google/wiki40b huggingface dataset:
סגייה אל-חמרה

סגייה אל-חמרה (בספרדית: Saguía el Hamra; בערבית: الساقية الحمراء, תעתיק מדויק: אלסאקיה אלחמראא; מילולית: התעלה האדומה) הוא (יחד עם ריו דה אורו) אחד משני החלקים שהרכיבו את סהרה הספרדית. חלק זה הוא הצפוני ומשתרע מקו רוחב '27°50 בצפון ועד כף בוז'דור (קו רוחב 26°), כשליש משטח הטריטוריה (שליש המאוכלס יותר). בירתו בתקופת השלטון הספרדי הייתה לעיון (אותה חוצה התעלה האדומה שעל שמה נקרא החבל) ונכללה בו גם העיר סמארה. בעיירה ביר לחלו נוסדה רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית.
סופיה סקאיה

ביוגרפיה

סקאיה נולדה בלנינגרד, למדה באקדמיה לבלט בעיר והשתתפה כבלרינה במספר הפקות והיא גם השתתפה במספר תחרויות יופי.
ב-2006 בהיותה בת שמונה עשרה נישאה לאיש העסקים סרגיי ורמינקו, המבוגר ממנה במעל שלושים שנה, באותה שנה השתתפה בתחרות Mrs. World שבאותה שנה רוסיה הייתה גם המדינה המארחת של התחרות ולקחה את המקום הראשון.
ב-2007 עברה להוליווד על מנת לקדם את קריירת המשחק שלה.
ב-2009 הופיעה בסרט הטלוויזיה "הלב האמיץ של אירנה סנדלר" אודות חסידת אומות העולם אירנה סנדלר, באותה שנה שיחקה גם בסרטים "Ligeia" עם וס בנטלי ו-Limelight על תלמידים בבית ספר לאומנויות בניו יורק ובפרק של CSI: ניו יורק.
ב-2010 הופיעה בסרט הפעולה "Shadows in Paradise" עם טום סייזמור.
אברהם הלין

רבי אברהם הלין (לעיתים: אברהם העלין אשכנזי; נפטר בי"ז בטבת ה'תפ"ו, 21 בדצמבר 1725) היה רב אשכנזי, ראש בית הדין בגלוגא ופרשן מדרש רבה.

ביוגרפיה

נולד לרב יעקב משה העלין, מחבר הפירוש "ידי משה" על מדרש רבה. מצאצאי מהרש"ל. היה מתלמידיו של רבי דוד אופנהיים. נישא לבתו של מנהיג הקהילה היהודית בגלוגא, הפרנס ר' ברוך קרפלש (חתנו של רבי ישראל דרשן שפירא אב"ד קאליש).
הוציא לאור את ספרו של אביו, ושילב בתוכו פירושים משלו. ובעקבותיו כתב גם הוא חיבור פרשני סביב מדרש רבה, בשם "זרע אברהם". הספר נדפס בחייו בידי בנו הרב יוסף הלין. כמו כן, חיבר פירוש לאגדות התלמוד הירושלמי בשם "כבוד חכמים", הודפס פעם אחת עם ספר "יפה מראה" לר' שמואל יפה אשכנזי, אמסטרדם ה'תפ"ז. 
בצעירותו כיהן כרבה של קהילת ווארט ומאוחר יותר עקר לגלוגאו מקום מגורי חותנו וכיהן במשך שנים כראש בית הדין בעיר, בשנת ה'תפ"ג (1723) הדפיס את כתביו של ידידו ר' חיים יונה תאומים בסוגיית דינא דגרמי, שנודעו בשם "קונטרס ר' חיים יונה".
בשנותיו האחרונות גר בווינה שבה התיידד עם יהודי החצר הנודע ר' שמשון ורטהיימר שהיה ידען ולמדן, עמו עמד בקשר תורני.
נפטר בווינה בי"ז בטבת ה'תפ"ו, 21 בדצמבר 1725, ונקבר בה.
ביצ'קראפט קווין אייר B-80

שימושים צבאיים

ביצ'קראפט קווין אייר B-80 שימש בחיל האוויר האמריקני כמטוס מנהלים ויועד בעיקר להובלת מפקדים.

חיל האוויר הישראלי

בחיל האוויר הישראלי הוא מכונה זמיר. נרכש לראשונה ב-1974 ומשתמשים בו עד היום כמטוס הדרכה בבית הספר לטיסה וגם כמטוס להובלת חיילים.
צפיית בינג'

צפיית בינג' או בולמוס צפייה (צְפִיַּת רֶצֶף על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית; באנגלית: Binge-watching, וגם: binge-viewing) – מושג המתאר נוהג שהפך לנפוץ בשנות האלפיים, של צפייה בסדרות טלוויזיה במשכי זמן ארוכים, ברצף, על פי רוב בסדרה ספציפית. "צפיית בינג'" הפכה לנפוצה יותר ויותר לאור התרחבותם של שירותי צפייה על פי דרישה, דוגמת VOD בחברות לוויין וכבלים, או חברות טלוויזיה באינטרנט דוגמת "נטפליקס" ו"הולו".
המקור לתופעה נעוץ בספיישלים שנהגו ערוצי טלוויזיה שונים לערוך בעבר, בו שידרו בשידורים חוזרים פרקים של סדרות אהובות או סרטים בסדרה – ברצף, במסגרת של מרתון. לא מעט צופים נהגו גם לערוך מרתונים דומים, של צפייה בסדרות אהובות, בעזרת השכרה של די.וי.די.
חברת "נטפליקס" הפכה את "צפיית הבינג'" לפופולרית במיוחד, כאשר שחררה בעת ובעונה אחת לצפייה עונות שלמות של סדרות דגל, מה ששלח צופים רבים אל המסך למרתון צפייה מרוכז. בסקר שנערך על ידי נטפליקס בארצות הברית, אמרו 73% מהנשאלים כי בעבורם, צפייה מסוג זה מוגדרת כצפייה ב-2 עד 6 פרקים של סדרת טלוויזיה ברצף.
לא מעט צופים דיווחו כי האפשרות לצפייה מרוכזת גורמת להם להתמכרות של ממש, ולקושי להתנתקות מהמסך.]
הפופולריות ההולכת וגדלה של צפייה מסוג זה נחשבת לאחד הגורמים לפופולריות שצברו סדרות כמו "הסמויה", או "שובר שורות",] שהרייטינג שלהן בזמן אמת היה נמוך למדי. הביקורות החיוביות שהן קיבלו, והמלצות ששותפו ברשתות חברתיות, שלחו רבים למרתונים מרוכזים של צפייה בהן.
צפיית הבינג' גרמה לשינויים בענף הטלוויזיה: יותר ויותר יוצרים ומפיקים החליטו לצלם מראש עונה שלמה – ולשחרר את כולה ביחד, במקום להעלות אותה לצפייה שבועית. בשנת 2013, המושג אף נכלל ברשימת ביטויי השנה של מילון אוקספורד.
תחנת הכוח אלון תבור

תחנת הכוח אלון תבור היא תחנת כוח במחזור משולב, המייצרת חשמל באמצעות גז טבעי.
התחנה, המבוססת טורבינות גז, היא אחת מתחנות כוח פנים-ארציות של חברת החשמל לישראל.
התחנה ממוקמת באזור התעשייה אלון תבור בעמק יזרעאל.
מוכרחים להיות שמח

עלילה

העלילה עוקבת אחר שמחה לוין (סיגלית פוקס), רווקה בודדה בת 35 מתל אביב שעובדת בחנות למכירת טלוויזיות. שמחה חיה חיים ריקניים ואומללים, היא מתגוררת בדירה חסרת כל חן, עובדת בעבודה נטולת כל עניין, מנהלת מערכות יחסים שמבוססות על ניצול ואינה מסתדרת עם משפחתה המורכבת: אחיה, גיל (טל פרידמן), מסתיר ממשפחתו את העובדה כי הוא מובטל, וחי חיי נישואים קשים עם אשתו, נורה (קרן מור), והוריה, יצחק ורינה (יוסי פולק ורבקה מיכאלי) סובלים ממשבר זוגיות המבוסס על מקרה יחיד מלפני עשרות שנים. חייה של שמחה משתנים כאשר היא נבחרת להשתתף בתוכנית טלוויזיה בשם "מוכרחים להיות שמח" שמטרתה להגשים חלומות למשתתפיה בשידור חי. התוכנית שבה מתכננת שמחה להשתתף היא תוכנית מיוחדת לקראת יום הכיפורים שעוסקת בסליחות. שמחה נבחרת ומתחייבת להציג את משפחתה בשידור חי, כאשר תערוך מסיבה להוריה ולחבריהם הישנים מלפני עשרים שנה שנידו אותם בעקבות מקרה חד-פעמי, שבגללו סובלים כל בני המשפחה. במהלך הימים לקראת השידור עומדים קשיים רבים בפני שמחה, אשר מערערים את המסיבה המיוחלת, כולם קשורים לאותו מקרה, אך שמחה נוטלת את האחריות על הצלת משפחתה והובלתה אל עבר מקום טוב יותר, שמח יותר.

פסקול

שיר הנושא של הסרט הוא ביצוע מחודש של דין דין אביב לשירה של אילנית, "כבר אחרי חצות" (עמוס אטינגר / נורית הירש).

פרסי אופיר

הסרט גרף חמישה פרסי אופיר, לשחקנית (פוקס), שחקנית המשנה (מיכאלי), המלחין (בללי), עיצוב תלבושות (נתן אלקנוביץ) ועיצוב אמנותי (עדו דולב).
האלברד

ההאלברד (Halberd, נקרא גם "אלברדה") הוא נשק מוט ארוך שהומצא על ידי השווייצרים בימי הביניים והיה לאחד מנשקי המוט הנפוצים והפופולריים בימי הביניים והרנסאנס. השם האלברד בא מגרמנית, המילה Halm פירושה "מוט" ואילו המילה Barte פירושה "גרזן". וכשמו כן הוא, ההאלברד הוא מוט ארוך הכולל גרזן, חוד גדול הכולל גם ווים נוספים בקצהו. ההאלברד התגלה כנשק יעיל ביותר, בייחוד כנגד פרשים כבדים העטויים בשריון כבד (ובפרט שריון לוחות) ונהפך לנשק פופולרי ונפוץ בכל רחבי אירופה. ההאלברד עדיין נמצא בשימוש טקסי אצל המשמר השווייצרי של הוותיקן.

שימוש בקרב

ההאלברד היה זול יחסית לייצור ושימושיו בשדה הקרב היו מגוונים ביותר. במקור, ההאלברד התפתח ממוט-גרזן עם להב כבד, והמוט הארוך סיפק מנוף למכה - דבר שהגביר מאוד את עוצמת הביקוע שלה. בתוספת כוח המשקל של הלהב הכבד, יכל הגרזן של ההאלברד לבקע גם דרך שריון לוחות (ובקלות רבה דרך שריון שרשראות), אותם לבשו האבירים בשדה הקרב. בהמשך התכנון של ההאלברד התעדן, להב הגרזן קטן, וחלו התפתחויות בחודים הנוספים שהותקנו אליו. התפתחויות אלה נועדו לאפשר לנושא ההאלברד להילחם גם בנושאי חניתות ורמחים, וכן בחיילים רגליים.
חוד חנית מוארך איפשר לנושאי ההאלברד ליצור מערך פלנקס קטלני, כאשר ההאלברד שימש כנשק נעיצה ודקירה לכל דבר. הלהב האחורי אפשר חדירה של שריון עבה ובכך אפשר לבצע "וידוא הריגה" באבירים שנפלו מסוסם. בחלק מההאלברדים הותקן גם קרס קטן, שנתפס היטב בשריון של אביר, ואפשר לנושא ההאלברד להפילו מסוסו ולמשוך אותו על הקרקע.
שיפורים נוספים כללו כאמור את חידוד ראש החנית והארכתו, וכן הוספת חישוקי מתכת סביב מוט העץ, שאפשרו לו לחסום מכות של כלי נשק אחרים כגון חרבות. שיפורים אלה הגדילו את היעילות של ההאלברד בקרב ונושא האלברד מיומן נחשב ליריב קטלני וראוי לכל נושא נשק אחר.

היסטוריה

ההאלברד הומצא במאה ה-14 בידי השווייצרים. בגרסה הראשונה שלו ההאלברד היה פשוט מוט-גרזן מוארך עם להב כבד וחוד מקביל למוט. בהמשך באו השכלולים שהביאו אותו אל צורתו המוכרת. הראשונים להשתמש בו היו חיל הרגלים השווייצרי שהקימו יחידות של נושאי האלברד, שהיו חמושים בנוסף בחרבות קצרות, על מנת להדוף התקפות של פרשים כבדים ולהפלת אבירים מסוסם, בעיקר מצד בית המלוכה של האבסבורג.
נשק זה זכה להצלחה רבה בשדה הקרב וקנה לעצמו מוניטין מאיים. עדות מקרב מורגרטן, בו שימש הנשק בידי השווייצרים, מתארת:
השווייצרים (Schwtzois) היו חמושים בכלי נשק מעוררי בעתה, הידועים כאלברדות, ולמרות שאויביהם נשאו כלי נשק חדים כתער, הם חתכו אותם לחתיכות.
— (טאראסק ובלייר, 1979, ע"מ 248)
ההאלברד שימש בקרבות רבים כנגד האוסטרים (כגון קרב Sempach) ועשה בהם שמות.
במאה ה-15 הוא קיבל את צורתו המוכרת והפופולרית ונהפך לנשק מוט נפוץ בכל רחבי אירופה. בעקבות יעילותו של ההאלברד התפתחו מגוון נשקי מוט, כל אחד מהם עם ראש קרב שונה לחלוטין, אך עדיין כולל חוד דקירה ומגוון קרסים, להבים וחודים שנועדו לשמש כ"פותחני קופסאות" כנגד שריוני לוחות.
לקראת סוף המאה ה-16 ותום הרנסאנס החל ההאלברד, כמו רוב כלי הנשק של ימי הביניים להידחק הצידה לטובת רובי אבק השריפה. השימוש בו הפך להיות בעיקר טקסי (מסדרי שמירה למיניהם ומצעדי ניצחון) ואילו נשק המוט העיקרי שנותר בשדה הקרב היה הרומח הפשוט.
בימינו, ההאלברד עדיין נמצא בשימוש טקסי אצל המשמר השווייצרי של הוותיקן.
ישראל רדומסקי

ביוגרפיה

ישראל רדומסקי נולד בשנת 1948 בפולין, וגדל כבן יחיד. בשנת 1957 עלה לישראל עם הוריו. גדל בבני ברק והתחנך בתיכון עירוני כללי ("רמז") ובתנועת הנוער העובד.]
ב-1967 החל לימודי הנדסת אלקטרוניקה בטכניון במסגרת העתודה האקדמית, ובשנים 1971 – 1978 שירת בחיל המודיעין. בשנת 1973 מונה לראש צוות פיתוח, ולאחריו שימש בתפקידים פיקודיים שונים, עד לפרישתו משירות בדרגת סגן-אלוף. במהלך תקופה זו, הוא היה שותף לצוותים זוכי פרס ביטחון ישראל עבור פיתוח מערכת אלקטרונית (1973) ופיתוח מערכת מודיעינית (1978).
בשנים 1978 – 1992 עבד רדומסקי במסגרת התעשייה הצבאית. עד 1982 הוא עמד בראש מחלקת הטלמטריקה, תפקיד שבמסגרתו היה אחראי להגדרת וליישום פרויקטים בתחום טילים מונחים ואמצעי לחימה עבור צה"ל. לאחר תפקיד זה, הוא כיהן עד 1988 כראש פרויקט לפיתוח מערכת לוחמה מונחית לייזר. בשנים 1988–1992 שימש רדומסקי כסמנכ"ל למחקר ופיתוח של חטיבת המערכות של התעשייה הצבאית.] לאחר פרישתו, הוא פנה למגזר הפרטי, וכיהן בשנים 1993–2003 כנשיא וכמנכ"ל של חברת "אלפז", אותה ייסד.
ב"אלפז" פותחו מגוון טכנולוגיות לזיהוי ולאיתור עצמים באמצעות גלי רדיו ותקשורת אלחוטית. החברה, בראשות רדומסקי, עמדה בקשרים עסקיים עם חברות מובילות בעולם, ומכירותיה הסתכמו במיליוני דולרים. דוגמה למערכת כזו, היא מערכת לזהוי ולגילוי חטיפה של תינוק או החלפתו באחר בבית יולדות בסינגפור אותה התקינה החברה בשנת 2003. אלפז מכרה מאות מערכות כאלו לבתי חולים ברחבי העולם. באותה שנה, מוזגה החברה עם חברת בת של "ויסוניק". החברה החדשה נקראה "ויסוניק טכנולוגיות". רדומסקי מונה למנכ"ל חטיבת הטכנולוגיות של ויסוניק. מתוקף תפקידו, הוא שימש גם כמנכ"ל חברות-בנות של ויסוניק טכנולוגיות, בארצות הברית, בבריטניה ובבולגריה.]
בשנים 2005–2006 עסק רדומסקי בייעוץ טכנולוגי ועסקי, בעיקר בתחום הרפואה. לאחר מכן הוא ייסד את חברת "אלתו" עם מייסדים נוספים, בראשה הוא עומד כיום (2009) כמנכ"ל מייסד. "אלתו" עוסקת בפיתוח טכנולוגיות לניטור אלחוטי של אמצעי שליטה ובקרה בתעשיות תהליכיות.
רדומסקי מוכר כמומחה בטכנולוגיות תיוג אלקטרוני באמצעות גלי רדיו (RFID). מאמריו המקצועיים התפרסמו בישראל ובעולם, והוא שותף לרישומם של עשרה פטנטים בשנים 1999–2004. בעבר תרם רדומסקי לגיבוש התקן למערכות איתור בזמן אמת עבור מכון התקנים האמריקני, והוא חבר בוועדה לקביעת התקן הבינלאומי למערכות תקשורת אלחוטיות בתעשייה.]
פלואוריד האשלגן

חומר מסוכן

בדומה ליוני פלואוריד אחרים, -F, גם KF רעיל, אולם מנה קטלנית צריכה להיות בסדר גודל של גרמים. הוא מזיק בשאיפה ועיכול. הוא מאכֵּל חזק ומגע עם העור יכול לצור כוויות בדרגה גבוהה.
קלבוב

יהודי קלבוב

יהודים ישבו ביישוב מראשיתו, וקיימו בו קהילה עצמאית. בשנת 1864 הוצא להורג אחד מיהודי הכפר לאחר שהואשם בסיוע לשלטונות הרוסיים. בשנת 1897 נמנו ביישוב 467 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בו כ-80 משפחות יהודיות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר פליטים יהודים, ובמאי 1941 נמנו במקום 546 יהודים. ב-22 באוקטובר 1942 גורשו כל יהודי הכפר לדז'וויצה הסמוכה, ממנה שולחו תוך זמן קצר עם יתר יהודי המקום למחנה ההשמדה טרבלינקה.
שירה שקד

ביוגרפיה

נולדה בתל אביב. ניגנה בפסנתר מגיל 4. בשנת 1989 החלה ללמוד אצל עדינה ורטהיים בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב, שם סיימה בהצטיינות בשנת 1999.
את שירותה הצבאי, בין השנים 1999–2001, עשתה במעמד "מוזיקאית מצטיינת". במקביל לשירות בצבא החלה שירה לימודים באקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש סמואל רובין (כיום בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה) עם פרופ' מיכאל בוגוסלבסקי ודר' מרק שבינר, תלמידיו של הפסנתרן איסר סלונים. בשנת 2005 קיבלה תואר B.Mus בביצוע פסנתר. בשנים 2005–2007 למדה עם פרופ' ואדים מונסטירסקי באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ובשנת 2007 קיבלה תואר M.Mus בביצוע פסנתר. בשנת 2011 עברה שקד לארצות הברית לצורך לימודי דוקטורט עם פרופ' גילברט קאליש באוניברסיטת סטוני ברוק, ניו יורק, ובשנת 2016 קיבלה תואר DMA בביצוע פסנתר.
כיום מתגוררת שקד עם בן זוגה ובנם בניו יורק.

קריירה

בשנים 2006–2009 שיתפה פעולה עם המלחין שלומי פריג' והמשורר נתן זך בהקלטת שני אלבומים בהם מקריא זך משיריו על רקע מוזיקה מאת פריג'. שקד ניגנה פסנתר בהקלטות והייתה שותפה לעיבודים. האלבום הראשון יצא ב-2008 ונקרא כמה נהדרת היית, וכלל גם ואלס לפסנתר שכתב סבו של זך לכבוד טקס ההכתרה של וילהלמינה, מלכת הולנד. בעקבותיו התקיים סיבוב הופעות, כאשר את מקומו של זך על הבמה תפסו לסירוגין אלכס אנסקי, דן תורן ודורון אייל ("שולץ האיום"). האלבום השני, אהבה צומחת בלילות, יצא בשנת 2011 כאשר את עטיפתו עיצב האמן מנשה קדישמן.
החל משנת 2008 משתתפת שקד בהקלטות ומופעים של לחנים ועיבודים שכותב ארז קריאל לפרויקטים שונים, בהם אלבום של יאיר יונה, מופע מחווה לפרנק זאפה ופסי קול.
בשנת 2008 הופיעה עם עמית ארז במסגרת פסטיבל הפסנתר במרכז סוזן דלל.
בשנת 2010 השתתפה שקד בפסטיבל אילת למוזיקה קאמרית.
בשנת 2009 הופיעה עם הכנר פאבל ורניקוב בערוץ 9.
בשנת 2012, ושוב בשנת 2014, לקחה חלק בהפקות שונות במסגרת פסטיבל הווסט וילג' למחזות זמר בניו יורק.
בשנת 2013 השתתפה בהפקה מיוחדת של האופרה הדיבוק מאת המלחין עופר בן-אמוץ במסגרת פסטיבל פיטסבורג למוזיקה יהודית. בהמשך השנה הופיעה עם התזמורת הסימפונית ירושלים במסגרת קונצרטים מיוחדים בישראל של פסטיבל גבלה מאזרבייג'ן, יחד עם הצ'לן דמיטרי יבלונסקי והכנרת ז'אנה גנדלמן, ותחת שרביטו של המנצח רומן שפיצר.
בשנת 2014 הופיעה שקד עם הצ'לנית דניאל אקטע בלינקולן סנטר בגאלה לציון 75 שנים לקרן התרבות אמריקה-ישראל.
עוד בשנת 2014, הוזמנה שקד להופיע עם הכנר מקסים ונגרוב בהיכל התרבות בתל אביב במסגרת פסטיבל ונגרוב. במופע ניגנו שקד וונגרוב בדואו, וגם יחדיו עם תזמורת סולני האקדמיה מנוחין משווייץ. בקהל נכחו כמה מאות תושבי הדרום אשר הוזמנו כמחווה בעקבות מבצע צוק איתן שאירע זמן קצר קודם לכן. בשנת 2015 ניגנה שקד פעם נוספת עם ונגרוב בהיכל התרבות בקונצרט דואו ייחודי שנקרא מוזיקה והיקום: התוכנית נוגנה בחשיכה מוחלטת, וכולה נוגנה פעמיים, במטרה לתת לאפשר למאזינים לחוות מוזיקה חיה ללא הסחות דעת ולהותיר רושם שאינו ראשוני, בניגוד לקונצרט בו מנוגנת יצירה פעם אחת.
בשנת 2016 הופיעה שקד עם אקטע בורייזון סנטר בוושינגטון די. סי. במסגרת ועידת איפא"ק, באירוע בו נאם סגן הנשיא ג'ו ביידן. בהמשך השנה הופיעו ונגרוב ושקד בקונצרט חגיגי לחניכת המתחם בכיכר המוזיקה בירושלים.
הטריטוריות הצפון-מערביות

גאוגרפיה

הטריטוריות הצפון-מערביות נמצאות מזרחית לטריטוריית יוקון, צפונית לפרובינציות קולומביה הבריטית, אלברטה וססקצ'ואן ומערבית לטריטוריית נונאווט.
בטריטוריות נמצאים ימת הדובים הגדולה (Great Bear Lake), וימת העבדים הגדולה (Great Slave Lake) וכן נהר מקנזי וקניוני נהר נאהאני - אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
הנקודה הגבוהה ביותר בטריטוריות היא הר נירוונה שגובהו 2,773 מטרים. האי המערבי ביותר בטריטוריות הוא אי הנסיך פטריק.

כלכלה

טריטוריה זו של קנדה עשירה במשאבים גאולוגיים: מרבצי יהלומים שהתגלו בשנת 1989 באזור אקאטי, זהב וגז טבעי.
חפירת משאבים אלו הביאה לדאגות מפני נזקים סביבתיים, ובייחוד נזקים לפארק הלאומי נאהאני - אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

פוליטיקה

בשל היותה טריטוריה, לטריטוריות הצפון-מערביות ישנן פחות זכויות וסמכויות מאשר לפרובינציה של קנדה. לאחרונה הוענקו מספר רב של סמכויות לטריטוריה מהממשל הפדרלי, ואפשרו לטריטוריה לקבל חלק גדול יותר מההכנסות מהמיסוי בגין אוצרות הטבע של הטריטוריה.
נציב הטריטוריות הצפון-מערביות ממונה על ידי השר לענייני אינדיאנים ולפיתוח הצפון של קנדה. בעבר היו לתפקיד זה סמכויות רבות, אולם מאז שנת 1967, כשנבחרה אספה מחוקקת, התפקיד הפך סמלי.
תפקיד הנציב דומה לתפקיד המשנה למושל בפרובינציות של קנדה, אולם הנציב הוא בעל תפקיד בממשל הפדרלי ולא נציגה של המלוכה הקנדית.
בניגוד לממשלות הפרובינציות, ממשלת הטריטוריות הצפון-מערביות אינה מורכבת ממפלגה פוליטית - אלא מדובר בממשלת אחדות לאומית המורכבת מנציג אחד מכל אחד מ-19 מחוזות הבחירה. כל נציג נבחר בבחירות דמוקרטיות וחשאיות.
לאחר הבחירות המועצה המחוקקת בוחרת מושל ויושב ראש למועצה בבחירות חשאיות. שבעה מהנציגים נבחרים כשרים, והיתרה מהווים את האופוזיציה.
מריה אנטוניה, נסיכת שתי הסיציליות

ביוגרפיה

מריה אנטוניה נולדה ב-19 בדצמבר 1814 בפלאצו דיי נורמני בפאלרמו, לפרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה. כמה חודשים לאחר לידתה חזרה משפחתה לנאפולי, ממנה ברחה מפני נפוליאון, ובשנת 1816 איחד אביה את ממלכת נאפולי וממלכת סיציליה לממלכת שתי הסיציליות.
בשנת 1830 מת אביו פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ואחיה פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו. ב-7 ביוני 1833 התחתנה מריה אנטוניה עם בן דודה לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה, ממנו נולדו לה 10 ילדים. במהלך מהפכות אביב העמים נאלצו מריה אנטוניה ולאופולד לעזוב את פירנצה, אולם הוחזרו לבסוף בלחץ אוסטרי.
כאשר הכריזו צרפת בראשות נפוליאון השלישי, ממלכת סרדיניה ופיימונטה מלחמה על אוסטריה באפריל 1859 (מלחמת אוסטריה-סרדיניה), קבע לאופולד מדיניות נייטרלית ולא מנע ממתנדבים טוסקניים להצטרף למלחמה נגד אוסטריה. מפלגת העם דרשה את התפטרותו של לאופולד ואת הכרתו הפומבית במטרה של איחוד איטליה. לאופולד סירב לעשות זאת וב-27 באפריל סולק יחד עם משפחתו מפירנצה, ללא אלימות, לבולוניה, שם השתכנה המשפחה בחסות האפיפיור. ב-21 ביולי ויתר לאופולד על כתרו לטובת בנו פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה, שלא יישם בפועל את שלטונו.
לאחר מכן התגוררה המשפחה באוסטריה, ובשנת 1870 מת בעלה לאופולד. בשנת 1898 נולדה למריה אנטוניה בת נינה, וב-7 בנובמבר אותה שנה מתה מריה אנטוניה בגמונדן.
שלום אולמן

ביוגרפיה

נולד בשנת תקט"ו לרבי ישראל איסר שהיה פרנס בעיר פיורדא ומחותנו של ר' יוסף שטיינהארט בעל הזיכרון יוסף.
בצעירותו שלחו אביו לפרנקפורט ללמוד אצל בעל ההפלאה. היה לו משא ומתן הלכתי עם המהרי"ט אלגזי ועם בעל השאגת אריה. אחר כך הלך ללמוד אצל רבי נתן אדלר. 
נישא לרעכיל בתו של רבי רפאל ריעסס אב"ד דקהילת ענדינגען. בתחילה ישב שם ובהמשך עבר לכהן כרב קהילת אנשבאך והמדינה. אז, כמו רבנים מסורתיים רבים אחרים בנסיכויות הגרמניות, עזב לגרמניה מפחד המודרניזציה וההתערות בחברה הגויית: לפי המקובל, נמלט עם משפחתו בבהלה לאחר שבתו ביקשה לצאת אל התיאטרון.
בחשון תקנ"ב עבר לעיר שטאמפען  עד שנת תקנ"ח. אחר כך עבר לעיר פראונקירכן.
בשנת תקס"ט הייתה מלחמה שם והוא נשבה בחצות לילה מביתו על ידי הצרפתים. אנשי העיר רדפו אחריהם להצילו. לבסוף הודיעו השובים שיכלו לפדותו בסכום כסף רב ושאם לא כן - יתלה על עץ. אנשי העיר נתנו כסף רב על אף שלא הגיע לסכום המבוקש והצילהו.
אחר כך עבר לעיר לקנבך . 
כתב חידושים רבים חלקם נדפסו בספרו דברי ר"ש. 
נולדו לו שני בנים, רבי אברהם (מחבר ספר שו"ת בית אברהם ואב"ד סאבאדקא ולקנבך) ורבי שלמה אולמן (מחבר ספרי יריעות שלמה). תלמידו היה רבי שמעלקא אב"ד סעליש ומחבר ספר צרור החיים.
נפטר בט"ז באדר תקפ"ה.
לאחר פטירתו ישב על כסאו בלאקענבאך בנו רבי אברהם ואחריו בנו רבי דוד.
שרה אורה הלר וילנסקי

שרה אורה הלר וילנסקי (נולדה ב-1920) היא חוקרת מחשבת ישראל, פרופסור אמריטה בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה.

אודות

הלר נולדה בצפת בשנת 1920. אביה, אברהם זיידה הלר, היה ראש ישיבה ומן הדמויות הבולטות בצפת. היא עשתה תואר ראשון באוניברסיטה העברית בין השנים 1940 ל-1944. היא למדה באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1947 ל-1951, וסיימה בה דוקטורט ב-1951 בהנחיית פרופ' הארי וולפסון. בין השנים 1948 ל-1957 הייתה ספרנית המחלקה העברית בהרווארד. בין השנים 1954 ל-1968 הייתה מרצה לפילוסופיה יהודית במכללה היהודית בבוסטון (Hebrew College). כתבה ערכים באנציקלופדיה העברית ואנציקלופדיה יודאיקה.  
היא הייתה נשואה למרדכי ל' וילנסקי - היסטוריון, ואם לאורי יוסף וילנסקי, פרופסור למדעי המחשב בארצות הברית.
בשנת 1994 יצא ספר מאמרים "מנחה לשרה: מחקרים בפילוסופיה יהודית ובקבלה" בהוצאת מאגנס.
שמעון לב-ארי

ביוגרפיה

לב-ארי נולד בשם שמעון לובל בשנת 1942 בבוקרשט בירת רומניה, ועלה לישראל ב-1948, בגיל שש.
את דרכו הבימתית החל בראשית שנות ה-60 כחבר להקת פיקוד צפון, יחד עם מולי שפירא, נירה רבינוביץ' ואתי גרוטס. בשנים 1961–1963 היה מפקד הלהקה.
החל בשחרורו ב-1963 פעל כשחקן, במאי ומתרגם בתיאטראות שונים: "מועדון התיאטרון" (חיפה ותל אביב), תיאטרון זווית, תיאטרון "בימות", במת השחקנים, "צוותא" תל אביב, תיאטרון "הבימה", תיאטרון בית ליסין, תיאטרון חיפה ותיאטרון באר שבע, וכן בפסטיבל "תיאטרונטו" להצגות יחיד. במשך שנה כיהן כלֶקטור בתיאטרון הבימה.
התפקיד הראשון שגילם היה "הֶפִּי" ב"מותו של סוכן" לארתור מילר בתיאטרון זווית.
שורה של תפקידים שגילם זכו לביקורות אוהדות, בהם ולדימיר ב"מחכים לגודו" לסמואל בקט (1968–1969, וינסנט ואן גוך בהצגת היחיד "וינסנט", על חיי וינסנט ואן-גוך (1975–1982) וגונקל ב"מלאכת החיים" לחנוך לוין (מ-1989).
בנוסף, השתתף בתסכיתי רדיו ובתוכניות בידור בטלוויזיה. זכה לפרסום ניכר כאשר השתתף בתוכנית הסאטירה המיתולוגית של "ניקוי ראש" בשתי העונות שלה בשנים 1974–1976.
סיים תואר ראשון בתיאטרון והיסטוריה, ובשנת 1977 קיבל תואר מוסמך מהחוג לתיאטרון מאוניברסיטת תל אביב (עבודת הגמר הייתה בנושא: "תיאטרון זווית: 1959–1968").
בשנים 1968–1978 לימד בחוג לאמנות התיאטרון בתל אביב תולדות התיאטרון הישראלי והעולמי, וב-1969–1973 כיהן כמרכז החוג. במשך שנתיים לימד משחק. בשנים 1975–1978 כיהן כראש-מנהל הפקולטה לאמנויות.
פרסם 20 מאמרים בתחום תולדות התיאטרון הישראלי. שימש כביבליוגרף הישראלי עבור "הביבליוגרפיה הבינלאומית לתיאטרון" המופיעה בארצות הברית.
בשנת 1970 ייסד את הארכיון הישראלי לתיאטרון, שלימים נקרא המרכז הישראלי לתיעוד אמנויות הבמה (המילא"ה), ליד החוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, וניהל אותו עד פרישתו ב-2009. ב-1982 הוכר הארכיון כארכיון ציבורי.
המרכז היה למפעל חייו. הוא התמסר לתיעוד ההיסטוריה של התיאטרון הישראלי, ובמשך עשרות השנים שפעל במרכז אסף, מיין וקטלג קטעי עיתונות, מחזות, תוכניות, מודעות, ביקורות, תצלומים וסרטי וידאו, ציורי תפאורה ותלבושות, עזבונות של אנשי תיאטרון, זיכרונות של צופים.
ב-1988 העניקה עיריית תל אביב למרכז ולמנהלו לב-ארי את פרס משה הלוי לאמנות הבמה, על תרומה מיוחדת לתחום התיאטרון הישראלי.
בשנים האחרונות הרחיב את פעולת המרכז, וכתב את מדריך התיאטרון ההיסטורי-הביוגרפי המקוון "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי: 1889–1989", המכיל יותר מ-2,000 ערכים ביוגרפיים על אנשי תיאטרון – מחזאים, במאים, שחקנים, מעצבים, מבקרים וכו', הזמין באתר המרכז.
בשנת 2009 פרש לגמלאות.
במאי 2012 זכה בפרס הוקרה מיוחד שחילקה האקדמיה הישראלית לתיאטרון לראשונה במסגרת חלוקת פרס התיאטרון הישראלי.
שמעון לב-ארי נפטר בבית החולים השיקומי בבת ים באוגוסט 2012, בתום שנתיים של מחלה קשה.
הותיר את אשתו נורה, בניו, עודד ודני, בתו, השחקנית דורית לב ארי, ונכדים.
קרינה סמפיני

קריירה

סמפיני, ילידתבואנוס איירס, החלה את קריירת המשחק שלה בגיל צעיר, אך את פרסומה קיבלה לראשונה כששיחקה ב"עשירים ומפורסמים". כילדה היא החלה להשתתף בתיאטרונים שונים. למדה משחק מגיל 9.
בשנים 1998 ו-2000 שיחקה כדמות אנדראה (Andrea) בטלנובלה Gasoleros, סדרה בערוץ 13 ארגנטינה, ואת הדמות מ'צה (Mecha) בטלנובלה Calientes, גם היא בערוץ 13. 
בשנים 2000–2001 גילמה את מריה מנדס (María Méndez) דמות ראשית של טלנובלה בערוץ טלפה (Telefe).
"ירח פראי" (Luna Salvaje) זאת הייתה הפעם הראשונה שלה במפגש כזוג בטלנובלה עם השחקן גבריאל קוראדו.
בשנת 2002 גילמה את לוסיה לדסמה (Lucía Ledesma) בסדרה "פרנקו הרפתקאה, המורה" (Franco Buenaventura, el profe).
בשנת 2004 גילמה בטלנובלה "לב אמיץ" Padre Coraje את אנה גריקו (Ana Guerrico). 
בשנת 2005 חזרה קרינה לשחק עם גבריאל קוראדו כדמות בשם אווה הופמן (Eva Hoffman) בסדרה "גברים עם כבוד" (Hombres de Honor).
בשנת 2006 גילמה את רומינה פרנצ'יני (Romina Franccini) יחד עם השחקן אוסוולדו לפורט Osvaldo Laport בסדרה "שרשרת אזמרלדס" (Collar de Esmeraldas).
בשנת 2008 נכנסה קרינה לטלנובלה "נשים של אף אחד" (Mujeres de nadie) בעונה השנייה כדמות בשם דוקטורה פרננדה אלמירון (Dra. Fernanda Almirón) רופאת ילדים שסובלת מהפרעה דו-קוטבית.
בשנת 2010 חזרה קרינה לשחק בטלוויזיה בסדרה "מלפרידה" (Malparida) כדמות מרטינה פיגרואה (Martina Figueroa).
בשנים 2012–2013 כיכבה עם סבסטיאן אסטבנס  בטלנובלה "אהבה מתוקה" (Dulce Amor), בדמותה של ויקטוריה בנדי (Victoria Bandi) כאשת עסקים בעלת חברה של שוקולדים.
בשנת 2014 היא כיכבה בסדרה "דרך לאהבה" (camino al amor) עם השותף שלה מ-dulce amor סבסטיאן אסטבנס, את דמותה של מלנה מננדס מזכירה בחברת ההובלות "קולוצ'י (colucci)" 
בשנת 2015 התחילה להנחות תוכנית בישול עם גרארדו רוזין (Gerardo Rozin).