google/wiki40b huggingface dataset:
יובל סיגלר

ביוגרפיה

סיגלר גדל בשכונת רמת אליהו שבראשון לציון. בשירותו הצבאי היה מדריך בבית הספר לקצינים. למד פילוסופיה ומנהל עסקים באוניברסיטה העברית, אך לא סיים את לימודיו. למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב ועזב את הלימודים לאחר שנה.
ב-1990 הקים את הירחון קונטקסט. שימש כמוציא לאור, מנהל ועורך העיתון. העיתון פרסם ארבעה גיליונות בלבד, וכשנסגר טענו רבים מהעובדים כי סיגלר לא עמד בהתחייבויותיו הכספיות כלפיהם.
ב-1991 הקים את העיתון "נמר של נייר", שעסק בתחום המדיה והפרסום ושוגר למנוייו בפקס. ב-1992 ייסד את הירחון "התקשורת" שעסק בתחומים דומים.
ב-1995 ייסד את אתר חדשות הפרסום והשיווק אייס, אותו מכר בנובמבר 2009 לחברת קו מנחה.
תחת זכיין Time Out, אותו קיבל ב-2002, מפרסם סיגלר את השבועון "Time Out תל אביב", ומדריכי תיירות בעולם. ב-27 במאי 2010 יצא לאור גם הגיליון הראשון של "טיים אאוט ירושלים", אך נסגר לאחר כשנה עקב חוסר תקציב.
בעברו היה סיגלר אמון על המגזינים "360 מעלות", "התקשורת" ו-"yes", עיתון "ערוץ הילדים" ועיתוני הפקס "נמר של נייר" שעסק בפרסום ושיווק, "פקסדין" שעסקה בפסיקה ומשפט, "טעימות" ו"פרודקשן פוסט" שעסק בתעשיית ההפקות והטלוויזיה.
במאי 2002 קיבל את הזיכיון להוצאה לאור את המגזין "אטמוספירה" המופץ לנוסעי טיסות אל על. באוקטובר 2002 קיבל את הזיכיון להוצאת מדריך התרבות והבילויים טיים אאוט בישראל.
בשנת 2013 רכש את פעילות אתר allmag ואת המגזינים בקבוצת מוטו תקשורת, ביניהם מסע אחר, נישה וגלילאו וביוני 2014 רכש את מגזין "את".
בשנת 2017 שימש כמוציא לאור של העיתון "גלובס" במשך מספר חודשים.
סיגלר נשוי לזמרת אפרת גוש ולזוג, בן.
אל-אביאר

אל-אביאר הוא אתר ארכאולוגי בעיר מודיעין הנמצא צמוד לחניון הדרומי של פארק ענבה. 
המקום אינו מסומן במפות ואין וודאות בשמו. ישנה סברה לזהות את המקום כאל-אביאר שמוזכר ומתואר בכתביו של החוקר הצרפתי שארל קלרמון-גנו. במקום נחשפו שרידי מבנה מאורך ומתקנים חצובים רבים. לידם התגלתה מערה אליה מובילות מדרגות חצובות. שרידי מבנה מאורך הם מנזר ביזנטי קטן - אחד ממספר מנזרים שהתגלו באזור מודיעין. 
הארכאולוג אלכסנדר און חפר במקום הזה. לדבריו, המקום היה מיושב בשתי תקופות: התקופה הביזאנטית ותחילת התקופה הערבית הקדומה. אף על פי שרשות העתיקות אסרה לבנות באתר, המקום נפגע על ידי כלים כבדים שביצעו עבודות באזור. לעת עתה לעיריית מודיעין אין תוכנית לשימור האתר ושילובו בפארק. 
בשנת 2012 התגלה בקרבת מקום בית בד מהתקופה הביזנטית.
קוטקה (אביזר לבוש)

קוֹטֵקָה, הוֹרִים (horim) או דלעת פין הוא כיסוי פין מסורתי שלובשים זכרים ילידים בכמה שבטים בגינאה החדשה, במיוחד שבטי הרמה, כדי לכסות את איברי המין שלהם. כיסויי הקוטקה עשויים בדרך כלל מדלעת מיובשת, ומוחזקים במקומם בעזרת לולאת סיבים קטנה שנמתחת מבסיס הקוטקה ומלופפת סביב שק האשכים. לולאה משנית סובבת את החזה או הבטן, וקשורה לראש הקוטקה כדי להחזיק אותה מתנשאת במקומה.

מבנה ושימוש

גברים בוחרים בקוטקות הדומות לאלה של גברים אחרים בקבוצה התרבותית שלהם. לדוגמה, אנשי יאלי מעדיפים קוטקה ארוכה ורזה, המסייעת להחזיק את חישוקי הקשת המרובים שסובבים את מותניהם. גברי שבט טיום לובשים דלעת כפולה, מוחזקת ברצועת בד, ומשתמשים בחלל שבין שתי הדלועים לנשיאת חפצים קטנים, כגון כסף וטבק.
הקוטקה הוא לבוש מסורתי בשבטי הרמה בגינאה החדשה. שבטים רבים מאופיינים בעזרת האופן שבו הם לובשים את הקוטקה. יש שעוטים אותה כשהיא מתוחה ישר לפנים, ואחרים עוטים אותה כשהיא מתנשאת בזווית, היישר למעלה או בכיוונים אחרים. קוטר הקוטקה משתנה גם הוא משבט לשבט.
אין קשר בין אורך הקוטקה או גודלה ובין הסטטוס החברתי של העוטה אותה. כיסויי קוטקה בגדלים שונים משמשים למטרות שונות: קוטקות קצרות נלבשות בזמן העבודה וארוכות יותר נלבשות באירועים חגיגיים.
הקוטקה עשויה מדלעת מיוחדת. משקולות אבן נקשרות לתחתית הדלעת כדי למתוח אותה כשהיא גדלה. עיקולים נוצרים באמצעות חוט שמגביל את צמיחתה רק לכיוון שהמגדל רוצה שהיא תגדל אליו. צורות הקוטקה עשויות להיות מעוצבות כך באופן די מתוחכם. כשהן נקטפות, הדלועים מרוקנות מתוכנן ומיובשות. לפעמים הן נמשחות בדונג, נצבעות או מעוטרות בנוצות וקישוטים אחרים.

באינדונזיה

בשנים 1971 ו-1972, ממשלת אינדונזיה השיקה את "מבצע קוטקה", שנועד לנסות לעודד את הילידים ללבוש מכנסיים וחולצות, שנחשבו למודרניים יותר. אולם הילידים לא השיגו בגדים להחלפה, לא היה להם סבון, והם לא היו מודעים לאופן שבו יש לטפל בבגדים כאלה. הבגדים המודרניים לא כובסו, וגרמו להם למחלות עור. היו גם דיווחים על גברים שחבשו את המכנסיים ככובע, ונשים שהשתמשו בשמלות כשקי נשיאה. בסופו של דבר הקמפיין נזנח. ובכל זאת, ביגוד מודרני נדרש כדי להיכנס למשרדי ממשלה באזור, וילדים נדרשים ללבוש ביגוד מערבי בבתי הספר.
רוקסנה מאתיי

ביוגרפיה

רוקסנה מאתיי נולד בבוקרשט שברומניה, במשפחת אינטלקטואלים. בנעוריה נמשכה לסרטים המוזיקליים האמריקאים, למוזיקה של ג'ורג' גרשווין, אירווינג ברלין, קול פורטר, לסגנונות הבלוז והסווינג ולביצועי זמרות כמו אלה פיצג'רלד, דוריס דיי וקטרינה ולנטה.
מאתיי הופיעה לראשונה על בימת חובבים, ב-1955, במופע של "I.P.S.R. zâmbeşte"‏ (I.P.S.R. מחייכת), שאורגן על ידי מכון תכנון. מאתיי הופיעה עם קטעי  ג'אז אמריקאיים וזכתה לתגובות חזקות מאוד של קהל נלהב. הצלחה זו הובילה לכך שהרכבים מוזיקליים שונים הציעו לה להיות הסולנית שלהם. הקריירה שלה, ברדיו, בטלוויזיה, בתיאטרון ובהקלטות, פרחה. היא יצאה לסיבובי הופעות ברחבי רומניה, אך גם בארצות זרות. הביצוע שלה לשיר "דקה אחת" (Un minut), אותו היא שרה בפתיחת המופע של הזמר השווייצרי ויקו טוריאני, היה ללהיט של 1958 ברומניה. הביצוע שלה לשיר אחר (Pomul cu vrăbii) היה הלהיט של שנת 1960. ברפרטואר שלה היו כמאה שירים, מרביתם ברומנית, אך גם באיטלקית, בצרפתית ובאנגלית.
ב-1972 עזבה מאתיי את רומניה והתיישבה בגרמניה המערבית. השלטונות הקומוניסטים של רומניה הגיבו בהפסקה מוחלטת של השמעתה והרחקת התקליטים שלה מהחנויות. מאתיי חיה הרחק מהמופעים ומהעיתונים בגרמניה המערבית עד מותה בעיר קלן. גופתה, בהתאם לציווי שלה, נשרפה והאפר נשלח לקרובת משפחה שלה בקנדה.
נפאלם דת'

נפאלם דת' (באנגלית: Napalm Death, מילולית: נפאלם מוות) היא להקת דת' מטאל מברמינגהאם, אנגליה, שנחשבת לממציאת סגנון הגרינדקור. חברי נפאלם דת' דחפו את המטאל למקומות קיצוניים יותר, שבהם לא היה קודם, בכך שדחו כל מלודיה אפשרית לניגון.
הלהקה נוסדה בשנת 1982. במהלך שנותיה הראשונות, ניגנה נפאלם דת' מטאל שלא היה קיצוני במיוחד. בהמשך, הם שילבו אלמנטים של הארדקור פאנק ות'ראש בשיריהם. התוצאה הייתה פיתוח סוג חדש של מטאל, אשר נקרא סגנון ה"גרינדקור". הוא מהווה סוג של רעש קיצוני, דמויות אגרסיביות, קולות שטניים וביקורות סוציו-פוליטיות קיצוניות בליריקה. שירם "You Suffer" זכה להיכנס לספר השיאים של גינס כשיר הקצר ביותר שהוקלט אי פעם (‏1.316 שניות).
מיקי לוין

ביוגרפיה

לוין נולדה בגבעתיים. עסקה בשיווק ומכירות והיא בוגרת תואר ראשון בתקשורת וניהול מטעם האוניברסיטה הפתוחה. בספטמבר 2008 השתתפה בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "האח הגדול".
בשנת 2008 הגישה בלוג קבוע באתר mako. בדצמבר 2008 החלה את דרכה בעיתון "מעריב" ובאתר nrg הגישה מדור בידור במגזין היומי שנקרא "מלכת הביצה", מדור יומי באתר nrg, כתבות וידאו, טורי ביקורת טלוויזיה בשם "הפה הגדול", טור ביקורת אופנה בשם "הבוררת" וכתבות מגזין וראיונות.  במקביל, השתתפה בפינה קבועה בתוכנית הבוקר של דנה רון "הבוקר של דנה" ובתוכניות טלוויזיה אחרות.
ב-2014 החלה לשמש כתבת העיתון "סופהשבוע". ב-2015 לקחה חלק בקמפיין הלבשה תחתונה "את לבני נשים" במסגרת העלאת המודעות לאחת לתשע נשים חולות בסרטן השד.
ב-2016 החלה להגיש תוכנית רדיו שבועית עם שי חי ברדיו ללא הפסקה 103 FM.
לוין גרושה ואם לשניים. חמותה לשעבר, שרה לוין, השתתפה בעונה השנייה של "האח הגדול".
צרברוזיד

צרברוזידים (באנגלית ביחיד: Cerebroside) הם משפחה של ספינגוליפידים המהווים מרכיבים חשובים בקרום התא בתאי עצב ובתאי שריר. מבחינה כימית, צרברוזיד מורכב מצרמיד עם שייר סוכר יחיד. הסוכר יכול להיות גלוקוז או גלקטוז. סוג הצרברוזיד נקבע לפי סוג הסוכר: גלוקוצרברוזיד או גלקטוצרברוזיד. 
פגיעה בפירוק גליקוצרברוזיד גורמת למחלת גושה. פגיעה דומה בפירוק גלקטוצרברוזידים גורמת למחלת קראב.
בית הילדים ציון-בלומנטל

בית היתומים 'ציון בלומנטל' הוא בית היתומים היהודי הפעיל הוותיק ביותר בעולם, ומתקיים ברציפות בירושלים משלהי מלחמת העולם הראשונה (שנת 1917), עד היום – תחת הנהלתה של אותה המשפחה. במוסד התחנכו במשך השנים אלפי ילדים. המוסד מתבסס על תרומות.
המקום כיום מנוהל כמרכז משפחתונים, ומחולק לדירות שבהן מתגוררים בני זוג המשמשים כמדריכי פנימייה, יחד עם קבוצת ילדים בטווח גילאים רחב.

הקמת בית היתומים

בית היתומים הוקם בשלהי מלחמת העולם הראשונה, על רקע הרעב הקשה והמחלות שהפילו חללים רבים, ביוזמתה של לא אחרת מהאימפריה העות'מאנית. כאשר ראה הפאשא של ירושלים מוניר ביי את מצבם העגום של היתומים היהודים בעיר, פנה אל החכם באשי הרב נסים יהודה דנון (1874–1930) בדרישה שהקהילה היהודית תדאג ליתומיה. הממשל העות'מאני לא הציע תמיכה כלשהי ביתומים או במי שיקבלו אותם לחסותם, מלבד הבטחת אפשרות לקנות מן הסינדיקט (מכירת התבואה שרוכזה בידי ממונה מטעם השלטון העות'מאני) חצי קילו חיטה לילד ליום. את הדאגה לילדים הסביר הפאשא בעובדה שהורי רבים מהם הקריבו את חייהם להגנת המולדת, כלומר נהרגו במלחמת העולם בשרתם בצבא העות'מאני. ואכן בספר 'קורות ותלאות יתומי ציון', קובץ זיכרונות שהוציאו לאור מי שהיו חניכי בית היתומים בשנות מלחמת העולם, מצויות עדויות רבות לכך שרבים מאבות הילדים נהרגו בשירותם הצבאי כחיילי האימפריה. חלק מהילדים התגוללו בחוצות מפני שאביהם עדיין שירת בצבא, ואימם מתה ממחלה או מרעב.
כל בתי היתומים אליהם פנה הרב דנון השיבו את פניו ריקם, בשל המצב הקשה ששרר באותה העת בעיר, ועל כן הוא פנה אל הרב אברהם יוחנן בלומנטל (1877–1966), שלא ניהל בית יתומים אך היה ידוע כאיש חינוך וציבור. הרב בלומנטל עמד באותה העת בראש ישיבה לצעירים בשם 'בית חינוך נערים', שהוקמה בשנת תר"ס (1900), במטרה "לחנך צעירי ישראל ובפרט נערים עזובים אשר תעו בתוהו לא דרך, לגדלם ולחנכם במזון גוף ונפש על דרך התורה מוסר ודרך ארץ להיותם אנשים מועילים לחברת האדם לתפארת עמנו ועיר קדשנו". ישיבה זו הייתה יוצאת דופן בנוף הישיבות הירושלמי בכך שיועדה מלכתחילה לנערים משולי חברת 'היישוב הישן' שסטו מן הדרך או שנשקפה סכנה שיסטו ממנה, ודאגה לרווחתם של הנערים הן מבחינה חינוכית והן מבחינת מצבם הפיזי.
עם תום מלחמת העולם הראשונה החל המוסד להתפתח במהירות. לשכת העלייה של ההנהלה הציונית ולאחר מכן הוועד הלאומי, רבנים ואישי ציבור החלו מפנים את יתומי הארץ אל בית היתומים. המוסד פעל בין השאר גם להצלת יתומים מן הגולה. בעשור הראשון לפעילותו התגוררו והתחנכו בו כ-500 ילדים מכלל העדות והחוגים בעיר. 
האולם המרכזי והגדול של המוסד, שנבנה בידי הנדבן צבי חפץ, שימש מקום כינוס לאירועים חשובים, המפורסם בהם הוא ועידת היסוד של הרבנות הראשית בשנת ה'תרפ"א. מזכיר המוסד באותן שנים היה צבי מנחם זקס. באותן שנים נתפרסמה במיוחד מסיבת חנוכה גדולה שנערכה במקום מדי שנה. 
הרב אהרן שמחה בלומנטל, אחיו של המייסד והמנהל, ניהל בניו יורק את לשכת בית היתומים ובמשך עשרות שנים הקדיש מאמצים רבים כדי לביסוס מעמדו הכלכלי. נשיא המוסד היה הראי"ה קוק ואחיו חיים אף שימש תקופה מסוימת כמנהל המקום. 
בשנת ה'תרצ"ד נחנך בניין בית היתומים בשכונת הבוכרים בנוכחות רבנים ואישי ציבור. בשנת ה'תשי"ב הונחה אבן פינה למבנה חדש ובשנת ה'תשכ"א עבר אליו המוסד. בשנת ה'תשכ"ד נחנך שוב בניין חדש למוסד ברחוב יחזקאל בשכונת הבוכרים, ובו בין השאר בית כנסת "אוהל עדינה". מנהל המוסד באותן שנים היה אליעזר רקובסקי.
דינר מקדוני

עיצוב המטבעות

בכל מטבעות הדינר המקדוני בצד הערך, מופיע הערך של המטבע מלווה בשמש שוקעת בדומה לדגל מקדוניה, ובכל המטבעות פרט ל-50 דינר מוטבעים בעלי חיים שונים. על מטבע ה-50 דינר מוטבע המלאך גבריאל.

הוויכוח על העיצוב

מקדוניה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה ב-8 בספטמבר 1991. לפי הניו יורק טיימס, גרסה של המטבע של המדינה החדשה הופיעה בשוק בינואר 1992‏. חלק מהשטרות הכילו תמונה של סלוניקי, העיר הגדולה ביותר ביוון ועיר הבירה של הפרובינקיה ההיסטורית של מקדוניה. המגדל הלבן של סלוניקי הופיע בצורה בולטת בתמונה שעל השטר, ומכיוון שמדובר באתר היסטורי חשוב, שטרות אלו חוללו "זעם באתונה ובעיר הבירה של מקדוניה היוונית (סלוניקי)". ממשלת מקדוניה מעולם לא עשתה שימוש רשמי בשטרות אלה.
קלי קרפט

ביוגרפיה

קלי קרפט נולדה ב-1962, בתו של הווטרינר ד"ר בובי גילפויל ושרי דייל גילפויל. אביה היה פעיל המפלגה הדמוקרטית, שפעם כיהן כיושב ראש מחוז ברן, של המפלגה הדמוקרטית של קנטקי. היא גדלה בגלאזגו, קנטקי, וסיימה את בית הספר התיכון גלאזגו בשנת 1980. היא סיימה תואר ראשון מאוניברסיטת קנטקי בשנת 1984.
קלי קרפט תוארה כתורמת נדיבה למועמדים פוליטיים.
בשנת 2004, הייתה קרפט תומכת בולטת של ג'ורג' ווקר בוש, אשר מינה אותה כנציגה חלופית לאו"ם בשנת 2007. במסגרת המשלחת, האחריות שלה כללה ייעוץ לשגריר האו"ם בנוגע למדיניות ארצות הברית לגבי אפריקה.
בשנת 2016 תרמו קרפט ובעלה הנוכחי מיליוני דולרים למועמדים רפובליקנים, שהתמודדו במסגרת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. לפני שתרמו יותר משני מיליון דולר לקמפיין של דונלד טראמפ, תמכו בני הזוג במרקו רוביו.
קרפט כיהנה בחבר הנאמנים של האלמה מאטר שלה, אוניברסיטת קנטקי, לתקופה המתחילה באוגוסט 2016, אך התפטרה כדי לקבל את תפקיד השגרירה בקנדה כעבור שנה.
ב-15 ביוני 2017, הייתה קרפט מועמדת של הנשיא דונלד טראמפ להיות שגרירת ארצות הברית בקנדה. מינויה אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-3 באוגוסט, והיא נכנסה לתפקיד ב-23 באוקטובר.
לאחר שניקי היילי הודיעה על התפטרותה מתפקיד שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, הציע הנשיא טראמפ את התפקיד להת'ר נאוארט, ולאחר שהיא ויתרה על התפקיד, הודיע הנשיא טראמפ בחשבון הטוויטר שלו ב-22 בפברואר 2019, כי החליט למנות את קלי קרפט לתפקיד. היא תחליף את ג'ונתן כהן, שמכהן כשגריר בפועל, בכפוף לאישור הסנאט. ביוני במהלך השימוע בסנאט אמרה: "לא תהיה לישראל חברה טובה ממני באו"ם".
ב-31 ביולי 2019 אושר מינויה בסנאט, והיא נכנסה לתפקיד ב-12 בספטמבר אותה שנה.

חיים אישיים

קרפט נשואה בשלישית. היא נישאה לבעלה הראשון, דוד ס. מורוס, ואחר-כך נישאה לג'דסון נייט. היא נישאה לבעלה השלישי והנוכחי, ג'ו קרפט באפריל 2016. בעלה של קרפט הוא מיליארדר, מנהל בחברת כרייה שהיא יצרנית הפחם השלישית בגודלה במזרח ארצות הברית.
מטריאליזם דיאלקטי

מטריאליזם דיאלקטי היא שיטה  הבוחנת את המתח (דיאלקטיקה) בין ההכרה האנושית לבין הטבע והמציאות החברתית שסביבו. המטריאליזם הדיאלקטי פותח לראשונה על ידי המרקסיזם, ומשמש כיסוד נפוץ ביותר בתחום הביקורת החברתית, גם בקרב שוללי תורה זו.
רות ברלאו

ביוגרפיה

ברלאו נולדה כבת לסוחר עשיר. הוריה שלחו אותה לבית ספר של נזירות, שם למדה גם צרפתית. בגיל 13 הרתה ונאלצה לעזוב את בית הספר. החלה לימודי משחק והתפרסמה בדנמרק דרך תפקידה ב"תופים בלילה" של ברכט, בה שיחקה את התפקיד של אנה. היא רכבה על אופניה לצרפת ומאוחר יותר לברית המועצות וחזרה כקומוניסטית נלהבת, והצטרפה למפלגה הקומוניסטית הדנית. מאוחר יותר היא השתתפה במלחמת האזרחים בספרד.

היחסים עם ברכט

בקיץ 1933 היא נסעה לאי הדני פינן, כדי לפגוש שם את ברכט שגלה מגרמניה והתאהבה ב"איש הקטן" עם "העיניים הרב-משמעותיות". בשנת 1936 היא התגרשה מבעלה הרופא לונד וחיה מאז לצדו של ברכט. ברלאו אירגנה את חיי היום-יום של משפחת ברכט, צילמה וכתבה סצנות. יחד עם ברכט היא פרסמה את ספר הסיפורים "כל חיה יכולה", שנחשב אז לפורנוגרפיה. כשדנמרק נכבשה על ידי הנאצים בשנת 1940, ברחה "החצר" של ברכט דרך שוודיה, פינלנד וברית המועצות לארצות הברית. בשנת 1944 ברלאו ילדה את תינוקה שלה ושל ברכט, שנפטר אחרי כמה ימים.

מזרח-גרמניה

אחרי מלחמת העולם השנייה חזר ברכט ו"חצרו" לברלין. אחרי מותו של ברכט בשנת 1956 אסרה אשתו של ברכט, הלנה ווייגל, על ברלאו להיכנס לתיאטרון הברלינר אנסמבל. ברלאו הייתה אישה בודדה בשנים האחרונות לחייה ומתה בבית החולים "שריטה" בברלין, כשמיטתה ניצתה מסיגריה בוערת.
כרומט

כרומטים ודיכרומטים (chromate, dichromate) הם מלחים של חומצה כרומית ודיכרומית, בהתאמה. מלחי כרומט מכילים את יון הכרומט, ²⁻CrO₄, וצבעם צהוב עז. מלחי דיכרומט מכילים את יון הדיכרומט, ²⁻Cr₂O₇, וצבעם כתום עז.
אולפני נ.ל.ס

אולפני נ.ל.ס היה אולפן דיבוב שהוקם ב-1990 על ידי עוזי פוקס. פוקס ניהל את הפקת הדיבובים באולפן, ואף תרם את קולו לסדרות רבות שדובבו בו, בהן "פוקימון", בה שר את שיר הפתיחה העברי שהפך קאלט של ממש, "אוטובוס הקסמים" (שיר פתיחה), "סאקורה לוכדת הקלפים", "קיד וקאט" "שאמן קינג", "בובספוג מכנסמרובע", "טוקיו מיו מיו", נאדי בארץ הצעצועים (1994) ועוד.
בסוף שנת 2012 נמכרו האולפנים לבעלים חדשים, ונפתחו מחדש תחת השם "אולמן מדיה". האולפן החדש הוקם בשנת 2013 על ידי משפחת אולמן, כחלק מקבוצת "אולמן תקשורת".                                   
הסדרה "בובספוג מכנסמרובע", שדובבה באולפני נ.ל.ס מראשית שידורה בארץ ועד לסגירתם, דובבה בעבר באולפני "אולמן מדיה" וכיום על ידי וידאופילם אינטרנשיונל, כאשר צוות השחקנים נשאר זהה.

אולפני דאבי דאב

ענבר שטגר עזרא, שעבדה בעבר באולפני נ.ל.ס, עזבה את האולפן ב-2001 והקימה עם טמירה ירדני ב-2002 את "אולפני דאבי דאב", אולפני דיבוב ועריכת סאונד הפועלים עד היום. כיום מדובר באולפן בולט בשוק הדיבוב לטלוויזיה בישראל, האחראי על דיבוב הסדרות בערוץ הילדים וניקלודיאון. בין במאי הדיבוב שעובדים ב"דאבי דאב" נמנים אפי בן ישראל, אלי לולאי, ליאור סול, שרון בורגאוקר, אורלי קטן ותומר שביט.
הסדרות הראשונות בדאבי דאב היו "סימסאלה גרים" "בחווה של דוד משה" ו"בייבלייד" שדובבו בשנת 2002 על ידי הבימוי של אפי בן ישראל.
סטארטאפ (אלבום)

סינגלים

השיר "יאללה בלאגן" יצא בתור סינגל ב-25 ביוני 2013. הלהקה צילמה קליפ לשיר זה בחיריה שהופיע בפרק 32, פרק הגמר, של העונה הראשונה של הפרויקט.  
הסינגל השני, "חוקים חדשים למשחק" יצא כסינגל בתאריך 18 ביולי 2013. להקת סטארטאפ הופיעה עם שיר זה בעונה הראשונה של התוכנית "הבנים והבנות" בערוץ הילדים. הקליפ לשיר שוחרר ב-24 באוגוסט 2013.
הסינגל השלישי, "תאמיני", שאותו ביצע ישראל מרמרוש, שוחרר ב-22 ביולי 2013 יחד עם השיר "בעיניים שלך" של שירה מרגלית.
יחסי דנמרק–צרפת

היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות ראשיתם בימי הביניים, ובתו של ולדמר הראשון, מלך דנמרק - אינגבורג התחתנה עם פיליפ השני, מלך צרפת. באותם ימים היו נזירים צרפתים רבים בדנמרק.
במהלך המאה ה-17 שהו סטודנטים רבים מדנמרק בפריז, לצורך לימוד רפואה, משפטים, פילוסופיה ותאולוגיה, ואילו מורים רבים בדנמרק היו ממוצא צרפתי.
במהלך מלחמת צרפת-הולנד חיפשה הרפובליקה ההולנדית בעל ברית, ולבסוף כרתה ברית עם דנמרק-נורווגיה שרצתה להחזיר לעצמה את שטחי סקונהלנד, ובעקבות כך פרצה המלחמה הסקאנית בין דנמרק לשוודיה, שהייתה בעלת בריתה של צרפת. המלחמה נמשכה 4 שנים, והסתיימה לבסוף ללא הכרעה, תוך חזרה למצב הקודם.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחמה דנמרק לצד צרפת, אולם לבסוף הובסה, ובקונגרס וינה אושר שלטונה של שוודיה בנורווגיה שנלקחה מדנמרק.
לאחר מלחמת העולם השנייה היו צרפת ודנמרק ממקימי נאט"ו, ובמהלך השנים הצטרפו שתי המדינות לאיחוד האירופי, על אף שדנמרק לא הצטרפה לגוש האירו ועדיין משתמשת בקרונה דנית.

יחסים כלכליים

הייצוא הצרפתי לדנמרק עמד על 2.19 מיליארד אירו בשנת 2009, ואילו היבוא מדנמרק עמד על 2.35 מיליארד יורו באותה שנה.

יחסים פוליטיים

צרפת מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ו-6 קונסוליות באולבורג, אורהוס, אסביירג, פרדריקסהאבן, אודנסה, ורנה. מאידך, דנמרק מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז, ו-12 קונסוליות כבוד בפריז, בורדו, לה רושל, ליל, ליון, מרסיי, נאנט, ניס, פורטו וקיו, רואן, סן מאלו וטולוז.
ארגון התעשיות האוויריות של איראן

ארגון התעשיות האוויריות של איראן (בפרסית: سازمان صنایع هوایی ایران, מכונה: IAIO שהם ראשי תיבות של The Iran Aviation Industries Organization) נוסד בשנת 1966 כדי להוביל את התכנון הניהול והשליטה על תחום התעשיות האוויריות של איראן.
הארגון כפוף למשרד ההגנה האיראני וכולל חמישה ארגונים מרכזיים: SAHA, HESA, PANHA, GHODS ותעשיית שאהיד באשיר. חמשת הארגונים בעלי תחומים שונים ומשלימים זה את זה בתעשייה האווירית הצבאית והאזרחית של איראן, והתפתחו (להוציא את GHODS) ממתקני תיקון ותחזוקה למפעלים גדולים עם אלפי עובדים בכל אחד.

SAHA

SAHA (בפרסית: صها; ראשי תיבות של: صنایع هواپیمایی ایران) או IACI (ראשי תיבות של: Iran Aircraft Industries) נוסדה בשנת 1961 כמפעל מרכזי לתיקון מטוסים צבאיים ואזרחיים מסוגים שונים. עם השנים הפכה SAHA לאחת מחמש התעשיות האוויריות החזקות במדינה תחת IAIO.
ב-1998 החלו לייצר באיראן חלקים מורכבים. SAHA מתוכננת לייצר מנועי TV-3 למטוסי Iran-140 .
SAHA ייצרה ייצור המוני של מטוסי Toloue-4 ומסוגלת לבצע תיקונים במטוסי בואינג 747.

HESA

HESA (בפרסית: هسا; קיצור של شرکت صنایع هواپیماسازی ایران) הוא מפעל לייצור כלי טיס שנוסד בשנת 1976 באיספהאן.
המפעל הראשוני, שנבנה על ידי טקסטרון היה מיועד לייצור מסוקי בל 214s מתצורות שונות באיראן בעסקה שכללה כמה מאות מסוקים והעברת מידע טכנולוגי. החוזה היה כה גדול עד שחטיבה שלמה של טקסטרון הוקמה כדי לטפל בדרישות איראן עם הגנרל דלק אודן כנשיאה. העסקה הגיעה לסיומה עם המהפכה האיראנית והעיצומים שהוחלו על איראן.
המפעל אחראי על פיתוח וייצור את טיל השיוט הכראר.

PANHA

PANHA (בפרסית: پنها  קיצור של پشتیبانی و نوسازی هلیکوپترهای ایران) הוא מפעל איראני לייצור מסוקים.
אחרי המהפכה באיראן בשנת 1979, אמברגו הנשק על איראן ומלחמת איראן-עיראק, החלה פעילות PANHA עם מטרה לתמוך ולתחזק מסוקים במלחמה. לאחר כמה שנים, כבר היו מסוגלים לבצע תיקונים ואחזקה שוטפת עבור כל מסוקי איראן. בשנת 1986, לאחר הצלחתה, התרחבה פעילותה לתחומים אחרים כגון תקשורת, נפט, אנרגיה ועוד.
המפעל גם מייצר בעצמו מספר מסוקים, מרביתם על בסיס מסוקי בל האמריקאים.

תעשיית שאהיד באשיר

תעשיית שאהיד באשיר היא חברה המתמחה בייצור מוצרי אוויוניקה שנוסדה בשנת 1987. כיום היא מייצרת מעל 5,000 חלקים שונים לציוד צבאי ואזרחי. היא פועלת בשיתוף עם אוניברסיטאות, מוסדות מחקר וחברות פרטיות ברחבי העולם כדי לשפר את יעילות החלקים המיוצרים.
פיליצה (עיירה)

תולדות היישוב

פיליצה נזכרת מראשית המאה ה-12, ובשנים אלה נבנו בה כנסייה וארמון. באמצע המאה ה-16 הוענקו לפיליצה זכויות עיר, ובמאה ה-17 הייתה העיירה למרכז כנסייתי.
באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיירה בידי השוודים. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.

יהודי פיליצה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1581, ובמאה ה-17 הוקם בה בית כנסת. מאמצע המאה ה-18 התקיימה בעיירה קהילה יהודית מאורגנת, ובשנים 1760 עד 1764 התכנס בעיירה ועד ארבע הארצות. במהלך המאה ה-19 גדל מספר היהודים בעיירה, ואלו נטלו חלק מרכזי בפיתוחה התעשייתי. משנת 1894 התקיימה בעיירה פעילות ציונית. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,688 יהודים, שהיוו רוב תושביה.
בשנת 1911 פרעו איכרים פולנים ביהודי העיירה, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה נמלטו מהעיירה רוב יהודיה. בשנים אלה כילו שריפות גדולות את רוב בתי היהודים בעיירה. לאחר המלחמה, שבו לעיירה רק חלק מיהודיה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה, שכללה תנועות נוער ציוניות ובית ספר עברי. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מתקיפות אנטישמיות מצד איכרי הסביבה ומצד הפולנים תושבי העיירה.
במהלך השואה הושמדה לחלוטין קהילת פיליצה.
רבני העיירה: הרב יואב רוזנבוים (הראשון), בין השנים תקל"ח (1778) - תקס"א (1800) כיהן בעיר רבי אלעזר לעוו מחבר הספר "שמן רוקח". הרב לעוו עמד גם בראשות ישיבה במקום. הרב יוסף ניימינץ, מחבר הספר "מעשה חושב" (נפטר בתק"ס, -1800), רבי אברהם צבי הירש פצנובסקי  מחבר הספר "ברית אברהם" (עד תקע"ב אז עבר לפיטרקוב), הרב לוי יצחק (היה חסיד קוצק, בהמשך כיהן בזדונסקה וולה), רבי יחיאל דנציגר, לימים מייסד חסידות אלכסנדר, הרב פנחס אליהו רוטנברג (אחיינו של החידושי הרי"ם, נפטר תרס"ג, 1903), רבי פנחס מנחם יוסטמן מחבר הספר "שפתי צדיק" ונכדו של החידושי הרי"ם (בהמשך עבר לצ'נסטוחובה). בשנת תרפ"ד (1924) החל לכהן בעיר כרב ואדמו"ר רבי ברוך קלונימוס הורוביץ-שטרנפלד משושלת חנצ'ין. נרצח בשואה בשנת תש"ב (1942).
כמו כן בלט בעיר "האופה מפילץ", רבי יעקב, שזכה להערכתו של החוזה מלובלין.
האל האב (נצרות)

בברית החדשה

רעיון אבהותו של האל על ישו בנו התגבש בנצרות בשלב מוקדם. ניתן ללמוד על קשר זה ועל משמעותו הייחודית והאינטימית, ממקומות רבים בברית החדשה. כך לדוגמה בבשורה על פי לוקס, המביאה את מעשה הבשורה למרים:
"והנך הרה וילדת בן וקראת את-שמו ישוע: והוא גדול יהיה ובן-עליון יקרא ויהוה אלוהים יתן-לו את כיסא דוד אביו; ומלך על-בית יעקב לעולם ולמלכותו אין קץ: ותאמר מרים אל-המלאך איך יהיה הדבר הזה ואני אינני יודעת איש: ויען המלאך ויאמר אליה רוח הקדש תבוא עליך וגבורת עליון תצל עליך על-כן קדוש יאמר לילוד בן-האלהים".
— הבשורה על פי לוקס, א' 31-35
וכך באיגרת אל העברים:
"האלוהים אשר דיבר מקדם פעמים רבות ובפנים שונים אל אבותינו ביד הנביאים, דיבר אלינו באחרית הימים האלה ביד בנו אשר נתנו ליורש כל וגם עשה בידו את העולמות, והוא זהר כבודו וצלם ישותו ונושא כל בדבר גבורתו, ואחרי עשותו בנפשו טהרת חטאותינו ישב לימין הגדולה המרומים ויגדל מאוד מן המלאכים, כאשר השם אשר נחלו יקר הוא משלהם, כי אל מי מן המלאכים אמר מעולם, בני אתה, אני היום ילדתיך? ועוד: אני אהיה לו לאב והוא יהיה לי לבן?".
— אל העברים, א1, פס' 1-5
רעיון אבהותו של האל נזכר הן בדבריו של ישו:
"הכול נמסר לי מאת אבי ואין מכיר את הבן, בלתי האב; ואין מכיר את האב, בלתי הבן ואשר יחפוץ הבן לגלותו לו".
— הבשורה על-פי מתי, י"א, 27
 
והן בדברי האל האב:
"עודנו מדבר והנה ענן-אור הצל עליהם והנה-קול מתוך הענן אומר זה-בני ידידי אשר רציתי בו אליו תשמעון".
— הבשורה על-פי מתי, י"ז, 5

בתפילת אני מאמין

תפילת אני מאמין שנוסחה כהצהרת אמונים שנאמרת לפני הטבילה, מזכירה את עקרון האבהות בפשטות:
"אני מאמין באלוהים אחד, האב הכול יכול, בורא שמיים וארץ, ובישוע המשיח, בנו יחידו, אדוננו, שהורה מרוח הקודש".
— נוסח השלישים
בועידת ניקיאה שנערכה בניקיאה בשנת 325, התגבש נוסחה של תפילת "אני מאמין" בנוסח המוכר כ"נוסח ניקיאה". נוסח זה הרחיב את נוסח השליחים והוסיף עליו. הוא הקדיש את עיקר האמונה הראשון לאל, ואת העיקר השני לאבהות:
"אני מאמין באלוהים אחד, האב הכול יכול, בורא שמיים וארץ, כל הגלוי וכל הסמוי. ובאדון אחד, ישוע המשיח, בן יחיד לאלוהים, אשר נולד מן האב לפני כל הדורות. אל מאל, אור מאור, אל אמת מאל אמת. לא נברא כי אם מולד".
— נוסח ניקיאה
חופית מנוקדת

תיאור

קונכייתו כשל חופית חיוורת, אך צורתו פחות ביצית, בעלת פיתולים קמורים, חלקים ופתח עגלגל. אורכה של הקונכייה עד 10 מ"מ וצבע פניה משתנה בגילאים השונים בחיי החופית: חופתיים צעירים אורכם עד 2 מ"מ וצבע פני הקונכייה בדרך כלל שחור. בחופתיים הבוגרים, לעומת זאת, נפוץ יותר דגם משבצות שחור-לבן. החופית המנוקדת שכיחה מאד על סלעי החוף ומופיעה בעיקר באזור העל-כרית - אזור הנמצא מחוץ לתחום השפעתן של תנודות הגאות והשפל. אזור זה אינו מתכסה או נשטף במים כל ימות השנה, ורק רסס ימים נוחת עליו בעת שבירת הגלים.

מזון

החופית המנוקדת פעילה בקיץ ומצויה בתרדמת בחורף והיא ניזונה מגירוד אצות מסלעים בעזרת מִשְׁנֶנֶת (רָדוּלָה; מעין לשון ארוכה באמצעותה מצליחה החופית מצליחה לחדור לסלע ולתפוס את מזונה). שעות רעייתן העיקריות הן שעות הבוקר המוקדמות ושעות הערב.

תנועה

החופיות מחליקות על סוליית רגליהן במהירות ניכרת, עד 2 מטר בשעה.