google/wiki40b huggingface dataset:
קילומבו

קילומבו (בפורטוגזית: quilombo; המקור בשפת ה- Kimbundu האפריקנית: kilombo) היה סוג יישוב בברזיל הקולוניאלית שנוסד בידי עבדים נמלטים, ולעיתים גם בידי מיעוט של פורטוגלים, אמרינדיאנים ברזילאיים ואחרים אשר נדחקו לשולי החברה. 
אחדים מיישובים אלו מוקמו בסמוך לנקודות יישוב פורטוגליות והיו פעילות הן בהגנה כנגד משלחות ללכידת עבדים נמלטים והן בסיוע לבריחתם של עבדים נוספים. מכיוון שכך קיומם היה תמיד בצילם של מאבקים עם רשויות קולוניאליות הולנדיות, לאחר מכן פורטוגליות ולבסוף, מצד האימפריה הברזילאית ובעלי העבדים. הקילומבוס היו אחת מצורות ההתנגדות החשובות לעבדות. לעיתים נעשה ניסיון לשחזר בקילומבו מערכת חברתית אפריקאית וחזרה לחברה שבטית. המאבק המתמיד על קיומם של הקילומבוס הביא לכך שמשך קיומם של מרביתם היה קצר למדי. אולם, קיומן של אחדות מנקודות היישוב שהיו מרוחקות יותר מיישובים פורטוגלים, ומאוחר יותר מערים ברזילאיות, נסבל, והן קיימות כיום כעיירות בהן שגורים גם ניבים של שפות אפריקאיות שונות. באמריקה הספרדית יישובים שכאלו קרויים "פלנקה" (בספרדית: palenque).
אולי הידוע מבין הקילומבוס הברזילאים היה הקילומבו של פלמארס (Palmares), קילומבו עצמאי ליד רסיפה שנוסד בשנת 1600. בשיאו כלל הקילומבו של פלמראס מספר יישובים ובהם מעל ל-30,000 איש, רובם עריקים ועבדים נמלטים. שני המנהיגים-לוחמים המפורסמים ביותר של הקילומבו היו גנגה זומבה (Ganga Zumba) וזומבי (Zumbi). לאחר שנים של התנגדות ולחימה נהרגו השניים מאש ארטילרית פורטוגלית בשנת 1695. בברזיל זוכים שני המנהיגים לכבוד רב והם נחשבים כסמלים ל"גאווה שחורה", חירות ודמוקרטיה גם כיום. תאריך הוצאתו להורג של זומבי, ה-20 בנובמבר, נחגג כ"יום המודעות השחורה הלאומי" החל משנת 1995, והוא מופיע על גבי בולי דואר, שטרי כסף ומטבעות.
החוקה הברזילאית של שנת 1988 העניקה לקילומבוס שעדיין היו קיימים זכות בעלות קיבוצית על הקרקע עליה ישבו מאז התקופה הקולוניאלית. בכך הכירה החוקה בזהותם הייחודית של תושבי הקילומבוס, בדומה לזו של אמרינדיאנים ברזילאיים.
בספרדית של אזור ריו דה לה פלטה התגלגלה המילה קילומבו לציון בית בושת ולאחר מכן מהומה וחוסר סדר. בספרדית ונצואלנית משמעות המילה היא כינוי מזלזל בשטח כפרי מרוחק בפנים הארץ.
פרנסואה מובאנג'ה

קריירת מועדונים

מובאנג'ה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של מרן אליה הגיע בגיל 16 ושנה לאחר מכן הצטרף לקבוצה הבוגרת. בקיץ 2009 חתם בסרבט ז'נבה והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון.
ב-23 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 2-3 נגד פ.צ. ציריך. ב-14 באוגוסט 2011 מובאנג'ה קיבל כרטיס אדום בתיקו 0-0 נגד נשטל גזמאקס. ב-26 באוקטובר 2011 מובאנג'ה הבקיע את שער הבכורה שלו בז'נבה בניצחון 1-4 נגד גראסהופרס ציריך. בעונת 2012/2013 מובאנג'ה הפך לשחקן הרכב בקבוצה, אך נפצע במהלך העונה בברכו ונעדר כחצי שנה מהמגרשים.
ב-1 בספטמבר 2013 מובאנג'ה חתם בטולוז מליגת העל הצרפתית. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, מובאנג'ה ערך בתיקו 1-1 נגד מרסיי. בעונת 2014/2015 מובאנג'ה הפך לשחקן הרכב בטולוז כאשר שיחק 31 משחקי ליגה. ב-19 בינואר 2016 מובאנג'ה הבקיע את שער הבכורה שלו בטולוז בהפסד 2-1 נגד פריז סן-ז'רמן. בקיץ 2016 מובאנג'ה האריך את חוזהו בקבוצה עד 2019.
ב-15 ביולי 2019 מובאנג'ה חתם בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.

קריירה בינלאומית

מובאנג'ה הוא יליד קמרון, אך את רוב ילדותו בילה בשווייץ כך שהוא היה זכאי לייצג את שתי הנבחרות. מובאנג'ה שיחק עבור הנבחרת הצעירה של שווייץ.
ב-15 בנובמבר 2014 מובאנג'ה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של שווייץ בניצחון 0-4 נגד ליטא. מובאנג'ה השתתף עם הנבחרת ביורו 2016.
Sega Saturn

משחקים

חלק גדול מספריית המשחקים של הסאטורן הגיע מפורטים של משחקי ארקייד, ביניהם ניתן למצוא את Daytona USA, The House of the Dead, Sega Rally, Fighting Vipers, משחקי סדרת Virtua Fighter, סדרת Virtua Cop ועוד.
מלבד אלו, הפורטים של משחקי המכות הדו-ממדיים של Capcom כמו Darkstalkers 3, Marvel Super Heroes, X-Men vs. Street Fighter ו-Street Fighter Alpha 3, היו ידועים באיכותם ונאמנותם למקור.
משחקים אקסקלוסיביים פופולריים אחרים לסאטורן כוללים את Panzer Dragoon Saga, Guardian Heroes, Nights Into Dreams, Shining Force III, Burning Rangers, Radiant Silvergun ו-Saturn Bomberman.
משחקים רבים שעשו את הקונסולה פופולרית ביפן לא קיבלו הוצאה גם במערב, כמו Grandia, Lunar: Silver Star Story Complete, Policenauts, סדרת Sakura Wars ועוד.
ברברה פלסיוס

ביוגרפיה

פלסיוס נולדה בספרד לזוג הורים שחקנים ולאחר מכן היגרה עם משפחתה לוונצואלה, עקב כך שהוריה ניסו לפתח קריירה במדינה.
ב-1986 נבחרה למלכת היופי של ונצואלה, ובין סגניותיה הייתה השחקנית קתרין פולופ. בתחרות מיס תבל שנערכה בפנמה לקחה גם שם את המקום הראשון לאחר מיס ארצות הברית.
היא עבדה מספר שנים כמגישה בטלוויזיה והנחתה בין היתר בוונצואלה את תחרות מלכת היופי בה זכתה. שימשה כדוברת של מספר תאגידים בארצות הברית ובאמריקה הלטינית. היא ייסדה מספר חברות פרסום, וביניהם חברה הנקראת על שמה, המפרסמת ומקדמת מוצרים עבור נשים, עם קו של תכשיטים ומוצרי יופי וטיפוח, הנמכרים בחנויות.
היא נשואה ולה שני בנים.
נרג'יס נג'אר

ביוגרפיה

נג'אר נולדה בטנג'יר, ולמדה קולנוע במכון לקולנוע ואמנות ויזואלית (ESRA) בפריז.
ב-1994, היא ביימה את הסרט התיעודי הראשון שלה, L’exigence de la Dignite. היא יצרה ועבדה על מספר סרטים עלילתיים ותיעודיים, ביניהם סרט תיעודי על אמנות אסלאמית, וגרסה בערבית לרחוב סומסום. סרטה המוכר ביותר הוא הסרט עלילתי Les Yeux Secs אשר התחיל בתור סרט תיעודי על נשות העיירה טיזי, אך הנשים סירבו להצטלם. הסרט מספר על כפר שבו הנשים רואות את הגברים רק פעם בשנה, כשאלו באים לביקור. הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2003, וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של רבאט.
היא גם המחברת של הספר Cahier d'empreintes, אשר יצא לאור בשנת 1999.
נג'אר היא בתו של הסופר נופיסה סבאי, אשר גם שימש כמפיק בסרטה Les Yeux Secs.
גלוסאטור

גלוֹסָאטוֹריִם (מן היוונית: γλῶσσα ‏ (glossa) - ניב, שפה; במקור - הסבר למילה שאינה מובנת) היו משפטנים (דוקטורים למשפטים או הלומדים באוניברסיטה) שעסקו במשפט הרומי לפי המסורת שפותחה באוניברסיטת בולוניה. האסכולה הזאת הייתה נפוצה באיטליה, צרפת וגרמניה בין המאות ה-11 ו ה-13.
סך כל העבודות של האסכולה אוחדו על ידי אקורסיוס ל"Glossa ordinaria": פרשנות כוללת לאינסטיטוציות יוסטיניאנוס.

היסטוריית האסכולה

ראשון הגלוסאטורים היה אירנריוס שחקר את קורפוס יוריס קיוויליס כשהוא היה החוקר הראשון של חלקו העיקרי: הדיגסטה - אוסף דעות והפסיקות של משפטנים רומיים ב-50 כרכים.
גלוסאטורים הביאו את כלל מקורותיו של יוסטיניאנוס לצורה הנוחה לקריאה באותה העת למחקר. הם אלו שקבעו קריאה אחידה של מקורות (lectio vulgata) ועסקו בהסדרת תוכנם. העבודה הזאת שימשה משפטנים עד למאה ה-19.
הגלוסאטורים היו סכולסטים והתייחסו לקורפוס יוריס קיוויליס וראו בו ratio scripta. הדבר היה זהה למבט תאולוגים על תנ"ך והתבוססות פילוסופים באותה העת על כתביו של אריסטו. הם ניסו לפתח את תוכן הקורפוס בעזרת דיאלקטיקה מימי הביניים ללא התייחסות להקשר ההיסטורי שבו וניסו לקרב מושגים ותופעות רומא העתיקה לאלו של ימיהם.
הגלוסאטורים היו תאורטיקנים טהורים ולא עסקו בשיפוט מעשי. למרות זאת ואולי בעקבות הגישה, דעת הפרשנים גברה על חוקי הקורפוס עצמם והגיעו עד למצב כי בתי משפט בגרמניה לא קראו את הקורפוס עצמו והחלטות התקבלו על סמך המשפט: "quod non agnoscit glossa, non agnoscit curia" ("מה שאינו מוכר לגנוסה אינו מוכר לבית המשפט").
רקטת האצה

רקטת האצה (באנגלית: Booster Rocket) הוא השם הניתן לאמצעי ההנעה המשמש בשלב הראשון של משגר רב־שלבי, בו נעשה שימוש ברקטה בעלת דחף חזק יותר ומשך בעירה קצר יותר במקביל למנוע פנימי בעל משך פעולה ארוך הרבה יותר. במונח נעשה שימוש הן בהקשרים צבאיים, כגון במקרה של טילי שיוט ומטוסים, והן בהקשרים אחרים, כגון במקרה של מעבורת חלל. לאחר שהדלק של רקטת ההאצה אוזל, היא עתידה ליפול בחזרה לכדור הארץ מכיוון שלקראת סוף הבעירה שימוש בה הופך לחסרון שכן היא מהווה תוספת משקל מיותרת וכמעט ואינה מפיקה דחף. רגע ההיפרדות של רקטת ההאצה מן הגוף הראשי של הכלי הממונע נקרא Booster engine cut-off. החל מרגע זה, שאר הכלי הממונע ממשיך במעופו עם מנוע הליבה שלו. 
הרעיון מאחורי השימוש ברקטת ההאצה הוא שכדי להביא את העצם המשוגר למסלול הרצוי יש להתגבר על "מחסום" מסוים - שילוב השפעות כוח הכובד הפועל על העצם והתנגדות האוויר לתנועתו. במרבית המקרים התנגדות האוויר היא הגורם המשמעותי יותר, שכן צפיפות האוויר דועכת מעריכית עם הגובה ועל כן על מנת להגיע ל-"גובה" מסוים בזמן קצר מסוים יש לעשות שימוש במנוע בעל עוצמה חזקה יותר במשך זמן זה, כאשר לאחר נקודת המקסימום אין צורך בו יותר. במקרה של מעבורות חלל, הנקודה של מקסימום התנגדות אוויר (מקסימום לחץ דינמי), מכונה Max Q, ומשך הבעירה של רקטת ההאצה מתוכנן כך שהיא תפיק דחף עד למרחק מסוים לאחר נקודה זו. 
תכנון פרופיל הדחף (thrust profile) של רקטת ההאצה, כלומר פונקציית הדחף שהיא מפיקה לפי הזמן, עושה שימוש בשיטות של אופטימיזציית מסלול (trajectory optimization) כדי להגיע לביצועיים מרביים. שיטות כאלו, שמתבססות על חשבון וריאציות, בוחרות בפרופיל דחף מסוים מתוך פרופילים רבים באופן שממקסם את הגובה שמגיע אליו כלי רכב באמצעות כמות דלק נתונה. למעשה, מסלולים מבוססי אופטימיזציה מסלולית אחראים למרבית שיאי העולם בטיפוס לגובה. במקרים אלו הטייס הטיס את מטוסו בהתאם לסכמת מאך-גובה אופטימלית מסוימת כדי למקסם את הגובה אליו הוא מגיע. פרופיל דחף אופטימלי עומד ביסוד התכנון של כל רקטות ההאצה המודרניות.
דווית השני, קיסר אתיופיה

חייו

דווית על לכס המלוכה כאשר אביו נפטר, דווית היה רק בן 13 ומפאת גילו הצעיר הורכבה הוחלט כי הקיסרית האם, הלני, שהייתה אז בת למעלה משבעים, תשלוט במקומו כעוצרת. היא שלטה עד 1516. תקופת שלטונו המוקדמת עמדה בסימן קשרים דיפלומטיים עם פורטוגל, אשר בשיתוף פעולה עמה הנחיל דווית תבוסות למוסלמים שבדרום אתיופיה. לאחר ניצחונות אלו חש דווית בטוח בשלטונו וסירב לכרות ברית צבאית עם הפורטוגזים, מה שהתברר כטעות.

פלישת אחמד אבן איברהים אל-גאזי

עם מותו של הסולטאן אבו באקר ב-1520, השתלט אחמד אבן איברהים אל-גאזי, הנודע בכינויו ״אחמד גראן״, על סולטנות אדאל ובסיוע של נשק מהאימפריה העות'מאנית איחד את מוסלמי קרן אפריקה לג'יהאד על האימפריה האתיופית. משם יצא אל-גאזי בסדרת מסעי מלחמה למוטט את האימפריה האתיופית. הוא תקף לראשונה ב-1528 והנחיל לדווית השני תבוסה כואבת ב 7 או ב 9 במרץ 1529, בקרב שימברה קור. כעבור שנתיים הוא יצא למתקפה נוספת ושוב הביס את הכוחות האתיופיים בקרב אמבסאל, שם כמעט נפל דווית בשביו. ההיסטוריון טוען R.S. Whiteway שמאז איבד דווית השני את היכולת הצבאית להתמודד בקרב שווה כוחות מול אויביו. אחמד וצבאותיו הרסו כנסיות ומנזרים רבים בשטחים שכבשו, ואסלמו בכוח אתיופים רבים. באפריל 1533 כינס שוב אל-גאזי את כוחותיו בדברה ברהן במטרה לבזוז את המחוזות הצפוניים של תיגראי, בגמדר וגוג'ם.
אתיופיה כולה נפגעה קשות במלחמות אלו, והמלך דווית השני גם חווה אובדן אישי: בנו הבכור פיקטור נהרג בקרב ב-7 באפריל 1537 בידי קצין של אל-גאזי, בן אחר בשם מינאס נפל בשבי ב-19 במאי 1539 והוגלה לתימן. הארמון המלכותי באמבה גישן נפל בינואר 1540, אסירי הכלא המלכותי ושומריהם נהרגו כולם והאוצר המלכותי נבזז. מאוחר יותר באותה שנה נהרג דווית עצמו בקרב ליד דברה דאמו ב 2 בספטמבר. ההיסטוריון האתיופי טדסה תמרת כתב:
הכיבוש המוסלמי של אזורי ההר הנוצריים בידי אחמד גראגן נמשך מעט יותר מעשור (1531-1543), אך החורבן בשנים אלו יכול להאמד רק במונחים של מאות.
— 
מסופר כי אחד מבניו הצעירים של דווית, יעקב, הסתתר במערה בשוואה. נכדו של יעקב, סוסניוס, הביס את דודניו ב 1604 בדרכו למלוכה והחל את "הענף הגונדרי" בשושלת הסלומונית של המלוכה באתיופיה. הענף הגונדרי בשושלת המשיך לשבת על כס המלוכה עד עליית תוודרוס השני (1855).
דווית נהרג בלחימה מידי כוחות אחמד אבן איברהים אל-גאזי ליד דברה דמו שבתיגראי ב-2 בספטמבר 1540 ונקבר במנזר אבא ארגוי שבדברה דמו.
אוניברסיטת מנצ'סטר

היסטוריה

מקורותיה של אוניברסיטת מנצ'סטר כמוסד אקדמי בשנת 1824, עם עלייתה של מנצ'סטר כעיר התעשייתית הראשונה בעולם. הכימאי ג'ון דלטון יחד עם אנשי עסקים ותעשייה, יסד את "מכון המכונאים" (Mechanics' Institute) (שהיה לימים ל"מכון למדע וטכנולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר"), כמוסד שבו הפועלים יוכלו ללמוד את יסודות המדע. בשנת 1846 הותיר סוחר הטקסטיל ג'ון אוואנס עזבון בשיעור 96,942 ליש"ט למטרת בניית מכללה להשכלת גברים על בסיס לא מעמדי. בשנת 1851 הקימו נאמני העזבון את קולג' אוונס (Owens College) במנצ'סטר. בשנת 1880 הוקמה במנצ'סטר, על פי צ'ארטר מלכותי, אוניברסיטה, אשר בשנת 1903 נקראה אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר. קולג' אוואנס מוזג לתוך האוניברסיטה בשנת 1904. המכון למדע וטכנולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר, ואוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר, מוזגו לאוניברסיטת מנצ'סטר ב-22 באוקטובר 2004. עם המיזוג היא הייתה למוסד האקדמי הגדול ביותר בבריטניה, הפועל מקמפוס אחד. באוניברסיטת מנצ'סטר נלמדים יותר נושאים אקדמיים מאשר בכל מוסד אקדמי בבריטניה. הקריה האקדמית אונו הוקמה בתחילת דרכה כשלוחה של אוניברסיטת מנצ'סטר.

קמפוס ומתקנים

האתר המרכזי של האוניברסיטה מכיל את רוב מתקני המוסד ומכונה "קמפוס". למרות זאת, מנצ'סטר איננה אוניברסיטת קמפוס אופיינית. מבני האוניברסיטה נמצאים במרכז העיר מנצ'סטר ומשולבים לתוך רקמת החיים העירונית. בין בנייני האוניברסיטה קיימים אף מבנים שאינם אוניברסיטאיים והמבנים נמצאים ברחובות ראשיים.
שטח הקמפוס הוא בצורת שעון חול המורכב מקמפוס צפוני שמרכזו רחוב סקוויל, וקמפוס דרומי שמרכזו רחוב אוקספורד. כשלושה ק"מ מדרום לקמפוס המרכזי שוכן מתחם מעונות האוניברסיטה. בנוסף למבנים המרוכזים בקמפוס, קיימים מבנים נוספים המפוזרים בעיר.

שלוחה בישראל

בשנת 1995 נפתחה בישראל שלוחה של אוניברסיטת מנצ'סטר. בשנת 2003 הפכה השלוחה למכללה אקדמית עצמאית, הקריה האקדמית אונו.
מדגם

בסטטיסטיקה, מדגם הוא קבוצת פרטים, המהווה מודל לאוכלוסייה , שאליה היא שייכת. הפרטים במדגם עשויים להיות בני אדם מאוכלוסייה אנושית כלשהי, בעלי חיים ואפילו עצמים דוממים (למשל, מדגם של גפרורים נבדק כדי לאמוד את אחוז הגפרורים שלא נדלקים, מכלל אוכלוסיית הגפרורים המיוצרת במפעל מסוים).
מחקר הנערך על מדגם מכונה סקר. ככל שבחירת המדגם ("דגימה") נעשית באופן התואם יותר את המלצות הסטטיסטיקאים, כך ניתן להסיק מהסקר מסקנות מדויקות יותר וסבירות יותר על אודות האוכלוסייה הרחבה שאותה מייצג המדגם.

מדגם מייצג

מדגם מייצג הוא גודל המדגם המינימלי, בדגימה הסתברותית, המאפשר דיוק ניכר בהסקת המידע הסטטיסטי. גודל זה מושפע הן מגודל האוכלוסייה כולה והן מהשונות שיש באוכלוסייה לגבי התכונה הנחקרת.

גודל המדגם

גודל מדגם הוא גורם המשפיע מחד על עלות וזמן עריכת המחקר, אך גם על העוצמה סטטיסטית של המחקר ועל יכולתו של המדגם לייצג את כלל תת-האוכלוסיות שבאוכלוסייה הנחקרת מאידך. גודל המדגם הנדרש מושפע בעיקר מגודל רווח הסמך הנדרש לתוצאות הסקר, מגודל האוכלוסייה כולה ומהשונות שיש באוכלוסייה לגבי התכונה הנחקרת. 
כשנחקרת תכונה המתפלגת באוכלוסייה בהתפלגות נורמלית, באוכלוסייה שניתן להחשיב את גודלה לאין סופי, גודל המדגם הדרוש הוא , כאשר סיגמא היא סטיית התקן של התכונה הנחקרת באוכלוסייה, E הוא גודל רווח הסמך הדרוש, ו-Z של חצי אלפא הוא גודל התלוי בהתפלגות הנורמלית הסטנדרטית ובמובהקות הדרושה.

סוגי מדגמים

כמו כל מודל אחר, ככל שקל יותר להשתכנע, שהוא מייצג נאמנה את המערכת שהוא מדמה, כך המסקנות המוסקות בעזרתו, תקפות יותר. לכן "מדגם מייצג" (ראו למעלה) חייב להיות, בין השאר, מדגם הסתברותי. דהיינו, שלכל פרט באוכלוסייה חייב להיות סיכוי להיכלל במדגם ועל הסיכוי הזה להיות ידוע. סיכוי דגימה ידוע מחייב מסגרת דגימה - רשימה הכוללת את כל הפרטים באוכלוסייה. 
כוח השכנוע של מחקרים, שנעשים בעזרת מדגמים לא הסתברותיים הוא נמוך יותר, אך לפעמים אין מנוס ממדגמים לא הסתברותיים.
גאוס (נוזקה)

גאוס (Gauss), נוזקה מטיפוס של סוס טרויאני שנתגלתה על ידי חברת קספרסקי ב-9 באוגוסט 2012, היא כלי ריגול מקוון ומורכב, המכיל יכולות רבות לגניבת מידע בהם: ססמאות, קובצי עוגיות, חיבורי רשת, התקני אחסון ניידים ועוד. הנוזקה מתמקדת בדפדפנים והרשאות לחשבונות בנק, ועיקרה בתחום של מידע פיננסי. הנוזקה אף מאפשרת הזרקת קוד לדפדפנים שונים כדי לעקוב אחרי פעולות המשתמשים. הנוזקה מצפינה מידע שנגנב בהצפנה חזקה שחברת קספרסקי ביקשה את עזרת הציבור בפיצוחה.
על פי חברת קספרסקי רוב עותקים של הנוזקה שפעלה בעשרת החודשים שלפני גילויה, נתגלו במוסדות פיננסים ובנקים בעיקר במזרח התיכון: לבנון (1,660), ישראל (483), והרשות הפלסטינית (261), ומיעוטן במדינות נוספות כמו ארצות הברית, איחוד האמירויות, גרמניה ועוד.
הנוזקה פועלת על מערכות הפעלה חלונות 32 ביט של מיקרוסופט: חלונות XP, חלונות ויסטה, וחלונות 7.
חוקרי קספרסקי סוברים שנוזקה משוכללת זו פותחה על ידי מדינה, והיא יצאה מבית היוצר של נוזקת להבה.
דליה שטנצלר

דליה שטנצלר (נולדה בשנת 1955) היא סופרת, יוצרת ומפתחת תוכניות ישראלית, בעלים ומנכ"ל של מכון יעדים ושל חברת יעדים אנימציה ומשחקים. יוזמת "הפעלופדיה" – אנציקלופדיה בת 12 כרכים לפעילות חברתית תרבותית. עומדת בראש חבר הנאמנים של עמותת "גדולים מהחיים" למען ילדים חולי סרטן.

ביוגרפיה

דליה שטנצלר לבית רוזנשטוק–רוזן ילידת פתח תקווה. בת לאב עובד מערכת הביטחון ודיפלומט, יליד גרמניה, ולאם פלמ"חניקית, בת למשפחה ממקימי פתח תקווה, נחלת בנימין בתל אביב והשכונה הראשונה מחוץ לחומות ירושלים, נצר למשפחת אבן עזרא דור 12 בישראל.
כנערה כיהנה כנשיאה ארצית של ארגון "נוער לנוער" וכסגנית נשיאה עולמית של ארגון BBYO - ארגון הנוער העולמי של "בני ברית". לאחר שירותה הצבאי בחיל האוויר השלימה תואר ראשון ותואר שני באוניברסיטת בר-אילן בתחומי החינוך עם התמחות בלימודים בלתי פורמליים וטכנולוגיה ותקשורת בחינוך.
היא נשואה לאפי שטנצלר, שהיה יו"ר קרן קיימת לישראל וראש העיר גבעתיים ואם לשתיים.

פעילות עסקית

לאחר שעבדה במכון לאמצעי הוראה בגיל 26, הקימה שטנצלר את חברת "מכון יעדים" (1989) שעוסק בפיתוח הנחיה והפקה של תוכניות חינוכיות במולטי מדיה להובלת תהליכי שינוי בארגונים ומוסדות. בין הפרויקטים המובילים של החברה: "הפעלופדיה" - אנציקלופדיה לפעילות חברתית,  "הפעלוטף" – אנציקלופדיה לפעילות הורים וילדים מסדרת "הפעלופדיה" לגיל הרך למדף הביתי; "מתודופדיה" – אנציקלופדיה למתודות. פעילויות החברה זיכו אותה בפרסים רבים על פיתוח משחקי סימולציה, שהיוו את התמחותה, ביניהם בתחרויות מטעם "איטל" – האגודה הטכנולוגית לפיתוח משחקים.
שטנצלר כתבה וערכה ספרים רבים, מאמרים, ומשחקים. רבות מהתוכניות שפיתחה פרצו דרך בתחום הפדגוגי-חברתי-קהילתי וזכו בהוקרה. בין השאר פיתחה שטנצלר משחקי לוח, כמו "האי המכושף" שנמכר בתפוצה עולמית. כן כתבה שטנצלר ספרי ילדים, ובהם: "תעלולים בשכונה", "מסע בארץ האור" ועוד. בשנת 2011 הקימה דליה את חברת יעדים אנימציה ומשחקים, הפועלת בשוק הבינלאומי.

פעילות ציבורית

כאשת ראש עיריית גבעתיים לשעבר הייתה שטנצלר מן המובילות והמקימות של פורום נשות ראשי ערים במסגרת מרכז השלטון המקומי. במשך שנים פעלה כמתנדבת וכיועצת פדגוגית למערכות החינוך של יהדות גרמניה ולפיתוח מנהיגות צעירה בישראל ובחו"ל. בנוסף תרמה כמתנדבת בפיתוח תוכניות למחנות הקיץ היהודיים בחו"ל ובייעוץ אסטרטגי חינוכי למשרד החינוך בוועדות שונות.
במסגרת פעילותה כיו"ר חבר הנאמנים של "גדולים מהחיים" פועלת שטנצלר בהתנדבות לארגון ערבי גאלה להתרמה למען הילדים חולי הסרטן, וכן להרחבת הפעילות בנושאים שונים כמו תמיכה ברכישת תרופות שאינן בסל; הקמת גן ילדים לילדים חולי סרטן; הרחבת מעגלי התמיכה גם לאחים ולבני משפחה נוספים; ועוד. כאשת יו"ר קק"ל העולמי סייעה שטנצלר בגיוס תורמים למדינת ישראל. היא מרצה בהתנדבות בפני קבוצות נשים ומקדמת את המודעות לפעילות קק"ל וחשיבות ערכיה.
פלוגת יהונתן

פלוגת יהונתן הייתה פלוגה של "ההגנה" שהשתתפה במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות. גילם הצעיר של לוחמיה ומספר נפגעיה הרב ייחד אותה משאר היחידות בגזרה. הפלוגה השתתפה בהגנה ובכיבוש מוצבים וכפרים באזור העיר ובלמה ניסיונות של שריוניות ערביות לחדור לירושלים המערבית, ליד נוטר-דם, מול חומת העיר העתיקה. כמו כן כבשה פלוגת יהונתן את הכפרים בית מזמיל, קריית יובל של היום, חירבת אל חמאמה, יד ושם של היום, עין כרם ומלחה. באוגוסט 1948 פורקה הפלוגה עקב שיעור האבידות הגבוה שסבלה. כיכר פלוגת יהונתן בירושלים נקראה על שמה.

הקמה וקרבות ראשונים

פלוגת יהונתן הוקמה באפריל 1948 על ידי יהושע אריאלי, מפקד הגדנ"ע בירושלים דאז, בהוראתו של מפקד מחוז ירושלים של ההגנה, דוד שאלתיאל. האחרון קבע את שמה לציון יחסו אליה, כיחס דוד ליהונתן במקרא. הפלוגה הורכבה מנערים מתחת לגיל גיוס, שגויסו בשל מצב החירום והמחסור בכוח-אדם לוחם, וכן מנערים שהיו בגדנ"ע וממפקדיהם, צעירים בשנות ה-20 וה-30 לחייהם. לאחר אימונים מזורזים הועברו חיילי הפלוגה לחזית, ותחת פיקודו של עודד חי, החלו להלחם בצבאות ערב הפולשים במאי. אחד מלוחמי הפלוגה היה משה חובב, לימים - קריין ידוע ומנהל הרדיו.
מחלקה אחת מהפלוגה לחמה במנזר נוטרדם, בניסיון לעצור את פלישת כוחות הלגיון הירדני לירושלים. מחלקה שנייה מהפלוגה לחמה בהר ציון והחזיקה בו מול כוחות הלגיון הירדני וכוחות פלסטינים בעיר העתיקה. מחלקה זו הייתה מיועדת להיכנס לעיר העתיקה, בעקבות הפלמ"ח, שניסה לפרוץ אליה, אך נכשל. בינתיים שיתקה המחלקה את הטור הירדני, שנע לכיוון ירושלים אחרי נפילת גוש עציון. עם כניעת העיר העתיקה, הביאו חיילי המחלקה את נציגי הליגיון הירדני והצלב האדום משער ציון אל מפקד ההר, חיים ויגוליק. חיילי הפלוגה גם העבירו את תושבי העיר העתיקה אשר לא נפלו בשבי, לאוטובוסים שחנו ליד ההר, והועברו למקום מבטחים בקטמון. מחלקה נוספת מפלוגת יהונתן השתתפה בהגנה על רמת רחל, ולחמה באזור ארנונה וצפון תלפיות, בעורפו של כוח האצ"ל שנלחם על מנת לעצור טור של הצבא המצרי שבא מדרום והגיע עד בית ג'אלא. המצרים ניסו לפרוץ לירושלים מדרום ומדרום מערב, אך נכשלו במשימה זו.

הפוגה ראשונה, חידוש הקרבות ופירוק

בזמן ההפוגה הראשונה היה בסיס הפלוגה במנזר סנט אנטוניו בשכונת טלביה. הפלוגה התאמנה במשך ההפוגה תחת מנחם גורן (ג'ינג'י גרוס). עם סיום ההפוגה וחידוש הקרבות, בתאריך ה-9 ביולי 1948, הוטלה על הפלוגה המשימה של כיבוש חרבת חמאמה, הגבעה השולטת על הכפר הערבי עין כרם. בקרבות עשרת הימים לחמה הפלוגה תחילה בחירבת אל חמאמה, אזור יד ושם של היום, וכבשה שטח זה בליל ה-10 ביולי במחיר של עשרות פצועים ושישה הרוגים, ובהם מפקד הפלוגה, עודד חי. הפלוגה המשיכה במשימה תחת פיקודו של מפקד מחלקה חדש, אליהו זוהר (ליכטנשטיין), שנמנה עם פצועי הקרב. לאחר-מכן כבשה הפלוגה את הכפר מלחה בשיתוף עם כוח אצ"ל, ב-14 ביולי. הכוחות הערבים ניסו לכבוש בחזרה את המוצבים, ולאחר קרבות מרים נכשלו בניסיונותיהם. בתום קרבות עשרת הימים כבשה הפלוגה את הכפר עין כרם ללא קרב. 
באוגוסט 1948, ארבעה חודשים לאחר היוסדה, פורקה הפלוגה עקב שיעור האבידות הגבוה שסבלה ושארית אנשיה צורפו ליחידות המחוז האחרות, חלקם לגדוד 'סלע' אשר הוקם על ידי אליעזר שמואלי.
ריצ'רד משרוסברי, דוכס יורק

קורות חיים

ריצ'רד נולד בשרוסברי ב-17 באוגוסט 1473. בשנת 1474 הוכרז כדוכס יורק. הכרזה זו החלה את הנוהג לפיו בנם השני של מלכי אנגליה מקבל תואר זה.
ב-15 בינואר 1478, בגיל 4, הוא נשא לאישה את אן דה מוובריי, רוזנת נורפוק, שהייתה בת 5 במהלך טקס הנישואים. אן ירשה את אחוזת מווברי העשירה והגדולה בשנת 1476 לאחר מות הוריה, וזו הייתה, ככל הנראה, סיבת הנישואין.
בשנת 1481 קיבל ריצ'רד את התואר דוכס נורפוק.

יורש העצר

במות אביו, ב-9 באפריל 1483, הפך אחיו, אדוארד, למלך אנגליה, וריצ'רד הפך ליורש העצר.
מלכותו של אדוארד והיות ריצ'רד יורש העצר נמשכו זמן קצר בלבד. רוברט סטילינגטון, בישוף באת' וולס העיד כי אדוארד הרביעי הסכים לשאת לאישה את לידי אלינור טאלבוט בשנת 1461, והיא הייתה בחיים עת שאדוארד הרביעי נשא לאישה את אליזבת וודוויל בשנת 1464. משמעות הדבר שנישואי אדוארד הרביעי לאליזבת היו ביגמיה. מועצת העוצרות שבראשה עמד ריצ'רד דוכס גלוסטר החליטה לבטל את הנישואים בדיעבד, ולכן כל ילדיהם של אדוארד הרביעי ואליזבת וודוויל נחשבו כילדים מחוץ לנישואין, אשר אינם זכאים לרשת את הכתר הבריטי. בהכרזה של הפרלמנט הבריטי מה-25 ביוני 1483 הוצאו ריצ'רד ואדוארד החמישי מסדר הירושה לכתר הבריטי, וריצ'רד, שהיה אחיו של אדוארד הרביעי, הומלך במקום אדוארד החמישי.

כליאתו במצודה

ריצ'רד השלישי שלח את אדוארד החמישי ואת ריצ'רד משרוסברי למצודת לונדון באמצע שנת 1483, ושני הנסיכים שבמצודה נעלמו זמן קצר לאחר מכן, וככל הנראה נרצחו.

שלט אצולה

כבנו של המלך, שלט האצולה של ריצ'רד היה שלט האצולה של הממלכה, בהבדל אחד - התג השמאלי של הסמל.

איזכורי תרבותיים

הסדרה "הפתן השחור" מבוססת על היסטוריה חליפית לפיה ריצ'רד משרוסברי יורש את דודו, ריצ'רד השלישי, ועולה לשלטון כריצ'רד הרביעי.
בספרה של פיליפה גרגורי, "המלכה הלבנה", מסופר שאימו של ריצ'רד, אליזבת וודוויל, מצליחה להבריח את ריצ'רד לטורניי שבבלגיה, שם הוא מסתתר תחת השם הבדוי פרקין וורבק.
ריווי חמצן בדם

יחס

רמת הריווי מוגדרת כיחס בין ההמוגלובין המחומצן בדם לבין סך ההמוגלובין (מחומצן + לא מחומצן). רמת הריווי החמצן הפריפריאלית, שהיא מה שבדרך כלל נמדד.
רמת הריווי מוגדרת על ידי הנוסחה:

רמת ריווי החמצן בדם נותנת ביטוי ליכולת הריאות לחמצן את הדם והאם אספקת החמצן לשאר הגוף תקינה. אצל אדם רוויון החמצן התקין הוא 95%–100%. בגבהים של מעל 1,600 מטר רמת רווי תקינה היא כ-92%. ריווי מתחת ל-90% מוגדר כהיפוקסמיה. מתחת למדד זה, החולה יתקשה לנשום ועלול להופיע גוון כחלחל בקצות האצבעות ככל שרמת הריווי נמוכה. ריווי מתחת ל-80% מהווה סכנה בריאותית ויכול להוביל לעילפון ואף לנמק באיברים מסוימים אם הוא מתמשך.
מדידת רמת ריווי החמצן, מאפשרת לאבחן את יכולת הריאות לחמצן את הדם וכן מאפשרת מדד לרמת החמצן אותו האדם שואף.

אבחנה וטיפול

רמת הריווי נמדדת באחוזים, המצב התקין הוא בין 96%-99%. רמת ריווי חמצן נמוכה מ-95% מחייבת בירור הגורם לכך, בדרך כלל החולה יועבר לטיפול והשגחה בבית חולים. רמות חמצן מתחת ל-80% עלולות לפגוע בתפקוד האיברים ויש להתייחס לכך כמצב מסכן חיים.
התמיכה ושיפור רמת הריווי בדם נעשית על ידי מסיכת חמצן בריכוז גבוה.