google/wiki40b huggingface dataset:
שירה ארד

קורות חייה

ארד היא בוגרת בית הספר למשחק "The Poor School" בלונדון (1995). באותה שנה שימשה כעוזרת במאי של חנוך לוין בהצגה "כריתת ראש" בתיאטרון הבימה.
היא החלה את קריירת המשחק שלה כאשר השתתפה בהצגת התיאטרון "הפיזיקאים" בתיאטרון "הגדה השמאלית".
בהמשך שיחקה בהצגה "ציד המכשפות" בתיאטרון הבימה בבימויו של שמוליק הספרי (1999) ובהצגה "יש לי כנרת" בבימויו של רזי אמיתי בתיאטרון באר שבע (2002-2000).
במקביל הופיעה ארד בסוף שנות ה-90 בתוכניות הילדים "כן לציפור" ו"כן או לא" בערוץ הראשון. ב-1999 שיחקה בסרט הישראלי "החברים של יאנה", בבימויו של אריק קפלון. ב-2001 שיחקה בטלנובלה הישראלית "לגעת באושר", בה גילמה את קארין, ובאותה שנה שיחקה בסדרה "תיק סגור" שכתב רשף לוי.
ב-2001 החלה לעבוד כדי ג'יי, התמחתה בין היתר במוזיקה צוענית ועסקה גם בייעוץ מוזיקלי. ב-2008 ערכה תחקיר מוזיקלי עבור הפיצ'ר "בוראט" בכיכובו של סשה ברון כהן.
ארד עוסקת כיום בעריכת סרטים, בעיקר סרטי קולנוע והשתתפה במסגרת Berlinale Talent Campus של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-2013.
ב-2005 נישאה ארד לזמר קובי אוז. ב-2009 הם התגרשו.

קריירה קולנועית

ב-2009 השתתפה ארד בתחרות הדוקו צ'אלנג' במסגרת פסטיבל דוקאביב, וזכתה בפרס העריכה על הסרט "איש ההולך" בבימויו של נועם פנחס.
ב-2011, סרטה של ליאת גליק "לילה בהיר" אותו ערכה השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
הסרט "חדר 514" בבימויו של שרון בר-זיו אותו ערכה ב-2012, היה מועמד לפרסים רבים בפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם וזכה בין היתר בציון לשבח בפסטיבל טרייבקה, ולפרס הבימוי בגראנדה.
ב-2013, "MIND THE GAP", סרטה הקצר של תום דרום אותו ערכה ארד, זכה בפרס הסרט הטוב בפסטיבל אימפרו, והשתתף בפסטיבל הסרטים בחיפה 2013. הסרט "מכתב מהעבר" אותו ערכה לעפר זינגרמן (הפקה של קסיס סרטים) השתתף בפסטיבל חיפה והיה מועמד לפרס הסרט הקצר במסגרת פרסי אופיר 2014.
כמו כן, בין השנים 2010–2014 שימשה ארד כעורכת פרומואים ועבודות וידאו להפקות שונות בתיאטרון גשר, וערכה מולטימדיה להצגות "סונטת קרויצר" בבימויו של יבגני אריה, ו"נופל מחוץ לזמן" בבימויו של יחזקאל לזרוב.
ב-2015 ערכה את סרטו השני של מני יעיש, "אבינו" ואת סרטו הראשון של אריק רוטשטיין, "אנטנה"; שני הסרטים הופקו על ידי חברת ההפקות טרנספקס. בנובמבר 2015 עלתה ביס דוקו מיני סדרה דוקומנטרית-קומית בעריכתה, "עסק משפחתי", מאת הבמאי צביקה בינדר. ב-22 בספטמבר 2016, היא זכתה בפרס אופיר בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר" על העבודה שלה בסרטו של מני יעיש, "אבינו". ב-23 באוקטובר 2016, היא זכתה בפרס העריכה ע"ש ענת פירחי, במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה על העבודה שלה בסרטו של אריק רוטשטיין, "אנטנה".
ב-2018 השתתפה בעריכת הסרט התיעודי "משפחה בטרנס" שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב.
ב-2019 ערכה את הסרט "ימים נוראים", שזכה בפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר.
בית הקברות הצבאי אנפידאוויל

בית הקברות הצבאי אנפידאוויל (באנגלית: Enfidaville War Cemetery) הוא בית קברות צבאי בריטי הנמצא בעיירה אנפידאוויל שבצפון-מזרח תוניסיה. הוא הוקם בשנת 1943, וכיום טמונים בו 1,551 חללים שנהרגו במלחמת העולם השנייה.

בית הקברות

מתחם בית הקברות שוכן במערבה של העיירה. הוא בתבנית מלבן ששטחו כ-10 דונם. שבילים מרכזיים רחבים, לאורך המלבן ולרוחבו, מחלקים אותו לארבעה אזורים שבהם שמונה חלקות קבורה בסך הכל. בכל שטח המתחם נטוע דשא והוא משופע בעצים.
במרכז בית הקברות ניצבת "אבן הזיכרון" (Stone of Rememberance) דמוית המזבח - מרכיב מסורתי בבתי הקברות הצבאיים הבריטיים. חרות עליה פסוק מספר בן סירא: Their Name Liveth for Evermore ("שמם יחיה לדור ודור" – בן סירא, מד, יג). מולה, בנקודה הנגדית לכניסה לבית הקברות, ניצב מרכיב מסורתי נוסף - צלב ההקרבה (Cross of Sacrifice).‏
בית הקברות במתכונתו הקבועה תוכנן על ידי האדריכל האנגלי סר יוברט וורת'ינגטון (Hubert Worthington)‏ והוקם על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
כיום קבורים בבית הקברות 1,551 חללים. 88 מהקברים בו הם קברי אלמונים. חיילים אלו – בריטים, אוסטרלים וניו זילנדים – נהרגלו ברובם בשלבים הסופיים של הלחימה בתוניסיה ממרץ ועד מאי 1943.
אחד מחללים אלו עוטר בעיטור צלב ג'ורג' - אחד משני העיטורים הגבוהים ביותר של בריטניה: הצנחן טוראי צ'ארלס אלפרד דאנקן, בן 23, נהרג ב-10 ביולי 1943 כשהטיל עצמו על רימון יד חי שנפל בתוך קבוצה של חיילים.
בבית הקברות קבור הבריגדיר פרדריק קיש, יהודי, מוותיקי מלחמת העולם הראשונה ומבכירי התנועה הציונית, שבשנות העשרים אף התגורר בארץ ישראל. הוא שימש כקצין ההנדסה של הארמייה השמינית כאשר נהרג בתוניסיה באפריל 1943, בגיל 55. הוא ככל הנראה הקצין הבכיר ביותר הקבור בבית הקברות.
כריס האני

כריס האני (באנגלית: Chris Hani, נולד בשם מארטין טמביסילה (Martin Thembisile);‏ 28 ביוני 1942 - 10 באפריל 1993) היה מפקד הזרוע הצבאית של הקונגרס הלאומי האפריקני (זרוע שהיה אחראי לרציחות אכזריות למדי וללא אבחנה של גברים, נשים וילדים) ומזכ"ל המפלגה הקומוניסטית הדרום אפריקאית. נרצח בשנת 1993.

ביוגרפיה

כריס האני נולד ב-28 ביוני 1942 בטרנסקאי, חבל ארץ הנחשב למולדתו המקורית של קוסה, והכלול כיום בתחומיה של דרום אפריקה, על-פי הגבולות שכפתה האימפריה הבריטית במלחמה האנגלו-בורית של השנים 1899-1902.
בילדותו רצה האני להיות כומר, ואולם הוריו דחפו אותו להתגייס לתנועות אשר פעלו נגד ממשלת דרום אפריקה, בשאיפה לתפוס את השלטון (ייתכן שבתקופה הזו הוא קיבל את הכינוי "כריס"). בגיל 15 הוא הצטרף לקונגרס הלאומי האפריקאי, ולאחר מכן הוא הצטרף לזרוע הצבאית של קונגרס ועלה בדרגות הפיקוד.
משנות השישים ועד לשנת 1990 הוא בילה בלסוטו ובזמביה, שם הוא עסק בלוחמת גרילה. הוא שב לדרום אפריקה כאשר ארגוני המחתרת הפכו להיות חוקיים (אבל עדיין הצהיר הצהרות לוחמניות למדי בפורומים לאומיים ובינלאומיים).

ההתנקשות בהאני

ב-10 באפריל 1993 נרצח האני על ידי יאנוש ולוס. ולוס הגיע אל ביתו של האני בבוקסבורג שליד יוהנסבורג וירה בו באקדח עם משתיק קול - שלושה קליעים בראשו ואחד בבטנו.
ולוס נולד בפולין ב-1953. הוא היגר בראשית שנות השמונים לדרום אפריקה. שם יצר קשר עם גורמי ימין, וביניהם קלייב דרבי-לואיס, אשר דירבן אותו להתנקש בהאני, ואף סיפק לו את האקדח ואת משתיק הקול בהם השתמש.
ולוס נתפס וזוהה כמי שהרג את האני. מספר ימים לאחר מכן הוא הודה בכך בפני חוקר, אשר הציג את עצמו כאיש ימין, וסיפר כי דרבי-לואיס סיפק את האקדח. בעקבות הודאתו נעצר גם דרבי-לואיס. הם הורשעו באוקטובר אותה שנה ונדונו למוות. בעקבות ביטול עונש המוות בדרום אפריקה בשנת 1995 הומר עונשם למאסר עולם.
יצחק אליעזר ליזרוביץ

קורות חיים

יצחק אליעזר (איזידור לָאזָר) ליזרוביץ נולד ב-1883 בעיר קובנה שבצפון-מערב רוסיה (ליטא).
זכה לחינוך דתי מסורתי בילדותו, ולחינוך ישיבתי גבוה בנעוריו. את כתיבתו העיתונאית ביידיש החל תוך כדי לימודיו בישיבה. עמד בבחינות בגרות אקסטרניות של השלטון הרוסי, ובחר להמשיך בלימודי רפואה באוניברסיטת לייפציג שבגרמניה. הוא החל שם את לימודיו, אך מלחמת העולם הראשונה קטעה את לימודיו, והוא נאלץ לשוב לליטא ואחר כך לרוסיה.
בשנת 1920 עזב את ברית המועצות, עבר לקובנה והיה במשך תקופה קצרה יחד עם בעל-מחשבות מעורכיו הראשונים של "די אידישע שטימע". מאוחר יותר היגר לברלין ולאחר מכן השתקע בפריז, בה חי עד מותו. אל הרפואה לא חזר, ועסק לפרנסתו בעיתונות יידיש. הוא השתתף בכמה מעיתוני היידיש המרכזיים של פריז בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. הפיליטונים שלו, ביידיש ומעט גם בעברית, קנו להם שם וקוראים אוהדים. הוא גם פרסם סיפורים קצרים ביידיש ובעברית.
ליזרוביץ היה בין מייסדי ספרות הילדים ביידיש, ומשתתף קבוע בעיתוני הילדים. דבריו התפרסמו גם תחת שמות העט שבחר לעצמו, בהם "י"א לפידות". ספריו נדפסו לא רק בפריז אלא גם בוורשה ובפטרוגרד (סנקט פטרבורג). הוא החל את כתיבתו בליטא כשהייתה עוד נתונה תחת שלטון רוסי, והיה בין הבולטים שבסופרי היידיש בתקופת ליטא העצמאית.
ליזרוביץ פרסם בחייו ספרים ובהם סיפורים, בלדה, סיפורים מעובדים וספרי לימוד. מספרי היידיש שלו לא תורגם אף אחד לעברית.
הוא נפטר ב-1927, בהיותו כבן 45.
ספר לבן

ספר לבן עסקי

מאז שנות ה-90 של המאה העשרים משמש המושג "ספר לבן" בתחום העסקי, ככלי שיווקי. ספר לבן שמופק על ידי חברה מציג ללקוח פוטנציאלי בעיות שהוא עלול להיתקל בהן בתחום מסוים, והפתרון המוצע לבעיות אלה באמצעות מוצרי החברה שפרסמה את הספר הלבן. לעיתים כולל ספר לבן רק תיאור טכני של מוצר או שיטה.
ניקי ריד

ביוגרפיה

ריד נולדה במערב לוס אנג'לס, קליפורניה בת לאב יהודי העובד כבמאי תפאורות, ולאם נוצריה ממוצא צ'רוקי ואיטלקי. הוריה של ריד התגרשו כאשר הייתה בת שנתיים, והיא גדלה עם אמה. היא גדלה בבית לא-דתי, אך היא מזדהה גם כיהודיה, ואחיה אף חגג בר מצווה.
בגיל 14 עזבה ריד את ביתה בתקווה להיות שחקנית.

קריירה

פרסומה הראשון בא בסרט "שלוש עשרה", סרט אוטוביוגרפי-בחלקו. ריד והבמאית קתרין הארדוויק סיימו את כתיבת התסריט לסרט בתוך שישה ימים בלבד. הסרט שואב השראה מחוויות ההתבגרות האישית של ריד, ומתאר את סיפור התבגרותה של טרייסי (אוון רייצ'ל ווד) בת לאם גרושה (הולי האנטר), המתוארת כילדה תמימה ועדינה. כשטרייסי מתחילה ללמוד בתיכון היא מתחברת לאייבי זאמורה (בגילומה של ריד), וביחד עמה נחשפת לעולם של סקס סמים ואלכוהול ומצבה מתדרדר. הסרט זכה להצלחה גדולה בפסטיבל סאנדנס.
בשנת 2005 שיחקה לצד הית' לדג'ר בדרמה שמספרת על תרבות הסקייטבורד, "שליטי דוגטאון" בבימויה של קתרין הארדוויק. 
בשנת 2006 היא שיחקה בעונתה הרביעית והאחרונה של סדרת הנעורים "The O.C." בתפקיד דמותה של סאדי קפמבל, ובנוסף בתפקיד ראשי בסרט "הפעם הראשונה של מיני".
ב-2007 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "אהבה מסוכנת".
בשנת 2008 יצא לאקרנים הסרט "דמדומים", בו גילמה את הערפדית רוזלי.

חיים אישיים

בין השנים 2011–2015 הייתה נשואה למוזיקאי פול מקדונלד. לאחר גירושיה ממנו, נישאה ב-26 באפריל 2015 לשחקן איאן סומרהולדר. ב-10 באוגוסט 2017 נולדה בתם הראשונה, בודהי סולי.
מריה אמליה מנאפולי וסיציליה

ביוגרפיה

מריה אמליה נולדה ב-26 באפריל 1782 בנאפולי, לפרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה. עם פרוץ המהפכה הצרפתית לא התנגד לכך אביה, אולם לאחר הריגתם של דודיה לואי השישה עשר, מלך צרפת ומארי אנטואנט, מלכת צרפת, חבר אביה לקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, ובשנת 1798 נאלצה משפחתה לברוח לסיציליה. בשנת 1800 ברחה מריה אמליה עם אמה לאוסטריה, שם שהתה בשנתיים הבאות. בשנת 1802 חזרה המשפחה לנאפולי, אולם בשנת 1806 שוב נאלצו לברוח לסיציליה.
ב-25 בנובמבר 1809 בעודם בגלות, התחתנה מריה אמליה עם לואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן, שהיה אף הוא בגלות באותה תקופה. בשנת 1814 חזר לואי פיליפ יחד עם מריה אמליה לצרפת, אולם עם חזרתו של נפוליאון נמלטו שוב מצרפת, ורק בשנת 1817 חזרו אליה שוב.
בשנת 1830 בעקבות מהפכת יולי הוכתר בעלה כלואי פיליפ, מלך הצרפתים, נגד דעתה של מריה אמליה, ותחת לחציה של אחותו אדלייד, נסיכת אורליאן. מריה אמליה לא התערבה בשום אופן בפוליטיקה ובניהול הממשל, ואף עשתה כל שביכולתה על מנת להתרחק מכך. בשנת 1832 לאחר ניסיון ההפיכה של אחייניתה מריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי שנכשל, פנתה אליה מריה קרולינה בבקשה שתתערב למען שחרורה מהכלא, אולם מריה אמליה סירבה לעשות שום דבר למענה.
מריה אמליה שמרה אף בתור מלכה על אורח חיים פשוט, והרבתה בפילנתרופיה למען העניים והנזקקים. בשנת 1843 אירחה מריה אמליה את ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת בנורמנדי, אולם לא הצטרפה לבעלה לביקור גומלין בבריטניה בשנת 1844.
הברונית בטי סלומון דה רוטשילד פיתחה איתה ידידות קרובה.
במהלך מהפכת פברואר בשנת 1848 לחצה מריה אמליה על בעלה שלא ייכנע ויוותר על הכתר, אלא יילחם למענו, על אף שמלכתחילה לא רצתה שיקבל אותו עליו. לבסוף נכנע בעלה והתפטר מהשלטון, ובני המשפחה נמלטו בחשאי לאנגליה. בבריטניה התקבלו בני המשפחה בסבר פנים יפות על ידי המלכה ויקטוריה, שאף העמידה לרשותם את בית קלרמונט, ומכיוון שכספם לא הוחרם על ידי הממשלה הצרפתית, לא סבלו מבעיות כספיות. כעבור שנתיים, בשנת 1850 מת בעלה לואי פיליפ, וב-24 במרץ 1866 מתה מריה אמליה בביתה.
אהבה ומלחמה

עלילה

כשנפוליאון (ג'יימס טולקן) פולש לאוסטריה במהלך המלחמות הנפוליאוניות, בוריס גרושנקו (וודי אלן), טיפוס פחדן ופציפיסט, נאלץ להתגייס לצבא הרוסי. בוריס המתוסכל אשר שמע כי בת דודתו מדרגה שנייה סוניה (דיאן קיטון) נישאת לסוחר הרינג, הופך לגיבור מלחמה. הוא שב לביתו ונושא את סוניה האלמנה הטרייה לאישה. סוניה אשר אמנם הייתה בעלת קשר עמוק עם בוריס, לא רוצה להתחתן עמו, אך היא מבטיחה לעשות זאת כדי לשמחו לפני שיצעד אל מותו בקרב כפי שהיא מאמינה, לאחר שבוריס שכב עם רוזנת ידועה אשר הייתה בת זוגו של אישיות ידועה. להפתעתה ואכזבתה של סוניה, בוריס חוזר בחיים. סוניה מתחתנת עם בוריס ובהדרגתיות, נישואיהם נראים שמחים, אך שגרת חייהם נקטעת כאשר צרפת פולשת לרוסיה. בוריס רוצה לברוח, אך אשתו משכנעת אותו להתנקש בחיי נפוליאון. לאחר ויכוחים פילוסופיים, מסכים בוריס להצטרף לסוניה. ניסיון ההתנקשות מסתיים בכישלון כשלבסוף סוניה בורחת ממעצר ובוריס נתפס ומוצא להורג, על אף שבלילה שלפני הוצאתו להורג, נראה מלאך אשר אמר לו כי יזכה לחיות.

הפקה

אלן צילם את הסרט מחוץ לארצות הברית, בצרפת ובהונגריה, שם נאלץ להתמודד עם מזג אוויר שאליו לא היה רגיל, עם הרעלת מזון ועם פגיעות פיזיות. בנוסף, התקשה אלן עם הצוות בו רבים לא הסתדרו אחד עם השני וכן גם עם אלן. בעקבות חוויה זו, אלן נשבע כי לעולם לא יצלם שוב סרט מחוץ לארצות הברית. למרות זאת, מאז 1996 עם הסרט "כולם אומרים אני אוהב אותך", אלן צילם כמה מסרטיו מחוץ לארצות הברית.

סגנון

הסרט מייצג מבחינה אמנותית, מעבר בין "ישנוני" לבין "הרומן שלי עם אנני". אלן בסרט זה מאזכר את ההומור של האחים מרקס, בוב הופ וצ'ארלי צ'אפלין כמחווה.
הדיאלוגים וההתרחשויות הם פרודיות על רומנים רוסיים, בייחוד אלה של טולסטוי ודוסטויבסקי כמו האחים קרמזוב, החטא ועונשו, המהמר, האידיוט ומלחמה ושלום. הדיאלוגים בין בוריס לאביו מורכבים משמות של ספריו של דוסטויבסקי.
השימוש במוזיקה של המלחין הנודע סרגיי פרוקופייב מוסיף לאווירה "הרוסית" של הסרט. יצירתו של פרוקופייב "טרויקה" מתוך לייטננט קיז'ה מושמעת בפתיחת ובסוף הסרט ובקטעים מסוימים באמצעו. בסצנת הקרב מושמע קטע מתוך היצירה אלכסנדר נבסקי אשר נכתבה לסרטו של סרגיי אייזנשטיין בעל אותו השם. לצלילי המארש של פרוקופייב מאהבה לשלושה תפוזים, בוריס צועד אל מותו.
חלק מן ההומור בסרט ישיר וחלק מן הבדיחות הן אזכורים מתוך ספרות קלאסית ומן הקולנוע האירופאי. לדוגמה, הסצנה האחרונה עם קיטון הנה אזכור לסרטו של אינגמר ברגמן, "פרסונה". אזכורים ופרודיות לסרטים אחרים הם גם לגבי אוניית הקרב פוטיומקין של אייזנשטיין וכן סרטו הידוע של ברגמן, החותם השביעי אשר מאוזכר פעמים רבות כשהידועה בהן היא בשיא הסרט.

ביקורות

הסרט הכניס למלעלה מ-20 מיליון דולר בצפון אמריקה, מה שהפך אותו לסרט ה-18 אשר גרף סכום גדול ב-1975.
ב-Rotten Tomatoes, 18 מבקרים ומתוכם שלושה מן המבקרים ה"ידועים" באתר אמרו כי הסרט הוא"רענן" והעניקו לו ציון ממוצע של 8.1/10.
בספטמבר 2008, בסקר של "אמפייר", נבחר הסרט במקום ה-301 ברשימת 500 הסרטים הגדולים בכל הזמנים. באוקטובר 2013, בחרו קוראי עיתון "הגרדיאן" בסרט זה כשביעי הטוב ביותר של אלן.
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1975, זכה הסרט בפרס הדוב הכסוף.
רוג'ר איברט העניק לסרט שלושה וחצי כוכבים ובאומרו על הסרט:
גברת קיטון מצוינת באהבה ומלחמה, כנראה בשל העובדה שהיא זוכה לפתח דמות, בניגוד להיותה כינור שני כמו בסרטים אחרים של אלן... ישנם רגעים קומיים אשר היו אובדים לגמרי לולא היו לנו רק את המילים, וכן מספר סצנות אשר כוללות הבעות פנים. זהו סרט טוב לצפות בו בשל הסיבה שנעשה בכל כך הרבה אכפתיות, אהבה וטירוף.
קאזוול

קריירה

קאזוול הוציא את אלבום הבכורה שלו בשם "Get Into It" בשנת 2006. הסינגל המרכזי מתוכו, "All Over Your Face", נאסר לשידור בערוץ לוגו עקב המילים המפורשות שבו והדימויים המיניים שהופיעו בוידאו קליפ. הוא עסק רבות בהנחיה ותקלוט במסיבות בניו יורק.
בשנת 2007 הצטרף קאזוול לסיבוב ההופעות "True Colors Tour" שיזמה סינדי לאופר למען התרמה לארגון הקמפיין לזכויות אדם וארגוני להט"ב נוספים, וערך הופעות בערים מרכזיות בצפון אמריקה. בספטמבר 2008 הוציא את הסינגל "...I Seen Beyoncé". בשנת 2009 השתתף בתוכנית הריאליטי של אמן הדראג קווין רופול.
אלבומו השני "Watch My Mouth" יצא בספטמבר 2009. בשנת 2010 הוציא את הסינגל "Ice Cream Truck".
טייסת 161

הקמת הטייסת

הטייסת הוקמה בשנת 1985, בבסיס פלמחים, כטייסת הקוברות השנייה בחיל האוויר הישראלי (אחרי טייסת 160), מפקדה הראשון היה אפרים סגולי. היא הפעילה מסוקי קרב מדגם AH-1 קוברה ("צפע"). מאז כונו הטייסות 160 ו-161 "טייסת הקוברות הדרומית" ו"טייסת הקוברות הצפונית" (בהתאמה) בגלל מיקומן היחסי בבסיס פלמחים.
ב-1987 נהרג מפקד הטייסת ציון בר-אור בתאונת אימונים.

סגירת הטייסת

בשנת 2005 נסגרה הטייסת ומסוקיה פוזרו בין טייסת 160, טייסת 115 ובית הספר לטיסה.

פתיחה מחדש

במרץ 2012 נפתחה הטייסת מחדש כטייסת כלי טיס מאוישים מרחוק, והיא מפעילה כעת כטב"מים מסוג הרמס 450 ("זיק"). ביום העצמאות ה-65 למדינת ישראל, הוצג כטב"ם "הרמס 450" בבסיס תל נוף שנפתח לקהל הרחב,שעל גופו סמל הטייסת.
ב-11 בנובמבר 2015 הפך הרמס 900  "כוכב" למבצעי והצטרף באופן רשמי לסד"כ הטייסת.
אליסון פרננדז

ביוגרפיה

אליסון פרננדז נולדה ב-25 ביוני 2006 בברוקלין, והחלה לשחק בתיאטרון בגיל 5. אחותה המבוגרת, סברינה, גם היא שחקנית.
בשנת 2017 השתתפה בסדרת הדרמה-פנטזיה "עד עצם היום הזה" בעונה השביעית והאחרונה בתפקיד לוסי, בתו של הנרי.
גורם מגביל

באקולוגיה, גורם מגביל (Limiting factor) הוא אחד ממשתני הסביבה או מהמשאבים הדרושים לאורגניזם בבית הגידול שלו שנמצא בחסר, עד כדי כך שהוא מעכב את התפשטותו של האורגניזם ומגביל את השפעה שלו. גורם מגביל יהיה תמיד גורם יחיד. אם יש גורמים נוספים בבית הגידול הנמצאים בחסר, הרי שהגורם המגביל הוא זה שמגביל את השִפעה במידה המרובה ביותר. אם מסלקים את הגורם המגביל, גורם אחר שנמצא בחסר הופך להיות הגורם המגביל. דוגמה:  בתנאי ארץ ישראל, הגורם המגביל העיקרי מבחינת הצמחים הוא כמויות המים הזמינות לצמח לאורך השנה. בעונות של שפע מים (חורף) האור יכול להיות הגורם המגביל.
גורם בעודף (Excessive factor) -  אחד מגורמי בית הגידול הנמצא בעודף עד כדי כך שהוא מגביל את השִפעה. גורם בעודף מביא על פי רוב לחסר בגורמים אחרים, על ידי כך שהוא מתחרה בגורמים אלה או מעכב את פעילותם ובכך הוא מעכב התפתחות ומגביל  שִפעה. דוגמה: עודף של מומסים בקרקע מקשה על קליטת המים על ידי הצמחים, גם כאשר יש שפע של מים בקרקע. מצב כזה קיים בביצות מלוחות.

המים כגורם מגביל

צמח הגדל באזור שבו המים הם גורם משמעותי (כמו למשל במדבר), יפתח דרכי חיסכון שונות כדי לשרוד את הדיות (אידוי המים מהצמח) המוגבר שגורמות הרוחות והקרינה.

הטמפרטורה כגורם מגביל

הטמפרטורה היא גורם מגביל בהרים ובמקומות קרים שבהם האורגניזמים מותאמים אליה. ישנו טווח טמפרטורה שהכרחית לקיום תהליכים אנזימטיים והטווח שונה מעט מאורגניזם לאורגניזם. טווח זה נקרא טמפרטורה מיטבית. ככל שהיצור מפותח יותר מבחינה התפתחותית, גופו מתפקד בצורה טובה יותר והוא בעל מנגנוני ויסות טמפרטורה יעילים יותר השומרים על יציבות טמפרטורת גופו של האורגניזם.

הרוח כגורם מגביל

הרוח נחשבת לגורם מגביל מכיוון שיש לה השפעות רבות על בית הגידול, על אף שבניגוד לשאר הגורמים המגבילים, מחסור ברוח אינו פוגע באורגניזמים החיים בבית הגידול, למרות זאת, יש לרוח יתרונות בהבטחת המשכיות בית הגידול והפצת האורגניזמים שבו לבתי גידול נוספים.

האור כגורם מגביל

האור הוא קרינה החיונית לקיום תהליכי חיים בצמחים באופן כללי. בפרט, אנרגיית האור שנקלטת בגופיפי הצבענים של הצמח משמשת בתהליך הפוטוסינתזה, שחיוני לצמח לשם יצירת אנרגיה הדרושה לקיומו.
Courage

רקע והפקה

ב-18 בספטמבר 2019, חשפה דיון ברשתות החברתיות שלה את עטיפת האלבום, והוציאה 3 שירים חדשים שיכללו בתוך האלבום עצמו.

סיבוב הופעות

כדי לקדם את האלבום, יצאה דיון ב-18 בספטמבר 2019, לסיבוב ההופעות הארבעה עשר שלה, "Courage World Tour", סיבוב הופעות זה צפוי להסתיים ב-18 בספטמבר 2020.
במהלך סיבוב ההופעות עתידה דיון להופיע בפארק הירקון, בהופעה שלא תעלה על 20,000 צופים. כמו כן, חייבה דיון את הקהל אשר יגיע למופעים שלה לבוא בלבוש אלגנטי בלבד. כמו כן דיון הכריזה על מופע נוסף בארץ שיתקיים בפארק הירקון.
עיקול

העיקול והצדק החברתי

העיקול מהווה שלב אחרון בדרכו של הזוכה הפועל להשבת החוב, ונראה כתהליך הוגן הפועל להשגת הצדק. כל מי שהתקשה להשיג את חובו בטוח כי זוהי דרך נאותה לפעול נגד חייבים. כך גם סבור רוב הציבור החי במדינה בה מתקיימים חוק וסדר. עם זאת נשמעת לעיתים קרובות ביקורת על הדרך בה מופעלים הליכי עיקול, ובמיוחד כאלה המסבים נזק נפשי למי שרכושו נלקח ממנו. העובדה כי בעלי החוב המעוקל ובני משפחותיהם יוצאים ניזוקים ברגע המימוש של העיקול יכולה לעיתים לעורר רחמים ולגרום תחושת עצבות, עד כדי כעס על המעקלים הנראים כמי שפועלים ללא התחשבות ברגשות החייבים.
בנוסף קיימת ביקורת על בתי משפט הנוהגים לעיתים, לדעתם של המבקרים, למהר ולהוציא צווי עיקול במקום שניתן היה לפתור את בעיית החוב בדרכים אחרות, או שהעיקול פוגע ביכולתו של החייב לפעול להשבת החוב – כמו למשל במקרים בהם מוטל עיקול בסכום העולה בהרבה על סכום החוב, או במקרים בהם הוא מוטל על כל חשבונות הבנקים של החייב, או על משכורתו, כך שאיננו יכול לבצע כל פעולה.
חוק הגנת השכר קובע שבעת עיקול משכורת יש להשאיר לעובד סכום השווה לגמלה הניתנת לפי חוק הבטחת הכנסה, כדי להותיר לעובד ולמשפחתו סכום המאפשר קיום מינימלי. הגנה זו אינה חלה על עיקול לשם תשלום מזונות.
הצילו! אני דג

תקציר העלילה

פליי (דניאל מגון) וסטלה הם זוג אחים שהוריהם יצאו לבלות, ודודתם אנה (דבי בסרגליק) באה לעשות עליהם בייביסיטר עם בנה צ'רלי (צ'אק). הדודה נרדמת ופליי גורר את השניים לחוף הים. הם נתקעים בגאות ומגיעים למעבדה שחלקה בתוך האוקיינוס, של פרופסור מק'ריל (אוהד שחר), ביולוג ימי. הוא מספר להם שעבד על שיקוי שינוי בני אדם לדגים ושינוי נגד. בזמן שהפרופסור והבנים הולכים להביא את שיקוי הנגד סטלה הייתה צמאה ושתתה את שיקוי השינוי צורה בטעות והופכת לכוכב ים (Stella- כוכב, באיטלקית). פליי זורק את כוכב הים לאוקיינוס, וצ'אק מגלה מאוחר מידי שזו הייתה סטלה. אם לא שותים את שיקוי הנגד תוך יומיים השינוי הופך לנצחי.
הפרופסור והבנים שטים ללב האוקיינוס בסערה ופליי שותה את שיקוי שינוי הצורה והופך לדג מעופף קליפורני (fly- לעוף, באנגלית). הסירה מתהפכת וצ'אק, שלא יודע לשחות, נאלץ לשתות גם והופך למדוזה. שיקוי הנגד נופל לקרקעית האוקיינוס ודג פיילוט בשם ג'ו (אלן ריקמן באנגלית, אלי גורנשטיין בעברית) לוגם ממנו ונותן גם לכריש ששוחה איתו.
כשפליי, צ'אק וסטלה שוחים בעקבות השיקוי-נגד ומגלים מושבה של דגים שיודעים לדבר, עליהם שולט ג'ו כדיקטטור מרושע עם הכריש כשומר ראש. כשג'ו מבין שהם קשורים לשיקוי הוא אוסר אותם ומנסה לסחוט את נוסחת השיקוי, אבל סוסונת ים בשם סשה שהתיידדה עם סטלה משחררת אותם. הארבעה מצליחים להרכיב מחדש את השיקוי אבל סרטן שעובד בשביל ג'ו גונב אותו ופוצע את פליי. צ'אק גורר אותו לעבר צינור הכניסה למשאבת המעבדה והם מנסים להגיע לשיקוי הנגד הנוסף, אבל ג'ו מגיע ומקדים אותם: פליי פצוע וצ'אק וסטלה איטיים מידי. סטלה קוראת לג'ו "דג טיפש" ופליי מקבל רעיון: הוא מדדה אחרי ג'ו במורד הצינור וזורק לעברו עלבונות וחידות קשות. ג'ו לוגם משיקוי הנגד כדי להיות חכם יותר, שוב ושוב, עד שגדל, צומחות לו רגליים והזימים שלו נעלמים. בסוף פליי שואל: "מה קורה לדג ששותה יותר מידי שיקוי נגד?" ג'ו עונה: "הופך לאדם" ונחנק למוות.
השלושה שותים ברגע האחרון את שיקוי הנגד וחוזרים להיות ילדים. בסצנת הסיום על חוף הים הפרופסור הופך את סשה לסוסת פוני אמיתית וסטלה רוכבת עליה.
כביסה שחורה

כביסה שחורה היה ארגון אנרכיסטי-קווירי ישראלי, שהגדיר עצמו "לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים ואחרות, נגד הכיבוש ולמען צדק חברתי". הארגון קם בשנת 2001 והיה פעיל עד אמצע העשור הראשון לשנות ה-2000. במצעד הגאוה בשנת 2001, צעדה קבוצה תחת הכותרת "אין גאוה בכיבוש". הקבוצה שצעדה במצעד הייתה הבסיס להקמת כביסה שחורה. עד המצעד של 2001, צעדה קבוצה רדיקלית כחלק מהמצעד המרחבי, החל מ-2002 כביסה שחורה ארגנה מצעד אלטרנטיבי.  
הארגון ייצג להט"ב וקווירים שהתנגדו לשליטה הישראלית בשטחי יהודה, שומרון ועזה ("די לכיבוש" ו"אין גאווה בכיבוש" הן חלק מהססמאות שנישאו בכל הפגנה של הארגון) וראו קשר ישיר בין פעולות שהיוו, לטענתם, דיכוי העם הפלסטיני, לבין כאלו שהיוו דיכוי חברתי-מגדרי ודיכוי על רקע נטייה מינית. הארגון ייצג את כל גוני קהילת הלהט"ב, אך עיקר החברים והפעילים בו היו נשים לסביות. 
עמדותיו הפוליטית של ארגון כביסה שחורה היו מובחנות מהפעילות הפוליטית של מרבית ארגוני קהילת הלהט"ב באותה התקופה. ארגוני הקהילה המרכזיים אז היו עסוקים במאבק לשוויון זכויות, אפליה על רקע נטייה מינית והומופוביה. מרביתם לא לקחו חלק במאבקים של קבוצות אחרות והשתדלו להציג את עצמם כא-פוליטיים. שני מאבקים בולטים של קהילת הלהט"ב בתחילת שנות האלפיים היו ביטול האפליה נגד חיילים הומוסקסואלים בצה"ל והורות חד מינית. המאבקים הללו סימלו את השאיפה להשתלב בחברה הישראלית היהודית. בניגוד לעמדה הרווחת בארגוני הקהילה, כביסה שחורה התנגדה לשאיפה לנורמליות וכן לשאיפה להידמות לרוב ההטרוסקסואלי, תוך הדגשת השונות של חברי הקבוצה. בנוסף, הארגון פרץ את ההתמקדות הלהט"בית רק באתגרים של הקהילה הלהט"בית וחיבר בין סוגים שונים של מאבקים חברתיים ופוליטיים. 
אחת מפעולות "כביסה שחורה" העיקריות כללה צעידה קבועה במצעד הגאווה השנתי, תוך לבישת בגדים שחורים, נשיאת שלטים בגנות השליטה הישראלית בשטחים, וחלוקת עלונים בעברית ובערבית בנושאי דיכוי ומיליטריזם. פעולות אחרות של הארגון נגעו לסוגיות חברתיות אחרות, לדוגמה: מחאות נגד תחרות מלכת היופי, תהלוכות ביום האדמה ומחאה בתוך אירוע שאורגן למתגייסים הומו-לסביים. בנוסף, הפעולות של ארגון "כביסה שחורה" כללו הפגנות, צעדות ומחאות פומביות, בישראל, בשטחים ובחו"ל. הארגון התבסס בעיקר על מימון עצמי של חבריו.
אספהאן (מחוז)

גבולות

מחוז אספהאן גובל עם המחוזות: סמנאן, דרום ח'וראסאן, יזד, פארס, כהגילויה ובויראחמד, צ'הארמחאל ובח'תיארי, לורסתאן, מרכזי וקום.

יהודי אספהאן

באיספהאן בירת המחוז חיים כיום כ-1,500 יהודים איראניים. בעיר ישנו בית כנסת מרכזי ועוד 13 בתי כנסת קטנים. היהודים באיספהאן נמנעים מלעסוק בסוגיות פוליטיות ורואים עצמם איראנים לכל דבר. ליהודים באיראן בכלל ובאספהאן בפרט ישנו חופש דת והם אינם נדרשים להצניע את מורשתם היהודית.
אזדרכת מצויה

מקור השם

מקור שם הסוג – Melia – מהמילה היוונית לדבש: μέλι, משום שפרחים רבים מהסוג אזדרכת מואבקים על ידי דבורי דבש. שם המין המדעי, וכן השם העברי והשם בשפות רבות אחרות נגזר מסורית עתיקה, מקורו בפרסית. ازادرخت AZAD DIRAKHT פירושו בפרסית הוא "עץ חופשי" או "עץ אציל". הפרסים, שנודעו בטיפוח גניהם המקסימים והריחניים, תרמו לבוטניקה בכל רחבי העולם, ולכן גם השם המדעי של האזדרכת דומה לשם המקורי הפרסי AZEDARACH.﻿
שמו בערבית ازادرخت (אזאדירח'ת) ובאנגלית – Chinaberry או Bead Tree.

האזדרכת המצויה בישראל

האזדרכת הובאה לראשונה לארץ ישראל ב-1577. היא עדיין ניטעת כצמח נוי, אך כיום העץ נמצא ברשימת הצמחים הפולשים של המשרד לאיכות הסביבה. הוא נחשב פולש גם בארצות הברית ( 21 מדינות), מקסיקו, מרכז אמריקה, קולומביה, פרגוואי, ונצואלה, אנגליה, צרפת, גרמניה, איטליה, פורטוגל, טורקיה, איראן ועיראק.

שימושים

חומר העץ המתקבל מהאזדרכת הוא קשה ובעל מרקם יפה, ולכן משתמשים בו הרבה בתעשיית עיבוד עץ במחרטה (Woodturning).
עלי העץ משמשים כקוטל חרקים טבעי, בין השאר לשמירת מזון וכקוטל עש לשמירת בגדים באפסון.
ברפואה העממית נודע שימוש בקליפת השרש כסם משלשל וכסם הקאה.