יעקב קלנר

פרופ' יעקב קלנר (כ"א בניסן ה'תר"פ, 8 באפריל 1920 - כ"ז בשבט ה'תש"ם, 13 בפברואר 1980) היה קרימינולוג, סוציולוג והיסטוריון ישראלי. ממקימי ומעצבי שירות המבחן לנוער במדינת ישראל, ממתווי דרך העבודה עם נוער עבריין בשלבי התפתחותה במדינה, ומחלוצי העבודה הסוציאלית ושירותי הרווחה בה. כחוקר ומרצה בעבודה סוציאלית שילב בעבודתו המחקרית ידע מתחומי רווחה סוציאלית, היסטוריה ויהדות. 
פרסומיו ועבודותיו, בהם חקר את בעיות החברה היהודית והחברה הישראלית בהתהוותה, השפיעו רבות על התפתחות העבודה הסוציאלית בישראל ותרמו משמעותית להבנת התפתחות הרווחה החברתית מתקופת העליות הראשונות ועד להקמת המדינה].

קורות חייו

קלנר נולד בקלן שבגרמניה, למאיר קלנר ושפרה לבית נבנצאל, הצעיר מבין ארבעה אחים. גדל במשפחה אורתודוקסית. אמו הייתה נינה של הרב ברוך תאומים-פרנקל, בעל הספר "ברוך טעם" על הש"ס. בצעירותו בקלן, למד ציור אצל הצייר האקספרסיוניסט לודוויג מיידנר. מיידנר, צייר יהודי נודע בגרמניה, אף צייר דיוקן של קלנר הנער. בשנת 1936, בעקבות עליית הנאצים לשלטון ובעידודה של משפחתו, עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער וחי כחלוץ בקיבוץ רודגס (ליד רחובות). בהמשך התאחד שוב עם הוריו ואחיו בתל אביב. הוא הדריך בתנועת הנוער בני עקיבא, שם הכיר את רעייתו לעתיד חנה-איילה לבית לחמן, והם נישאו בתל אביב בשנת 1943. 
בשנים 1945-6 הדריך ב"מוסד לילדי חיילים". ב-1946 החל לימודיו באוניברסיטה העברית, שם סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה וחינוך. במהלך לימודיו באוניברסיטה היה מורה בכיתות מיוחדות לילדים מעוכבים התפתחותית, עם קשיי הסתגלות, במוסד על שם דוד ילין בירושלים. הייתה זו מסגרת לימודית שהוקמה על ידי המחלקה החינוכית של האוניברסיטה באזורי מצוקה בירושלים. קלנר "הקים ביחד עם אחרים מפעל להציל ילדים מן הרחוב, מן העזובה ומחינוך כושל ולהחדיר ללבם רגשי אחריות ורצון ללמוד ולרכוש ערכי מוסר ותרבות". ייחודית באותה עת הייתה התבוננותו על ההתפתחות של קשיים אינדיבידואליים בקרב ילדים על רקע הקשיים של המשפחה בכללותה. ראייה זו עוררה בו את העניין בעבודה סוציאלית. 
ב-1948 עזב את ירושלים הנצורה, עקב מינוי לשמש כאחד מקציני המבחן לנוער הראשונים במשרד הסעד של מדינת ישראל בשלבי הקמתה. "יעקב קלנר נמנה עם מניחי היסוד של העבודה הסוציאלית בארץ. עיקר תרומתו הייתה בבניית התשתית של שירות המבחן לנוער". קלנר עבד בשירות זה מ-1948 ועד 1963, ראשית כקצין מבחן לנוער ואחר כך כקצין מבחן מחוזי במחוז המרכז. הוא גם הקים וניהל את המכון להשתלמות לקציני מבחן והדריך קציני מבחן רבים. 
תרומתו במסגרת שירות המבחן לנוער משתקפת בספרו "חינוכה מחדש של עבריינית" (1969), בו תיאר וניתח את עבודתו הטיפולית בשנות החמישים עם נערה שהידרדרה לזנות. 
במהלך שנות שירותו כקצין מבחן לנוער שימש גם מרצה לפסיכולוגיה במוסדות שונים להשכלה גבוהה, בהם בית ברל ובית המדרש הממלכתי למורים בנתניה. 
בשנת 1963 נשלח על ידי האוניברסיטה העברית להשלים את לימודיו לתואר שני בעבודה סוציאלית, בבית הספר לעבודה סוציאלית שבאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב שבקליוולנד, אוהיו. עם חזרתו שנתיים לאחר מכן, הצטרף לסגל ההוראה של בית הספר לעבודה סוציאלית על שם ברוואלד באוניברסיטה העברית. בשנים 1967-1970 ניהל את השלוחה התל אביבית של בית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית. בין השנים 1971-1974 שימש כמרצה בכיר במכון לקרימינולוגיה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1969-1972 היה יועץ ומרצה אורח באוניברסיטאות מחוץ לישראל והוזמן להרצות בכנסים שונים. 
ב-1974 קיבל תואר דוקטור מטעם האוניברסיטה העברית על מחקרו בנושא "פילנתרופיה ותכנון חברתי בחברה היהודית", אותו ביצע בהנחיית פרופ' יעקב כ"ץ. ב-1979 קיבל תואר פרופסור מטעם האוניברסיטה העברית. היה סגן מנהל בית הספר לעבודה סוציאלית וחבר סנט האוניברסיטה.
נפטר ב-13 בפברואר 1980, כשהוא מותיר אחריו את אשתו ושלושת ילדיו.

הגותו ומחקריו – תרומתו האקדמית

בראשית דרכו השתייך קלנר לקבוצת אנשי רוח שעסקו בהגותו של מרטין בובר ואף נתן ביטוי לדעותיו בהקשרים רלוונטיים, כפי שבאו לידי ביטוי בפרסומים שונים שכתב (ב-1947, ב-1946 וב-1948) בכתב העת "במות - במה חודשית לחיי ציבור" שהוצא לאור על ידי בובר, בעריכת א. סימון. מאוחר יותר התמחה בתאוריה ובעשייה הפסיכודינמית, ולאחריה עבר לעיסוק בסוגיות חברתיות-היסטוריות הנוגעות לתהליכים פנים-חברתיים בחברה היהודית ובחברות מהגרים באשר הן. מעבר זה בין נושאי מחקר מייצג את העניין שהיה לקלנר, ועובר כחוט השני לאורך כל הגותו ומחקריו, בניסיון לבחון במשולב תהליכים העוברים בתוך הנפש של הפרט למול תהליכים העוברים מחוץ לפרט, בקרב הקהילה והחברה הרחבה אליה הוא משתייך.
קלנר עסק במחקר חדשני ומקורי בתקופתו.
על ראשיתה של המדיניות החברתית בתקופה הראשונה של צמיחתו של היישוב העברי בארץ, נושא שעד כה רק מעטים עסקו בו. החומר לכן עשיר בתוכנו, בחידושים שלו ובהארה המיוחדת של הנושא כולו מתוך זווית הראיה המיוחדת של היסטוריון ושל חוקר בעיות חברה בהתהוותה
— פרופ' אברהם דורון
.
לדעת קלנר, כפי שמשתקף בספרו "למען ציון - ההתערבות הכלל יהודית במצוקת היישוב תר"ל-תרמ"ב / 1869 - 1882": 
חלה התמורה המכרעת בתולדות ישראל בשעה שבעלי היזמה לתיקון מצוקות הישוב נפגשו עם בעלי היזמה לתיקון מצוקת היהודים בגולה- והם התאחדו לחידושה ולביסוסה של ההתיישבות היהודית בארץ ישראל. ספרו של קלנר הוא אחת התרומות המובהקות ביותר לחקר המאה הי"ט ויש בו לשפוך אוד בהיר ומפזר ערפילים על אותה שעת מפנה בחיי העם היהודי... מסקנותיו- המשתמעות תוך כדי קריאה- חורגות מן התחומים שהוא גדור בהם ומקבלות צביון אקטואלי להבנת הקשר הבלתי נפרד בין מצבם של היהודים בגולה לבין ביסוסה של מדינת ישראל
— חיים באר, מעריב, 7 בינואר 1977
קלנר פרסם ספרים ומאמרים רבים בנושאים הקשורים לרווחה והתפתחות מוסדות פילנתרופיים בחברה היהודית.