google/wiki40b huggingface dataset:
חלי ממן

ביוגרפיה

חלי ממן לבית קשנטובסקי, נולדה ב-1973. בגיל 14 עברה עם משפחתה מקרית־מוצקין ללוס אנג'לס. בגיל 17 הכירה שם את מיקו (מיכאל) ממן מעכו, שהיה קבלן בנין. חזרה ארצה יחד עם מיקו. כשהייתה בת 19 הם התחתנו וגרו 25 שנה בעכו. לממן 4 בנות. היא גרה עם משפחתה בבוסתן הגליל.

קריירה מקצועית

ממן היא גם מנחת תוכניות טלוויזיה – הנחתה את התוכנית "מהיום דיאטה" עם ד"ר אולגה רז בערוץ 10 והייתה בעלת טור קבוע בנושא תזונה בעיתון לאשה. מופיעה באופן תכוף בתוכניות הטלוויזיה: חדשות כלכליות, ברקוד, תוכנית חסכון, אולפן שישי ועוד. ראיונות עם חלי ממן מופיעים גם בעיתונות הכתובה, באינטרנט וברדיו, ואף זכתה לחיקוי בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת".
ממן נבחרה לאשת השיווק של איגוד השיווק הישראלי בספטמבר 2014. בין שיקולי השופטים: "בזכות המחשבה העדכנית והגישה המפרגנת הפכה חלי ממן לשם דבר בתחום הדיאטות ואורח החיים בישראל. המהלך השיווקי שהובילה חלי ממן הצליח להפוך אותה לשם מוכר בכל בית, גם באלה שאינם עוסקים בדיאטות, והפכה את העולם המרתיע של דיאטות ותפריטים מוגבלים לנגיש לכולם ומפחיד פחות כיוון שמיועד לאורח חיים בריא ולא להרזיה נקודתית.".
חלי ממן נותנת הרצאות העצמה ופיתוח עסקי לחברות ופרטיים.
בשנת 2013 הופיעה חלי ממן בספרם של רפי אדרי ויואל סולם "להתחיל בקטן ולהצליח בגדול".

ספר הבישול

בשנת 2019 הוציאה לאור חלי ממן את ספר הבישול של חלי ממן - ספר בישול המאגד בתוכו עשרות מתכונים, וכן מעניק מגוון טיפים - איך לקנות נכון, איך לאחסן מזון ואפשרויות לגוון בתפריט הארוחה המשפחתית. זהו ספרה הראשון של ממן. מעל ל-20,000 עותקים מהספר נמכרו (נכון ליוני 2019) והוא היה בראש רשימת רבי המכר של סטימצקי, בקטגוריית ספרי הפנאי, כ-22 שבועות ברציפות. בשבוע הספר 2019 הגיע למעמד ספר זהב ברשת סטמצקי.
שי טלמון

שי טלמון (נולד ב-10 באפריל 1958) כיהן בעבר בתפקיד החשב הכללי במשרד האוצר, כממלא-מקום מנכ"ל בנק הפועלים וכמנכ"ל כלל ביטוח. כיום משמש כיו"ר חברת דרך ארץ וכיו"ר התאגיד הכלכלי של המושב השיתופי משואות יצחק.

ביוגרפיה

טלמון נולד וגדל בבאר שבע הצעיר מבין שלושה אחים. אביו מיכה טלמון כיהן כראש מינהל מקרקעי ישראל (1977-1976) ואימו רחל עבדה בתור גננת. הוא בוגר החוג לכלכלה ומוסמך למנהל עסקים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. טלמון הוא סגן-אלוף במילואים ושירת כמג"ד בחטיבה 408. 
טלמון כיהן בתפקיד החשב הכללי במשרד האוצר בין השנים 1995 ל-1999, ולאחר מכן התמנה לממלא-מקום מנכ"ל בנק הפועלים וממונה על החטיבה העסקית בבנק. בשנת 2008 התמנה לתפקיד מנכ"ל חברת כלל ביטוח, לאחר שלא הובטח לו להתמנות למנכ"ל בנק הפועלים. טלמון סיים את תפקידו כמנכ"ל חברת כלל ביטוח בפברואר 2013.
טלמון נשוי ליסמין ואב לשלושה. מתגורר במבשרת ציון.
כנסיית סנט סופיה (סופיה)

היסטוריה ואדריכלות

הכנסייה נבנתה במקומם של כמה כנסיות קדומות יותר מהמאה הרביעית. במאה השנייה היה זה מיקומו תיאטרון רומאי. במהלך המאות הבאות נבנו במקום כמה כנסיות אחרות, שנהרסו על ידי פולשים כמו הגותים וההונים. המבנה הבסיסי של הבזיליקה הנוכחית, על שני מגדליה המזרחיים וההיכל המרכזינבנה כנראה בתקופת שלטונו של הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון באמצע המאה השישית (527–565) במקביל לזמנה של כנסיית האגיה סופיה הידועה יותר בקונסטנטינופול.
במהלך האימפריה הבולגרית השנייה (שנמשכה לאורך המאות ה-12 עד ה-14), קיבל המבנה מעמד של כנסייה מטרופולינית. במאה ה-14 העיר סופיה קיבלה את שמה של הכנסייה. במאה ה-16, בתקופת השלטון העות'מאני, הוסבה הכנסייה למסגד. ציורי הקיר המקוריים מהמאה ה-12 נהרסו ונוספו מינרטים. במאה ה-19 שתי רעידות אדמה הרסו את אחד המינרטים והמסגד ננטש. עבודות השיקום החלו לאחר 1900.
כנסיית סנט סופיה היא כיום אחת היצירות החשובות ביותר של האדריכלות הנוצרית הקדומה בדרום מזרח אירופה. הבניין הנוכחי הוא בזיליקה בצורת צלב עם שלושה מזבחות. רצפת הכנסייה מכוסה בפסיפסים של קישוטים וצמחייה ובעלי חיים. כנסיית סנט סופיה ניצבת באמצע נקרופוליס קדום וקטקומבות רבות נחשפו הן מתחת לכנסייה והן בסמוך לה. בחלק מהקברים אף יש ציורי קיר.
מכיוון שהמילה "סופיה" מייצגת את חכמת הקודש, סמלים בתוך הכנסייה מתארים את סופיה ככריסט עמנואל, דמות צעירה של ישו שיושבת על קשת בענן. הכנסייה מציגה גם סמלים של קדושים היסטוריים, כולל גאורגיוס הקדוש וולדימיר הראשון, נסיך קייב.
מאחורי הכנסייה הוצבו שלוש מצבות זיכרון המוקדשות להצלת יהדות בולגריה בזמן השואה. על המצבות כיתוב בעברית, אנגלית ובולגרית. לוח אחד מוקדש למלך בוריס השלישי ואשתו. השני מוקדש לאנשי הכמורה והשר דימיטר פשב והשלישי מוקדש לעם הבולגרי בכללותו.
טיתי בהטאצ'אריה

ביוגרפיה

בהטאצ'אריה גדלה בהודו. משפחתה הייתה קומוניסטית. מצד אמה במפלגה המרקסיסטית לניניסטית של הודו  ומצד אביה במפלגה המאואיסטית  והיא חוותה בילדותה פשיטות של המשטרה על בית משפחתה. היא חיה ועובדת בווסט לאפייט, אינדיאנה . היא אמא לבת אחת.

קריירה אקטיביסטית וכתיבה

בהטאצ'אריה כותבת בהרחבה על התאוריה המרקסיסטית, על המגדר ועל איסלאמופוביה בפוליטיקה למגזינים וכתבי עת אקדמאים כגון המגזין ללימודי אסיה , חקר דרום אסיה , האינתיפדה האלקטרונית , ג'ייקובין , סלון. קום  וסקירה שמאלית חדשה . היא חברת מערכת של המגזין ISR 
ספרה "שומרי התרבות: מעמד, חינוך, והאינטלקטואל הקולוניאלי בבנגאל" (באנגלית: "The Sentinels of Culture: Class, Education, and the Colonial Intellectual in Bengal") יצא לאור ב־2005 בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד. הספר בוחן את הקשר המכונן בין תהליכים של היווצרות מעמד לבין היווצרות האומה. הספר מתמקד בהיבט מסוים מאוד של ההיסטוריה החברתית של המעמד הבינוני הבנגלי: העיסוק האובססיבי שלהם בתרבות ובחינוך.
היא ערכה את הספר "תאוריית הרבייה החברתית" (באנגלית: "Social Reproduction Theory") אשר יצא לאור ב-2017 בהוצאת פלוטו. זהו אוסף פורץ דרך בנושא חיי היומיום תחת הקפיטליזם. הספר מתמקד בנושאים כגון טיפול בילדים, בריאות, חינוך, חיי משפחה ותפקידים של מגדר, גזע ומיניות, שהם לטענת המחברים פקטורים מרכזיים להבנת הקשר בין ניצול כלכלי ודיכוי חברתי. היא השתתפה יחד עם כותבות אחרות כגון אנג'לה דייוויס, רסמייה עודה , קיאנגה ימטה טיילור  ננסי פרייזר  בחיבור המניפסט של התנועה הפמיניסטית הפמיניזם של ה-99 אחוז , שהיא תנועה שורשית פמיניסטית רדיקלית אשר מכירה בהצטלביות ובפעילות אקטיביסטית עבור כל הנשים - כולל אלה שהתעלמו מהן בתנועות פמיניסטיות אחרות.
בהטאצ'אריה מרצה ברחבי העולם, בין היתר בקולקטה, דלהי, בלפסט, לונדון, ברלין ואמסטרדם. כתביה תורגמו לצרפתית, פולנית, ספרדית ובנגלית.
בהטאצ'אריה היא אקטיביסטית למען צדק לפלסטינים ותומכת תנועת החרם.
לדעתי, כרגע, תנועת החרם היא האסטרטגיה הטובה ביותר, מבחינה בינלאומית, של התנועה למען שחרור פלסטין. במתכונתו, זהו פיקט ליין בינלאומי שהקימו חברינו הפלסטינים וחובתנו לכבד אותו.
— טיהי בהטאצ'אריה
אביבה לורי

ביוגרפיה

נולדה בשם קריסטינה לורי, בוורוצלב שבפולין, ועלתה לישראל בילדותה עם אחיה והוריה במסגרת עליית גומולקה, ב-1957. המשפחה התגוררה בתל אביב. 
 למדה בתיכון חדש, בצה"ל שירתה בממר"ם ולאחר שחרורה למדה קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. כמו כן, למדה לימודי הקולנוע בסמינר הקיבוצים, במכללה למינהל בחוג לתקשורת ועיתונות ובבית הספר לעיתונות כותרת.
לורי החלה לעסוק בתקשורת בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, עבדה כתחקירנית בתוכנית כלבוטק ובהמשך ככתבת בעיתונים חדשות ומעריב. ב-1993 החלה לעבוד בעיתון הארץ, שבו עבדה עד יום מותה. לורי כתבה במוסף הארץ על מגוון נושאים: ספרות, תרבות, חברה ועוד.
התגוררה בהרצליה, הייתה במערכת יחסים זוגית ואם לבן.
לורי נפטרה לאחר מאבק במחלת הסרטן ונטמנה בבית העלמין "מנוחה נכונה" בכפר סבא.
מוהילב

היסטוריה

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1267 בדברי הימים של ערים רוסיות. מוהילב הייתה חלק מנסיכות צ'רניגוב. בשנת 1335 הייתה לחלק מהדוכסות הגדולה של ליטא, שנכנסה בהמשך לאיחוד הפולני-ליטאי. ב-1537 ויתרו המוסקבאים על העיר סופית. לקראת סוף המאה ה-16 שימשה העיר כקו הגנה נגד פלישות הטטרים של קרים לאיחוד הפולני-ליטאי. בשנת 1577 קיבלה העיר זכויות מגדבורג.
בעקבות חלוקת פולין הראשונה (1772) צורפה העיר לאימפריה הרוסית. מבחינה אדמיניסטרטיבית שינתה העיר פעמים רבות את מעמדהּ בתקופה הרוסית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנים 1915–1917 העיר הייתה מקום מושבו של הפיקוד העליון של צבא האימפריה הרוסית. לאחר המהפכה הרוסית, העיר הייתה תחת כיבוש גרמני קצר ב-1918, הייתה חלק מהרפובליקה העממית של בלארוס קצרת הימים, ולבסוף ב-1919 היא נכבשה על ידי כוחות ברית המועצות והפכה לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית.
במלחמת העולם השנייה העיר הייתה תחת כיבוש גרמניה הנאצית מ-26 ביולי 1941 עד ל-28 ביוני 1944. לאחר תקופה זו, העיר חזרה לשלטון ברית המועצות.
עם התפרקות ברית המועצות ב-1991 העיר הפכה לחלק מבלארוס, וכיום היא אחת הערים החשובות בה.

כלכלה

לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמו בעיר מרכז מטלורגיה ענק, מספר בתי חרושת לפלדה וכימיקלים וגם מספר מפעלים גדולים לייצור עגורנים, מכוניות וטרקטורים. בשנות ה-50 התעשייה העיקרית הייתה עיבוד עורות, והעיר הייתה מרכז גדול לסחר דגנים, מלח, סוכר ומשאבים אחרים.
עם התפרקות ברית המועצות והקמת בלארוס, מוהילב הפכה לאחד המרכזים הכלכליים החשובים במדינה.

תחבורה

נמל התעופה מוהילב משרת את העיר.

הקהילה היהודית

בעבר היו בעיר חיים יהודיים פעילים ופוריים, היו מספר לא מבוטל של בתי כנסת שכיום משמשים לבניינים ממשלתיים ויהודים רבים גרו בה.
במהלך מצור של האימפריה הרוסית ב-1654, אנשי העיירה רצו להיכנע וסיכמו עם הרוסים שהם יגרשו את יהודים בעיר ותושבי מוהילב יחלקו ביניהם את רכושם. למרות שהצאר אלכסיי הראשון הסכים לכך, הכוחות הרוסים הוציאו את היהודים מחוץ לעיר וטבחו בהם.

יהדות מוהילב כיום

כיום מתגוררים בעיר מוהילב כ-5,000 יהודים. בעיר מתגורר שליח חב"ד מנחם מנדל אלפרוביץ הפועל מטעם "איגוד הקהילות היהודיות בחבר העמים" לקירוב יהודים ליהדות, אשר מפעיל בית ספר יהודי, בית כנסת ובית תמחוי ומחייה מחדש את החיים היהודיים בעיר.
טוביאס ראו

קריירת מועדונים

ראו החל בשנת 1999 את קריירת הבוגרים שלו באיינטרכט בראונשווייג, ששיחקה אז בליגות הנמוכות של גרמניה, והעפיל איתה אל הליגה האזורית הצפונית, שם שיחק בעונת 2000/01. בקיץ 2001 חתם ראו בוולפסבורג מהבונדסליגה, שם שיחק שתי עונות והציג יכולת גבוהה. את הופעת הבכורה ערך באוגוסט 2001 בתיקו 1-1 מול פרייבורג במסגרת הבונדסליגה, ובשתי עונותיו בקבוצה סייע לוולפסבורג לסיים במרכז הטבלה. בקיץ 2003 חתם ראו בבאיירן מינכן, לאחר שזו התרשמה מיכולותיו בוולפסבורג. עם זאת, סדרת פציעות ותחרות קשה על המקום בהרכב מול הצרפתים וילי סניול וביצ'נטה ליזראזו, צמצמו את מספר ההופעות של ראו ל-13 בלבד בשתי העונות בבאיירן מינכן. בקיץ 2005 חתם ראו בארמיניה בילפלד, שם שיחק ארבע עונות בבונדסליגה, אך לא הצליח לשמור על סדירות במשחקיו, וערך בממוצע שמונה הופעות בלבד בעונה. סדרת הפציעות הביאה לשחרורו מארמיניה בילפלד בתום עונת 2008/09, עת נשרה הקבוצה אל הבונדסליגה השנייה. בקיץ 2009 הודיע ראו על פרישה ממשחק פעיל, והחל לעבוד כמורה בבית ספר על אף שקיבל הצעות מקבוצות בבונדסליגה השנייה. החל משנת 2012 ראו עורך הופעות מדי פעם בקבוצת הכדורגל של נוינקירכן.

קריירה בינלאומית

ראו ערך שבע הופעות במדי נבחרת גרמניה, כולן בשנת 2003, והבקיע שער אחד, בניצחון 4-1 במשחק ידידות מול נבחרת קנדה.
אדם אדלמן

ביוגרפיה

אדלמן נולד בברוקליין למשפחה יהודית מסורתית. ב-2006 ביקר לראשונה ישראל ושהה בה בזמן מלחמת לבנון השנייה. בשנת 2010, לאחר לימודיו באוניברסיטה, הגיע לארץ לשנה על מנת ללמוד בישיבה בבית שמש.
מגיל צעיר שיחק אדלמן בהוקי קרח, אך לאחר שצפה באולימפיאדת ונקובר נחשף לענף מזחלות הסקלטון והחליט שהוא רוצה להתחרות בתחום זה. אדלמן החל להתאמן לבד, בלי מאמן וצוות אימון, בעזרת סרטונים שמצא באינטרנט, ותוך שנים בודדות הפך לספורטאי מקצועני.
החל מ-2015 החל להתחרות בתחרויות בינלאומיות תחת דגל ישראל ובהמשך קיבל אזרחות ישראלית. ב-2016 השתתף באליפות העולם במזחלות שנערכה אינסברוק שבאוסטריה וסיים במקום 31. ב-2017 השתתף באליפות העולם שנערכה באגם המלכים בגרמניה וסיים במקום 35.
בשנת 2018 נכלל אדלמן במשלחת ישראל לאולימפיאדת פיונגצ'אנג לאחר שדורג במקום ה-34 בדירוג העולמי לגברים ב-14 בינואר 2018 והוגדר כמחליף במקום השני לזכאות למקום בתחרות מזחלות סקלטון. אדלמן יהיה לנציג הישראלי הראשון שיתחרה בענף הסקלטון במשחקי החורף האולימפיים לאחר ששווייץ ואוסטריה ויתרו על זכאות לשליחת ספורטאי אחד לתחרות.
אדלמן הוא מהנדס מכונות בהכשרתו, לאחר שסיים לימודים ב-MIT.
הומיט

תכונות

נוסחת המבנה הכימי של הומיט היא Mg,Fe²⁺)₇(SiO₄)₃(F,OH)₂). ההומיט העניק את שמו לקבוצה של מינרלים המאופיינים במבנה המשלב שכבות של סיליקטים ותחמוצות. לשכבות הסיליקטים יש מבנה כשל המינרל אוליבין ולשכבות התחמוצת יש מבנה דמוי המינרל ברוסיט (Mg(OH)₂). במקרה של ההומיט יש שלוש שכבות רצופות של אוליבין בין שכבות הברוסיט.
ההומיט מתגבש במערכת האורתורומבית, חבורת סימטריות נקודתית האורתורומבית דיפירמידלית  וחבורת סימטריות מרחבית Pmcn. הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=10.243‏, b=20.72Å‏, c=4.735Å.
ההומיט מופיע בטבע בדרך כלל בדרך כלל משובץ כגרגירים. הגבישים קטנים מעוגלים באורך של עד סנטימטר אחד. ההומיט נשבר באופן בלתי שווה. הקשיות של המינרל בינונית, 6 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 3.3.
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדם השבירה של ההומיט נע בין 1.607 ל-1.67. גבישי ההומיט שקופים עד שקופים למחצה וצבעם הם בדרך כלל צהוב, אך גם לבן, חום או כתום כהה. המינרל ניחן בפליאוכרואיזם. מכיוון אחד נראה המינרל בגוון צהוב חיוור עד צהוב עמוק, ומשני הכיוונים האחרים צהוב חיוור עד חסר צבע.
המינרל תואר לראשונה ב-1813 על סמך גבישים קטנים בצבע צהוב-דבש שנמצאו משובצים בתוך גוש אבן גיר גבישית שנפלטה מהר סומה - הר געש קדום שפסגתו קרסה לפני כ-18 אלף שנה בפעילות געשית, ובמרכז המכתש שנוצר צמח החרוט הגעשי הצעיר יותר של הר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה, שבאיטליה. הדוכס ז'אק לואי דה ברנון (Jacques Louis de Bournon‏ 1825-1751), המינרלוג והקריסטלוגרף הצרפתי שתיאר את המינרל לראשונה, קרא לו על שם אספן עבודות האמנות, המינרלים ואבני החן היקרות האנגלי, סר אברהם הומה (Abraham Hume‏ 1839-1749). הדגימה המקורית מצויה במוזיאון לתולדות הטבע בפריז שבצרפת.

שימושים

השימוש העיקרי בהומיט הוא במכירה בחנויות לאספנים. קיימות אומנם אבני חן מחיתוך גבישים של הומיט, אבל השימוש בהם נדיר, ומקובל יותר להשתמש בשני סוגים אחרים של מינרלים מקבוצת ההומיט למטרה זו, הקלינוהומיט והכונדרודיט.

מקור ותפוצה

ההומיט מצוי בדרך כלל בסלעי גיר וסלעי דולומיט שעברו התמרה אזורית והתמרת מגע במפגש עם סלעיים פלוטוניים פלסיים או אלקליים. וכן בעורקים הידרותרמיים במיוחד אם כתוצאה תהליך המטאסומטיזם חדרו לסלע תמיסות המכילות ברזל, בורון ופלואור.
ההומיט הוא מינרל נדיר למדי. מקומות בהם ניתן למצוא ההומיט כוללים את הר סומה שסמוך להר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה, שבאיטליה. (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); מכרה השיש היינריך בגיילבך (Gailbach), ליד אשפנבורג (Aschaffenburg), הרי ספסרט (Spessart) בבוואריה שבגרמניה; מכרה אל ברוקל (El Berrocal) שליד טולדו שבספרד; אתר המינרלים של פרנקלין במחוז ססקס (Sussex) בניו ג'רזי, ומכרה קרסוול (Creswell) במחוז ג'פרסון (Jefferson), בקולורדו שבארצות הברית; ומכרה מין טיין (Minh Tien) במחוז לוק יאן (Lục Yên) בפרובינציה ייאן באיי (Yên Bái) שבוייטנאם.
ג'ון בינג

אדמירל ג'ון בינג (באנגלית: John Byng)‏ (29 באוקטובר 1704 - 14 במרץ 1757) היה אדמירל בריטי, אשר הועמד למשפט צבאי והוצא להורג על שכשל "לעשות ככל יכולתו" בקרב מינורקה, בתחילת מלחמת שבע השנים.
בינג, ששירת קודם לכן בתפקיד Commodore-Governor של אוניות הדיג האנגליות שפעלו במימי ניופאונדלנד, נשלח ב-1756 עם שייטת קטנה כדי להסיר את המצור שהטילה שייטת צרפתית בת 12 אניות וחמישה-עשר אלף חיילים על המבצר הבריטי סיינט פיליפ (פורט מאהון) שבאי מנורקה (מינורקה). במהלך הקרב הימי שהתפתח בין הצדדים ניזוקו קשות אחדות מהאניות הבריטיות, בעוד האחרות, ובהן אוניית הדגל של בינג, עודן מחוץ לטווח היעיל של התותחים. במקום לחרוג מהוראות הלחימה (Fighting Instructions), שכפו משמעת טקטית על אדמירלים ומפקדי אוניות, ולהורות לאוניותיו להסתער מיד ובאופן עצמאי על האויב, החליט בינג לשמור על שלמות המערך הקרבי. כתוצאה מכך חמקו הצרפתים ללא פגע. לאחר ארבעה ימי המתנה שבה השייטת לגיברלטר מבלי שתצליח לשחרר את המבצר, וזמן מה לאחר מכן נאלץ חיל המצב הבריטי להיכנע.
הכישלון הצבאי עורר זעם רב בבריטניה. בינג נקרא לשוב לאנגליה והועמד למשפט צבאי על שהפר את פקודות הצי. הנוסח של פקודות אלה תוקן זמן קצר קודם לכן, וקבע עונש מוות לקצינים מכל הדרגות אשר לא יעשו ככל יכולתם להכות באויב, הן בעת קרב והן במרדף אחר אוניותיו. בית הדין הרשיע את בינג, והוא הוצא להורג על ידי כיתת יורים ב-14 במרץ 1757 בפורטסמות', על סיפונה של אה"מ "מוֹנַארְק".
חומרת העונש והחשד כי שימש שעיר לעזאזל, הובילו לתגובה אוהדת לבינג בדעת הקהל. מאז מקובלת הדעה, כי הומת שלא בצדק. הוצאתו להורג קיבלה תיאור סאטירי ביצירה "קנדיד" של וולטר:
בדברם כך, הגיעו אל חוף פורטסמות'. המוני אנשים כיסו את שפת החוף והתבוננו בתשומת-לב אל איש אחד, בריא-בשר למדי, שכרע על ברכיו, בעיניים קשורות, על מכסה אחת הספינות של הצי; ארבעה אנשי-צבא, שניצבו ממול האיש הזה, ירו בו, איש-איש מהם ירה שלושה כדורים אל גולגולתו, במנוחה הגמורה ביותר. וכל הקהל הלך לו מרוצה למאוד. "מהו כל הדבר הזה?", אמר קנדיד, "ומה השד המודיע בכל מקום את כוחו?" הוא שאל, מי הוא האיש העבה הזה שהוצא להורג בטקס זה. "זהו אדמירל", קיבל בתשובה. "ועל שום מה נהרג האדמירל הזה?" "הרי זה", אמרו לו, "משום שהוא בעצמו לא עשה הרג רב למדי בעולם; הוא ערך קרב עם אדמירל צרפתי, ונמצא שהוא לא קרב ביותר לגשת אליו." "אבל", אמר קנדיד, "הלא גם האדמירל הצרפתי היה רחוק מן האדמירל האנגלי באותה מידה ממש!" "אין כל ספק בדבר", באה התשובה, "אבל בארץ זו מוטב להרוג מזמן לזמן את אחד האדמירלים, כדי להפיח אומץ בלב השאר."
— בתוך: דברי ימי אנגליה מאת ס' א' קרינגטון ו-י' המפדן ג’קסון. תרגום: י' שנברג ומנחם זלמן וולפובסקי. תל אביב, הוצאת מצפה, 1941.
בנימין רקובר

הרב בנימין רקובר (נולד בירושלים בתשכ"ב) הוא מתלמידי הרב אברהם שפירא ועורך ספריו.

ביוגרפיה

נולד בירושלים לפרופ' נחום ובתיה רקובר. בשנת תשל"ו החל את לימודיו בישיבה התיכונית "אור עציון" אצל הרב חיים דרוקמן, ובשנת תש"מ החל ללמוד בישיבת מרכז הרב בה הוא לומד עד היום. הרב רקובר הוציא לאור וערך את ספרי השיעורים על אחת עשרה מסכתות גמרא הנלמדות בישיבת מרכז הרב, שהועברו על ידי הרב אברהם שפירא. על כך הוא זכה בשנת תש"ן בפרס ירושלים על שם הרב קוק לתרבות תורנית ובשנת תשנ"ד בפרס על שם השר חיים משה שפירא לתרבות תורנית. הרב רקובר היה גם ממונה במשך תקופה ארוכה על חזרה על שיעורים הללו לתלמידי הישיבה.
בשנת תשמ"ב הוציא לאור את הספר "קניין תורה" - שיעורים של הרב צבי יהודה קוק על הפרק האחרון של מסכת אבות, שרשם אביו פרופ' נחום רקובר. 
הרב רקובר השתתף גם בעריכת ספרו של הרב אברהם שפירא "מנחת אברהם".
בשנת תשמ"ד הוסמך הרב רקובר על ידי הרב אברהם שפירא, ובשנת תשנ"ג על ידי הרב מרדכי אליהו.
נשוי ומתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים.
לי אורפז

ביוגרפיה

אורפז נולדה בניו יורק, והיא בוגרת המחלקה לצילום בבצלאל (BFA), בעלת תואר שני מבצלאל באמנות ובצילום (MFA).
אורפז עסקה בראשית דרכה בהדרכת ילדים ונוער בצילום, בבית ספר בלוד במסגרת קרן קרב ובמוזיאון הרצליה, ושמשה כאסיסטנטית לצלם מיכה קירשנר. אורפז לימדה צילום בגימנסיה הרצליה, במכון אבני, ובמוסררה. כיום מלמדת במכללת אורנים, ובבצלאל, האקדמיה לאמנות ירושלים. בנוסף לכך, אורפז היא צלמת עצמאית, העוסקת בצילום פורטרטים, צילום למגזינים, צילום מוצרים, רפרודוקציות, עבודות אמנות, עיצוב פנים ואופנה.

עבודותיה

אורפז היא אמנית צילום ווידאו אשר אינה מגישה את החומר מעובד, מנוסח וערוך לצופים. היא אמנית שמבקשת מהצופים להביט ולסקור את עבודותיה, לעמול ולמצוא את ההקשרים והזיקות ביניהן, ולפענח את התמות שאינן נפתרות באופן חזותי ובהיר, אלא אחרי העמקה, מחשבה תאורטית ורעיונית ועיבוד רגשי
אורפז מנסה ללכוד את המציאות בצילומיה. האור, מופיע בצילומים כאמצעי המעכב את הראייה ואף חוסם אותה. הדימויים שלה, בצילומים ובעבודות הווידאו מקיימים מתח שבין תנועה לנייחות, הם מופיעים ונעלמים, קיימים ועוזבים, וכמו מיצבי הווידאו עצמם משאירים רק את זכרם בחלל. אורפז עוסקת בזיכרון ובהיעלמותו, בזיכרון אישי וקולקטיבי ומייצרת תחתיו ובמקומו דימויים חידתיים
בתערוכת היחיד השנייה שלה בשנת 2011 "כלֹא היה" בגלריה עינגא עסקה אורפז במצבי תודעה. תהליכי החיפוש והעיסוק בזיכרון נועדו לבסס תהליכי הבנה והשלמה עם העבר, עם האירועים והעובדות, עם זאת מתקיימת בעבודותיה רמיזה למצבים של חלום, פנטזיה והזיה, בהם מתערער הביטחון בשיפוט המציאות ומוטל ספק בעובדות ובזיכרון הצילום של אורפז בתערוכה זו מופנם ומצומצם, ומגיש לצופה חומר גלם להרהורים, למחשבות ולהתמודדות עם שאלות במגוון הקשרים - רעיוניים ורגשיים.
בתערוכת היחיד השלישית של אורפז "ההווה מתמשך" שהוצגה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית בשנת 2016, מצלמת אורפז במגוון אמצעים נוספים : באמצעות רחפן מגבוה, בעזרת טכנולוגיה צבאית של ראיית לילה ובמצלמה תרמית הקולטת גופים על פי חתימת החום שלהם. השימוש במגוון אמצעים מאפשר למבט שלה לשוטט, להרחיב את השטח המצולם פיזית וגם רעיונית, וכך לפתור את המגבלות האנושית. מכשירים אלה כמו גם עבודותיה נוסכים תחושת של עצמה וביטחון מחד, אך מאידך - מדגישים את תחושת האיום, הקטנות והזמניות של האדם
אורפז מציגה את השתייכות הפרט למבנה חברתי גדול ממנו, עוסקת בחוקי המשחק הקפיטליסטי, בזיוף ובשייכות לסיטואציות מהונדסות. היא מציעה אפשרות אחרת מזו המקובלת של חיים בכאן ועכשיו, בתוך עידן מזויף שכולו מחוות מאולצות, באמצעות התייצבות מחוץ לזמן. הזרוּת מייצגת עבורה אפשרות יחידה של חיוּת, ושל מודעות לזמן האנושי
בעבודותיה, אורפז מקיימת דיאלוג מתמיד גם עם הארכיון המשפחתי שלה המכיל תצלומים מאמצע המאה העשרים ועד סיומה, תמונות אשר צולמו על ידי אביה וסבה, שהיו צלמים. דיאלוג זה מאפשר לה לגעת בעבר ובהווה, בהשתייכות, בזיכרון, במציאות המשתנה ובמקומה שלה בתוך מציאות זו.
אורפז עוסקת בחיים ובמשמעותם. בזיכרון העבר, בהתמודדות הסתמית והיום-יומית בהווה ובוחנת את העתיד. היא משתמשת בדימויים מינוריים, מונוכרומטיים, לעיתים זמניים- הבוקעים, מופיעים ונעלמים לתוך עצמם. אורפז מציגה רמיזות ומקטעי מידע המחייבים את הצופה למחשבה והרהור, על מנת לבחון ולהתחקות אחר התמות הרגשיות, הערכיות והרעיוניות המוצגות וכדי לפענח את כוונותיה.
אחרית הימים (להקה)

ביוגרפיה

המתופף והמלחין זהר לוי הקים באוגוסט 1971 את להקת "אחרית הימים" עם שילוב של יוצאי להקות צבאיות ולהקות קצב. לוי עצמו היה כבר אז אחד המוזיקאים הבולטים בפופ הישראלי לאחר שהנהיג בסוף שנות ה-60 את הרכב "זהר השביעי", ניגן בהקלטות של "החלונות הגבוהים", ו"השלושרים" והיה חבר בלהקת "כיף התקווה הטובה" לצד ג'וזי כץ, חנן יובל והגיטריסט שלמה מזרחי. באותן שנים הרבה לוי לשתף פעולה עם התמלילן והמחזאי חנוך לוין ("מצילתיים", "אני בדרכי למוסד הסגור"), וב-1970 הלחין את כל שירי המחזה השערורייתי של לוין "מלכת אמבטיה". לאחר שפרש מ"כיף התקווה הטובה" בעקבות חילוקי דעות בינו לבין כותב החומר של הלהקה שמוליק קראוס, פנה לוי להקמת להקה משלו. הוא צירף אליו פליט נוסף מ"כיף התקווה הטובה" - נגן הבס והזמר אלי מגן ואת הגיטריסט יוצא "הצ'רצ'ילים" ו"הסגנונות" יצחק קלפטר. באותו הזמן עדיין שירת קלפטר בצוות הווי סיני, ולוי ומגן המתינו חודשיים לשיחרורו מתוך מחשבה לעבוד יחד בהרכב של שלישייה. 
רביעית להצטרף הייתה הזמרת מירי אלוני, שהתפרסמה ככוכבת להקת הנח"ל. אלוני פנתה אל לוי בבקשה שיכתוב לה שירים, ולאחר ששמעה על רעיון הלהקה הציעה את עצמה כזמרת מובילה והתקבלה. לאחר זמן קצר של חזרות צורף גם הזמר והגיטריסט יוצא להקות הקצב גבי שושן, לשעבר חבר שלישיית "השוקולדה" שזכה שנה קודם לכן לתהילה כשמילא את תפקיד ברגר במחזמר "שיער".
אלוני, שהסתייגה מהצליל הכבד של "אחרית הימים", פרשה עוד לפני שנשלמו הקלטות האלבום והשתתפה רק במעט מהופעותיה של הלהקה. את מקום הזמר המוביל בשירים בהם היא נעדרת ממלאים מגן ושושן ("התעמלות בוקר").
בשנת 1972 צברה הלהקה תארים רבים, כגון להקת השנה האזרחית במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל, להקת השנה בגלי צה"ל, להקת השנה של שבועון "להיטון" ו"פרס כינור דוד". למרות איכויותיה הגבוהות של הלהקה, היא לא הצליחה למשוך קהל ולכן החליטו חבריה לפרקה.
באותה תקופה ניסה אריק איינשטיין להציל את הלהקה בכך שהזמין אותה להופיע במשותף עמו, במופע בו הופיעה הלהקה לבד וכלהקת הליווי שלו. לאחר חצי שנה ירד המופע מהבמה, לאחר שנחל הפסדים כספיים. איינשטיין הקליט עם הלהקה את השיר "מיידלע" אותו כתב יחד עם קלפטר ללחן של השיר "היא תבוא" מאת מיקי גבריאלוב.
למרות פעילותה הקצרה של הלהקה וכשלונה המסחרי, היא הותירה להיטים רבים כמו "פתחי לי את הדלת", "העץ הוא גבוה" ו"יש לי יום הולדת", שבו השתתפו אריק איינשטיין וצבי שיסל בקולות.
במאי 2007 הועלה מופע איחוד "חד-פעמי" של ארבעה מחברי הלהקה במועדון צוותא בת"א במסגרת ערב מחווה למירי אלוני. במופע לא השתתף זוהר לוי, לאחר שסירב לפנייתה של אלוני, לטענתה.
באוקטובר 2010 הודיעו מגן ושושן על חזרתם לבמה בשימוש שמה המקורי של הלהקה. בהופעות הם מבצעים שירים מתקופת הלהקה ומקריירות הסולו שלהם. זוהר לוי טען שלא עודכן לגבי תוכנית האיחוד, אלוני לא קיבלה הצעה להשתתף, וקלפטר שקיבל פנייה משושן ומגן סירב להשתתף.
רפובליקת סאחה-יקוטיה

כלכלה

התעשייה מרכיבה למעלה מ-50 אחוזים מהתמ"ג של רפובליקת סאחה ועיקרה מגיע מכריית מינרלים. מפעלי תעשייה מרוכזים בעיקר בבירה יקוטסק וכן בערים אלדן, מירני, נריונגרי, פוקרובסק ואודצ'ני. כריית זהב ויהלומים מהווים גם כן מרכיב חשוב בכלכלה וכך גם כריית אורניום, אשר נמצאת כיום בראשיתה. עתודות יהלומים בשטח הרפובליקה מהווים כשליש מעתודות עולמיות וכרייה מבוצעת על ידי חברת אלרוסה.
חלק מהאוכלוסייה הילידית של סאחה עוסקת בציד, דיג ורעִיית עדרי איילי צפון. חלק משמעותי מהכלכלה תופס גם הסחר בשנהב ממותות.

השכלה

שני המרכזים העיקריים להשכלה גבוהה הם האוניברסיטה הפדרלית הצפון-מזרחית על שם אמוסוב (לשעבר "האוניברסיטה הממלכתית של יקוטסק") והאקדמיה החקלאית היקוטית.

דת

התושבים הרוסים משתייכים בדרך כלל לכנסייה הרוסית הפרבוסלבית.
האוכלוסייה הילידית החזיקה בעבר באמונה הטנגריסטית - האמונה השמאניסטית העתיקה של העמים הטורקיים בצפון מזרח אסיה. בהשפעת המתיישבים הרוסים יקוטים רבים התנצרו ואימצו שמות רוסיים, אולם רבים מוסיפים לקיים גם את המנהגים השמאניסטיים. הן השמאניזם והן הנצרות דעכו בתקופת השלטון הקומוניסטי, אך לאחר נפילתו החלו ניסיונות להחיות את המסורות העתיקות.

תחבורה

עיקר המטען מועבר באמצעות אוניות. ישנם שישה נמלי נהר ושני נמלי ים (בטיקסי וזליני מיס). ארבע חברות מטען, כולל חברת המטען הארקטית, פועלות ברפובליקה.
תחבורה אווירית היא העיקרית בהסעת אנשים. קווי תעופה מקשרים את הרפובליקה עם אזורים אחרים ברוסיה. ביקוטסק פועל נמל תעופה בינלאומי.
שני כבישים ראשיים חוצים את הרפובליקה. הראשון הוא יקוטסק–בולשוי נבר ויקוטסק–קולימה. מסילת הברזל ברקקיט-אלדן נמצאת כרגע בשימוש והיא מקשרת את קו הבייקל–אמור עם מרכזי התעשייה בדרום הרפובליקה.
סטפ אפ 3D

עלילת הסרט

לוק, נער יתום, ורקדן מחונן, נלחם על ביתו, מבנה נטוש בו מתגוררים הוא וחבריו רקדני הרחוב, עימם הוא הרכיב את קבוצת הרקדנים 'בית הפיראטים'. מטרת הקבוצה היא לזכות בתחרות ולקבל את הפרס הגדול, שהוא סכום כסף לא קטן שיאפשר להם לקנות את המבנה הנטוש שבו הם מתאמנים. כדי לנצח בתחרות, לוק מחפש אחר שני רקדנים נוספים והוא פוגש בנטלי, רקדנית רחוב מוכשרת, אך מסתורית ובמוס, שהופיע בסרט השני. האימונים החלו, לוק ונטלי מכירים זה בזו, ומתאהבים. בית הפיראטים מגלה שריקודו 'נגנב' על ידי הקבוצה המתחרה בהמשך הסרט לוק מגלה שנטלי היא בעצם אחותו של הקפטן מהקבוצה היריבה.