עבסאן אל-כבירה

מיקום

עבסאן אל-כבירה שוכנת במרכז נווה מדבר, בגובה 77 מ' מעל פני הים, 3-4 ק"מ מזרחית-דרומית מן העיר ח'אן יונס, 20 ק"מ מדרום לעיר עזה ו-10 ק"מ ממזרח לחוף הים התיכון.

מקור השם

משמעות שמו של היישוב היא עלומה, והוא נקרא "אל-כבירה" (הגדולה) כדי להבדילו מהכפר השכן - עבסאן אל-סע'ירה, הנמצא צפונית-מזרחית ממנה.

בתקופה הרומית והביזנטית

במקום התקיים יישוב (עם מצודה) בתקופה הרומית והביזנטית. הכפר הערבי נבנה מעל השרידים הקדומים. בבתים נמצאים עמודי שיש, שברי עמודים ובסיסים, אבני בנייה עתיקות של המצודה העתיקה, שתי רצפות פסיפס. רבים מהבתים נבנו מאבני חורבת שוק מזי (Sycamazon).

בתקופה העות'מאנית

שם היישוב עבסאן מוזכר בשנת 1596 ברשימות המיסים (דפתר) כחלק מהנאחיה של עזה, הליווה עזה בסנג'ק עזה.
אז הוא מנה 28 משקי בית (כ-150 תושבים), כולם של מוסלמים, ששילמו את מסיהם באמצעות חיטה, שעורה, ירקות, פירות, עזים, כוורות דבורים, וכו'.
בשנת 1886 עבסאן אל-כבירה תוארה ככפר קטן ומשגשג, בנוי מאבן. נחפרו במקום ארבה רצפות שיש עתיקות 
בימי מלחמת העולם הראשונה במהלך שנת 1917 חנו בעבסאן חיילי מאוסטרליה וניו זילנד שהשתתפו במסע הצבאי הבריטי לכיבוש ארץ ישראל מידי הטורקים.
במאי 1917 הוארך צינור שהוביל מים מתחנת משאבה מאל-עריש עד לעבסאן אל-כבירה לצורכי המאהלים הבריטיים במקום.

בתקופת המנדט הבריטי

מפקד האוכלוסין בשנת 1922 (באותה תקופה עבסאן כללה את שני היישובים:אל-כבירה ואל-סע'ירה או אל-ג'דידה) הצביע על אוכלוסייה בת 695 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד משנת 1931 נספרו 1,144 תושבים ב-186 בתים. בשנת 1945 היו שני היישובים עבסאן עדיין מאוחדים ומנו 2,230 תושבים, כולם ערבים, עם שטח 16,084 דונם. מתוך השטח הנ"ל 15,616 שימשו לגידול דגן ו 92 דונם למטעים וקרקע בנויה.

מלחמת 1949-1948

ב-23 -22 בדצמבר 1948 בימי מלחמת העצמאות של ישראל, בתחילת מבצע חורב, פשט כוח ישראלי על עבסאן ועל משלט 86 במטרת הטעיה מכוון אל הענף המערבי של הצבא המצרי. לכוח הישראלי היו אבדות כבדות בגלל אי יכולת לקבל תגבורות עקב תנאי מזג האוויר.

חלק מ"רצועת עזה"

החל משנת 1948 קשרה עבסאן את גורלה בזה של "רצועת עזה" שבשנים 1948–1967 נשלטה על ידי מצרים ובשנים 1967–1994 נמצאה בשליטה המלאה של ישראל.
אחרי מלחמת העצמאות של ישראל כשבעקבות הסכם שביתת הנשק בין ישראל למצרים 
הגיעו הצוותים לשרטט את הקו בשטח, הסתבר כי תוואי הגבול שנקבע חצה באזור את כפרי עבסאן והפריד בין בתי הכפר ובין אדמותיו. משום כך בפברואר 1950 לפי בקשת מצרים הגיעו המשלחות הישראלית והמצרית לכלל הסכמה על תיקון הקו כך שהכפר עבסאן יועבר בשלמותו לשליטת מצרים. 
בתמורה הועבר לישראל שטח בצפון רצועת עזה.

תחת השלטון המצרי הוקמה בעבסאן אל-כבירה מועצה מקומית.
בשנות ה-1950 נכנסו מהאזור לשטח ישראל "מסתננים" פלסטינים למטרות פיגועים ושוד.
במסגרת פעולות התגמול, ב-30 באוגוסט 1955 פעל כוח משוריין ישראלי נגד פדאיון בח'אן יונס. בפעולה זו הופגזו עמדות צבאיות גם על יד עבסאן אל כבירה. מאוחר יותר, ב-3 בנובמבר 1956 במסגרת מבצע קדש רצועת עזה כולל עבסאן נכבשה זמנית (עד תחילת 1957) על ידי צה"ל.
ביוני 1967 נכבש היישוב יחד עם כל רצועת עזה על ידי ישראל בימי מלחמת ששת הימים.
החל משנת 1994 בהתאם להסכמי אוסלו בין ישראל לאש"ף הפך היישוב לחלק מהרשות הלאומית הפלסטינית.
בשנת 2005 אחרי פינוי הכוחות בצבאיים של ישראל מכל שטחי רצועת עזה התנהלו במקום מאבקי כוח בין הארגונים הפלסטינים פת"ח וחמאס. החל משנת 2006 השלטון ברצועת עזה עבר באמצעות בחירות לידי הארגון האסלאמיסטי חמאס שלא ויתר עליו עד ימינו.
בעקבות מעורבות חמאס וארגונים פלסטינים נוספים בפיגועים נגד ישראל ובמתקפות טילים על שטח ישראל התחוללו באזור עימותים צבאיים. במבצע עופרת יצוקה (בדצמבר 2008-ינואר 2009) כוחות ישראלים ביצעו סריקות קרקעיות ותקיפות אוויריות ממוקדות גם באזור עבסאן אל-כביר. בעת מבצע עמוד ענן בנובמבר 2012 ומבצע צוק איתן ביולי-אוגוסט 2014 עבר היישוב הפגזות אוויריות. בימי המבצע עמוד ענן באזור עבסאן נתגלו מנהרות "התקפיות" שחפרו אנשי חמאס אל שטח ישראל, כולל אל הקיבוץ ממול, נירים.

דמוגרפיה

לפי הערכת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של הרשות הפלסטינית, בשנת 2016 חיו בעיר 
23,914 תושבים. 75% מהתושבים הם ממוצא בדואי והשאר פליטים.
בשנת 1922 מפקד אוכלוסין ביישוב מנה 605 תושבים, מתוכם 427 נשים ו-268 גברים, כולם מוסלמים. 
ב-1931 נספרו 1144 תושבים ב-186 בתים. היחס נשים-גברים היה הפעם מאוזן: 591:553.
בשנת 1945 חיו בעבסאן 2230 תושבים ובשנת 1967 4740.
ב-1972 חיו בעבסאן אל-כבירה כ-3,700 נפש ובעבסאן א-צעירה כ-1,500 נפש.

בריאות

בעיר פועלים בתי החולים אלג'יראי ("אלג'זאיר") ובית החולים הצבאי "אל-כראמה", כמו כן מרפאות של משרד הבריאות הפלסטיני, קליניקת אבו תמא, המרכז UHCC.