google/wiki40b huggingface dataset:
הקריעה הגדולה

הקריעה הגדולה היא תאוריה בנוגע לגורלו של היקום. על פי התאוריה, כלל החומר ביקום, החל מגלקסיות וכוכבים וכלה באטומים וחלקיקים תת-אטומיים, נמצא בתהליך של קריעה, עקב התפשטות היקום המואצת, ככל הנראה, כתוצאה מהשפעת האנרגיה האפלה.
תהליך הקריעה המתמשך, יוביל בסופו של דבר, על פי התאוריה, למצב בו קצב ההתרחקות של החלקיקים ומהירותם תהיה כה גדולה, גדולה אף ממהירות האור, כך שכוח המשיכה לא יוכל להמשיך ולהחזיק את החומר ביחד. תחילה גלקסיות יתפרקו, בהמשך כוכבים יתפרקו למרכיביהם ולבסוף, האטומים לא יוכלו להישאר במבנה ולא יוכלו לתפקד יותר כאבני בניין בחומרים השונים. התהליך ימשיך עד שכל חלקיק, ולו הקטן ביותר, יתפרק וכך כל מרכיבי היסוד ינועו במרחב, במהירות הגדולה ממהירות האור, בלי יכולת להתחבר ולהרכיב כל חומר או חלקיק שהוא, וכך יגיע היקום לקיצו.
התאוריה נתמכת על גבי תאוריית הקיפאון הגדול, אך מדברת על אנרגיה אפלה חזקה יותר.
רדיקל של אידיאל

בתורת החוגים, הרדיקל של אידיאל A בחוג R הוא החיתוך של כל האידיאלים הראשוניים המכילים את A. בחוג קומוטטיבי, הרדיקל כולל את כל האיברים שחזקה כלשהי שלהם שייכת ל- A, ועל-כן מסמנים את הרדיקל של A בסימון . הרדיקל הוא אידיאל בעצמו, ותמיד .
הרדיקל של כל אידיאל הוא אידיאל רדיקלי, כלומר שווה לרדיקל של עצמו. כל אידיאל ראשוני הוא רדיקלי, אבל ההפך אינו נכון ( רדיקלי אבל אינו ראשוני).
הקשר בין אידיאלים רדיקליים של חוג הפולינומים  לבין יריעות אלגבריות הוא אחד הרעיונות היסודיים בגאומטריה אלגברית (ראו גם - משפט האפסים של הילברט).
בוסתנאי (כתב עת)

בוסתנאי היה שבועון שיצא לאור בין השנים 1929 עד 1939 ברחובות. היה זה ביטאונה של התאחדות האיכרים. מייסדו ועורכו הראשון (עד 1937) היה משה סמילנסקי. כמו כן ערכו את הביטאון מרדכי ליפסון, טוביה זיסקינד מילר, פסח גינזבורג ושמואל פרלמן.
השבועון כלל מאמרים פובליציסטיים, ידיעות וכתבות בנוגע לפוליטיקה הפנימית של התאחדות האיכרים, מידע מדעי פופולרי בנושאי חקלאות, זואולוגיה ובוטניקה וכן התפרסמו בו סיפורים ושירים מאת בני המושבות.
בנוסף לשבועון צורף לכתב העת מוסף "בוסתנאי לנוער" (בעריכת יעקב חורגין) ושני כרכי מאמרים בשם "מימים ראשונים" שערך אלתר דרויאנוב.
אחד הפולמוסים החריפים שהתנהלו מעל דפי כתב העת היה בשאלת היחס לערבים. בעוד שמשה סמילנסקי הטיף להיכרות וקירוב השכנים הערבים, נטו רבים מהכותבים (ובראשם יעקב חורגין) לרוויזיוניזם וקראו להתבדלות ואף למעשי נקמה בפורעים ערבים (במיוחד בימי המרד הערבי הגדול). על רקע זה פיטר סמילנסקי את חורגין, ובהמשך נאלץ להתפטר בעצמו מעריכת השבועון.
עם הכותבים הבולטים ניתן למנות את זאב סמילנסקי, מאיר-סיקו סמילנסקי, אלתר לוין, אמנון הורביץ, יעקב רבינוביץ, יחיאל מיכל פוחצ'בסקי ודוד יודילביץ.
לילית אמריקנית

מאפיינים

אורכה של הלילית 40–63 ס"מ ומשקלה 500–1,500 גרם. מוטת כנפיה מגיע ל-96–125 ס"מ. הלילית לבנה ובעלת שרטוטים אפורים על גופה ועל כיפת ראשה. המקור צהוב וקטן והעיניים גדולות עם פרצוף שמע אפור גדול ועיניים שחורות. היא חיה בתפוצה דומה לתפוצת הלילית המנוקדת, אך היא גדולה ממנה ולעיתים דוחקת אותה משטחי חיותה.
הלילית האמריקאית חיה ביערות מחטניים וביערות נשירים ברחבי מערב ארצות הברית, צפון מקסיקו ודרום קנדה. היא מעדיפה יערות עבותים, אך תתפשר עם שטחי יער פותחים יותר.
היא ציידת לילית הניזונה בעיקר מנברנים ועוד מכרסמים קטנים. היא מגוונת אותם ביונקים קטנים נוספים (בעיקר חדפים), עופות שונים, נחשים, לטאות, סלמנדרות ויצורי מים וגם מחרקים.
זוהי ציפור מונוגמית החיה עם בן זוג לכל החיים. הזכר צד נברנים לנקבה וגוזליה בזמן שהיא מטפלת בהם.
לואי דנטו

קורות חיים

דנטו נולד בעיירה סובלקי שבפולין. שימש בעיירה כסולן כבר בגיל 6. למד מוזיקה, פיתוח קול, וצ'לו בקונסרבטוריון במינסק, ומאוחר יותר בלודז'. את השכלתו היהודית רכש בישיבת מיר בברוקלין בשנים 1950-1954.
שימש כחזן במרכז היהודי של אטלנטיק ביץ', ניו יורק, ב"פארק סינגוג" בקליבלנד ולאחר מכן 30 שנה בבית הכנסת "בית אמת בית יהודה" בטורונטו משם יצא לגמלאות בשנת 1998.
דנטו נודע בעיקר בזכות שימושו בשיטת השירה האיטלקית הידועה "בל קנטו". הרפרטואר שלו כלל גם אריות אופראיות ושירי עם בשפות: רוסית, צרפתית, איטלקית, ויידיש.
היה נשוי לרוחמה ואב לשלושה.
נפטר בשמת 2010 בטורונטו.
פרנץ פריצ'אי

ביוגרפיה

פריצ'אי נולד בבודפשט ולמד מוזיקה אצל בלה ברטוק, זולטאן קודאי, ארנסט פון דוהנאני ולאו ויינר.
עלייתו של פריצ'אי לתהילה הייתה מהירה כברק, לאחר הופעתו הראשונה כמנצח בגיל 15. הוא התמנה למנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית RIAS, שאך זה נוסדה בגרמניה בשנת 1949. את רוב זמנו, משנות ה-50' ואילך, עשה בגרמניה כמנהל מוזיקלי של האופרה הממלכתית של בוואריה (1956 - 1958) ושוב בברלין, על דוכני הניצוח של תזמורת RIAS, דויטשה אופר ברלין והפילהרמונית של ברלין. במהלך התקופה הזאת, משנות ה-50' עד מותו, הרבה להקליט לחברת דויטשה גראמופון. 
הקונצרט האחרון בניצוחו של פריצ'אי היה ב-7 בדצמבר 1961 בלונדון, שם ניצח על הפילהרמונית של לונדון, בסימפוניה השביעית של בטהובן. הוא סבל ממחלות חוזרות ונשנות כל ימי חייו ולבסוף נכנע למחלה ב-20 בפברואר 1963, בגיל 48. 
פריצ'אי נודע בפרשנויותיו למוזיקה של מוצרט ובטהובן, כמו גם לזו של מורו, ברטוק. הקלטת הסימפוניה התשיעית של בטהובן בניצוחו, משנת 1958, הונצחה בסרט "התפוז המכני".
אפילו כיום, עשרות שנים לאחר מותו, עוד יש לתקליטי פריצ'אי מספר ניכר של חסידים בקרב חובבי המוזיקה הקלאסית.
אוצ'וקוצ'י

אוֹצ'וֹקוֹצ'י (בגאורגית: ოჩოკოჩი) אל היער במיתולוגיה המגרלית/קולכית (מיתולוגיה גאורגית).

מראה חיצוני

אוצ'וקוצ'י הוא יצור שאת המראה שלו קשה לשאת. הוא גדול ושעיר (שיער בצבע חלודה), והוא בעל טפרים חדים וארוכים. ומחזהו בוקעת זרוע דמוית גרזן. מצד שני קולו נעים כל כך שהוא מדהים את שומעיו.

כללי

אוצ'וקוצ'י חי ביער במקומות שלא ניתן להתקיף אותו.הוא נוהג לבקע באומץ את יריביו לשנים. צעקות ה-ווווו!! הנשמעות ביער הן צעקותיו של אוצ'וקוצ'י.
דניאל קודמור

ביוגרפיה

קודמור נולד בסקוומיש  שבקולומביה הבריטית כאמצעי מבין שלושה בנים לזוג הורים אנגלים, הוא למד באוניברסיטת גאנון בפנסילבניה.
ב-2003 שיחק את קולוסוס בסרט "אקס-מן 2" וכך גם בסרט השלישי בסדרה, "אקס-מן 3: המפלט האחרון".
הוא היה מועמד לתפקיד סופרמן בסרט "סופרמן חוזר" אך הפסיד לברנדון ראות'.
ב-2009 שיחק בסרט "דמדומים 2: ירח חדש" את פליקס הוולטורי וב-2010 שיחק בסרט "פרסי ג'קסון וגנב הברק".
בנוסף הוא השתתף כפעלולן בסדרות הטלוויזיה "בניחוש חוקר" ו"על טבעי".
שמחה עלברג

קורות חיים

נולד בוורשה לרב אהרון שמעון וגיטל עלברג. בילדותו חונך אצל סבו, הרב אליהו יהודה ליפשיץ, אב"ד בעיר גריצה בפולין. למד במחזור הראשון של ישיבת חכמי לובלין. התקרב לרבי מנחם זמבה ולרב אברהם ויינברג (בעל ה"ראשית בכורים"). למד אצל הרב נתן שפיגלגלס בכולל "עמק הלכה" בוורשה.
בתרצ"ו הדפיס את ספרו הראשון, "מנחת ביכורים", עם הסכמותיהם של הרב זעמבא, הרב שפיגלגס, האדמו"ר מסוקולוב ועוד.
בתקופת מלחמת העולם השנייה עבר לישיבת סלבודקה בעיר קובנה. בהמשך המלחמה הגיע לשנחאי. נשא לאשה את מרים בת רבי יהודה זעליג סלוצקר, רב העיר חרבין שבסין.
בתש"ז הגיע לארצות הברית, שם היה עוזרו של הרב משה פיינשטיין. כחמישים שנה שימש כחבר פעיל באגודת הרבנים בארצות הברית וקנדה ושימש גם כיו"ר האגודה. ערך את הירחון התורני הפרדס. בה'תשנ"ה (1995), ייסד את מתיבתא "בית אברהם ועמק הלכה", על שם רבו הרב וינברג.
נפטר בח' בחשוון ה'תשנ"ו ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
היה מקורב לחסידות חב"ד ולאדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון.
מרכז השלטון המקומי בישראל

מרכז השלטון המקומי בישראל הוא עמותה רשומה ובה מאוגדות כל העיריות והמועצות המקומיות בישראל (למעט המועצות האזוריות, המאוגדות במרכז המועצות האזוריות), מתוכן 75 ערים ו-128 מועצות מקומיות מכל המגזרים ומכל רחבי המדינה: יהודיות, ערביות, דרוזיות וצ'רקסיות, חילוניות וחרדיות, במרכז הארץ ובפריפריה.
תפקידו העיקרי של המרכז הוא לייצג את הרשויות המקומיות ולקדם את ענייניהן בפני הכנסת ומול גורמי הממשלה השונים. בנוסף מהווה המרכז גוף מנחה ומייעץ מקצועי לרשויות המקומיות בתחומי פעילותן השונים ומרכז את איגודי בעלי התפקידים ברשויות המקומיות.
כיום עומד בראשות מרכז השלטון המקומי ראש עיריית מודיעין-מכבים-רעות, מר חיים ביבס.

היסטוריה

המרכז כונן בשנת 1938 בשם "חבר המועצות המקומיות". הוא נרשם רשמית כאגודה עות'מאנית והממשלה המנדטורית הכירה בו כגוף המייצג את השלטון המקומי העברי בארץ. אל ה"חבר" הצטרפו עם הקמתו כל המועצות המקומיות העבריות שהיו קיימות בעת ההיא, סה"כ 24 במספר, למעט הערים הגדולות. בשנת 1953 נוספו אל ה"חבר" שלוש הערים הגדולות: ירושלים, תל אביב וחיפה ולארגון ניתן שם חדש "מרכז השלטון המקומי".

חברות בת וממשקים משותפים

מרכז השלטון המקומי מחזיק במספר גופים כלכליים המספקים שירותים לרשויות המקומיות: הוא מחזיק באמצעי השליטה ובזכות מינוי דירקטורים במפעל הפיס. בנוסף, מחזיק באמצעי השליטה במוניציפל בנק (לשעבר דקסיה) (המוערכים בכ-6.5% ממניות ההון של הבנק) וב-90% מהבעלות על החברה למשק ולכלכלה (היתרה בבעלות מרכז המועצות האזוריות). כמו כן, מרכז השלטון המקומי מנהל בשיתוף עם הסתדרות המעו"ף את קרן רום, קרן השתלמות לעובדי הרשויות המקומיות ואת "מועדון שלך", מועדון הצרכנות של עובדי השלטון המקומי.

 תחומי פעילות

המרכז פועל לקידום איכות חייהם של תושבי מדינת ישראל וזאת באמצעות טיפול בסוגיות הליבה של הרשויות המקומיות בישראל החל מייעוץ משפטי, כלכלי, ייעוץ בתחום החינוך, סיוע בתחום הרווחה, פיתוח תשתיות, ביטחון וחירום קשרי חוץ יחסי עבודה ושכר ועוד.
מקס רייטר

תחילת דרכו

רייטר נולד ב-24 באפריל 1886 למשפחה לטבית בפלך קורלנד שהשתייך אז לאימפריה הרוסית. שמו המקורי היה מרטינס רייטרס (בלטבית: Mārtiņš Reiters). בשנת 1906 התגייס רייטר לצבא האימפריה הרוסית, וב-1910 סיים את האקדמיה הצבאית באירקוטסק. במהלך מלחמת העולם הראשונה, פיקד רייטר על פלוגה, מילא תפקידי מטה והגיע לדרגת פולקובניק. הוא נפל בשבי צבא הקיסרות הגרמנית בפברואר 1918, במהלך מבצע אגרוף, ונשלח למחנה שבויים בפרוסיה המזרחית. הוא שוחרר מהשבי ב-1919, ועם שחרורו הצטרף למפלגה הבולשביקית והתגייס לצבא האדום. הוא לחם בשורות הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה, וב-1221 מונה למפקד בריגדה, ולאחר מכן לסגן מפקד הדיוויזיה ה-11, והשתתף גם במלחמה הפולנית-סובייטית ובדיכוי מרד קרונשטט. ב-1922 הוענק לו בפעם הראשונה עיטור הדגל האדום (הוא עתיד לזכות בעוד שלושה עיטורים כאלו).
ב-1924 מונה למפקד דיוויזיית החוף ה-2, וב-1929 מונה למפקד הדיוויזיה ה-36 והשתתף עמה במלחמה קצרה כנגד הרפובליקה הסינית באותה שנה. ב-1932 מונה למפקד הדיוויזיה ה-73, ובנובמבר 1935 סיים את האקדמיה הצבאית פרונזה, ומ-1936 עד 1939 היה ראש מחלקת ההדרכה הצבאית במטה הכללי, ולאחר מכן היה מפקד הקורפוס ה-34. בינואר 1940 מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי הקווקזי, וב-4 ביוני של אותה שנה הועלה לדרגת לייטנט גנרל. ביולי מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי צפון הקווקז.

אחריתו

מינואר 1946 עד אפריל 1950 מונה למפקד קורס קצינים של הצבא האדום, וב-6 באפריל של אותה שנה מת בביתו במוסקבה והוא בן 63.
שמואל אלישיב

ד"ר שמואל אלישיב (פרידמן) (11 באוקטובר 1899 – 20 ביוני 1955) היה איש ציבור בליטא וביישוב, ודיפלומט שכיהן כשגריר ישראל בברית המועצות.

ביוגרפיה

אלישיב נולד בשם שמואל פרידמן בשנת 1899 בעיירה פינסק שברוסיה (רוסיה הלבנה), בנם של שיינה לבית אלישיב מקובנה ושמריהו פרידמן.
סבו מצד אביו היה הרב דוד פרידמן (ר' דודל) מקרלין, מגדולי הפוסקים של יהדות ליטא בזמנו (ונכדו של רבי הלל ריבלין משקלוב, חתנו של העסקן והנדבן ר' שמריה לוריא וגיסו של ר' יחיאל מיכל פינס).
אמו הייתה אחותם של ישראל איסידור אלישיב ("בעל-מחשבות"), פובליציסט, עורך, מתרגם ומבקר ספרות יידי ועסקן ציוני, ושל ד"ר אסתר אלישיב, סופרת, עורכת, מרצה לפילוסופיה ולביקורת ספרות ומחנכת.
למד בתיכון בקובנה ומשפטים באוניברסיטת חרקוב, סיים דוקטורט במשפטים באוניברסיטת טולוז שבצרפת, נושא עבודת הדוקטור שלו היה "זכויות המיעוטים הלאומיים".
היה פעיל בתנועות ציוניות, כיהן כמנהל הקרן הקיימת והמשרד הארצישראלי בליטא בשנים 1924 עד 1926. חבר המפלגה הציונית-סוציאליסטית ועורך עיתונה "דאָס וואָרט". שימש ציר בהקונגרס הציוני ה-12 ב-1921 ובקונגרסים נוספים לאחר מכן, כיהן כחבר בבית הדין העליון של הקונגרס. 
ב-1934 עלה לארץ ישראל. היה חבר במזכירות מועצת פועלי תל אביב, מנהל בית הספר לפעילי ההסתדרות וחבר הוועד הפועל ובית הדין של ההסתדרות. 
לאחר קום המדינה הצטרף למשרד החוץ ומונה למנהל המחלקה למזרח אירופה. ביולי 1950 מונה לציר ישראל בהונגריה ובצ'כוסלובקיה. ביוני 1951 מונה לציר ישראל בברית המועצות. בתקופת כהונתו התמודד עם הידרדרות היחסים בין המדינות על רקע משפטי פראג, משפט הרופאים והפיגוע בצירות הסובייטית בתל אביב שהיה העילה לניתוק היחסים הדיפלומטים מצד ברית המועצות, ועזיבתו של אלישיב את מוסקבה יחד עם שאר נציגי הצירות בפברואר 1953. לאחר חידוש היחסים חזר למוסקבה בדצמבר 1953 והגיש מחדש את כתב האמנתו. באוגוסט 1954 הועלה לדרגת שגריר לאחר העלאת רמת היחסים בין המדינות. 
בעקבות הרעה במצב בריאותו, סיים את תפקידו בתחילת 1955 ושב לישראל, מונה לסמנכ"ל משרד החוץ. נפטר ביוני אותה שנה. הובא למנוחות בבית הקברות נחלת יצחק, בהלווייתו נשאו הספדים ראש הממשלה ושר החוץ משה שרת ומזכ"ל ההסתדרות מרדכי נמיר.
היה נשוי לרחל ואב לבנימין.
אחיו מרדכי אלישיב היה מחנך עברי בליטא ובארץ ישראל, מנהלו הראשון של תיכון קוגל בחולון.
אחיו יוסף פרידמן היה מפעילי "פועלי ציון" ברוסיה ובליטא, ובהמשך כימאי בפריז.
זורקה, נסיכת מונטנגרו

ביוגרפיה

זורקה נולדה ב-23 בדצמבר 1864 בצטיניה, לניקולא הראשון, נסיך מונטנגרו ולמילנה ווקוטיץ', בתם של פטר ווקוטיץ' וילנה ווקוטיץ'. ב-1 באוגוסט 1883 התחתנה זורקה עם פטר קאראג'ורג'ביץ', נסיך סרביה, ממנו נולדו לה 5 ילדים. ב-16 במרץ 1890 מתה זורקה בבית הוריה בצטיניה, בעת שילדה את בנה אנדריו, שמת אף הוא זמן קצר לאחר הלידה.
בשנת 1903 נרצחו אלכסנדר הראשון, מלך סרביה מבית אוברנוביץ' ואשתו דראגה מאסין במהלך הפיכה צבאית, ובעלה פטר הוכתר כפטר הראשון, מלך סרביה. בשנת 1910 הכתיר אביה את עצמו כניקולא הראשון, מלך מונטנגרו, אולם הוא איבד את כסאו לאחר מלחמת העולם הראשונה לבעלה של זורקה - פטר, שהקים את ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
מניפסט ה-343

מניפסט ה-343 (בצרפתית: manifeste des 343; מוכר גם כמנפיסט 343 השרמוטות) הוא מניפסט שנכתב בידי הסופרת הפמיניסטית הצרפתיה סימון דה בובואר, ונחתם בידי 343 נשים שהצהירו כי עברו הפלה מלאכותית בתקופה בה הפלות היו לא חוקיות בצרפת, ובכך חשפו עצמן לסכנת מעצר. במניפסט קראו הנשים להפיכת ההפלות המלאכותיות לחוקיות, והוא התפרסם לראשונה ב-5 באפריל 1971 במגזין הצרפתי לה נובל אובזרווטר. 
המניפסט נפתח במילים "מדי שנה, כמיליון נשים בצרפת עוברות הפלות. דחיקתן לעשות הפלות בסודיות מובילה אותן לעשות זאת בתנאים מסוכנים, למרות שתחת השגחה רפואית מדובר באחד ההליכים הרפואיים הפשוטים ביותר. אנחנו משתיקים את מיליוני הנשים האלו. אני מצהירה שאני אחת מהן. אני מצהירה שעברתי הפלה. אנו דורשות את הזכות לעבור הפלה, בדיוק כפי שאנו דורשות את הזכות לגישה לאמצעי מניעה".
דיאן בודירוגה

קריירת המועדונים

בודירוגה החל לשחק כדורסל בילדותו בקבוצה הכדורסל פרולטר זרניאנין המקומית בעיר הולדתו. בשנת 1990 עבר לשחק בקבוצת זאדאר הקרואטית, בה שיחק במשך שנתיים.
בהיותו בן 19, שוכנע בודירוגה על ידי מאמן הכדורסל בוגדאן טנייביץ' שאימן באותה עת את קבוצת סטפאנל טריאסטה לעבור לשחק בקבוצה זו. בשנת 1994 הגיע בודירוגה עם טריאסטה לגמר גביע קוראץ'. בשנה זו, לאחר שטנייביץ' עבר לאמן את קבוצת אולימפיה מילאנו, חבר בודירוגה אליו בקבוצה זו וזכה איתה בדאבל, אליפות איטליה והגביע האיטלקי. 
ב-1996 עבר בודירוגה לריאל מדריד הספרדית. בריאל מדריד הפך לאחד מהשחקנים הטובים באירופה, אך זכה איתה בתואר אחד בלבד, גביע ספורטה בשנת 1997 תחת אימונו של ז'ליקו אובראדוביץ'.
בשנת 1998 עבר בודירוגה לשחק בקבוצת פנאתינייקוס היוונית, איתה זכה בשלוש אליפויות יוון בשנים 1999-2001 ושני גביעי יורוליג בשנים 2000 ו-2002. בתקופתו בפנאתינייקוס הוכר בודירוגה ככדורסלן הטוב ביותר בדורו, ואף זכה לאהדה רבה מאוהדי הקבוצה.
בשנת 2002 עבר בודירוגה לברצלונה הספרדית. במדי ברצלונה זכה בשתי אליפויות ספרד וגביע ספרדי אחד, ואף זכה בשנת 2003 בגביע היורוליג הראשון בתולדות הקבוצה, לאחר ניצחון בגמר הפיינל פור של המפעל על בנטון טרוויזו.
בשנת 2005 החליט בודירוגה לחזור לאיטליה, וחתם בקבוצת לוטומטיקה רומא אותה אימן סווטיסלב פשיץ', שהיה מאמנו בברצלונה. בודירוגה לא זכה להצלחה רבה ברומא, ובשנת 2007 הודיע על פרישה מכדורסל. לאחר פרישתו מונה לתפקיד המנהל הטכני של הקבוצה.

נבחרת לאומית

בודירוגה החל לשחק בקביעות בנבחרת יוגוסלביה מתחילת שנות ה-90, ופרש ממנה בשנת 2005.
עם הנבחרת זכה בודירוגה בשלוש אליפויות אירופה בשנים 1995, 1997, ו-2001, שתי אליפויות עולם בשנים 1998 ו-2002, והשתתף בשלוש אולימפיאדות: אולימפיאדת אטלנטה (1996), אולימפיאדת סידני (2000) ואולימפיאדת אתונה (2004). באולימפיאדת אטלנטה הוא אף זכה עם נבחרתו במדליית הכסף.

חיים אישיים

בשנת 2003 בודירוגה נישא לחברתו איוונה מדיץ'. בשנת 2004 נולד בנו ניקולה.
בודירוגה הוא בן דוד מדרגה שנייה של כדורסלן העבר דראז'ן פטרוביץ'.
בודירוגה הוא חבר ואחד המייסדים של קבוצת שבע, ארגון רווחה שהוקם על ידי כדורסלנים יוגוסלבים מפורסמים. בארגון השתתף בודירוגה עם ולאדה דיבאץ, פרדראג דנילוביץ', אלכסנדר ג'ורג'ביץ', זרקו פספלי, ז'ליקו רברצ'ה וזוראן סאביץ'.
הילדה חיותה רואה ממותה

שירי ילדים

שירי השער הראשון עוסקים אכן בילדים וניחנים בחריזה ואופטימיות המסתירות מאחוריהן סיפורים טרגיים. אחד השירים נושא את שם הספר ומתאר בחרוזים ילדה הנוסעת ללונדון לראות ממותה, אך הממותה מתרסקת והורגת אותה. שיר אחר הוא "הילד שלנו" המהווה פרפרזה למילותיו של שיר הילדים המוכר "האוטו שלנו גדול וירוק", אך כעת הצבע הירוק נושא קונוטציה של מדי צה"ל המעניקה לכל השיר משמעות פציפיסטית:
הילד שלנו קטן וירוק 

הילד שלנו לא הגיע רחוק.

בבוקר יצא ובערב לא שב.

נותרו אבא, אמא, ביצים וחלב
— "הילדה חיותה רואה ממותה"

שירי אבא

שירי השער השני עוסקים אמנם בדמות האב, אך ברובם הוא מוצג כחולה, גוסס, נכה, נבגד וכיוצא בזה. לדוגמה בשיר "אבא מחרחר במיטה", בו האב מוצג כגוסס בשתי השורות הראשונות ובשתיים האחרות נרמז כי האם בוגדת:
אבא מחרחר במיטה,

מצבו לא טוב,

אמא משוחחת על כך בפרוזדור

עם הידיד צבי והמכר דב
— "הילדה חיותה רואה ממותה"

כתובות על מצבות

השער האחרון כולל חמשה טקסטים קצרים הכתובים על גבי מצבות.
דלקת שריר הלב

פתולוגיה

המחלה היא תוצאה של שני תהליכים: פגיעה ישירה של פתוגן בתאי שריר הלב ופגיעה בתאי שריר הלב על ידי תגובה של מערכת החיסון. יש כמה סיבות להמצאות דלקת שריר הלב, כמו :מחלות סיסטמיות, מחלות זיהומיות וחשיפה לתרופת ורעלים.

ביטוי קליני

למחלה יש טווח גדול של ביטוי קליני. יכול להיות שהמחלה תהיה לא מורגשת ולא תגרום לסיבוכים, אבל יכול להיות גם שהמחלה תהיה קשה ותגרום למוות תוך כמה ימים. לעיתים קרובות דלקת שריר הלב עלולה לגרום למוות פתאומי. 
התסמינים העיקריים שהחולים מדווחים עליהם הם קוצר נשימה, חולשה כללית, פעמת ולפעמים כאבים בחזה. חלק מהחולים סבלו מתסמינים הדומים לתסמיני שפעת בימים הקודמים לאבחנתם, שכוללים חום, שיעול, צמרמורות, כאבי מפרקים ושרירים. 
חולים עם מיוקרדיטיס מציגים בבדיקות המעבדה בדרך כלל לויקוציטוזיס, שקיעת דם מוחשת, רמות CRP  גבוהות וכן אנזימי לב מוגברים. 
תרשים האק"ג בחולים האלה אינו ספציפי ויכול להראות פתולוגיות שונות, הפרעות הולכה והפרעות בקצב הלב . 
בדיקת US של הלב (אקוקרדיוגרפיה) יכולה להראות הפרעות מסוגים שונים בתפקוד חדרי הלב, כולל הפרעה אזורית בהתכווצות ולעיתים נוזל פרקרדיאלי.

שיטות אבחנה

האבחנה הסטנדרטית של מיוקרדיטיס מתבצעת בעזרת בדיקת רקמת לב בפתולוגיה.
בשנים האחרונות יש חשיבות רבה לאבחנת המחלה על ידי הדמיית הלב בעזרת MRI :הספציפיות של MRI באבחנת מיוקרדיטיס היא גבוהה למדי ובסביבות 95%, והרגישות היא כ-86%.

טיפול

הטיפול בחולי מיוקרדיטיס מותאם לביטוי הקליני של המחלה. הטיפול יכול להיות תומך בלבד או יכול לכלול שימוש בשילוב הטיפול התרופתי האופייני לחולי אי ספיקת לב בשלב המתקדם ביותר. .
אנטומולוגיה

אֶנְטוֹמוֹלוֹגְיָה (באנגלית: Entomology) היא המדע העוסק בחקר מחלקת החרקים ויש המגדירים אותה כחקר של כל פרוקי הרגליים.

פרוקי הרגליים

פרוקי הרגליים (Arthropoda) מתאפיינים בסימטריה דו-צדדית, חלוקה לפרקים, שלד חיצוני המכיל כיטין, גפיים פרוקות, לב גבי, כבל עצבים גחוני, שרירים משורטטים והתנשלות.

החרקים

החרקים מאופינים בחלוקת גופם לשלוש חטיבות: ראש, חזה ובטן. בראש נמצא המוח וגפי הפה, בחזה נמצאות הכנפיים ושלושת זוגות הרגליים ובבטן נמצאת מערכת הרבייה והחלק הסופי של מערכת העיכול. כמו כן בבטן נמצאים גם פתחי הנשימה.
הצלחתם של החרקים נובעת מקצב הריבוי המהיר שלהם, כושר תעופה, גודל, שלד חיצוני, עמידות ליובש, נשימה בטרכאות ויכולת הגלגול.

תולדות הדיסציפלינה

אחד החלוצים בתחום חקר החרקים היה ז'אן-אנרי פאבר. פאבר נולד בדרום צרפת בשנת 1823, ועבד כמורה. פאבר עסק בחקר החרקים, ופיתח תאוריות רבות ומעניינות, תוך ביצוע ניסויים רבים. את הגילויים והתאוריות המבוססות ערך פאבר בעשרת כרכי סדרת ספריו "זכרונות אנטומולוגיים", שהראשון שבהם יצא בשנת 1879.

ניסוי הצרעה והצרצר

בין ניסוייו הרבים, ניתן למנות את "ניסוי הצרעה והצרצר":
בניסוי זה חקר פאבר את השאלה "איך הצרעה מגיבה לשינויים בהרגלים הטבעיים שלה?". בניסויו עקב פאבר אחר צרעה שמשכה צרצר על ידי מחושיו, אל הקן שלה. פאבר גזר את מחושי הצרצר והושיט לצרעה את רגלו של הצרצר, אך הצרעה התעופפה לדרכה. בצורה זו הוכיח פאבר שלצרעה הספציפית הזאת אין גמישות מחשבתית - ואולי אפשר לומר שחרקים מסוימים או אפילו רובם פועלים מתוך אינסטינקטים, המכינים אותם לעשיית פעולות מסוימות בטווח מוגבל.

אנטומולוגיה בישראל

בישראל מרבית העיסוק באנטמולוגיה מאוגד תחת החברה האנטומולוגית בישראל שמוציאה בכל שנה את העיתון Israel Journal of Entomology.
מחקר אנטומולוגי מתבצע בעיקר במחלקה האנטומולוגית של אוניברסיטת תל אביב אשר מתחזקת את האוסף הלאומי של פרוקי-רגל והיחידה לאנטומולוגיה בפקולטה לחקלאות ברחובות של האוניברסיטה העברית.
ברית עולם (שיר)

רקע

השיר הוא שיר אהבה שכתב אהוד מנור לאשתו עופרה פוקס בעת ששהו בניו יורק, זמן קצר לאחר נישואיהם.
ראשיתו של השיר הוא במנגינה ללא מלל שהלחין מתי כספי לסרט "חגיגה בסנוקר" שיצא בשנת 1975.
בשנת 1976 הוזמן כספי להופיע ב"חגיגת הזמר" שהחליפה באותה שנה את פסטיבל הזמר והפזמון. היה זה מופע שאינו תחרותי. לצורך האירוע כספי הלחין חלק נוסף לשיר והגיש אותו לאהוד מנור שהתאים את השיר שכתב כעשור לפני כן ללחנו של כספי.
בחגיגת הזמר ביצע כל אמן שני שירים: שיר מוכר של האמן ושיר חדש. כספי ביצע את שירו אליעזר בן יהודה כשיר המוכר, ואת "ברית עולם" כשיר החדש.
השיר נכלל באלבומו השני של כספי שנקרא בשמו ויצא ב-1976, וידוע גם בשם הפעמון, על שום תמונת פעמון ביתי המופיעה על גבי עטיפת התקליט.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשל"ו (1976) הגיע השיר למקום ה-15.
השיר נודע גם בביצוע של בועז שרעבי שהקליט אותו עבור אלבומו החמישי "משאלה" שיצא בשנת 1987.
אחד מספרי שיריו של כספי ובו תווים של פזמוניו נקרא בשם "ברית עולם" ויצא ב-1980. אלבום אוסף משירי אהוד מנור נקרא אף הוא בשם זה.
"ברית עולם" נחשב לאחד משירי הכניסה לחופה הפופולריים ביותר בישראל.
הר דלתאפורם

מקור השם

שמו המקורי של ההר היה סאקנווה (שמו בפי האומות הראשונות).
בשנת 1897 הוענק לו שמו הנוכחי על ידי וולטר וילקוקס - בשל צורת ההר, המזכירה את האות היוונית דלתא.

הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו על ההר היו א. אגרז (A. Eggers), ה. סי. פארקר (H.C. Parker), סי. קאופמן (C. Kaufmann), ה. קאופמן (H. Kaufmann)  בשנת 1903.
הפנתר הוורוד (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

עלילת סדרת הסרטונים מתרחשת בעולם בדיוני אשר נוטה לעיתים להיות אבסורדי וסוריאליסטי יתר על המידה ומתמקדת בפנתר ורוד, רגוע ואדיש. ברוב הסרטונים בסדרה, יריבו של הפנתר הוורוד הוא מפקח משטרה נמוך קומה בעל שפם.
בנוסף לגירסת האנימציה האילמת של הפנתר הוורוד, שודרה (בישראל בתחילת שנות ה-90) גרסה שבה הדמויות מדברות. גרסה זו היא בעלת אנימציה חדשנית והציגה דמויות חדשות שלא הופיעו בגרסה הראשונית. גרסה זו אף שודרה בישראל בדיבוב לעברית (בכיכובו של אלי לולאי שדיבב את הפנתר הוורוד). על פי הגרסה המחודשת יצאו לשוק שני משחקי מחשב אינטראקטיביים בכיכובו של הפנתר, "הפנתר הוורוד - הוקוס פוקוס" ו"הפנתר הוורוד - משימה בינלאומית" (שניהם יצאו בישראל בשנות ה-90 כשאת הפנתר בעברית דובב חנן גולדבלט). במקביל, יצאו בארץ מספר קלטות של הגרסה האילמת והקלאסית בישראל, כולן בהפצת "גלובוס גרופ -יונייטד קינג" (כיום: NMC אנטרטיינמנט). בגרסה המוקדמת, שהועלתה על הקלטות מראשית שנות ה-90, נתלוותה קריינות (של יוני חן) המתארת את תקציר העלילה ומלווה את הקטעים הכתובים בה. בסוף שנות ה-90, ולאחר מכן בתחילת שנות ה-2000, יצאו המערכונים הקלאסיים מלווים בתרגום (למעט הפרק "פנתר חשאי 007", שבו השתתף יהויכין פרידלנדר).
לוגלזגיסי

לוגלזגיסי (לֻגֻלְזַגְגִסִ) היה מלך שומרי. הוא שלט במשך 25 שנים. הוא שלט בין השנים 2296 -2271 לפנה"ס (כרונולוגיה נמוכה) לערך. הוא היה המלך היחיד בשושלת  שנקראת השושלת השלישית של ארך, כמו כן הוא היה גם אנסי  (הנסיך השליט של עיר מדינה)  של העיר אומה והצליח להשתלט על כל שומר וארצות סמוכות. היה המלך השומרי האחרון לפני הכיבוש האכדי. אפשר לטעון שהיה המלך השומרי הראשון שהצליח לאחד את כל שומר.
הוא הצליח לאחד את אומה וארך, ועיר הבירה של המדינה החדשה הייתה ארך. אחרי ארך הוא בהדרגה השתלט על שאר ערי שומר.
בסופו של דבר התנהלה מלחמה בין לוגלזגיסי לסרגון מלך אכד, לוגלזגיסי הובס וכנראה הוצא להורג.
צבי הקר

קורות חיים

נולד ב-1931 בקרקוב שבפולין. הקר עזב את פולין עם פרוץ המלחמה והיגר לקזבלנקה ולישראל עלה ב-1950. למד אדריכלות בטכניון שבחיפה וסיים את לימודיו ב-1955. בין 1955 ל-1957 למד ציור במכון אבני וב-1959, לאחר שירותו הצבאי, הקים משרד ופעל בשיתוף עם אלדר שרון (עד 1964) ואלפרד נוימן (עד 1966). עבודותיהם המשותפות כוללות את מועדון הים התיכון באכזיב (1960-1961), כפר הנופש במכמורת (1961), מלון בונגלוס בשארם א-שייח' (1972–1976), בניין העירייה של בת ים (1969-1963), בנין הפקולטה להנדסת מכונות ע"ש דנציגר בטכניון (1965) ובית הספר לקצינים בה"ד 1 (1963-1967).
בסוף 1966, לאחר שלטענתו הטכניון שינה מתוכניתו לבניין דנציגר, הוא ניסה לצבוע את קירות הבניין ומאוחר יותר אף לחבל בו. תביעה שהגיש ביחד עם אלפרד נוימן בדרישה להורות לטכניון להסיר את השינויים שנעשו בבניין בגלל הפגיעה בשם הטוב של המתכננים נדחתה על ידי בית המשפט.
עבודותיהם הושפעו ממגמות דומות בעולם האדריכלות (דוגמת זרם המטבוליזם היפני) ושאלו מטפורות צורניות מהטבע לשימוש בתכנון מבנים ארכיטקטוניים מורפולוגיים. התנאים הפיזיים והכלכליים ששררו בארץ באותה התקופה איפשרו להם בתקופה קצרה יחסית להביא לידי ביצוע מספר עבודות לא קטן ולהפוך את ישראל למוקד התעניינות עולמי לזמן קצר.
ביוני 1967 חתם ביחד עם אישים אחרים כמו נתן ילין מור, אייבי נתן, עמוס קינן והדה בושס על קריאה להקפדה על יחס הוגן כלפי תושבי השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, כדי לא לתת נשק בידי התעמולה האנטי-ישראלית.
במשך שנים התגורר הקר ברמת גן. כיום הוא מתגורר ופועל רוב הזמן בברלין. הוא מלמד בגרמניה ומתכנן בייחוד פרויקטים הקשורים לקהילה היהודית. מבין הפרויקטים המאוחרים שלו, ניתן לציין את שכונת המגורים רמות פולין שבירושלים (1971-1973), בית הספר היהודי בדואיסבורג, גרמניה (1996-1999) ואת מוזיאון הפלמ"ח (1995) בתל אביב.