google/wiki40b huggingface dataset:
תיקון הכללי

התיקון הכללי הוא כינוי לקובץ של עשרה פרקי תהילים אשר נבחרו על ידי רבי נחמן מברסלב, כתיקון לפגם הברית. לדעת רבי נחמן, התיקון הכללי מהווה תמצות של ספר תהילים עקב היותו דוגם את כל לשונות השירה שבתהילים {אשרי, ברכה, משכיל, שיר, ניצוח/למנצח, ניגון, תפילה, הודאה, מזמור, הללויה}.
עשרת המזמורים הם: ט"ז, ל"ב, מ"א, מ"ב, נ"ט, ע"ז, צ', ק"ה, קל"ז וק"נ.

רקע

לפי הגישה המרכזית ביהדות, איסורי עריות נחשבים כחטאים מרכזיים ביותר. מתוך הסתכלות זו, ראו חז"ל בחומרה גם מקרים של הוצאת זרע לבטלה שלא במתכוון, כגון "מקרה לילה" ובמקרים מסוימים אף שפיכה מוקדמת, כחטאים הראויים לתיקון. לדברי הגמרא, הרעיון הטמון בכך הוא כי אין הוצאת זרע לבטלה הבאה לגמרי במקרה:
ונשמרת מכל דבר רע (דברים, כ"ג, י') מכאן אמר ר' פנחס בן יאיר אל יהרהר אדם ביום ויבוא לידי טומאה בלילה
— תלמוד בבלי, מסכת כתובות דף מ"ו.
ומסביר רש"י, כי קביעה זו לגבי משמעות הדין של "ונשמרת מכל דבר רע", נובעת מהסמיכות לפסוק הבא אחריו (שם, י"א):"כי יהיה בך איש אשר לא יהיה טהור מקרה לילה". הסבר על הדברים הביא רבי יהודה החסיד: 
 
בחלום אין מתבייש, שאם היה מתבייש לא היה נראה לו כאלו שוכב עם אשה ומשחק עמה, ולא היה עושה דברים שאדם מתבייש בהם כשהוא ער. והטעם, לפי שהחלומות באים על ידי הרהורים, וכשאדם מהרהר אין מתבייש מהרהוריו, שאין אדם יודע ומבין מה שחבירו מהרהר בלבו, לפיכך (אף) אינו מתבייש בחלומו. ומי שהוא ירא שמים בכל לב, שירא מבוראו מלהרהר דבר רע כשהוא ער, גם לעולם לא יבוא לו הרהור רע גם בחלומו.
— ספר חסידים - סימן ט"ו
איסור זה של הרהור עבירה העלולים לגרום לקרי לילה, נחשב על ידי רוב הראשונים כאיסור מדאורייתא. על פי פוסקים רבים, מקרה הלילה אינו רחוק בחומרתו מאוננות. ספר הזוהר אף מחמיר בהסתכלותו על הוצאת זרע לבטלה ורואה בה כעבירה שאין עליה כפרה. על מנת למנוע מקרי לילה הובאו בהלכה הנחיות לסוגי המאכלים הראויים להאכל בלילה על מנת שלא יגרמו לריבוי שפיכה.
חומרת ההסתכלות על חטא זה, שרבים נכשלים בו הביאה מחברים תורניים רבים במרוצת הדורות, למצוא "תיקונים" שתפקידם לכפר או לבטל את השפעת החטאים הללו. חלק ניכר מהתיקונים הללו היו כרוכים בסיגופים עצמיים שונים, כגון: גלגולי שלג, תעניות, התנזרות מתענוגות וכדומה, ולא תמיד היו שווים לכל נפש. כפתרון לבעיה זו ניסו רבים מחכמי הקבלה להציע דרך שונה לכפרה על חטאים אלו, באמצעות תפילות או אמירת פרקי תהילים.
כשהגיע רבי נחמן מברסלב, וזכה לגלות דעת של רחמנות,אמר : "הייתי כדאי לרדת לעולם רק כדי לגלות תיקון זה" הכלול מאמירת עשרה מזמורי תהלים - שזכו לשם "התיקון הכללי".
לודוויג שטומפפגר

לודוויג שטומפּפגר (גרמנית: Ludwig Stumpfegger‏, 11 ביולי 1910 - 2 במאי 1945), היה רופאו האישי האחרון של אדולף היטלר.

ביוגרפיה

שטומפפגר נולד במינכן שבוואריה, גרמניה. בשנת 1930 החל ללמוד רפואה, ולאחר סיום לימודיו עבד בבית המרפא "הוהנליכן"  בעיירה ליכן שליד ברלין. מוסד זה נוסד בשנת 1902 לטיפול בחולי שחפת. שטומפפגר שימש כעוזרו של ד"ר קארל גבהרדט והם עסקו בטיפול בתאונות ספורט. הם היו בצוות הרפואי באולמפיאדת ברלין ב-1936 ובמשחקי החורף האולימפיים באותה השנה בעיר גרמיש-פרטנקירכן.
גבהרדט ושטומפפגר הצטרפו לאס אס. גבהרדט מונה לרופאו האישי של היינריך הימלר. שטומפפגר הגיע לדרגת אוברשטורמבנפיהרר (סגן-אלוף).
בשנת 1939 נתפס בית המרפא הוהנליכן על ידי האס אס. שטומפפגר וגבהרדט עסקו שם בניסויים בבני אדם, בעיקר על אסירות ממחנה הריכוז ראוונסבריק.
באוקטובר 1944 פיטר היטלר את ד"ר קרל ברנדט וד"ר שטומפפגר נקרא למלא את מקומו בצוות הרופאים שלו, כסגנו של ד"ר תאודור מורל. ב-22 באפריל 1945 פוטר מורל באחת מהתפרצויות הזעם של היטלר ושטומפפגר התמנה לרופאו האישי.
תפקידו העיקרי של שטומפפגר בימים האחרונים בבונקר של היטלר היה לספק כמוסות ציאניד לשוכני הבונקר. הוא סיפק כמוסות ציאניד בתוך תיבת פליז למזכירות, לשלישים ולכל מי שביקש. היטלר ביקש לבחון את פעילות הכמוסות וב-29 באפריל 1945 נוסה הציאניד על כלבתו האהובה של היטלר - "בלונדי" - והיא מתה מיד.
למחרת התאבדה אשתו הטרייה של היטלר, אווה בראון אף היא בבליעת ציאניד. היטלר עצמו התאבד בירייה. יום לאחר מכן, ב-1 במאי 1945 השתתף שטומפפגר בהמתת ששת ילדי הזוג גבלס. הילדים הורדמו בזריקות מורפיום ולאחר מכן פתחה מגדה גבלס את פיותיהם וד"ר שטומפפגר הריק לתוכם בקבוקון של ציאניד.
באותו יום בחצות הלילה עזב שטומפפגר את הבונקר בליווית מרטין בורמן וארתור אקסמן. בשלב מסוים הם נפרדו ואקסמן פנה מזרחה, אבל נתקל בפטרול רוסי וחזר על עקבותיו. לדבריו הוא ראה את בורמן ושטומפפגר מתים אבל לא התעכב לראות אם הם נהרגו מאש הרוסים או שהתאבדו.

לאחר מלחמת העולם השנייה

מאחר שעדותו של אקסמן הייתה יחידה, נפוצו שמועות שבורמן לא מת והוא "נראה" במקומות שונים בעולם.
בשנת 1972 נתגלו בחפירות אתר בנייה בברלין לא רחוק מהקנצלריה, שני שלדים. הם זוהו בעזרת צילומי שיניים ובדיקות DNA כשלדיהם של בורמן ושטומפפגר.
9K52 לונה-M

פרוג-7

הפרוג-7A שכונתה גם R-65 (כינוי בברית המועצות: 9K21 לונה-M) נכנסה לשירות בשנת 1965. הטווח שלה 68 ק"מ (42 מיל), אורכה 9.4 קוטרה 0.54 מטר ומשקלה הכולל משתנה בהתאם לרש"ק מ-2,450 ק"ג ל-2,485 ק"ג. לפרוג-7 CEP של בין 500 ל-700 מטר. ניתן לחמשה ברש"ק קונבנציונלי או גרעיני במשקל 450 ק"ג, או רש"ק כימי במשקל 216 ק"ג. ב-1968 נכנסה לשירות הפרוג-7B שכונתה גם R-70 (כינוי בברית המועצות: 9K52 לונה-M) שהייתה זהה לפרוג-7A מלבד הרש"ק שלה, שהיה ארוך יותר ויכל להכיל גם פצצונות או מוקשים. פותחה גם גרסה נוספת שכונתה בברית המועצות "לונה-M2" אשר נועדה להיות מדויקת יותר אך התוצאה הייתה לא מוצלחת והיא לא נכנסה לייצור.
בנוסף לשיפורים ברקטה שהעניקו לה טווח ארוך יותר, הפרוג-7 נישאת ומשוגרת ממסילה שהותקנה על-גבי רכב המבוסס על משאית 8x8 מדגם זיל-135. רכב השיגור יכול לשאת רקטה אחת על גבי מסילת השיגור והוא כולל גם מנוף הידראולי אינטגרלי שהותקן בחלק האחורי של צידה הימני של המשאית. הזיל-135 אינו מספק לצוות הגנה מפני אב"כ. את הרקטות ניתן להעמיס על המסילה באמצעות המנוף האינטגרלי מרכב מנה שנייה (מנ"ש). רכב המנ"ש הוא גם מדגם זיל-135 כמו המשגר אך עליו לא הותקנה מסילת שיגור. רכב המנ"ש יכול לשאת שלוש רקטות פרוג. רכבי מנ"ש מוקדמים היו זיל-157V, ונדרשו למשאית נוספת עם מנוף לטעינת המשגר.
על-פי תורת-הלחימה הסובייטית, גדוד פרוג-7 טיפוסי מורכב משתי סוללות ירי, וכל סוללה מורכבת משני משגרים ומכ"ם מטאורולוגיה שהכינוי נאט"ו שלו הוא "אנד טרי" (END TRAY) הפועל בטווח התדרים D. הכנה לירי אורכת בין 15 ל-30 דקות.
על-פי הערכות, ייצורו של הפרוג-7 בברית המועצות הופסק ב-1972. בסוף שנות השבעים החלו להחליף את הפרוג-7 בטיל הקרקע-קרקע SS-21 שהיה בעל טווח ארוך יותר, אך הפרוג-7 נשאר בשירות בברית המועצות עד לסוף שנות השמונים. ייתכן כי חלק נשארו באחסון.
גרסאות של הפרוג עם רש"ק קונבנציונלי נמכרו לאפגניסטן, אלג'יריה, אנגולה, קובה, מצרים, עיראק, כווית, לוב, קוריאה הצפונית, סוריה ותימן.
בעיראק פותחה גרסה משופרת של הפרוג שכונתה ליית' בעלת טווח של 90 ק"מ.
קוריאה הצפונית שרכשה רקטות פרוג ממצרים ב-1975 ביצעה בהם הנדסה הפוכה ופתחה קו ייצור משלה שפעל מ-1979 עד 1983. קוריאה הצפונית פיתחה גם גרסה משופרת של הפרוג-7 בעלת טווח של 65 מיל (104 ק"מ). ב-1 במאי 2005 ערכה קוריאה הצפונית ניסוי מוצלח בשיגור הפרוג-7 המשופר לעבר ים יפן.
על-פי הערכות ב-1994 היו קיימים כ-350 משגרים וכ-1,450 רקטות פרוג מבצעיים בעולם.

זירת המזרח התיכון

רקטות פרוג-7 סופקו למצרים ולסוריה בתחילת שנות השבעים.
במלחמת יום הכיפורים שיגרה סוריה 25 רקטות פרוג במשך שלושה לילות רצופים בתחילת המלחמה. ב-9 באוקטובר, היום הרביעי למלחמה, בשעה 03:35 לפנות בוקר, שיגרו הסורים מספר רקטות פרוג-7 לעבר בסיס חיל-האוויר רמת דוד במה שכונה אחר-כך "ליל הפרוגים". אחת הרקטות פגעה בבית בשיכון המשפחות של הבסיס וגרמה למותו של טייס A-4 סקייהוק ולפציעת שני טייסים נוספים, ופרוג נוסף, שנחת במגורי החיילים, גרם לפציעתם של מספר חיילים. רקטות נוספות פגעו ביישובים סמוכים, אחת מהן פגעה בבית ילדים בקיבוץ גבת הסמוך, אך לא היו נפגעים כיוון שהילדים שהו במקלט. הסורים שיגרו גם רקטות לעבר שדה התעופה מחניים ומפקדת פיקוד צפון בצפת אך אלו לא גרמו לנפגעים.
ההתקפות אלה היו אחד הגורמים שהביאו להחלטת הממשלה על תקיפת המטכ"ל הסורי בדמשק בצהרי אותו יום. לאחר תקיפה זו פסקו הסורים מירי טילי הפרוג. 
מצרים שיגרה בסך הכל שלושה טילי פרוג במהלך המלחמה לעבר בסיס הפיקוד והמודיעין אום חשיבה אך אלה לא גרמו לנזק.
Svea Velocipede

Svea Velocipede היו אופניים שפותחו ויוצרו בשוודיה, בסוף המאה ה-19 על ידי האחים פרדריק יונסטרום ובירגר יונגסטרום . אב טיפוס של האופניים הוצג בשנת 1892.

דגם "Svea Velocipede" שיוצר ללא שרשרת

דגם ""Svea Velocipede"" יוצר ללא שרשרת. כונן הגלגל פעל לפי עיקרון אחר לגמרי.
האחים פרדריק ובירגר, שהיו טייקונים, מהנדסים  מעצבים תעשייתיים וממציאים, השתמשו במנוף, בתיל ובדיסק עגול אקסצנטרי קבוע מוצמד לסרן מסתובב מחוץ למרכז, עם קיזוז המרכז שלו לציר, וכל המנגנון שפותח היה במקום בשרשרת. 
האופניים היו מונעים על ידי לחיצה על דוושות המנוף לסירוגין, ובולמים על ידי דריכה בשתי הדוושות בעת ובעונה אחת.  
בשנת 1892 נרשם פטנט בנדון.
בתמיכתו של אלפרד נובל ובהשתתפות המהנדס השוודי "George Spaak"  נמכרו דגמי "Svea Velocipede" במספר מוגבל של יחידות  ב-שוודיה וב-בריטניה במשך כ-10 שנים באמצעות חברת "The New Cycle Company".
עמנואל הראובני

עמנואל הראובני הוא חוקר ארץ ישראל וסופר שכתב עשרות ספרים על ידיעת הארץ, היסטוריה וגאוגרפיה של ארץ ישראל, מורשת קרב, טיולים, ובכללם: "קום התהלך בארץ" ו"לקסיקון ארץ ישראל". מתגורר במיתר.
פרנצ'סקו גואיצ'ארדיני

פרנצ'סקו גואיצ'ארדיני (באיטלקית: Francesco Guicciardini;‏
6 במרץ 1483 - 22 במאי 1540), היסטוריון ומדינאי איטלקי.
גואיצ'ארדיני נולד בפירנצה למשפחת אצילים מפורסמת, שבניה החזיקו במשרות רמות בעיר במשך דורות רבים. אחרי שסיים את חוק לימודיו היסודיים, שלח אותו אביו לאוניברסיטאות של פרארה ושל פדובה שבהן למד עד 1505. הוא נשא את עיניו למשרה בכנסייה על מנת להפוך לקרדינל, אך אביו לא אבה שאיש מבניו ייכנס לשירות הכנסייה במצבה השפל והמושחת. הוא פנה ללימודי המשפטים, ובמהרה נתמנה על ידי ממשלת העיר לקרוא תביעות משפטיות בפני הציבור. בהיותו בן 23 שנה נשא לאישה את מאריה, בתו של אלאמאנו סאליביאטי, שהיה מנכבדי העיר.
ב-1512 נשלח על ידי ממשלת העיר כנציגה בחצרו של פרננדו השני, מלך אראגון, ובכך החלה הקריירה שלו כדיפלומט וכמדינאי. ב-1515 נכנס לשירותו של האפיפיור לאו העשירי, שמינה אותו למושל רג'ו אמיליה ב-1516, ולמושל מודנה ב-1517. האפיפיור קלמנס השביעי מינה אותו למושל פארמה. בתפקידו זה ארגן את ההגנה על העיר שהותקפה על ידי הצרפתים ב-1521. הוא זכה בתפקידים רמי מעלה שאפשרו לו להיות אדון מדינת האפיפיור שמעבר להרי האפנינים.
ב-1526 נתמנה על ידי קלמנס השביעי לסגן המפקד העליון של כוחות האפיפיור. בתפקידו זה היה עד מרחוק לביזת רומא ולמעצרו של האפיפיור, מאורעות שהעיקו על מצפונו, משום שלפני כן יעץ לו לצאת למלחמה. למרות זאת, האפיפיור מינה אותו למושל בולוניה ב-1531, משרה שבה החזיק עד 1534, כאשר התפטר מתפקידו עם בחירתו של פאולוס השלישי לאפיפיור, ושב להתגורר בפירנצה.
כמו ניקולו מקיאוולי לפניו, היה גואיצ'ארדיני מוכן לוותר על עקרונותיו כדי להגן על שליטים שבהם בחל. ב-1535 הוא הגן על אלסנדרו דה מדיצ'י בפני ההאשמות של גולי פירנצה בבית הדין של קרל החמישי בנאפולי. ב-1537, אחרי רצח אלסנדרו דה מדיצ'י, תמך גואיצ'ארדיני בקוזימו הראשון דה מדיצ'י, שהיה נער שבאמצעותו קיווה לשלוט בפירנצה. אך נער זה, שהתגלה כפוליטיקאי ממולח, פיטר את גואיצ'ארדיני, והלה נאלץ לפרוש לחווילתו, שם כתב את ספרו "היסטוריה של איטליה" ושם נפטר ב-1540.
בספרו "היסטוריה של איטליה", תיאר גואיצ'ארדיני את המאורעות העיקריים שהתחוללו באיטליה בתקופה 1494–1532. בספרו זה הוא שם את הדגש על סיבותיהם של מאורעות אלה, כפי שכתב על אודותיו מישל דה מונטן, מחבר "המסות" כתב במסה "על ספרים" (ספר 2 פרק 10): "היסטוריון זה כותב בשקידה. באמצעותו ניתן לדעת באופן מדויק את האמת על אודות המאורעות שקרו בתקופתו."
Trace Sport Stars

בישראל

בישראל משודר הערוץ בשידורי yes, באפיק 67. וב-HOT באפיק 70.
כביש M40

היסטוריה

ה-M40 נבנה בשני שלבים עיקריים; השלב הראשון החל בשנת 1967 והושלם בשנת 1974 הוקם כדי להקל על התנועה בכביש ה-A40 והוא חיבר את לונדון לאוקספורד. בשלב זה, הוחלט להקים כביש מהיר שיחבר את לונדון ומערב המידלנדס כדי להקל על הM1 וה-M6, רק בשנת 1983 הוחלט שה-M40 ימשיך לכיוון צפון-מערב ויתחבר לבסוף עם ברמינגהאם.
העבודות על השלב השני של הכביש החלו באוקטובר 1987, עבודות אלו נמשכו במספר פרקים עד שהכביש נפתח במלואו בינואר 1991. בשלב זה, החלק המקורי של הכביש שודרג אף הוא, כך שבסיום העבודות, הכביש כולו היה בעל שלושה נתיבים לכל כיוון. לקראת סוף שנות ה-90 הורחבו חלקי הכביש הראשונים, עד למחלף השלישי (J3) ליד היי וייקום, לכדי ארבעה נתיבים לכל כיוון.
מסדר הירונימוס הקדוש

היסטוריה

בשנת 1415  21 מנזרים התאחדו כדי להקים את מסדר הירונימוס הקדוש.
כמושב הראשי של המסדר נבחר  מנזר סן ברטולומאו  בלופיאנה במחוז גואדלחרה שבספרד. נזירי אותו מנזר התפרסמו בחייהם הפשוטים והסגפניים. מלכי ספרד 
עודדו את המסדר והטילו על  נזיריו עבודות ממלכתיות.
בשנת 1516  נשלחו חברי המסדר  למושבות החדשות באמריקה כשבראשם  עמד לואיס דה פיגרואה.
בולטים  בחשיבותם המנזר המלכותי סנטה מריה דה גוואדלופה בקאסרס, המנזר המלכותי גברתנו מפרסדלווה על יד ברוגוס, המנזר יוסטה  שבו פרש  הקיסר קרל החמישי אחרי התפטרותו,  מנזר גברתנו של הניצחון בסלמנקה , המנזר סן חרונימוס המלכותי במדריד, הנמצא סמוך לארמון בואן ריטירו ומעל הכל, מנזר הארמון אל אסקוריאל , שנבנה על ידי פליפה השני כמנזר, פנתיאון מלכותי, כנסייה (כיום בזיליקה)  וארמון.

הנזירות ההירונימיות

בנוסף לנזירים גברים הצורפול מסדר הירונימוס הקדוש גם נשים. ביניהן הפתרסמו בצניעותם ובנדבנותם  מריה גראסיה ומאיור גומס.
האח פדרו פרננדס פצ'ה ייסד בשנת 1374 את המנזר  לנשים סנטה מריה דה לה סיסלה שבקרבת טולדו. הנזירות של המסדר מכבדות את אותו התקנון כמו הגברים , בעקבות פאולה הקדושה מרומא ובתה, יוליה אוסטוכיה הקדושה ששהלכו אחרי הירונימוס הקדוש.
בימינו מפורסמות הנזירות ההירונימיות  של גארוביאס  בכישוריהם בתחום המגדנאות, במיוחד בעשיית עוגות חביצה ועוגות שקדים.

בפורטוגל

הנזירים ההירונימים הגיעו גם לפורטוגל וכמו בקסטיליה, נהנו בה מחסדי המלכים שהעריכו את אורח חייהם הסגפני ואת רוח החזרה בתשובה ששררה בקרבם.המלך  מנואל הראשון בנה להם את המנזר שנודע כמנזר ההירונימים מבלם או מרים הקדושה מבלם בליסבון, אחד מפסגות הסגנון המנואלי. מנזר זה קיבל מעמד של פנתאון מלכותי.
בשנת 1833 נסגר המסדר על ידי השלטון האזרחי ופעילותו בפורטוגל פסקה.

המסדר בספרד במאות ה-20-19

במהלך המאה ה-19 סבל מסדר הרונימוס הקדוש מאותן התמורות והטלטלות שעברו  כל מסדרי הנזירים בספרד. הן כללו בשנים 1813-1808  בשנים  1820-1823 וב-1836. הפקעות נכסים וסגירת מנזרים רבים 
במסגרת הרפורמות משנת 1836  נסגר המסדר של הירונימוס לחלוטין על 46 מנזריו  אלף נזיריו הוצאו מחוץ לכתולי המנזרים.
כמו בפרטורגל בשנת 1833 , כל נכסי המסדר הופקעו ועברו לידי אוצר המדינה. לעומת זאת המשיכו הנזירות ההירונימיות את  פעילותן ונאבקו למען תחיית הענף הגברי של המסדר. בשנת 1925 הן השיגו מהכס הקדוש החלטה לאפשר הקמתו מחדש של מסדר. המסדר עבר בהמשך קשיים נוספים קשורים למדיניות החילונית של הרפובליקה הספרדית השנייה אחרי שנת 1931  , למלחמת האזרחים ובעיות פנימיות שנמשכו עד שנת 1969 כשהוקם מנהל כללי של מסדר.  כיום בענף הגברי של המסדר  פעילים  רק 10 נזירים  (2017)  ורק  שלושה מהם חיים במנזר משלהם - מנזר מרים הקדושה מפאראל בסגוביה. לנזירות ההירונימיות 17 מנזרים - ביניהם מנזר פאולה הקדושה בסביליה.

תלבושת הנזירים

הנזירים ההירונימים לובשים אחרי סמיכתם בגד לבן  וסקפולאר חום (הדומה לזה של הנזירות הכרמליטיות) וברדס בצבע חום.

הגישה הרוחנית

מסדר הירונימוס הקדוש רואה עצמו  מסדר המתמקד בהתבוננות והמקבל השראה מחייו של הירונימוס הקדוש כמופת  ליישום דרכו של ישו הנוצרי אל השלמות.  בשעות הבוקר עסוקים הנזירים והנזירות בעבודה.  את שעות הערב  הם מקדישים לתרגילי התבוננות , לתפילות,  קריאה ולימוד.
עבודת האל נעשית על ידי השתתפות במיסה ובליטורגיית השעות
פרוח'

פרוח' הוא שמה של שושלת שהחזיקה בין השנים 1603–1670 לסירוגין בתפקידים של מושל (סנג'ק ביי) במחוזות ירושלים ושכם ובתפקיד הממונה על שיירת החג' למכה (אמיר אל-חג'). שני הבולטים בבני המשפחה היו פרוח' אבן עבדאללה (נפטר ב-1621) ובנו, מוחמד אבן פרוח' (נפטר ב-1638). שניהם נודעו בידם הקשה כלפי תושבי ירושלים. הם היו קשורים בקשרי משפחה וחסות למשפחות המושלים של מחוזות עזה (בית רצ'ואן) ולג'ון (בית טורבאי).
יוזף סוק (כנר)

חייו

סוק למד בקונסרבטוריון ובאקדמיה של פראג. הוא פיתח קריירה סולנית מרשימה, אך התמסר במיוחד למוזיקה קאמרית. בשנת 1951 ייסד את שלישיית סוק (על שם סבו), עם הפסנתרן יוליוס קאצ'ן והצ'לן ינוש סטארקר. עוד בהיותו סטודנט ניגן עם רביעיית פראג.
יוזף סוק היה גם ויולן מחונן, שהקליט את הסינפוניה קונצ'רטנטה של מוצרט לכינור וויולה, כויולן עם איונה בראון והאקדמיה של סנט מרטין אין דה פילדס.
יוזף סוק זכה שש פעמים בגראן פרי דה דיסק הצרפתי.
עזרא דגן

קורות חיים

עזרא דגן נולד ב-1947 כעזרא אוז'לבו למשפחה ממוצא טורקי.
למד תיאטרון ופנטומימה במגמה לדרמה בבית הספר לאמנויות "רננים", בסטודיו למשחק של נולה צ'לטון ופנטומימה אצל קלוד קיפניס ויורם בוקר.
בשנת 1964 שיחק בתיאטרון הנוער "שחרית" וב-1967 בתיאטרון "הפרסה", מיסודם של תלמידי נולה צ'לטון.
שירת ב"להקת גייסות השריון" בשנים 1968-1965, שם שיחק את מילותיו הראשונות של חנוך לוין על הבמה: ב"תותח בראש" ובמערכון "רחמו" של דן אלמגור.
השתתף בהצגות רבות בתיאטרון הישראלי: "צץ וצצה", משירי נתן אלתרמן בתיאטרון העממי, בתפקיד ליגוריו בהצגה "מנדרגולה" בתיאטרון חיפה, "המסע אל ארץ התוף" בתיאטרון החאן ירושלים, "נפוליון - חי או מת!" ו"מעשה בחייל" בתיאטרון בימות, "חיים בכספת" בפסטיבל תיאטרונטו, "אני אשתי שלי" בתיאטרונטו - 2016 "הפטריוט" במרכז התיאטרוני בנווה צדק, "מות הלבנה" בבית לסין ו"חולה אהבה בשיכון ג'" בתיאטרון הקאמרי.
דגן ביים הפיק ושיחק גם בהצגות ילדים רבות בשיתוף אשתו עירית דגן: "עיגול ועוד משולש בריבוע" מאת דתיה בן דור, "לא יאומן כי יסופר", משירי ע. הלל, "בית ממכר אגדות" מאת מיכאל דק, "עברית יפה שלי" מאת יורם טהר-לב, "ואז היהודי אמר"- ינקלה יעקובסון, וב"מלך, לוליין ופושטת יד".
הקליט שירים יחד עם רבקה זוהר: "צץ וצצה", עם אשתו לשעבר, צילה דגן: "בולבול תגיד לי למה" ו"מעשה בלביבות".
זכה במקום הראשון ב"פסטיגל" 1981 בשיר: "איגן מיגן".
מאז 1995 נמנה דגן עם סגל השחקנים של התיאטרון הקאמרי של ת"א.
ב-7 באפריל 2013 קיבל דגן פרס מפעל חיים יחד עם רעייתו על הקמת "תיאטרון עדוּת" - פרויקט תיאטרון טיפולי המפגיש בין ניצולי שואה לבני נוער.
פנטומימה: שיתף פעולה עם יורם בוקר: "מחזה לימוד" של ברכט, "טסטמוניום", "קרוסל", "גיזת הזהב" ובמעברי הפנטומימה בשידור אירוויזיון 1979 מישראל.
קולנוע: "נורית", "הפחדנים", "מתנה משמים", "אמריקה 3000", "המהפכן", "ילדי סטלין", "מאחורי הסורגים 2", "זמן אמת" ו"רשימת שינדלר" בתפקיד רב' יעקב מנשה לברטוב, "גיא אוני", "רצח לארוחת בוקר", "הבן של האחרת".
טלוויזיה: "ערוגות החשק", "חור במסך", "בוצ'ה", "התזמורת", "האסיסטנט של אלוהים", "גופה בחולות" אלוף בצלות ואלוף שום", "החיים זה לא הכל" ובתוכניות לילדים: "אות אות אות", "הילדים משכונת חיים", "קישקשתא", "הצצקנים", "מסיבת גן", "פרפר נחמד", "מתגלגלים" ו"סיפורי שמש 22".
מפגשי תיאטרון: "פטפוטים ופנטומימה" - על לשון הגוף ושפת התנועה, "תקלה קלה", "מסתורין" ומפגש קולנוע: "רשימת שינדלר - רשימת שפילברג".
בימוי: הצגת שירי ע. הלל "אני פשוש", "מערת הקסמים" עם חוה אלברשטיין ועודד תאומי, הקים וביים את "להקת התותחנים", "להקת גולני" וצוותי ההווי: שבע, 401, וחטי' 14 וביים יחד עם עירית דגן את התיאטרון העירוני של חולון.
הוראה: לימד 12 שנה באוניברסיטת חיפה - בחוג לתיאטרון: טכניקות פנטומימה ומשחק מסוגנן ובביה"ס למשחק בית צבי והרצה על לשון הגוף בפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון.
הסכם גנט

הסכם גנט היה הסכם שלום בין האימפריה הבריטית לבין ארצות הברית, שסיים את מלחמת 1812. ההסכם נחתם ב-24 בדצמבר 1814 בעיר גנט, בבלגיה של היום (אז בתקופת מעבר בין האימפריה הצרפתית הראשונה לממלכה המאוחדת של ארצות השפלה). עיקרו של ההסכם היה חזרה לסטטוס קוו אנטה בלום (בלטינית: status quo ante bellum - "המצב שהיה לפני המלחמה") בין שתי המדינות. התקשורת האיטית של התקופה הביאה לכך שהידיעה על אישור ההסכם הגיעה לארצות הברית רק חודשים לאחר מכן, ולא מנעה את אחד הקרבות הגדולים של המלחמה - קרב ניו אורלינס, ב-8 בינואר 1815.
לאחר חתימת ההסכם בידי נציגי שני הצדדים הועבר המסמך לאישרור הממשלות. ב-27 בדצמבר אושרר ההסכם בידי הממשלה הבריטית, אך עברו כמה שבועות עד שההסכם הגיע לארצות הברית. ב-16 בפברואר 1815 אושרר ההסכם בסנאט של ארצות הברית, פה אחד. ב-17 בפברואר העביר נשיא ארצות הברית ג'יימס מדיסון את החוזה המאושרר לידיו של דיפלומט בריטי, שהעביר מצדו את האשרור של ממשלתו. כאמור, חתימת ההסכם לא נודעה בזמן לצבאות הלוחמים בדרום ארצות הברית, ולא מנעה את קרב ניו אורלינס. לעומת זאת, הידיעה על חתימת ההסכם הגיעה לבריטים ברגע האחרון לפני פתיחת מתקפה על העיר מוביל, באלבמה. גם לאחר קבלת הידיעה בכל החזיתות נמשכו במשך חודשים רבים תקריות בין צבא ארצות הברית לאינדיאנים, שנתמכו בידי בריטניה.
ההסכם הסדיר החזרת השבויים משני הצדדים, והחזרה הדדית של שטחים שנכבשו במהלך המלחמה. במסגרת מהלך זה נסוגה בריטניה משטחים נרחבים, כ-40,000 קילומטרים רבועים ליד ימת סופיריור וימת מישיגן, וכן שטחים שנכבשו במיין ובחוף האוקיינוס השקט. ארצות הברית נסוגה משטחים שנכבשו בקנדה עילית, אונטריו של היום. בריטניה התחייבה להחזיר עבדים שנמלטו במהלך המלחמה, אך בסופו של דבר פיצתה את בעלי העבדים. ההסכם התעלם מן הסיבות לפרוץ מלחמת 1812: הגבלות הסחר שהטילה בריטניה בשל המלחמות עם צרפת, שפגעו בארצות הברית, וכן הגיוס בכפייה של מלחים אמריקאים לצי הבריטי וכן תמיכת הבריטים באומות האינדיאנים. עם סיום המלחמה עם צרפת בטלו ממילא הסיבות הראשונות, ומכיוון שבמהלך המלחמה התמוטטה המנהיגות האינדיאנית נמוגה גם התמיכה הבריטית בהם. ההסכם איפשר לארצות הברית ולקנדה, אז עדיין מושבה בריטית, ליישב ביניהן ויכוחים שונים על הגבולות בדרכי שלום.
תת-יבשת

תת-יבשת היא מסה יבשתית גדולה, בעלת מאפיינים ברורים, המבדילים אותה מהשטחים האחרים ביבשת, ויוצרים חלוקה ברורה של היבשת המכילה אותה.
המילה המיודעת באנגלית (the subcontinent) מתייחסת לתת-היבשת ההודית. תת-היבשת ההודית מכילה את הודו, פקיסטן, בנגלדש, נפאל, בהוטן, וסרי-לנקה. ההגדרה היא ברורה למדי, ולמרות שתת-היבשת ההודית מכילה מגוון של סביבות אקולוגיות (מדבריות, יערות גשם ורכסי הרים), מגוון רב של דתות (הינדואיזם, בודהיזם, אסלאם, סיקים ועוד), וטיפוסים אתניים היא יוצרת אזור נבדל משאר אסיה מבחינה גיאו-תרבותית.
המזרח התיכון הוא תת-יבשת תרבותית שרובה באסיה ומיעוטה באפריקה (מצרים) ובאירופה (טורקיה), והיא נחשבת לאזור נבדל מבחינה גיאו-תרבותית מאסיה, מאירופה ומאפריקה.
תת יבשת נוספת נמצאת בצפון אפריקה. מדינות המגרב (לוב, תוניסיה, אלג'יריה, מרוקו ומאוריטניה), הולכות ונתפסות בשנים האחרונות כמהוות תת-יבשת של אפריקה.
הגדרה נוספת היא של מסה יבשתית גדולה, שהיא קטנה מיבשת ממש, כמו גרינלנד.
מתקפת מנע גרעינית

מתקפת מנע גרעינית או מכה ראשונה היא מתקפת פתע גרעינית המשתמשת בכוח גרעיני מסיבי. "מכה ראשונה" מוצלחת משמידה את רוב כוחו הגרעיני של היריב כך שהיכולת הגרעינית השיורית, ככל שנותרת כזו, איננה מספיקה להשמדת התוקף בעוד המותקף אינו יכול להמשיך במלחמה. מתקפה גרעינית ראשונה לרוב תתקוף את האתרים הגרעיניים האסטרטגיים של האויב: מתקני שיגור טילים, בסיסי צוללות, שדות תעופה, מפקדות, ואתרי אספקה.
בעוד שבמהלך רוב המלחמה הקרה שרר מצב של השמדה הדדית מובטחת, ובפרט לאחר הכניסה לשירות של צוללות טילים בליסטיים, בתחילת המלחמה הקרה מכה ראשונה מוצלחת הייתה אפשרות אופרטיבית. כך למשל ב-1961 נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי בחן שימוש במכה ראשונה במהלך משבר ברלין השני.
בעוד שמצב של השמדה הדדית מובטחת ממשיך לשרור בין המעצמות הגרעיניות הגדולות, ואף ייתכן ששורר באופן הדדי בין מעצמות אזוריות כהודו ופקיסטן, ביחס למדינות עם ארסנל גרעיני קטן יחסית כצפון קוריאה מתקפת מנע היא ישימה צבאית. מתקפת מנע גרעינית יכולה להיות ישימה גם כנגד מדינות כאיראן שהן מדינות סף גרעיניות.
היינריך השני, דוכס לורן

ביוגרפיה

היינריך נולד ב-8 בנובמבר 1563 בננסי, לקרל השלישי, דוכס לורן וקלוד דה ולואה, נסיכת צרפת, בתם של אנרי השני, מלך צרפת וקטרינה דה מדיצ'י.
ב-31 בינואר 1599 התחתן היינריך עם קתרין דה בורבון, בתם של אנטואן דה בורבון, דוכס ונדום וז'אן השלישית, מלכת נווארה, אולם לא היו להם ילדים. בשנת 1604 מתה קתרין, וב-24 באפריל 1606 התחתן היינריך בשנית עם מרגריטה גונזאגה (אחותה של אלאונורה גונזאגה - אשתו של פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה), בתם של וינצ'נצו גונזאגה, דוכס מנטובה ואלאונורה דה מדיצ'י (אחותה של מארי דה מדיצ'י), ממנה היו לו 4 בנות. 
ב-31 ביולי 1624 מת היינריך בננסי, ובתו ניקול, דוכסית לורן עלתה לשלטון במקומו.
ועדת בנסן

ועדת בנסן (De Bunsen Committee) הייתה ועדה בריטית בראשות הדיפלומט הבריטי, ברונט, סר מוריס דה בנסן.
הוועדה מונתה ב-1915 על ידי ראש הממשלה הבריטית, הרברט הנרי אסקווית', על מנת לקבוע את המדיניות כלפי האימפריה העות'מאנית במהלך ולאחר מלחמת העולם הראשונה.
דו"ח הוועדה. מיום 30 ביוני 1915, קבע כי קיומה של ממלכה עות'מאנית בלתי-תלויה. תוך ביזור שיטת המנהל שלה, הוא הדבר התואם ביותר את האינטרסים של בריטניה. אולם משהתקדמה המלחמה סיפק הדו"ח את ההנחיות לממשלת בריטניה למשא ומתן עם צרפת, איטליה ורוסיה בנוגע לחלוקתה של האימפריה העות'מאנית והיווה בסיס למדיניות הבריטית במזרח התיכון.
בנוגע לארץ-ישראל, קבעה הוועדה כי אין מקום לתביעות צרפתיות או בריטיות וכי, בדומה לרעיונות שהעלו קודם לכן סר אדמונד בראו (Sir Edmund George Barrow) ואדוארד גריי, המעצמות חושדות האחת בשנייה ואינן סומכות האחת על רעותה ולכן יש צורך בנייטרליזציה ובבינאום של ארץ-ישראל, וגורלה יהיה נושא למשא- ומתן עתידי.
הדין-וחשבון שהנפיקה הוועדה לא התייחס לציונות או לשאלה היהודית.
גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג

ביוגרפיה

גאורג נולד ב-24 ביולי 1796 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולשרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתו של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1814 לחם גאורג יחד עם אחיו יוזף נגד צרפת, כחלק מהצבא האוסטרי.
בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-הילבורגהאוזן את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1834 מת אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ואחיו יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. שלטונו של יוזף היה מאוד שמרני, ומשום כך נאלץ להתפטר במהלך מהפכות אביב העמים, וגאורג עלה לשלטון במקומו.
ב-3 באוגוסט 1853 מת גאורג בהומלשיין, ובנו ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.