google/wiki40b huggingface dataset:
חנוך פטישי

שירותו הצבאי

פטישי התגייס לחיל האוויר בשנת 1964 וביולי 1966 סיים קורס טיס. הוא מילא תפקידים שונים בחיל כמדריך וטייס קרב, השתתף במלחמות ישראל ופיקד על יחידת 669.

טייס קרב

נלחם במלחמת ששת הימים כטייס "אורגן" והשתתף בגיחות מבצעיות במלחמת ההתשה במסגרת טייסת 107 ("קורנס"). בהמשך עבר לטייסת "העמק" שהפעילה מטוסי ה"עיט" ולחם במסגרתה במלחמת יום הכיפורים. לאחר מכן עבר לתפקידי הדרכה שונים בקורס טיס, על מטוסי הפוגה והפייפר.
במהלך שירותו כמדריך בבית הספר לטיסה הדריך גם את שני אחיו הצעירים, אביהו ואיתמר פטישי, שהיו גם הם לטייסים בחיל. בהמשך הפך למפקד קורס מתקדם בבית הספר לטיסה ולטייס בטייסת העמק שהפעילה את מטוסי ה"עיט" בחיל האוויר.

תפקידים פיקודיים

בשנת 1975 מונה למפקד יחידה 669, והחליף את מפקדה הראשון, יורם שחר. היחידה, שהוקמה רק שנה קודם לכן, הייתה אז קטנה מאוד ופטישי גיבש את נוהלי היחידה ופעל למיסודה. לאחר מספר שנים מונה למפקד טייסת 147. בתפקידו האחרון בצה"ל היה ראש מחלקה במה"ד.

לאחר פרישתו מצה"ל

בשנת 1983 חזר ליגור, הקיבוץ בו נולד, יחד עם אשתו, אותה הכיר במהלך שירותו בחיל האוויר, ועם ארבעת ילדיהם. בשנת 1987 פרש משירות סדיר, בדרגת אלוף-משנה והמשיך לשרת במילואים כטייס וכמדריך בבית הספר לטיסה. בשנים 1995-1990 היה מפקד יחידת מילואים לאיתור נעדרים בחיל האוויר. בשנת 1991 נפטרה במפתיע אשתו, אילנה, וחנוך נשאר בקיבוץ יגור עם ארבעת ילדיו, בקרבת הוריו המבוגרים. בהמשך החזיק במספר תפקידים בקיבוץ יגור ובסביבתו, בהם מנהל פארק הכרמל.

ספריו

בשנת 2005 הוציא את ספרו "מחתרת במדים" העוסק בתושבי ארץ ישראל ששירתו כחיילים בצבא הבריטי. הספר הוא למעשה הרחבה של התזה שהגיש בלימודי התואר השני. כמו כן, לאחר מחקר מקיף, כתב ספר נוסף העוסק באלוף מאיר זורע, אך עקב מותו הפתאומי לא הספיק להוציא אותו . הספר בשם " זרו- האלוף מאיר זורע- מפקד, איש אדמה, הומניסט " יצא בעזרת משפחתו בהוצאת הקיבוץ המאוחד . ספריו מבטאים את משיכתו של פטישי למורשת צה"ל וארץ ישראל.

משפחתו

חנוך פטישי נפטר במפתיע בשנת 2010, בגיל 65. הוא הותיר אחריו ארבעה ילדים, שישה נכדים, ושני אחים. בנו יהל היה גם הוא טייס בחיל האוויר וכיהן כמפקד שדה דב. אחיו, אביהו פטישי, הגיע לדרגת סגן-אלוף כטייס בחיל האוויר וממשיך לטוס גם כאזרח, ואיתמר פטישי, פרש מחיל האוויר בדרגת רב-סרן על מנת להשקיע בחברות טכנולוגיות. השלושה היו שלישיית האחים הראשונה ששירתו כולם כטייסים בחיל האוויר.
דונם

דונם (בטורקית: dönüm), היא יחידת מידה עות'מאנית לשטח. היא אינה שייכת למערכת היחידות הבינלאומית, בה יחידת השטח היא מטר רבוע.
מקור השם הוא מהמילה הטורקית העות'ומאנית ﺿﻨﻤﻕ (dönmek) שמשמעותה "להפוך" או "לעבד". פירוש המילה הוא שטח שאדם יכול לחרוש ביום אחד. בעבר, לא הוגדרה המידה במדויק, וגודל השטח המוחלט השתנה משמעותית ממקום למקום. במדינות רבות שהיוו חלק מהאימפריה העות'מאנית, המונח נמצא עדיין בשימוש. במדינות אלו המונח מוגדר בצורה מדויקת, אם כי באופן שונה ממדינה למדינה.
מידת השטח הנהוגה ביוון, הסטרמה (Stremma), שקולה בגודלה לדונם.
מאורין לוייס

ביוגרפיה

לוייס נולדה בלייז' והיא בוגרת תואר בתקשורת, אחותה הבכורה ברברה מגישה אף היא בטלוויזיה. 
ב-2003 היא החלה לעבוד ב-RTBF רשת השידור הבלגית דוברת הצרפתית.
ב-2005 לצד מרסל ואנטילט היא הנחתה את אירוויזיון הילדים שנערך בעיר הסלט.
בשנים 2007, 2009 ו-2011 היא הציגה את תוצאות הניקוד הבלגי בתחרות האירוויזיון.
ב-2008 החלה להגיש תוכנית ברדיו, וב-2011 היא החלה להנחות את הגרסה הבלגית לתוכנית הטלוויזיה The Voice.
העיגול ליד וירג'יניה

היצירה

בשנת 1975 יצרה דגנית ברסט את העבודה "העיגול ליד וירג'יניה" - קולאז' צילומי המכיל רפרודוקציה של דיוקנה בפרופיל של הסופרת וירג'ניה וולף. מתחת לדיוקן מופיע טקסט תיאורי: "וירג'יניה וולף, סופרת אנגליה מרתקת ומיוחדת במינה. ואחת המחדשות הגדולות בתחום הרומן המודרני". לצד דיוקן זה מופיע תיאור תלת-ממדי של עיגול, שנוצר כאשליה אופטית. מתחת לשני אלו יצרה האמנית שתי צורות, המעוצבות כמעין סהר, והמהוות מעין גרסה משלה לצורות המרכיבות את העיגול. בשנת 1976 יצרה ברסט גרסה נוספת לעבודה, בה הומר הציור בפסל תלת ממדי עשוי עץ לבוד של צורות אלו בגובה של 120 ס"מ. 
וירג'יניה וולף מופיע כאיקונוגרפיה בעבודה נוספת של ברסט בשם "אורלנדו", אף היא משנת 1975. יחד עם זאת אין בעבודה ביאור לקשר שבין שני הדימויים המרכזיים שבה. ברסט עצמה התייחסה בדיעבד לבעיית הפרשנות של עבודה זו:
יש אומרים שהעבודה "העיגול ליד וירג'יניה" היא אניגמטית. למען האמת, אף אני חושבת כך. מאז שנוצרה, בהרף עין, כל פעם שאני נזכרת, או פוגשת בה, אני מנסה להסביר לעצמי מהו הדבר שגרם בזמן הוצרה לתחושה של ה"נכון"… העבודה הזו מגלמת עבורי, מבין עבודותי, את הדוגמה הקיצונית ביותר לתפישתי שהדימוי קודם להבנה, שהמשמעות אינה נתונה מראש ונמסרת הלאה לצופה, אלא היא מפציעה ועולה בתוך ומתוך תהליך העבודה, ושחלק בלתי נפרד מתהליך היצירה הוא הנסיון המתמשך של האמן לפרש ולהבין את עבודותיו שלו, ומכאן את עצמו ואת עולמו. בשל כך אפשר ש"הארנבת המתה" אינה אלא האמן עצמו.
העבודות הוצגו בתערוכות שונות ביניהן "90-70-90" (1994), "גבולות השפה" (1997) ו"המזימה של הטבע" במוזיאון תל אביב לאמנות ובתערוכה "מרוץ שליחות" (2007) במוזיאון חיפה לאמנות. 
מרבית הפרשנים הדגישו בכתיבתם את הפן המושגי ביצירות אלו. אופן הייצוג של העיגול משמש מעין דוגמה אירונית לפילוסופיה של הפוזיטיביזם. בפני הצופה, כפי שציינה נורית דוד, עומדת האפשרות לראות את "השמש הלבנה (או את הלבנה במילואה), או שאתה רואה את שני הסהרונים השחורים". גם מרדכי עומר, בתארו את הגרסה השנייה של העבודה, ראה בה חלק מבחינה של אופני הייצוג האמנותיים המעומתים עם שפה "גאומטרית-מנימליסטית".
מרכז כנסים

מרכז כנסים הוא מבנה גדול ממדים שתוכנן עבור קיום כנסים, בהם אנשים פרטיים וקבוצות מעלים, משתפים ומקדמים אינטרסים משותפים. מרכזי כנסים מציעים בדרך כלל שטח ציבורי גדול המעניק מרחב לאלפי משתתפים ואף נקראים לעיתים מרכז תערוכות כאשר הם מספקים מקום לעוסקים במלאכת האמנות. מרכזי כנסים מתאפיינים באודיטוריום אחד לפחות ויכולים להימצא בהם אף אולמות קונצרטים ואולמות להרצאות. ישנם בתי מלון גדולים המכילים בתוכם מרכז כנסים.
אורה עתריה

אורה עתריה (נובמבר 1930 - יוני 2002) הייתה משוררת ישראלית.
עתריה נולדה בתל אביב. גרה שנים רבות במושב אודים.
כתיבתה של אורה עתריה הייתה אישית מאוד, ועם זאת הייתה קשורה בקשר אמיץ למקורות ולארץ ישראל.
עתריה נפטרה ביוני 2002 ברמות נפתלי. הייתה נשואה לשמואל מור, עורך השבועון "בול", ואם לחמוטל עתריה ולתמוז.
יצחק אוחיון

ביוגרפיה

אוחיון נולד במרוקו ב-11 באוקטובר 1945 ועלה לישראל ב-1956, בהיותו בן 11.
אוחיון שירת בקבע כנגד והשתחרר מצה"ל בדרגת רב-סמל. לאחר השחרור קיבל תואר מדריך בכיר באוניברסיטת תל אביב ותועד בוגר ממכללת בית ברל.
אוחיון היה שימש בעבר כדירקטור ויו"ר חברת מיתב ויו"ר החברה לפיתוח פתח-תקווה וקיבל פרס חינוך משלים מטעם נשיא המדינה יצחק נבון.
אוחיון כיהן בעיריית פתח תקווה כמנהל מחלקת נוער וספורט במשך 10 שנים, וכמנהל אגף גנים ונוף במשך 11 שנים.
ב-1998 התמודד כמועמד עצמאי המזוהה עם מפלגת העבודה מול ראש עיריית פתח תקווה מטעם הליכוד, גיורא לב, ונבחר לתפקיד ראש עיריית פתח תקווה. הוא נבחר מחדש בבחירות ב-2003 וב-2008. אוחיון מכהן כסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי.
ב-8 בפברואר 2011 נעצר על ידי המשטרה בחשד לקבלת שוחד וטובות הנאה מאנשי עסקים בעיר על מנת להעניק להם קרקעות ואישורים וכן בחשד למינויים פוליטיים כשוחד בחירות. באוקטובר 2013 הודיעה פרקליטות המדינה על סגירת התיקים נגדו מחוסר ראיות, ב-15 בינואר 2013 פרש מכהונתו בשל מחלה, לאחר פרישתו שימש אורי אהד כראש עיר בפועל. בפברואר 2013 הוענק לו תואר אזרח כבוד של העיר.
בבחירות לכנסת התשע עשרה, שהתקיימו סמוך לפרישתו, הוצב אוחיון במקום ה-108 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת.

פתח תקווה אחת

פתח תקווה אחת הייתה סיעה במועצת עיריית פתח תקווה בהנהגת אוחיון, שהייתה מזוהה עם מפלגת העבודה הישראלית. הסיעה הייתה מיוצגת במועצת העיר החל משנת 1998. לאחר בחירות 2003 הייתה הסיעה לשנייה בגודלה במועצת העיר עם 4 מנדטים. גם בבחירות 2008 זכתה הסיעה ל-4 מנדטים. החל משנת 1998, עת נבחר יצחק אוחיון לראשות עיריית פ"ת, כיהן מס' 2 ברשימה, יעקב בן-שמחון כסגן ראש העיר וכראש אגף מנהל החינוך. שני חברים נוספים בסיעה שכיהנו במועצת העיר החל משנת 2003 הם ברוריה שכטר ושלום קוטלר.
קאורי מצומוטו

קריירה

בשנת 2005, כאשר הייתה בת 17, מצומוטו זכתה במדליה הראשונה שלה בקריירה הבוגרת כאשר זכתה במדליית ארד בטורניר 'World Cup Sofia'. בשנת 2008 זכתה באליפות אסיה לאחר שניצחה בגמר את קאנג סין-יונג הדרום-קוריאנית. באותה השנה היא זכתה בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי כשניצחה בגמר את בת-ארצה ג'יורי מיאמוטו.
באליפות העולם בשנת 2010 שנערכה בטוקיו, זכתה מצומוטו במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג כשניצחה בגמר את תלמה מונטיירו הפורטוגלית בהחלטת שופטים. בנובמבר היא השתתפה במשחקי אסיה שנערכו בגואנגג'ואו שבסין וזכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון בגמר על קים ג'אן-די הדרום-קוריאנית. בשנת 2010 השתתפה בחמש תחרויות מהסבב העולמי וזכתה בכולן במדליית זהב (טורניר המאסטרס בסוואן, גראנד סלאם פריז, גראנד פרי דיסלדורף, גראנד סלאם ריו דה ז'ניירו וגראנד סלאם טוקיו).
באליפות העולם בשנת 2011 שנערכה בפריז, זכתה מצומוטו במדליית הארד. מצומוטו הגיעה עד שלב חצי הגמר בו הפסידה לבת-ארצה היפנית אייקו סאטו ונשרה לקרב על מדליית הארד שם ניצחה באיפון את מיריים רופר הגרמנייה לאחר ריתוק מוצלח.
באולימפיאדת לונדון 2012, מצומוטו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג וזכתה במדליית הזהב היחידה של היפנים בענף הג'ודו בלונדון. בקרב הראשון היא ניצחה את וזנה דז'וקיץ הסלובנית, בשמינית הגמר היא ניצחה את קיפאיית גסימובה האזרית וברבע הגמר ניצחה את ג'וליה קווינטוואלה האיטלקייה. בחצי הגמר היא גברה על אוטום פאבייה הצרפתייה ובגמר ניצחה את קורינה קפריוריו הרומנייה כאשר השופטים פסלו את הרומנייה לאחר התקפה לא חוקית מאחור.
באליפות העולם בשנת 2015 שנערכה באסטנה, זכתה מצומוטו בפעם השנייה בתואר העולמי. את שלושת הקרבות הראשונים ניצחה מצומוטו באיפון ובשלב רבע הגמר ניצחה בזכות ניקוד יוקו את סומיה דורג'סורן המונגולית. בחצי הגמר היא ניצחה את אוטום פאבייה הצרפתייה בזכות עונשים ובגמר גברה בווזארי על קורינה קפריוריו הרומנייה.
באולימפיאדת ריו 2016, מצומוטו זכתה במדליית הארד לאחר שהפסידה בשלב חצי הגמר לסומיה דורג'סורן המונגולית ונשרה לקרב על הארד בו גברה על ליאן צ'ן-לינג מטאיוואן.
מודל אמגט

מודל אמגט, אשר ידוע גם בתור "חוק הנפחים החלקיים", קובע כי נפח של תערובת גזים אידיאליים שווה לסכום הנפחים החלקיים של כל רכיבי התערובת בנפרד. המודל נקרא על שמו של אמיל אמגט .
אם נתונים לנו N נפחים  המאוכלסים ב-N גזים שונים בטמפרטורה T ובלחץ P, אם נרכז את כל הגזים יחד באותו לחץ P ובאותה טמפרטורה T, הנפח הכולל יהיה: 
מודל אמגט מתאים לעיתים גם עבור תערובות של גזים לא אידיאלים, בתנאי שאין ביניהם ריאקציה כימית. מודל אמגט הוא מודל ולא חוק מכיוון שאינו מהווה חוק תרמודינמי אוניברסלי, אלא מתאים עבור מקרים מסוימים בלבד.
מודל אחר לתערובות גזים הוא מודל דלטון. עבור גזים אידיאלים, מודל דלטון ומודל אמגט זהים לחלוטין. מעניין לראות כי עבור גזים לא אידיאלים, מודל אמגט מהווה קרוב טוב יותר מאשר מודל דלטון.
מועצת הממשל העיראקית

מועצת הממשל העיראקית (בערבית: مجلس الحكم العراقي, באנגלית: Iraqi Governing Council) הייתה הממשלה הזמנית של עיראק מיולי 2003 ועד יוני 2004, מיד לאחר כיבוש עיראק על ידי כוחות הקואליציה המערבית במלחמת עיראק. המועצה מונתה על ידי הרשות הזמנית של הקואליציה (Coalition Provisional Authority), גוף השלטון שהוקם מטעם כוחות הכיבוש.

הקמת המועצה

ב-20 במרץ 2003 פלשו כוחות הקואליציה המערבית בהנהגת ארצות הברית לעיראק. המדינה נכבשה בתוך זמן קצר, ומשטרו של הנשיא צדאם חוסיין הופל. בעקבות זאת הקימו כוחות הקואליציה את הרשות הזמנית של הקואליציה, אשר נטלה לידיה את כל סמכויותיהן של רשויות השלטון במדינה. לראש הרשות מונה הדיפלומט האמריקאי פול ברמר, אשר שימש למעשה כנציב העליון של עיראק.
ב-13 ביולי 2003 הקימה הרשות הזמנית של הקואליציה לידה ובכפוף אליה את מועצת הממשל העיראקית. היה זה גוף של פוליטיקאים ומנהיגים דתיים ושבטיים עיראקים, שנועדו לשמש כיועצים וכמנהיגים עד להשבת הריבונות לעיראק. המועצה מנתה בסך הכל 26 חברים, כולל מחליפים. הרכבה כלל 13 מוסלמים שיעים, חמישה מוסלמים סונים, חמישה מוסלמים כורדים, טורקמני אחד, ואשורי אחד. שלוש מחברות המועצה היו נשים. 11 מחברי המועצה כיהנו ברוטציה כנשיאיה, כל אחד למשך חודש אחד. שניים מחברי המועצה נרצחו במהלך כהונתם בפיגועי טרור.
בספטמבר 2003 הכירה הליגה הערבית במועצה, והיא הוזמנה לייצג את עיראק במפגשי הליגה.

פעולות המועצה

הגם שהמועצה הייתה כפופה לרשות הזמנית של הקואליציה, נמסרו בידיה כוחות וסמכויות. היא מינתה חברים לקבינט המעבר של עיראק, מינתה נציג לעיראק באו"ם ועסקה בניסוח חוקה זמנית חדשה לעיראק, שנחתמה ב-8 במרץ 2004. חוקה זו הסדירה את פעולת המועצה וממשלת הביניים העיראקית, קבעה את לוח הזמנים לקיום בחירות כלליות, לניסוח חוקה קבועה שתעמוד לאישור האזרחים ולהקמת ממשלה קבועה. הקבינט הראשון שמינתה המועצה, ב-1 בספטמבר 2003, כלל 25 שרים, שלא היו חברים במועצה בעצמם.
מחלוקות עקרוניות התגלעו בין סיעות שונות במועצה. תומכי הקו השמרני זכו בהישג חשוב במסגרת קביעת דירקטיבה 137 של המועצה ב-29 בדצמבר 2003, לאחר דיון של 15 דקות. דירקטיבה זו ביטלה את קוד חוקי המשפחה העיראקי החילוני, שנחשב למתקדם ביותר בעולם הערבי מבחינת זכויות נשים. תחתיו אומצו דיני המשפחה של השריעה האסלאמית. החלטה זו עוררה מחאה רבה מצד נשים בעיראק שחששו ליכולתן לקבל החלטות בנוגע לענייני משפחה.
המועצה גם החליטה לקבוע את יום נפילת בגדאד בידי כוחות הקואליציה כיום חג לאומי, הקימה בית דין לשפיטת מנהיגים לשעבר של עיראק ואסרה על פעולת תחנות טלוויזיה שנחשדו בתמיכה במתנגדי המשטר החדש. המועצה בחרה דגל חדש לעיראק, אך עיצובו עורר מחלוקת - בין השאר משום הדמיון בין צבעיו לצבעי דגל ישראל - והעיצוב המוצע נזנח.
במהלך פעולת המועצה ונוכח פעולות טרור קשות בעיראק איימו כמה מחברי המועצה לפרוש ממנה, ואחד מהם השעה את חברותו בה.

פיזור המועצה

החוקה הזמנית של עיראק קבעה כי ב-30 ביוני תתפזר המועצה ותוחלף על ידי ממשלת הביניים העיראקית החדשה, שתקבל לידיה בחזרה את הריבונות המלאה על עיראק. ב-1 ביוני 2004 החליטה המועצה לפזר את עצמה לאלתר ולמנות את הנשיא האחרון שלה, רזי משעל עג'יל אל-יאוואר, לנשיא ממשלת הביניים. סמכויות הממשל הועברו לידי הממשלה החדשה ב-28 ביוני, ובמועד זה גם פורקה הרשות הזמנית של הקואליציה. ממשלת הביניים הוחלפה ב-3 במאי 2005 על ידי ממשלת המעבר של עיראק. בעקבות הבחירות הכלליות בעיראק בדצמבר 2005 הוחלפה ממשלה זו ב-20 במאי 2006 על ידי הממשלה הקבועה הראשונה של עיראק, בראשותו של נורי אל-מאלכי.
תיירי מרקס

תיירי מרקס (בצרפתית: Thierry Marx; נולד ב-19 בספטמבר 1962) הוא שף צרפתי.

ביוגרפיה

סבו, מרסל מרקס, היה מהגר יהודי-פולני, קומוניסט בהשקפת עולמו, שנלחם במלחמת האזרחים בספרד. תיירי מרקס נולד וגדל בשכונת מנילמונטאן בפריז, עבד באגודת "לה קומפאניון די דוואר" ב-1978 וקיבל דיפלומה באפייה ומגדנאות.
עבד בבית אבות כשר שמשפחת רוטשילד תרמה לפריז. ב-1981, בהיותו בן 18, הצטרף לכוח הצנחנים הצרפתי של יוניפי"ל ללבנון, וב-1983 נפצע בפיגוע החזבאללה נגד המפקדה הצרפתית בביירות. התלמד במסעדות "לדואיין", "טיוואן", "ג'אמן" של ז'ואל רובישון ובמסעדתו של אלן שאפל. הוא נסע לאוסטרליה שם היה שף במלון רג'נסי. אחר-כך היה שף בעיר במסעדת "רוק אן ואל" בטור והשיג כוכב במדריך מישלן. עבר למסעדת "שבאל בלאן" בנים, שהחזיקה בתקופתו בכוכב במישלן ונסע לחופשות בסינגפור, בהונג קונג ובטוקיו.
ב-1994 מונה לשף של מסעדת "קורדיאן באז'" (Cordeillan-Bages), המצויה במלון רלה א שאטו בפויאק, בורדו, במבנה מהמאה ה-18. המסעדה שייכת למשפחת קאז, שבבעלותה גם חמישה יקבים בבורדו, שהידוע שבהם הוא "שאטו לנש-באז'", והיא מחזיקה גם במסעדת "לה שאפון פין" ובבית ספר ליין. מסעדת "קורדיאן באז'" בראשותו זכתה בכוכב במדריך מישלן ב-1996 והגיעה לשני כוכבים ב-2000. מרקס נבחר לשף השנה של מדריך הגו מיו לשנת 2006. ב-2011 המסעדה החזיקה בשני כוכבים במדריך מישלן וב-19 נקודות בגו מיו.
מרקס עזב את "קורדיאן באז' ונכון ל-2018 הוא השף של מלון מנדרין בפריז, בו יש לו מסעדה עם שני כוכבים.
מרקס מבשל את מוצרי אזור בורדו, תוך שילוב השפעות בינלאומיות, ומשלב בתבשיליו גסטרונומיה מולקולרית.
החל מפברואר 2010 הוא אחד השופטים בתוכנית Top Chef ברשת הטלוויזיה הצרפתית M6.
Reverend Bizarre

היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1995 בעיר לויה (Lohja) שבפינלנד, אך מאוחר יותר התמקמה בעיר טורקו (Turku) ללא המתופף המקורי, הנודע בכינוי יויפי (Juippi). בנקודה זו גויס ארל אוף וויד (Earl of Void) כמתופף, והליין-אף הקלאסי של הלהקה נוצר, יחד עם אלברט ויטצ'פיינדר (Albert Witchfinder) כבסיסט וסולן, ופיטר ויקאר (Peter Vicar) כגיטריסט. עם זאת, הלהקה נהגה לכתוב "LOHJA POWER" מאחורי כריכות כל האלבומים שלה.
את אלבום הבכורה שלה הוציאה הלהקה בשנת 2002 תחת הכותרת In the Rectory of the Bizarre Reverend (שם זה הוא למעשה פארודיה על האלבום In the Court of the Crimson King של קינג כרימסון, כשם שעטיפת האלבום Slice of Doom של הלהקה היא פארודיה על עטיפה דומה של בלו צ'יר). אלבום זה גרר שבחים רבים בשל הפנאטיות בה רברנד ביזאר מתחקים אחרי סגנון הדום מטאל המסורתי וגדולות הז'אנר, אך מוסיפים את המגע הייחודי שלהם למוזיקה, עם אווירה מיסטית ומאיימת.
אלבומה השני של הלהקה, II: Crush the Insects, יצא בשנת 2005 ונחשב לאלבום "מסחרי" יותר של הלהקה (אך הלהקה צחקה על כך בעצמה ולמהדורה הראשונה של האלבום נצטרפה מדבקה שנושאת את הכתובת המהודרת "The biggest sell-out in True Doom", כלומר "המסחור הגדול ביותר בדום אמיתי"). הלהקה המשיכה לצבור מעריצים עם האלבום, ואף הפיקה וידאוקליפ לשיר הפותח אותו, "Doom over the World". עד צאת האלבום, הספיקו רברנד ביזאר להוציא מספר אלבומי ספליט על גבי ויניל 7", שני מיני-אלבומים (EPs) העולים כל אחד על שבעים דקות, ואלבום הנושא את כותרת הדמו הראשון של הלהקה, Slice of Doom, אשר הוא למעשה אלבום אוסף של שירים, חלקם אשר הגיעו גם לאותו אלבום סטודיו שני של הלהקה.
במקור, תכננה הלהקה להוציא חמישה אלבומים בלבד בשמות Songs from the Funeral World, Heavier Than Life, How it was Meant to Be, אך בשנת 2006 גילה מנהיג הלהקה אלברט וויטצ'פיינדר כי המתופף ארל אוף וויד תכנן לעזוב אחרי האלבום השלישי, ומאחר והוא עצמו רצה מסיבותיו שלו (אשר מנומקות במספר ראיונות) לפרוש מהפרויקט, הכריזה הלהקה על הקץ. לפיכך, הוחלט שהאלבום השלישי של הלהקה יהיה אלבומה האחרון, אם כי שלושת חברי ההרכב (אשר נודעו בצחוק בתור "The Unholy Trinity", כלומר, "השילוש הלא-קדוש") ימשיכו לעבוד על פרויקטים אחרים לאחר הסוף של רברנד ביזאר (במיוחד דה אורנה (The Orne) בו חברים כל השלושה). לפיכך, אלבומה השלישי של הלהקה יצא בשנת 2007 תחת הכותרת III: So Long Suckers, וגרר שבחים רבים ממבקרים ומעריצים, כמו גם צער על מותה המוקדם של הלהקה.
תהילים צ'

כותרת המזמור

בעל המזמור פונה לה' ואומר לו כי היו זמנים בהם הגן על עמו ללא הפסק. את ההגנה הוא מדמה לבית שמיטיב ומגן על הגרים בו: "אֲדנָי מָעוֹן אַתָּה הָיִיתָ לָּנוּ בְּדר וָדר". הפסוק כתוב בלשון עבר, ולכן ייתכן כי המזמור מספר אודות תקופה, נעדרה הגנתו של האל והעם חש בכך.
בכותרת המספרת על העבר בו הגן ה' על בני ישראל לאורך תקופה ככתוב: "בְּדר וָדר", קיים קושי. כיצד ייתכן שלאורך תקופה ארוכה ה' המשיך להגן על עם ישראל, בעוד שבתנ"ך מצויים סיפורים רבים המעידים על הסדים במלחמות. מכך יש הסוברים כי ניתן להסביר את הפסוק "אֲדנָי מָעוֹן אַתָּה הָיִיתָ לָּנוּ" כאל מציאות בה ה' הגן על עם ישראל לאורך הדורות. לשיטתו של משורר תהילים ה' לא זנח את עמו גם כאשר הפסידו במלחמה מול אויביו. מכאן שהמשורר רואה את הזכות לתשובה בכל דור ודור. כלומר התנאי להגנת האל היא התשובה.

תוכן מזמור ומבנהו

מזמור צ' פותח את הספר הרביעי בקובץ תהילים. מוטיב חוזר בפרק הוא הזמן. בני האדם מייחסים חשיבות רבה לזמן בניגוד לאל אשר אינו מייחס חשיבות לזמן וזאת בגלל נצחיותו. במזמור קיימים ביטויים רבים המציינים את נצחיות הזמן ומנגד יש במזמור ביטויים המבטאים את תחושת הפחד של בני האדם מפאת קוצר זמן החיים המוקצב לאדם. יש המפרשים את המזמור כאלגיה או כקינה על ימיו הקצרים של בני האדם, וזאת כנגד נצחיות האל. ישנן גישות רבות המתייחסות למגמת המזמור. ניתן לחלקן לשתי גישות: תפיסה לאומית הרואה במזמור שיר קינה לאומי וזאת בשל הגלות שפקדה את העם ומצבו הלאומי המעורער. בתפיסה זו מחזיקים רש"י, רד"ק, הרמן גונקל בפסוקים יג-יז הם רואים כמזמור בפני עצמו. הגישה השנייה היא גישה בין-לאומית אשר מבקשת לראות ניגוד בין נצחיות האל וקוצר הזמן וחשיבותו לבני האדם בה מחזיקים אברהם אבן עזרא, סגל ואחרים.
ניתן לחלק את המזמור כך: החלק הראשון, פסוקים א-ד, הם ביטחון בהגנת ה' והזכות לחזרה בתשובה משולבים עם דברי שבח לה' ונצחיותו.
חלקו השני, פסוקים ה-י, הם יסוריו של המשורר לאור המציאות אותה הוא חווה בגלות. חלקו השלישי פסוקים יא-יב מתוארת חוסר ההבנה של העם אשר אינו מודע לגודל כעסו של ה' ומתי יגמרו צרותיו. חלקו הרביעי בפסוקים יג-יז מתפלל המשורר לחסד, הגנה וסיוע מה' מצרותיו בהווה.

המזמור בתרבות

מילות המזמור בפסוק י"ד: "נְרַנְּנָה וְנִשְׂמְחָה" זכו ללחן עממי בביצוע הגבעטרון. שיר זה מופיע באלבומם עמק שלי.
חנוך בודין

ביוגרפיה

בודין נולד בקנדה, עלה בגיל צעיר עם משפחתו לישראל וגדל בבאר שבע. הוא שירת בצה"ל בחטיבת גולני ונפצע מרסיס פגז במלחמת לבנון הראשונה. כתוצאה מהפציעה נקטעה ידו הימנית עד מתחת למרפק. כחלק מהליך השיקום בבית הלוחם החל להתאמן בשחייה, ועד מהרה רשם הישגים ברמה הארצית והבינלאומית. 
במשחקים הפאראלימפיים שנערכו בניו יורק בשנת 1984 נמנה בודין לראשונה עם הסגל הפאראלימפי של ישראל וזכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי. במשחקים הפאראלימפיים שנערכו בסיאול 1988 הוא זכה ב-5 מדליות מהן שתיים זהב תוך כדי קביעת שני שיאי עולם. במשחקים הפאראלימפיים שנערכו בברצלונה 1992 הוא זכה בשתי מדליות נוספות, כשבמשחקים אלו היה חבר גם בנבחרת הכדורעף הישראלית. בסך הכל השתתף ב-6 משחקים פאראלימפיים כמתחרה; באולימפיאדת הנכים אתונה (2004) הוא נשא את דגל המשלחת הישראלית בטקס הפתיחה, ובמשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) עמד בראש המשלחת. 
בודין זכה בשתי מדליות זהב באליפות העולם בשחייה (מבין 4 בהן השתתף) וב-3 מדליות זהב באליפות אירופה בשחייה (מבין 8 בהן השתתף). במשחקי המכביה השלוש-עשרה (1989) התכבד בהדלקת הלפיד.
במקביל לקריירה התחרותית למד בודין במכון וינגייט הוראה ואימון גופני ועסק בכך עד 1990, אז פנה לתחום הביטוח. הוא סיים תואר שני במנהל עסקים והיה מנהל קרן פנסיה "שילוב" ומנהל פיתוח עסקי ב-AIG ישראל. בעבר היה שותף בבית הספר לפרסום "עבודי". לאחר שניהל את מערך המכירות הארצי של מגדל גמל פלטינום, מונה למנהל מערך ההפצה של כלל פיננסים. 
בשנת 1987 הופיע בודין כשחקן בסרט "לא שם זין" כחלק מחבורת החיילים הנמצאים בחדר בית החולים במחלקת השיקום ביחד עם הגיבור הראשי. בשנת 2009 התמודד בודין בתוכנית המציאות "הישרדות הפיליפינים" (העונה השלישית). הוא הגיע לשלב האיחוד בין השבטים, הודח ונבחר למושבע השני.
בודין גרוש ואב לשניים.
טרי פויזן

הקמת הלהקה

בשנת 2003 הקימו לואיז קאהן ונגה נצר את הצמד "צ'רי פויזן". לאחר הופעה אחת בלבד פגשו השתיים את המפיק המוזיקלי עידן גרייף. גרייף התגייס לסייע להרכב והוסיף להרכב את בת טיפוחיו סיוון מלר ("פטיט"). לאחר השינויים שנערכו בהרכב הלהקה שמה שונה ל"טרי פויזן". הלהקה החלה בסיבוב הופעות קטנות ברחבי הארץ, בפאבים ומועדונים. סיבוב ההופעות הראשון נמשך בין השנים 2004–2005.
בסוף שנת 2005 עזבה נצר את הלהקה ואת מקומה תפסה גילי סער. ביחד עם סער, הלהקה טסה לסיבוב הופעות באירופה שנחל הצלחה ותרם לקידומה. לצד סיבוב ההופעות באירופה הקליטה הלהקה את שיר הנושא "פלאש פלאש" לתוכנית מציאות בYES הטלוויזיה בלוויין - "החיים על פי Y".
בשנת 2007 חזרה הלהקה לארץ לסיבוב הופעות מצליח נוסף ובין היתר הקליטה, ביחד עם רוני אלטר, את שיר הנושא לטלנובלה בובות (בה שיחקה גילי סער את דמותה של מוניק בלילי). שיר הנושא של הטלנובלה ("בובות") הביא ללהקה פרסום רב וביקוש להופעות נוספות. באותה השנה הצטרפה ללהקה אנה לנדסמן, אשר הביאה אלמנט נוסף למוזיקה של "טרי פויזן" עם הגיטרה החשמלית בה היא מנגנת. "טרי פויזן" תפסה תאוצה והחלה לעבוד במרץ על אלבומה, במקביל, חוזקה הלהקה בידי איסר טננבאום (מלהקת "רוקפור"), אשר הוסיף תופים חיים למוזיקה של הלהקה.
בתחילת 2009 הוציאה הלהקה סינגל ראשון לתחנות הרדיו בישראל, "סמאק סנאק", אשר קיבל דירוג גבוה במצעדי המוזיקה בישראל. במאי 2009, חיממה הלהקה את "דפש מוד" בהופעתם בישראל. בתחילת חודש יוני הלהקה השיקה את אלבומה הראשון, "Terry Poison". מיד לאחר השקת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף בישראל.
הלהקה הייתה מועמדת במספר קטגוריות במצעד העברי השנתי של גלגלצ: שיר השנה ("סמאק סנאק" ו"קומסי קומסה"), הרכב השנה ותגלית השנה.
במרץ 2010 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בארצות הברית, במסגרתו הופיעה בין השאר גם בפסטיבל South by Southwest, ובמקביל הוציאה לאור את הסינגל "Fix The Night", שלווה בוידאו קליפ בו מופיעות חברות הלהקה בהלבשה תחתונה בלבד.
בשנת 2011 הלהקה עברה שינויים כאשר סיון מילר (פטיט), גילי סער ואיסר טננבאום (רוקפור), פרשו ממנה. כעת חברי הלהקה מונים את עידן גרייף (ברונו), לואיז קהאן ואנה לנדסמן.
בשנת 2012 סיימה הלהקה סיבוב הופעות בן כמה חודשים באירופה, שם כתבה והקליטה שירים חדשים לאלבומה השני. ביולי 2013 הוציאה לאור הלהקה סינגל ראשון מהאלבום השני שלה.

אלבום הבכורה - Terry Poison

אלבום הבכורה של "טרי פויזן" הושק ב- 1 ביוני 2009, לאחר שנים של פעילות, הקלטות דמו, יציאתם של EP ברחבי העולם וסיבובי הופעות. בהפקת האלבום השתתפו במספר רצועות אמנים אורחים, כגון רוני אלטר (שירה) ואבי סינגולדה (גיטרות).
מוטי דימיטשטיין

ביוגרפיה

נולד בנתניה בשנת 1952. התגייס לצה"ל ואמ"ן במסגרת העתודה האקדמית לאחר שסיים תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת ת"א.
במשך שירותו עסק בעיקר בסוריה ולאור בקיאותו שימש בין היתר כקצין המודיעין של שיחות השלום בין ישראל לסוריה בשנות ה-90 ובשנת 2000.
ב-2013 מונה על ידי ראש אמ"ן, האלוף אביב כוכבי, לשמש כראש תוכנית חבצלות - תוכנית הדגל של אמ"ן, ומאז ועד עתה הוא עדיין ממשיך בתפקידו (נכון לינואר 2019). בתקופתו, התפתחה תוכנית חבצלות וזכתה להצלחה רבה בקהיליית המודיעין וכמות המתגייסים אליה בכל שנה הוכפלה מ-25 ל-50.
במרץ 2018 מונה על ידי ראש אמ"ן, האלוף הרצל (הרצי) הלוי, בנוסף לתפקידו כראש תוכנית חבצלות, לראש תוכנית גמל"א - גשר מצוינות לפיקוד אמ"ן. תוכנית גמל"א היא תוכנית מצוינות אקדמית לקצינים מצטיינים בסיום תפקיד שני-שלישי חסרי השכלה אקדמית. התוכנית ממוקמת באוניברסיטה העברית בירושלים.
בנוסף, במהלך שירותו סיים תואר שני במדע המדינה וביטחון לאומי באוניברסיטת חיפה.
יוחנן זריז

ביוגרפיה

בוגר המחזור הרביעי של בית הספר המחוזי בגבעת השלושה. גויס לפלמ"ח בשנת ה'תש"ב ושובץ בפלוגה ג'. שירת בפלוגות ג' ו-ז' במחלקה הערבית של הגדוד הרביעי. בליל הגשרים פיקד על הכוח שמשימתו הייתה פיצוץ גשר אדם שעל הירדן (המטען לא פעל ופוצץ בטעות למחרת על ידי קצין חבלה בריטי). 
בהמשך הקים זריז את הגדוד השביעי של הפלמ"ח בחטיבת הנגב והשתתף אתו בין היתר בהתקפה על משטרת עיראק סווידאן. לאחר מכן היה למפקד הגדוד הרביעי, שהשתייך עתה לחטיבת הראל. בהמשך המלחמה שימש כמג"ד גדוד 122 של חטיבת כרמלי, אך הודח מתפקידו עקב השתתפותו בכינוס הפלמ"ח, והוחזר לתפקידו על ידי משה דיין. 
לאחר שירותו הצבאי שימש כיו"ר מועצה אזורית רמת הנגב בשנים 1954 - 1956, כגזבר קיבוץ משאבי שדה בשנים 1971–1975, ופיקח על הקמת קיבוץ רתמים. היה חבר קיבוץ משאבי שדה.
נפטר בדצמבר 2018.