google/wiki40b huggingface dataset:
בלימה אטמוספירית

בלימה אטמוספירית (באנגלית: Aerobraking) או בלימה אווירית היא שיטה לשינוי מסלולו של רכב חלל, הנעזרת בכוח הגרר שמפעילה האטמוספירה על  רכב החלל המקטין את מהירותו. המעבר באטמוספירה נעשה בפריאפסיד (הנקודה הנמוכה) של המסלול, והאטת המהירות גורמת לירידת האפואפסיד (הנקודה הגבוהה) של המסלול, כלומר ניתן לעגל את המסלול ואף להנמיכו. הבלימה האווירית משמשת חלליות הנדרשות לשנות את מסלוליהן תוך שימוש בכמות מינימלית של דלק רקטי. תהליך הבלימה האווירית נעשה בהדרגה ותוך ביצוע חישובים מדויקים כדי למנוע גרר רב מידי עם האטמוספירה, העשוי להביא לפגיעה בחללית בדומה לתהליך החדירה לאטמוספירה.

תיאור השיטה

כאשר גשושית בין-פלנטרית מגיעה ליעדה, עליה לשנות את מהירותה כדי "להילכד" בכוח המשיכה של גרם השמים ולהיכנס למסלול סביבו. כאשר יש צורך בכניסה למסלול נמוך סביב גרם שמיים בעל מסה משמעותית, שינוי המהירות עשוי להיות בסדרי גודל של מספר קילומטרים בשנייה. אם שינוי המהירות נעשה באמצעות דלק רקטי, נוסחת ציאולקובסקי מכתיבה כי על חלק ממסת החללית להיות דלק. דבר זה בתורו אומר שהחללית אינה יכולה לשאת רכיבים מדעיים רבים או משמעותיים (וכבדים), ו/או שיש צורך במשגר גדול ויקר לשיגור החללית. לכך באה שיטת הבלימה האטמוספירית, המאפשרת לבצע שינויים במסלול תוך שימוש בכמויות מזעריות של דלק. ניתן לשגר חללית למסלול אליפטי בעל אפואפסיד גבוה מאוד סביב גרם שמיים בעל אטמוספירה, ולעגל את המסלול תוך שימוש בגרר אטמוספירי. אם האטמוספירה צפופה מספיק, מעבר אחד בה עשוי להספיק. עם זאת, הבלימה האטמוספירית נעשית לרוב במספר מעברים באטמוספירה, ומכאן שבאזורים דלילים יותר שלה. דבר זה נעשה כדי למנוע חימום יתר כתוצאה מכוח הגרר, ומפני שאירועים שונים בתוך האטמוספירה, כגון מערבולות ושינויי טמפרטורה, מקשים על חיזוי שינוי המהירות שיושג במעבר יחיד. לעומת זאת, כשמבצעים את הבלימה במספר מעברים, יש מספיק זמן בסוף כל מעבר למדוד את שינוי המהירות ולבצע תיקונים נדרשים לקראת המעבר הבא. הכניסה למסלול הסופי בצורה זו עשויה לארוך זמן רב (מעל לשישה חודשים במאדים), ולדרוש מאות מעברים באטמוספירה. עם תום המעבר האחרון באטמוספירה יש לתת לחללית מעט אנרגיה קינטית, כלומר להפעיל את מנועיה, כדי להעלות את פריאפסיד המסלול אל מעל לאטמוספירה, שאם לא, סופה של החללית לחדור לאטמוספירה.
האנרגיה הקינטית ממהירות החללית מומרת במהלך הבלימה האטמוספירית לאנרגיית חום, ולכן על החללית להיות מסוגלת להתמודד עם חום זה. החללית צריכה להיות גם בעלת שטח פנים וחוזק מבני שיוכלו לשרוד את השפעות הגרר. החום והלחץ בעת בלימה אטמוספירית מבוקרת אינם גדולים כמו בחדירה ישירה דרך האטמוספירה: לשם המחשה, את הכוח אותו חוותה המארס גלובל סרוויור בעת ביצוע הבלימה האטמוספירית, שהיה כ-0.2 ניוטון למ"ר, ניתן להשוות לכוח שמפעילה רוח במהירות 60 קמ"ש על יד של בן אדם בגובה פני הים.
בורג' בנימינה

היסטוריה

בחפירות הצלה שנערכו במקום ב-2009 נמצאו מעט חרסים שתוארכו לתקופות הביזנטית והעות'מאנית.
בשנת 1900 נקנו אדמות הבורג' על ידי הברון רוטשילד כדי להרחיב את המשקים של החקלאים בזכרון יעקב.
האדמות בסביבה הוקצו ל 27 משפחות ממיסדי זכרון יעקב
באדמות הבורג' גידלו בעיקר תבואה, ולאחר מכן גם ענבי יין, שקדים, והדרים.
בתקופות עיבוד האדמות האיכרים מזכרון יעקב היו לנים בימות השבוע בחאן הגדול של הבורג' שהיום רואים רק שרידים מעטים ממנו.
בשנות התשעים המקום החל לפעול כגן אירועים, כאשר משפחת גולדשטיין שימרה את החלק הדרומי של החאן.
ונציה

השפעה תרבותית

בזכות חשיבותה הכלכלית ושליטתה הימית ואף לאחר ירידתה ממעמד של מעצמה, הייתה ונציה לאורך השנים מרכז תרבותי חשוב. אמנים בולטים רבים צמחו בעיר - בהם ג'ובאני בליני (1430 - 1516), ג'וֹרג'וֹנֶה (1477 - 1510) וֶרוֹנֶזֶה (1528 - 1588), טינטוֹרֶטוֹ (1518 - 1594), ג'וֹבאני בטיסטה טְיָיפוֹלוֹ, טיציאן (1486 לערך - 1576) ואנדראה פלדיו (1508 - 1580). אמנים נוספים ביקרו בעיר ופעלו בה תקופות קצרות, בהם אל גרקו, לאונרדו דה וינצ'י ורובנס.
השפעתה התרבותית של ונציה לא הייתה רק בשדה האמנותי: בזכות השלטון המתירני ששרר בה, ביחס לשאר אירופה, התפתחה בה תרבות השעשועים. תרבות מתירנית זו אף הובילה את העיר למספר עימותים עם האפיפיורים. האופי נטול העכבות של העיר משך אליה את האצולה האירופית, אשר נהגה לנפוש בה, ולהשתתף בנשפים, במשתאות ובמשחקי הימורים. האווירה ההדוניסטית של העיר הונצחה בספרים ומחזות רבים, בהם המחזה הסוחר מוונציה מאת ויליאם שייקספיר והרומן הערים הסמויות מעין מאת איטלו קאלווינו, ואחד מגיבורי התרבות הידועים של ונציה הוא ג'קומו קזנובה (1725 - 1798) ששמו יצא בעולם כמאהב.
בהקשר זה, ידוע קרנבל המסכות של ונציה הנחוג בהפסקות מאז ימי הביניים ועד ימינו. הקרנבל, שאותו חוגגים כיום במשך שבוע בפברואר, היה בעבר ארוך יותר: הוא החל מיד לאחר חג המולד ונמשך עד יום רביעי של האפר, אך במקרים רבים ניתן אישור ללבוש מסכות בעיר כבר מ-1 באוקטובר, כך שהחגיגות ארכו חודשים ארוכים ולעיתים נמשכו אף בזמן התענית. במהלך הקרנבל ערכו בני האצולה נשפים ראוותניים של הוללות, בהם הנוכחים הסתירו את זהותם האמיתית מאחורי מסכות ובכך הסירו מעליהם עכבות חברתיות רבות. כיום מתקיימים בוונציה מדי שנה גם פסטיבל סרטים וביאנלה אמנותית.
בשנת 1987 הכריז אונסק"ו על ונציה ועל הלגונה שבה היא נמצאת כאתר מורשת עולמית.

אוכלוסייה

עיריית ונציה פועלת לעצירת מגמת הירידה המתמשכת במספר התושבים של ונציה רבתי. מ-368,000 איש ב-1968, ירד מספר התושבים הרשומים ל-271,000 ב-2004, מתוכם גרו 63,353 במרכז ההיסטורי של העיר (לעומת השיא של 1951 - 171,000), וכ-32,000 גרים בשאר האיים. מגמת הירידה חריפה במיוחד במרכז העתיק, שמספר תושביו ירד בשליש תוך כמה עשרות שנים. מאז 1981 איבדה ונציה כ-78,000 תושבים - 22.4% מתושביה. אפילו ביבשת פחת מספר התושבים ב-15%.
הסיבה העיקרית לירידה במספר התושבים היא יוקר המחיה. מוצרי הצריכה ושאר הסחורות לחנויות, מגיעות לעיר בספינות אל מסוף המטענים בכיכר רומא או ברכבות אל מסוף המטענים בכניסה לעיר. משם, הסחורות נשלחות בסירות מיוחדות, נמוכות סיפון, בסיוע עבודת ידיים, אל יעדם ברחבי העיר. תהליך זה מייקר משמעותית את עלות המחיה. כמו כן, תחזוקת ושיפוץ בניינים בעיר השוקעת דורשת משאבים רבים. דרישות הפיקוח הקפדניות של העירייה, שנועדו לשמור על המראה ההיסטורי של העיר, קובעות שורה ארוכה של הנחיות. לא פחות מכך, קיימת אכיפה קפדנית ומחמירה של ההוראות. התוצאה מתבטאת במספר הדירות והבתים הריקים בוונציה. לירידה בכמות התושבים נלווית עלייה בגילם הממוצע. שיעור התושבים מתחת לגיל 29 ירד מ-37% בשנת 1984 ל-24% בשנת 2004. הגידול הטבעי הוא שלילי. בדומה למגמה הכללית באירופה ובאיטליה, הייתה עלייה בגילאי 65 ומעלה וירידה בגילאי 14 ומטה.

תיירות

ונציה היא עיר שכלכלתה מתבססת מאוד על תיירות ומספר התיירים השנתי בעיר גדול פי 25 ממספר תושבי העיר. בשנת 2004 נמנו שבעה מיליון לינות של תיירים באזורי התיירות, כשני שלישים מהן במרכז ההיסטורי. הלינות בעיר הגיעו לשיא של 12 מיליון בשנת 2001, אך פיגועי ספטמבר 2001 גרמו לירידה חדה של 50% במספר התיירים בשנים 2002 ו-2003. מאז אירועים אלו, התיירות בעיר מתאוששת בקצב איטי.
סיפור אהבות

פרטי העלילה

"סיפור אהבות" פורש את סיפורם של גליה וכרמי, זוג נשוי, הורים לשלושה ילדים, אשר נישאו, בשנות העשרים לחייהם, בנישואים אזרחיים בעיירה האיטלקית אורבייטו.
הספר מוצא אותם כשהם בסוף שנות השלושים לחייהם והורים לשלושה ילדים, בדרכם שוב לאורבייטו, אבל הפעם המטרה הפוכה – הם נוסעים כדי להתגרש.
במהלך המסע באיטליה עורכים גליה וכרמי חשבון נפש ופותחים את הפצעים שעד אז שניהם ביקשו להסתיר: את שמחת היחד שנשחקה בחיי היומיום, את היצרים שנבלמו ואת התעוררות התשוקה של גליה לגבר אחר, גידו, שלגמרי במקרה נמצא בדיוק באותם ימים באיטליה ומבקש לחדש את קשריו עם גליה.
"סיפור אהבות, ספרה הכובש של כנרת רוזנבלום, מציע התבוננות מפוכחת, כנה ונועזת בשגרה ובערכים של הזוגיות בתקופתנו. מתוך התבוננות קרובה בפרטי הפרטים המרכיבים את תמונת האידיליה המשפחתית, משרטט סיפור אהבות דיוקן ריאליסטי, מר ועם זאת מלא תקווה, של הקשיים והסכנות הניצבים לפתחה של האהבה, גם האהבה הגדולה, כאשר היא מתממשת בזוגיות."

אודות הספר

הספר הופיע ברשימות רבי-המכר של עיתון הארץ מיום יציאתו לאור, בחודש אוגוסט 2012 ועד נובמבר 2012. כמו כן, הופיע מספר דומה של שבועות ברשימות רבי המכר של המוסף לספרות של ידיעות אחרונות. בשנת 2012 היה "סיפור אהבות" הנמכר ביותר בפורמט הדיגיטלי ("רבי המכר של "עברית").
רוזנבלום מספרת על הרקע לכתיבת הספר בראיון לשיר זיו בעיתון "ישראל היום":
"גם אני נישאתי בעיירה איטלקית קטנה ב-99', וכבר אז השתעשעתי במחשבה כמה זה גרנדיוזי להתגרש באיטליה. רק שבזמנו בעלי ואני לא ביררנו איך זה עובד, מהסיבה הפשוטה שאף אחד מאיתנו לא רצה לדעת. היינו נאיביים ואופטימיים. הפרי נבט בתוכי שנים רבות, ומשהו פקע כשזוג חברים שלנו, שהיה יחד מהתיכון, התגרש בבום. זו הייתה תדהמה".
הסופרת רבקה קרן כתבה על הספר בביקורת ב"הארץ ספרים":
"הקריאה בספר זה היא כמו הנחת אצבע על הדופק של דור צעיר שלם בישראל, דור משכיל, סקרן, שאפתן, ועם זאת אחוז קלסטרופוביה ואיזו אכזבה מצטברת, שגובלת לפרקים בוויתור. כנרת רוזנבלום מעבירה יד רגישה ואוהדת על כל נקודות החוזק והתורפה של גיבוריה ומגוללת את סיפור מסעם הגורלי במיומנות של מחברת ספרי מתח, עד הסוף הלא צפוי, שמחדד ביתר שאת את מסתרי האהבה, על שפעת גווניה."
פאלו אלטו נטוורקס

היסטוריה

פאלו אלטו נטוורקס הוקמה בשנת 2005 על ידי היזם הישראלי ניר צוק המכהן עד היום כ-CTO של החברה ומספר שותפים מתוכם מוכר ביותר רג'יב בטרה.
לפני הקמת החברה, היה מנהל הפיתוח של מוצר ה-Firewall הראשון בחברת צ'ק פוינט, ובנוסף ניהל את פיתוח מוצר ה-IPS הראשון בין השנים 1994-1997. צוק הציב לעצמו מטרה להקים חברה מתחרה אשר תעקוף במוצריה את צ'ק פוינט. כשנשאל מדוע בחר להקים את פאלו אלטו נטוורקס, השיב צוק כי מטרתו היא לפתור את בעיית אבטחת הרשת העומדת בפני חברות גדולות כיום: חוסר היכולת לאפשר לעובדים להשתמש באפליקציות מודרניות, אשר מחייבת פיתוח Firewall אשר מסוגל לזהות ולספק בקרה מעמיקה על תעבורת האפליקציות השונות.
החברה ייצרה והפיצה את מוצר ה-Firewall הראשון שלה בשנת 2007 והונפקה ב-20 ביולי 2012 בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
בשנת 2017, עקפה פאלו אלטו נטוורקס את חברת צ'ק פוינט מבחינת היקף המכירות, עם הכנסות שנתיות של 1.8 מיליארד דולר לעומת 1.7 מיליארד דולר לצ'ק פוינט, עם זאת הציגה שיעורי רווחיות נמוכים יותר של 14% בלבד, לעומת כ-45% לצ'ק פוינט.

רכישות בישראל

בשנת 2014 רכשה פאלו אלטו נטוורקס את הסטארט-אפ הישראלי Cyvera ובכך נכנסה לראשונה לשוק ההגנה על עמדות הקצה (endpoint) עם פתרון חדשני להגנה מאקספלוייטים (exploits) ורושעות (malware).  
בשנת 2017 רכשה החברה סטארט-אפ ישראלי נוסף, LightCyber ורכשה יכולת נוספת - ניטור אנומליות ברשת, זיהוי ופענוח התנהגות משתמשים ובידוד מחשבים נגועים. 
בשנת 2018 רכשה החברה סטארט-אפ ישראלי, Secdo בכ-100 מיליון דולר, החברה פיתחה פלטפורמה לזיהוי מתקפות סייבר תוך צמצום התראות שווא מהתקני אבטחה אחרים.
במאי 2019 רכשה החברה שתי חברות ישראליות: טוויסטלוק (Twistlock), העוסקת בסייבר במחשוב ענן, ופיורסק (PureSec), העוסקת באבטחה לארכיטקטורות נטולות שרת בענן.

הסניף הישראלי

הסניף הישראלי, בו כ-200 עובדים, נפתח בשנת 2012. מרכז המחקר והפיתוח הישראלי, היחיד של פאלו אלטו נטוורקס מחוץ לארצות הברית, נוסד כתוצאה מרכישת Cyvera ושימש במקור לפיתוח קו מוצרי ההגנה על עמדות קצה הידוע בשם הקוד Traps. משנת 2017 ורכישת LightCyber הסניף עוסק גם בתחום ניטור האנומליות ברשת.
הסניף היה ממקום במגדל בנק דיסקונט ברחוב יהודה הלוי בתל אביב. בשנת 2017, שכרה פאלו אלטו נטוורקס 4 קומות בשטח של 6000 מ"ר במגדלי אלון בעלות של כ 8 מיליון ש"ח לשנה.
אמנסיו אמארו

קריירה ככדורגלן

אמנסיו החל את הקריירה שלו בגיל 15, ב"מועדון הכדורגל ויקטוריה" (Victoria Club de Futbol) המקומי. ב-1958 הוא הצטרף לקבוצת דפורטיבו לה קורוניה, ששיחקה בליגת המשנה הספרדית. ב-1962 הוא סייע לקבוצה להעפיל לליגה הספרדית הבכירה, ויכולתו הטובה משכה את עינהם של המועדונים הבכירים בספרד. ביוני 1962 הוא עבר לריאל מדריד, על אף מחלוקות עם נשיא המועדון סנטיאגו ברנבאו על גובה שכרו.
בריאל החל אמנסיו לשתף פעולה עם שחקנים כמו הקשרים אלפרדו די סטפנו ופרנסיסקו חנטו, והחלוץ פרנץ פושקאש. עד מהרה הפך לאחד מהשחקנים הבולטים בקבוצה, וסייע לה לזכות בשלוש אליפויות רצופות של הליגה הספרדית, מ-1963 עד 1965. בעונת 1963/1964 הוא העפיל עם הקבוצה לגמר גביע אירופה לאלופות, אך הפסיד עמה לאינטר מילאנו.
ב-1962 ערך אמארו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד, במשחק מול רומניה. ב-1964 היה שותף לאחד מההישגים הבולטים בתולדות הנבחרת, זכייה באליפות אירופה לאומות. הוא הבקיע את השער המכריע בהארכה בניצחון 1-2 על נבחרת הונגריה בחצי הגמר, ופתח בהרכב גם בניצחון בגמר על נבחרת ברית המועצות, אשר נודעה בזכות השוער לב יאשין ששיחק בשורותיה. באותה שנה סיים אמנסיו במקום השלישי בבחירות לפרס כדור הזהב. הוא השתתף עם הנבחרת גם במונדיאל 1966, אך הודח עמה כבר בשלב הבתים של הטורניר.
בעונת 1965/1966 הוביל אמנסיו את ריאל מדריד, שעברה תהליך הצערה והורכבה כולה משחקנים ספרדים, להעפלה נוספת לגמר גביע אירופה, מול פרטיזן בלגרד היוגולסבית. עשרים דקות מסיום המשחק הבקיע אמנסיו את שער השוויון, בביצוע מרשים שבמהלכו הטעה את שחקן ההגנה ששמר עליו והבקיע כאשר הגיע אל מול השוער. כעבור שש דקות הבקיע פרננדו סרנה את השער השני לזכות ריאל, ואמנסיו זכה בגביע יחד עם קבוצתו.
אמנסיו זכה עם ריאל באליפות הליגה גם בשנים 1967–1969, 1972, 1975 ו-1976. בעונת 1968/1969 הוא סיים כמלך השערים של הליגה הספרדית עם 14 שערים, ובעונה הבאה זכה בתואר פעם נוספת עם 16 שערים, במשותף עם לואיס אראגונס וחוסה אולוגיו גראטה. ב-1976 הודיע אמנסיו על פרישתו ממשחק, והצטרף לצוות המקצועי של ריאל מדריד. הוא סיים את תקופתו במועדון עם 119 שערי ליגה ב-344 משחקים.

לאחר הפרישה

לאחר פרישתו ממשחק מונה אמנסיו למאמן במחלקת הנוער של ריאל מדריד. לאחר עונה אחת בתפקיד הוא החליט לעוזבו, על מנת להתמסר לעסקים בהם היה שותף. ב-1982 הוא נענה להזמנת הנשיא החדש של ריאל מדריד, לואיס דה קרלוס, לשוב לתפקיד מקצועי במועדון.
אמנסיו מונה למאמנה של קסטיליה, קבוצה-בת של ריאל מדריד, והצעיד את הקבוצה לזכייה באליפות ליגת המשנה הספרדית בעונתו השנייה. תחת הדרכתו שיחקו בקבוצה ה"קווינטה דל בויטרה" (Quinta del Buitre) - חמישיית שחקנים בראשותו של אמיליו בוטרגניו, שברבות השנים הצעידו את הקבוצה הבוגרת להישגים רבים. בעונת 1984/1985 מונה אמנסיו למאמן הקבוצה הבוגרת של ריאל, אך רשם תוצאות מאכזבות ועזב את התפקיד כעבור זמן קצר. לאחר תקופה בה שימש כיועץ מקצועי הוא עזב את המועדון, והצטרף לחברת הספורט "Kelme" כנציג השיווקי שלה באזור מדריד.
תיאופילוס בן חנן

תיאופילוס היה כהן גדול בבית המקדש השני בירושלים בין השנים 37–41 לספירה. משפחתו, משפחת בית חנן, הייתה אחת העשירות והמשפיעות בפרובינקיית יהודה במאה הראשונה לספירה.
השם "תיאופילוס" משמעותו ביוונית קוינה: "ידיד האל" (ידידיה) או "אהוב האל" או "אל אוהב".
תיאופילוס היה בנו של הכהן הגדול חנן בן שת (שירת בשנים 6–15 לספירה) ואחיהם של הכהנים הגדולים אלעזר (15 לספירה), יונתן (36–37 לספירה, נרצח על ידי הסיקריים בזמן כהונתו של חנניה בן נדבאי), מתתיהו (43 לספירה) וחנן (63 לספירה, עמד לאחר מכן בראש ממשלת המרד הגדול ברומאים ונרצח על ידי הקנאים). אחותו הייתה אשתו של הכהן הגדול קיפא (19–36 לספירה).
בשנת 37 לספירה, ויטליוס, הנציב הרומי בסוריה, נטל את הכהונה הגדולה מיונתן בן חנן, ומסר אותה לתיאופילוס, אחיו.
בשנת 41 לספירה, אגריפס הראשון מלך יהודה, העביר בתחילת תקופת מלכותו את הכהונה הגדולה מתיאופילוס לשמעון בן ביתוס, שכונה קנתירא, ולאחיו ואביו, בית ביתוס.
בנו של תיאופילוס, מתתיהו, שירת ככהן גדול בשנים 65–67 לספירה, בזמן פרוץ המרד הגדול ברומאים, עד מינויו של פינחס בן שמואל מכפר חבתא, הכהן הגדול האחרון, שבזמנו חרב בית המקדש השני.
קיים ממצא ארכאולוגי המאשר את קיומו של תיאופילוס, גלוסקמה הנושאת את הכתובת: "יהוחנה נכדת תיאופילוס הכהן הגדול".
ישנה סברה המזהה את תיאופילוס בן חנן עם אותו "תיאופילוס" שאליו פונים ספרי הברית החדשה הבשורה על-פי לוקאס ומעשי השליחים.
אסף בן-מנחם

ביוגרפיה

אסף בן-מנחם נולד בשנת 1940 במושבה רעננה. אביו, משה, היה מורה ומשורר. בשנת 1961, לאחר שרותו הצבאי, החל ללמוד ספרות ופילוסופיה. במקביל עבד בקול-ישראל ובמשרד ראש הממשלה בירושלים. בין השנים 1965–1969 שהה בלוס אנג'לס, ארצות הברית, שם למד אמנות. בין השנים 1983–1985 שימש כמבקר אמנות בעיתון "קול העיר" בירושלים. בשנת 1988 היגר להולנד. עיקר יצירתו של בן-מנחם היא במדיום ההדפס. חיתוכי-העץ שלו מאופיינים בדימויים אקספרסיבים ובגדלים מונומנטלים. לצד יצירתו האמנותית, עוסק בן-מנחם בכתיבת שירה. בין ספריו "אוריולוס אוריולוס" (1973), "לשכון בערפל" (1979) ו"שני עשירונים" (1998). בשנת 2008 זכה בפרס יעקב פינס לאמן הדפס ישראלי מטעם מוזיאון ישראל.
אחיו ארי בן-מנחם הוא פיזיקאי, מתמטיקאי והיסטוריון של המדע.
מיכאל יורק

קריירה

ב-24 בנובמבר 2001, זכה יורק לראשונה באליפות גרמניה. בשנת 2001 הוא זכה בשתי מדליות ארד ואחת זהב בטורנירים בינלאומיים. בספטמבר 2003 התחרה באליפות העולם וסיים במקום השביעי. במאי 2004 הוא סיים במקום החמישי באליפות אירופה לאחר שהפסיד בקרב על מדליית הארד. ב-19 באוגוסט 2004, מיכאל יורק התחרה באולימפיאדת אתונה וזכה במדליית ארד. בסיבוב הראשון יורק ניצח את וסיליוס איליאדיס היווני, בסיבוב השני הוא ניצח את אוריידיס דספיינה הקובני וברבע הגמר גבר על גילאן לומייר הצרפתי. בחצי הגמר הפסיד לסונג-הו ג'אנג הקוריאני ובקרב על מדליית הארד ניצח בריתוק ואיפון את מובלוד מיראלייב האזרי.
בשנים שלאחר המדליה האולימפית יורק המשיך לצבור מדליות בטורנירים בינלאומיים קטנים, מדליית זהב בטורניר גביע העולם בהמבורג בשנת 2005 ומדליית כסף בשנת 2007 בטורניר האופן ברוטרדם. במרץ 2008 זכה במדליית ארד בגביע העולם פראג (World Cup Prague) אך מאוחר יותר באותה שנה לא נבחר להיות הנציג הגרמני לאולימפיאדת בייג'ינג בקטגוריית המשקל שלו.
ארתורו וידאל

קריירת מועדונים

וידאל החל את קריירת הנעורים שלו במועדון הפאר הצ'יליאני קולו קולו. הופעת הבכורה בהרכב הבוגרים הייתה בטורניר האפרטורה בשנת 2006, בו נכנס כמחליף במשחק מול אוניברסידד דה צ'ילה שבו ניצחה קבוצתה 2-1 והמשיכה לזכייה באליפות ליגת העל הצ'יליאנית. בטורניר הקולואסורה של אותה השנה הפך וידאל לחלק אינטגרלי יותר במועדון, אשר זכה באליפות שנייה ברציפות. וידאל הופיע במשחקים בינלאומיים של קבוצתו בגביע סודאמריקנה, שם הבקיע ומשך את עיניהם של סקאוטים מרחבי העולם.
בשנת 2007 חתם במועדון הגרמני באייר לברקוזן לאחר שמנהלה הספורטיבי רודי פלר טס לצ'ילה לדבר אל ליבו. הקבוצות סיכמו על סכום רכישה של 11 מיליון דולר, שיא העברות לשחקן מהליגה הצ'יליאנית. משחקו הראשון בקבוצה הגרמנית היה ב-19 באוגוסט 2007 בהפסד להמבורג. וידאל השתלב בקבוצתו החדשה, ואף הבקיע במהלך הקמפיין שלה בגביע הגרמני, שנגמר בהפסד לורדר ברמן בגמר.
בקיץ 2011 חתם במועדון האיטלקי יובנטוס בתמורה ל-12.5 מיליון אירו. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע במשחקו הראשון במסגרת הסרייה א', נגד פארמה, במשחק שהסתיים בניצחון 4-1 ליובנטוס.
ב-28 ביולי 2015 הצטרף לאלופה הגרמנית באיירן מינכן תמורת 37 מיליון אירו.
ב-1 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהסופר קאפ הגרמני בו קבוצתו הפסידה לוולפסבורג בדו-קרב פנדלים, בו הבקיע. ב-9 באוגוסט 2015 כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 3-1 על נוטינגן בגביע הגרמני, כ-5 דקות לאחר שריקת הפתיחה.
ב-6 באוגוסט 2018 חתם בברצלונה הספרדית לשלוש שנים תמורת 18 מיליון אירו + 3 מיליון בבונוסים עתידים.
ב־12 באוגוסט 2018 עשה את הופעת הבכורה שלו במדי ברצלונה בסופר קאפ הספרדי וגם זכה בתואר הראשון שלו עם הקטאלונים כאשר ברצלונה ניצחה את סביליה 2-1. בחודש אפריל זכה באליפות ספרד ובתואר ליגה 8 בקריירה שלו ובכך הפך לאחד השחקנים הבודדים שזכו בתואר ליגה בשלוש מדינות שונות (איטליה, גרמניה וספרד).

קריירה בינלאומית

וידאל ייצג את מדינתו לראשונה באליפות דרום אמריקה עד גיל 20 בשנת 2007 בפרגוואי. בטורניר זה היה סגן מלך השערים עם 6 כיבושים. הצלחת הנבחרת בטורניר העניקה לה כרטיס לאליפות העולם עד גיל 20 בו היא סיימה במקום השלישי, כאשר וידאל מבקיע 3 שערים. הופעת הבכורה של וידאל בנבחרת הבוגרת הייתה מול נבחרת ונצואלה, ומאז הוא הפך לחלק אינטגרלי מהנבחרת תחת שרביטם של מרסלו בייאלסה וממשיכו קלאודיו בורגי. וידאל הבקיע 3 שערים בנבחרת, והשתתף בקופה אמריקה 2011 בארגנטינה, במונדיאל 2010 בדרום אפריקה ובמונדיאל 2014 בברזיל.
. בשנת 2015 זכה וידאל בקופה אמריקה 2015 עם נבחרת צ'ילה לאחר ניצחון בגמר על נבחרת ארגנטינה בבעיטות הכרעה, לאחר 0-0 במהלך 120 דקות, על אף שבמהלך הטורניר נעצר לאחר שעבר תאונת דרכים כאשר נהג בשכרות. כמו כן, וידאל נכלל בנבחרת המצטיינים של הטורניר. בשנת 2016 זכה וידאל עם נבחרת צ'ילה בקופה אמריקה סנטנריו, לאחר ששוב ניצחה צ'ילה את ארגנטינה בבעיטות הכרעה לאחר 0-0 ב-120 דקות. וידאל החמיץ אמנם את הפנדל שלו, אך נבחרתו ניצחה 4-2 וזכתה בגביע.
ב-11 באוקטובר 2017, הודיע וידאל על פרישה מהמדים הלאומיים של צ'ילה, יום לאחר שנבחרתו כשלה להעפיל למונדיאל 2018 ברוסיה. אבל, שעות ספורות לאחר הודעת הפרישה שלו וידאל חזר בו והבטיח שלא יעזוב את הנבחרת.
בקופה אמריקה 2019 וידאל הגיעה עם צ'ילה למקום הרביעי.
מאז'ור (סדרת טלוויזיה)

עונה 1

איגור סוקולובסקי הוא בנו של איש עשיר ובעל השפעה בממשל. עם תואר במשפטים, הוא לא ממהר למצוא לעצמו עבודה ויוצא לבלות במועדוני לילה. בהגנה על החבר שלו הוא מוצא עצמו מעורב בקטטה עם שוטר. כשהמקרה מגיע לידיעתו, ולדימיר סוקולובסקי מחליט לשלול מהבן שלו את כל מה שיש לו ולשלוח אותו לעבוד במשטרה תחת פיקודו של סגן-אלוף פריאניקוב. בהתחלה איגור מתחיל לתעב את החיים החדשים שלו, אבל אחרי שמושפל על ידי חבריו, הופך בהדרגה לאדם בעל אחריות, הוא מתאהב בקפטנית ויקטוריה רודיונובה ומחליט לנסות למצוא את הרוצח של אמו.

עונה 2

בתחילת העונה השנייה איגור סוקולובסקי משוחרר מהכלא, כתב אישום על ניסיון רצח איש העסקים איגנאטייב מוסר והוא יוצא לחופשי במטרה לנקום, מאחר שהוא מאמין שאיגנאטייב אשם במות ההורים שלו. הוא חוזר לשירות המשטרה ועומד בראש החברה של אביו, שעברה אליו בירושה ומנהל רומן עם קטיה, בתו של איגנאטייב. הסכסוך בינו לדנילה קורוליוב נמשך בשל משיכת שניהם לוויקטוריה בעוד לאיגור עדיין עדיין יש רגשות כלפי ויקטוריה, כל יום שעובר ממחיש לו את היעד הסודי שלו — להרוס את איגנאטייב.

עונה 3

בעונה השלישית איגור סוקולובסקי כבר מזמן חדל להיות אותו בחור רעב להצלחה מהמשטרה – שבכלל נשלח לשרת בה מתוך אילוץ והכרח. מותה בעבר הרחוק של אמו והמוות האחרון של אביו – הם שני האירועים שמעצבים את חייו והוא הופך להיות איש מקצוע שבכל יום עובד על חשיפת עבירות שונות, אבל החקירה העיקרית שלו מעמידה את חייו בפני אתגרים חדשים. כדי לנקום את מותו של אביו, עליו ללמוד את האסטרטגיות של העסק וכדי להעניש את הרוצח של אמו, עליו לשלוט במשהו חדש לגמרי. והדבר הכי קשה הוא להישאר במסגרת החוק והשאלה היא, האם יש לו את האמצעים החוקיים כדי להעניש את הרוצח?
אברהם ארנון

אברהם ארנון (1887 - 23 במאי 1960) היה מבכירי אנשי החינוך המקצועיים בתקופת ייסודו של משרד החינוך ושימש כיו"ר הראשון של המזכירות הפדגוגית.

ביוגרפיה

ארנון נולד בשם אברהם באבין בצ'ריקוב שברוסיה הלבנה. בילדותו הוא עבר עם משפחתו לעיר פולוצק, בה קיבל את ראשית חינוכו בחדר ובבית הספר המקומי לבנים. בשנת 1909 התקבל לבית הספר הגבוה למסחר ולכלכלה בקייב, במגמת כלכלה. לאחר סיום לימודיו, בתחילת 1913, עלה לארץ ישראל. בארץ ישראל נמנה ארנון עם ראשוני המורים האקדמאים. הוא שימש מורה לגאוגרפיה ומתמטיקה בירושלים ובתל אביב. היה פעיל בהסתדרות המורים וכעבור זמן נבחר ליו"ר מרכז המורים. בסוף שנת 1919 נסע להשתלמויות פדגוגיות בארצות הברית ובאנגליה.
בשנת 1920, לקראת שנת הלימודים תרפ"א, מונה למנהל בית הספר לבנות א' בירושלים, תפקיד בו כיהן עד 1930. בתקופה זו הוא שינה את שמו לארנון. 
בשנת 1930 נבחר ארנון למפקח על בתי הספר של הזרם הכללי במחוז צפון ולאחר מכן בירושלים. הוא כיהן בתפקידו עד קום המדינה ולאחר מכן היה המפקח הראשי על בתי הספר של הזרם הכללי וליו"ר הוועד המפקח של הזרם. עם ייסוד משרד החינוך והתרבות, בראשותו של השר זלמן שזר, הוא כיהן כסמנכ"ל המשרד. בסוף 1951 הוא התמנה לממלא מקום מנהל אגף החינוך במשרד, תפקיד שהוחזק עד אד על ידי מנכ"ל המשרד. ביוני 1952 מונה לאחראי על הכשרת מורים וגננות. בספטמבר 1952 מונה ליושב ראש ועדה לבחינת גני הילדים הפרטיים, שקבעה שכר לימוד מקסימלי בגני הילדים. עם הנהגת החינוך הממלכתי והקמת גוף מפקח אחיד מונה ארנון למפקח הראשי הכללי, תפקיד בו כיהן במהלך 1954-1955. בין השנים 1953-1957 היה יו"ר המזכירות הפדגוגית, הראשון בתפקיד זה.
בין פעולותיו העיקריות בהנהלת משרד החינוך נכללים מאבקו על איחוד זרמי החינוך ותביעתו לקביעת לימודי תולדות הציונות בתוכנית הלימודים.
בשנת תש"ך זכה בפרס ישראל בחינוך. קודם לכן זכה בפרס טורוב.
ארנון נפטר ב-23 במאי 1960. על שמו נקרא בית הספר "ארנון" ברמת גן ובתל אביב וקובץ ממאמריו הודפס בחוברת לזכרו.

עמדות

ארנון תמך באופן עקבי בצמצום שעות הלימוד בבתי הספר. זאת הייתה עמדתו במרץ 1921 כשרק החל לעבוד כמנהל וזאת גם הייתה עמדתו לאחר 30 שנה כשהיה מפקח ראשי במשרד החינוך והכין תוכנית לצמצום שעות הלימודים. הוא נימק את עמדתו: "נעשו בדיקות מהו ערך השיעורים האחרונים והתברר שהשיעורים הטובים ביותר הם השני והשלישי. השיעור הרביעי כבר חלש יותר, החמישי עוד יותר ואילו הששי נחשב על ידי מורים כבעל תועלת מועטה ביותר."
חיל האוויר הראשון של ארצות הברית

היסטוריה

חיל האוויר הראשון הוא אחד מארבעת חילות האוויר המקוריים. הוא הוקם ב-18 בדצמבר 1940 כמחוז האווירי צפון-מזרח במיטשל פילד שבלונג איילנד. ב-9 באפריל 1941 שונה שמו לחיל האוויר הראשון. החיל השתתף במלחמת העולם השנייה בהגנה על החוף המזרחי של ארצות הברית וניהל מבצעים נגד צוללות. בהמשך המלחמה אימן החיל כוחות אוויר לקראת השתתפותם במערכה. 
לאחר המלחמה המשיך חיל האוויר במשימת ההגנה על צפון מזרח ארצות הברית, וכן באימון צוותי אוויר בעיקר של המשמר הלאומי ושל כוחות המילואים, עד פירוקו ב-23 ביוני 1958.
ב-20 בינואר 1966 הוקם החיל מחדש בבסיס סטיוארט שבמדינת ניו יורק, הוא קיבל את המשימה על הגנת צפון-מזרח ארצות הברית, חלקים מקנדה, וכן על איסלנד וגרינלנד, הוא פורק שוב בסוף 1969.
ב-6 בדצמבר 1986 הופעל מחדש בבסיס לנגלי שבוירג'יניה ושויך לפיקוד הטקטי של חיל האוויר. החיל הורכב מיחידות המשמר הלאומי של חיל האוויר ופעל בשיתוף פעולה עם הכוחות הצבאיים של קנדה. ב-1992 הוכפף לפיקוד הקרב של חיל האוויר. באוקטובר 1997 קיבל החיל אחריות על ההגנה האווירית על יבשת צפון אמריקה. 
לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 קיבל החיל את המשימה להוביל את "מבצע העיט האציל" ("Operation Noble Eagle") להגנת שטח ארצות הברית (ללא אלסקה והוואי) מפני איום מתקפות טרור אוויריות.