google/wiki40b huggingface dataset:
סיימון בירד

ביוגרפיה

בירד נולד בגילדפורד שבסארי. הוא השלישי מתוך ארבעה ילדים של גרהם והת'ר בירד.
הוא למד בבית הספר קרנמור בווסט הורסלי, ב-Royal Grammar School שבגילדפורד ולמד ספרות אנגלית בקווינס קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. בקיימברידג' היה בירד נשיא המועדון הדרמה "פוטלייטס" , להקת התיאטרון של האוניברסיטה.
אחרי שסיים את תואר ה-MA בבירקבק קולג', הקים בירד את להקת הבידור "בית וינדזור" יחד עם ג'ו תומאס (המגלם את סיימון קופר בסדרה "קרועים") ועם ג'וני סוויט. ב-2007 הופיעה הלהקה בפסטיבל אדינבורו, וב-2008 השתתפו במופע בשם "The Meeting". בירד ותומאס השתתפו גם בתוכנית הפודקאסט של רדיו ערוץ 4 "Weekly Show" בשנים 2006 ו-2007.
בירד הופיע גם כסטנדאפיסט והשתתף בתחרות הסטודנטים הלאומית (Chortle's national student comedy awards) בשנים 2005, 2006, 2007 ו-2008. הוא הגיע למקום השני ב-2008, ב-2006 עלה לגמר, וב-2007 נפסל כי הפר את הכללים.
פריצת הדרך של בירד הייתה ב-2008 כשלוהק לקומדיית הנעורים "קרועים" של ערוץ E4 בתפקיד ויל מקנזי, יחד עם ג'ו תומאס. ב-2008 זכה בפרס הקומדיה הבריטית לשחקן החדש הטוב ביותר, וב-2009 זכה בפרס הקומדיה הבריטית לשחקן הטוב ביותר. ב-2008 גם היה מועמד לפרס "Royal Television Society" להופעה הקומית הטובה ביותר, וב-2009 היה מועמד לפרס באפט"א להופעה הטובה ביותר בתוכנית קומית.[
ב-2010 יצר בירד את התוכנית הקומית "The King Is Dead" ששודרה ב-BBC Three, והנחה אותה לצדם של ניק מוחמד וקאטי ויקס.
בירד מופיע בסיטקום "סעודת שישי" שכתב רוברט פופר ובהפקת "Big Talk Productions". הסדרה עוסקת בסעודת ליל שבת שבועית של משפחה יהודית. בירד מגלם את הבן הבכור במשפחה אדם גודמן.
בירד חזר להופיע בתפקיד ויל מקנזי בסרט הקולנוע "קרועים" שיצא לאקרנים ב-17 באוגוסט 2011.
עוד יצר בירד עבור ערוץ 4 את הפיילוט "Chickens". הוא גם כתב וכיכב בסדרה לצדם של ג'וני סוויט וג'ו תומאס. הסדרה עוסקת בשלושה גברים שנשארים באנגליה במהלך מלחמת העולם הראשונה. הסדרה שודרה כחלק מעונת "Comedy Showcase" של ערוץ 4. בסוף 2012 החלו צילומי עונה של 6 פרקים עבור Sky1, ששודרה בקיץ 2013.
ב-2015 החל בירד להשתתף בפרסומות טלוויזיה של חברת Thetrainline.com.

חיים אישיים

על הבחירה המקצועית שלו אמר בירד כי "מעולם לא רציתי להיות שחקן. רציתי להיות קומיקאי. כל האנשים שאני אוהב הם הם עצמם - כמו לארי דייוויד". עוד סיפר שהוריו היו רוצים שישלים את לימודי הדוקטורט שלו. בירד הוא אוהד של מועדון הכדורגל קריסטל פאלאס. ב-2012 נשא לאישה את ליסה אוונס.
אלון מדנס

שירות צבאי

מדנס התגייס לצה"ל בשנת 1995, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר הקורס שימש כמפקד כיתה בבא"ח צנחנים. לאחר קורס קציני חי"ר שב לגדוד 202, ומונה למפקד מחלקת הסיור בפלוגה המסייעת. בהמשך שימש סגן מפקד פלוגת מסלול. לאחר מכן מונה למפקד פלוגת מסלול של גדוד 202. בשנת 1999 מונה למפקד פלוגה בבה"ד 1, ושימש בתפקיד בפרוץ האינתיפאדה השנייה. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה המסייעת של גדוד 202, ושימש בתפקיד במהלך מבצע חומת מגן. הוא הוביל את הפלוגה בלחימתה בקרב שכם, בין היתר כנגד המחבלים שהתבצרו בקסבה. על פועלו וחתירתו למגע עם האויב עוטר בצל"ש אלוף, ממפקד פיקוד המרכז, יצחק איתן. בשנת 2002 מונה לסגן מפקד גדוד 202, בתחילת 2003 פיקד על מבצע למעצרו של ראש החזית הדמוקרטית בשכם, במהלך המבצע נפצע באורח בינוני מקליע שפגע ברגלו, לאחר שהחלים חזר לתפקידו, כסגן מפקד הגדוד. בהמשך יצא ללימודי משפטים בקריה האקדמית אונו, בסיומם מונה בשנת 2006 לקצין אג"ם של חטיבת הצנחנים. לאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף נשק מסייע גדודי בחטיבת ביסלמ"ח, ושימש בתפקיד עד שנת 2010. בהמשך מונה למפקד גדוד 101 בין השנים 2010–2012. בתקופתו כמפקד הגדוד עורר את כעסם של ראשי ישיבות ההסדר, לאחר שלא הסכים לשלוח לוחמים בוגרי ישיבות ההסדר, מהמסלול לקורס מ"כים, בהמשך החלטתו בוטלה בהתערבות מפקדיו. לאחר מכן שימש כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי בין השנים 2012–2014. ב-6 באוגוסט 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת ברעם. בתקופתו כמפקד החטיבה, הוביל הקמת מכשול מלאכותי נרחב בגבול גזרת החטיבה, במסגרת הקמת המכשול, כוחות הנדסיים חצבו וחשפו במדרונות ההרים הסמוכים ליישובים צמודי הגדר, ויצרו מצוקים גבוהים ומלאכותיים, דבר האמור להקשות ולכרסם משמעותית ביתרון שמעניק לחזבאללה, השטח ההררי התלול והצמחייה הסבוכה. את תפקידו סיים ב-16 ביוני 2016. ביולי 2016 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז, ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2018. בסיום תפקידו יצא ללימודים במב"ל. ב-17 בספטמבר 2018 הוחלט על מינויו לנספח יבשה בארצות הברית.
מדנס נשוי לדנה ואב לשלושה. בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
יחיאל כהנא

ביוגרפיה

כהנא נולד בחדרה ולמד בגימנסיה חדרה. הוריו אברהם, שהיה מפקד ההגנה של נפת חדרה, וחנה היו ממייסדי העיר. אחיו אלי נהרג בקרב על גבעת התחמושת במלחמת ששת הימים. היה חבר בהגנה ובמלחמת העצמאות השתתף בקרבות בג'נין ובהגנה על משמר העמק. לאחר שירותו הצבאי למד הנדסה אזרחית בטכניון שם קיבל תואר אינג'ינר. עבד בסולל בונה וניהל את סניפי החברה בחדרה ובחיפה. לאחר מכן שימש כמנכ"ל קיסריה פולימרים, והקים חברות נוספות במגזר הפרטי.
ב-1978 נבחר לראשות עיריית חדרה מטעם המערך, בבחירות שהיו לראשונה בחירות ישירות לראשות העיר. נבחר לכהן בשנית, ובבחירות בשנת 1989 הפסיד לנחמיה להב.
לאחר שסיים כהונתו חזר לכהן בתפקידים בשוק הפרטי.
מודל דרודה

מודל דרודה הוא מודל פיזיקלי קלאסי המסביר התנהגויות שונות של מתכות, ובמיוחד מוליכות חשמלית ומוליכות חום. מודל זה מנבא את חוק אוהם ואת המוליכות הסגולית של מתכות, כמו גם תכונות תרמודינמיות שונות, כגון קיבול חום סגולי או מקדם קומפרסיביליות. המודל הוצע לראשונה בשנת 1900 על ידי הפיזיקאי הגרמני פאול דרודה. מאוחר יותר הורחב המודל על ידי הנדריק לורנץ ועל ידי ארנולד זומרפלד שכלל בו אפקטים קוונטיים.

היסטוריה

השאלה מדוע חלק מהחומרים מוליכים חשמל וחום טוב יותר מאחרים הייתה שאלה פתוחה בפיזיקה של סוף המאה התשע עשרה. בשנת 1897 גילה ג'יי. ג'יי. תומסון את קיומו של האלקטרון, שהיווה מועמד טבעי לתפקיד נושא הזרם במתכות. שלוש שנים לאחר מכן פרסם פאול דרודה את המודל הפשטני שלו להולכה במתכות, שהוא למעשה יישום התורה הקינטית של הגזים (שהייתה כבר אז תורה מוצלחת מבחינת כח הניבויי שלה) עבור מתכות. חשוב לזכור כי מודל זה פותח בתקופה בה מבנה האטום לא היה ידוע (לפני מודל האטום של בוהר) ומכניקת הקוונטים עוד לא פותחה.
המודל מנבא בהצלחה רבות מהתופעות הנצפות במתכות, וביניהן חוק אוהם, חוק וידמן פרנץ, תדירות הפלזמה ועוד. עם זאת, המודל פשטני מאוד ואינו כולל אפקטים קוואנטיים ולכן קיימים פערים רבים בין תחזיות המודל למדידות. על אף מגבלותיו, המודל משמש עד היום כבסיס אינטואיטיבי לדיון על מוליכות במתכות ויכול אף לשמש כמודל לחישובי אצבע.

הזמן בין ההתנגשויות 
  
    
      
         
        τ
      
    
    {\displaystyle \ \tau }

הזמן הממוצע בין ההתנגשויות, , הוא פרמטר מרכזי במודל. את  ניתן להעריך על ידי 
, כאשר  הוא המהלך החופשי הממוצע ו- היא המהירות הממוצעת של האלקטרונים. קשה למדוד את  במדויק.
על פי הנחות המודל, המהלך החופשי הממוצע הוא מסדר הגודל של המרחק בין אטומים במתכת,  (כלומר בין 1 ל-10 אנגסטרם). את המהירות הממוצעת ניתן לקבל מחוק החלוקה השווה:
עבור טמפרטורת החדר, מתקבל , ובסה"כ .
כיום ידוע שהערכה זו רחוקה מהאמת, היות שהאלקטרונים אינם מצייתים להתפלגות הקלאסית של גז אידיאלי (התפלגות מקסוול בולצמן). זאת משום שאלקטרונים הם פרמיונים המוגבלים על ידי עקרון האיסור של פאולי, ולכן מצייתים להתפלגות פרמי דירק, המנבאת להם מהירות ממוצעת גבוהה בהרבה (בערך פי מאה).

משוואות התנועה במודל דרודה ושימושיהן

באופן כללי, ניתן להראות כי המהירות הממוצעת של האלקטרונים במודל דרודה מקיימת את המשוואה הבאה:
כלומר השינוי בתנע הממוצע נובע מכוחות חיצוניים  ואיבוד תנע בכתוצאה מהתנגשויות.
בעזרת משוואה זו ניתן לחשב את המוליכות במקרים מסובכים יותר, כגון בנוכחות שדה מגנטי (אפקט הול) או במקרה של שדה חשמלי משתנה בזמן (זרם חילופין). שימוש נוסף של מודל דרודה הוא בחישוב מוליכות החום של מתכות (חוק וידמן פרנץ).
תוצאות חשובות במודל זה הן:

מוליכות בזרם חילופין

עבור שדה חשמלי מן הצורה  מתקבלת הביטוי למוליכות:

כאשר  היא המוליכות עבור זרם ישר (). בעזרת ביטוי זה ניתן לטפל במקרה של התקדמות קרינה אלקטרומגנטית במתכת, ולקבל את תלות המקדם הדיאלקטרי של המתכת בתדירות הקרינה 

(ביחידות cgs), כאשר  נקראת תדירות הפלזמה. ניתן לראות כי כאשר תדירות הקרינה נמוכה מתדירות הפלזמה המקדם הדיאלקטרי הוא מספר דמיוני טהור, ולכן קרינה בתדירות כזאת דועכת אקפוננציאלית במתכת. לעומת זאת, קרינה בתדירות גבוהה מתדירות הפלזמה יכולה להתקדם במתכת (בהנחה שכל הקירובים שנעשו עדיין תקפים בטווח התדירויות הרלוונטי).

מקדם מוליכות החום

מקדם מוליכות החום המתקבל במודל דרודה הוא:

כאשר  הוא קיבול החום הסגולי של גז האלקטרונים ו  היא המהירות הממוצעת.
זלאטקו זחוביץ'

קריירה

זחוביץ' נולד בעיר מאריבור, שבסלובניה, אשר באותה העת הייתה חלק מיוגוסלביה. הוא החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קבוצת קובינר מאריבור. בשנת 1989, הוא נצפה על ידי הכדורגלן היוגוסלבי הנודע מילקו דורובסקי (אשר באותה העת היה חייל שהוצב בעיר מאריבור). זחוביץ', נקנה על ידי מועדון הפאר היוגוסלבי-סרבי פרטיזן בלגרד, שם שיחק בין השנים 1989–1993. במהלך היותו שחקן פרטיזן, הושאל זחוביץ' לקבוצת פרולטר זרניאנין בעונת 1990/1991. בשנת 1993, עבר זחוביץ' לשחק בפורטוגל, כאשר חתם בקבוצת ויטוריה דה גימארייש, שם שיחק עד שנת 1996. פורטו קנתה אותו ב-1996, והוא שיחק בה שלוש שנים, עד שעבר לשחק בשנת 1999, בקבוצה היוונית אולימפיאקוס. אחרי עונה אחת בלבד ביוון, עבר זחוביץ' לשחק בקבוצת הלה ליגה הספרדית ולנסיה. גם בוולנסיה, שיחק עונה אחת בלבד, לפני שעבר לקבוצה האחרונה בקריירה הפורה שלו, בנפיקה ליסבון, בה שיחק בין השנים 2001–2005.
בשנת 2001, כאשר היה שחקנה של ולנסיה, הוא הגיע עימה את לגמר ליגת האלופות, בו הפסידה ולנסיה בדו-קרב בעיטות עונשין לאלופת הבונדסליגה באיירן מינכן. זחוביץ', היה אחד משחקניה חסרי המזל של ולנסיה שהחמיצו את בעיטת העונשין שלהם. ליתר דיוק, אוליבר קאן, שוערה של באיירן עצר בצורה מדהימה את הבעיטה המדויקת של זחוביץ'.
משחקו הראשון עבור נבחרת סלובניה היה ב-7 בנובמבר 1992, משחק ידידות נגד קפריסין. הוא העפיל יחד עם נבחרתו לטורניר הגמר של יורו 2000 בבלגיה ובהולנד, ובמהלך הטורניר שיחק זחוביץ' בכושר טוב, כאשר כבש 3 מתוך ארבעת שעריה של סלובניה בטורניר. לאחר הטורניר המרשים מבחינתו, הציעה עבורו קבוצת פולהאם מהפרמייר ליג סכום בגובה 18 מיליון פאונד, אך זחוביץ' סירב לעבור לשחק באנגליה וההצעה נדחתה.
סלובניה הצליחה גם להעפיל למונדיאל 2002 בקוריאה הדרומית ויפן, אך לזחוביץ' היו מחלוקות רציניות עם מאמן הנבחרת, סרקו קטאנץ, והוא נשלח הביתה מיד לאחר משחקה הראשון של הנבחרת נגד ספרד. קטאנץ התפטר מיד לאחר הטורניר, ובעקבות כך זחוביץ' חזר לשחק בנבחרת. משחקו האחרון בנבחרת היה ב-28 באפריל 2004, נגד שווייץ. סך הכל, זחוביץ' שיחק 80 משחקים בנבחרת סלובניה (שיא לאומי), בהם כבש 35 שערים (גם כן שיא לאומי), ובעקבות נתונים אלו, הוא נחשב לכדורגלן הסלובני המצליח ביותר מאז שהמדינה זכתה בעצמאות ב-1991.
בתור שחקן, היה ידוע זחוביץ' כבעייתי, וכמעורר מחלוקות רבות וויכוחים עם מאמניו, כמו שקרה לו במהלך מונדיאל 2002 עם מאמנו קטאנץ. כאשר הגיע לאולימפיאקוס, הצליח להסתכסך עם הנהלת המועדון, דבר שגרם לעזיבתו לאחר עונה אחת בלבד את הקבוצה. גם עם מאמנו בוולנסיה, הקטור קופר, לאחר שטען שלא קיבל מספיק דקות משחק. כמו כן, אופיו הבעייתי של זחוביץ' התבטא גם בכך שהכריז על פרישתו באמצע עונת הכדורגל של 2004/2005, בעודו משחק בבנפיקה ליסבון ופרש מיידית ולא בסיום העונה, כנהוג.
זלאטקו הוא אביו של לוקה זחוביץ'.
מרגון גמד

תיאור

מרגון גמד הוא המין הקטן ביותר בתת-משפחת המרגוניים ואורכו 38–44 ס"מ. הזכר לבן בצבעו ובעל ראש גדול עם סימוני עיניים גדולים, דמויי פנדה וציצת ראש גבוהה לבנה ועורף שחור. חזהו לבן ובטנו אפורה וביניהם כמה פסים דקים שחורים אופקיים. תחילת הכנפיים שחורים והזנב אפור-כחול כמו המקור. הנקבות לעומת הזכרים בעלות ראש ועורף חומים, צוואר לבן ושאר הגוף אפור. מקוריהם של המרגונים קצרים יותר משל קרוביהם ונחשבים ליותר פרימיטיביים, כאשר קצוות המקור מעוקלים.
לעיתים מתרבים המינים עם ברווזי עבראש ירוק, הדומים להם מעט וחיים באותם אזורים בטבע.

אקולוגיה

מרגון זה מצוי בטבע בצפון אירופה ואסיה, ביערות הקרים של הטייגה ובנהרות והאגמים סביבם. בעתות קרה חלקם נודדים דרומה לעבר הים הבלטי, הים השחור, ארצות מרכז אירופה ואף למערב אירופה עד לבריטניה.
הם מקננים בעצים והנקבה מטילה 6–9 ביצים בחורי עצים, לעיתים בחורים שנבנו על ידי נקרים. מין זה לא מצוי בסכנת הכחדה אך הוא נחשב מוגן בארגון AEWA.
כמו קרובי משפחתו, המרגון הוא שחיין מיומן המשתמש בשרירי רגליו ובקרומי השחייה כדי להתקדם במים והוא ניזון בעיקר מדגים וכן מחסרי חוליות מימיים.
יחסי מלזיה–קטר

יחסים כלכליים

היחסים העיקריים בין שתי המדינות הם היחסים הכלכליים.  שתי המדינות הודיעו על קרן השקעות משותפת בעלת סכום של  כ- 2 מיליארדים של דולר אמריקאי וחתמו על הסכמי שיתוף פעולה בתחומים התיירות וההשכלה גבוהה. חברות מלזיות רבות משתפות פעולה עם חברות קטריות ובעלות אשרות עבודה לקטר. בשנת 2013 קטר איירווייז הרחיבה את שירותיה עד לתוך מלזיה תוך כדי שיתוף פעולה עם חברת התעופה מלזיה איירליינס. קטר הביעה עניין גם בפיתוח התעופה באחת מהמדינות המלזיות, סראוואק, יחד עם השקעות בתחום האנרגיה והתעשייה.
סכרתוולוס רקיניגזה

סָכַּרתווֶלוֹס רקיניגזָה (בגאורגית: საქართველოს რკინიგზა, מילולית: רכבת גאורגיה) היא חברת הרכבות הלאומית של גאורגיה, המחברת את הים השחור לים הכספי. 
חברת הרכבות נוסדה לראשונה בשם הרכבת הטרנסקווקזית. בשנת 1918 החליטה הממשלה המנשביקית של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה לשנות את שמה לשמה הנוכחי רכבת גאורגיה.

היסטוריה

בניית הרכבת החלה בשנת 1865, בתקופת מלכות המשנה של הקווקז (האימפריה הרוסית). בשנת 1871 נסתיימה בניית קטע הרכבת פותי-זסטפוני, וב-10 באוקטובר 1872, נסע הקרון הראשון בקטע המסילה הראשון שהיה בין פותי שלחוף הים השחור לטביליסי, מרחק 310 ק"מ כאשר הנסיעה ארכה 15 שעות. תוך זמן קצר נוספו מקטעי רכבת נוספים: ריוני-כותאיסי (1877), ריוני-טקיבולי (1887), זסטפוני-צ'יאתורה (1895). בשנת 1883 נבנה קטע המסילה השני בין טביליסי לבאקו (אזרבייג'ן) שלחוף הים הכספי. בשנת 1894 נוסף קטע נוסף מיכאילובו (חאשורי)-בורג'ומי ובשנת 1902 נוסף לו הקטע בורג'ומי-בקוריאני. בשנת 1899 התווסף קטע מסילה נוסף לארמניה. משנת 1946 חוברה הרכבת לרשת הרכבות הרוסי מפותי לסוחומי.

כיום

אורך מסילת הרכבת הוא 1,612 ק"מ. המסילה המרכזית עוברת ממזרח גאורגיה למערבה. היא מתחילה בבאקו שבאזרבייג'ן, עוברת דרך טביליסי-סמטרדיה וממשיכה לערי חוף הים השחור בתומי, פותי וסוחומי. עד שנת 2010 צפוי להתווסף קטע נוסף לקארס שבטורקיה במסילת הברזל קארס-אחלכלכי-טביליסי-באקו. 
חברת הרכבות היא חברה בע"מ בבעלות המדינה. בשנת 2007 החליטה ממשלת גאורגיה להפריט את הרכבת כאשר מסילת הרכבת עצמה תשאר בבעלות המדינה. המשא ומתן עם החברה הבריטית, פרקפילד אינווסטמנט, שנערך באוקטובר 2007, נכשל.
במהלך פלישת רוסיה לגאורגיה, באוגוסט 2008, הופצץ גשר הרכבות מערבית לטביליסי והוחרב לחלוטין. הפצצת הגשר, המהווה עורק תחבורה עיקרי בין מזרח גאורגיה למערבה, שיתקה את תנועת הרכבות בין שני חלקי המדינה.
מנשה אונגר

מנשה אונגר (1899 - 1969) היה מחבר פורה (ביידיש אך גם בעברית) של ביוגרפיות וספרי כינוס בתחומי החסידות, השואה והיהדות, עורך העיתון היידי "מארגען זשורנאל".

ביוגרפיה

נולד בז'אבנו (בין יהודים נקראה: דז'בנה) (גליציה) בן לרבי שלום דוד אונגר, נצר למשפחת אדמו"רים (חסידות דומברובה ענף דז'בנה). למד בישיבה בעיר ברודי וזכה לסמיכה לרבנות בשנת 1917. התגורר בעיר ורשה עד לעלייתו לארץ בשנת 1925. בשנים 1931-1934 חזר לגור בפולין, ומשם היגר בשנת 1935 לארצות הברית. תחילה התפרנס בתור מורה בבית ספר יהודי בעיר ניו יורק, ואחר כך הפך לכותב קבוע ביומון היידי דער טאג שם פרסם בעיקר על החסידות ובייחוד על תולדותיהם של אדמו"רים חסידיים. היומון התמזג (בשנות החמישים) עם היומון האורתודוקסי מארגען זשורנאל ואונגר המשיך לכתוב ולפרסם שם, עד שהפך לעורך העיתון. פרסם גם ב'אייניקייט' (ניו יורק), בטאונה של אגודת הסופרים והאמנים ביידיש באמריקה. לעיתים קרובות השתמש בשם עט: מ"א טורנער, מ"א גער.
אצטדיון מקס מורלוק

היסטוריה

מאז שנת 1966 האצטדיון משמש בית עבור קבוצת הבונדסליגה הגרמנית נירנברג. באולימפיאדת מינכן בשנת 1972, אירח האצטדיון שישה משחקים. בשנת 1967, אירח את גמר גביע אירופה למחזיקות גביע בין באיירן מינכן וגלאזגו ריינג'רס, באיירן מינכן ניצחה 0–1.
האצטדיון היה ידוע בכינויו Städtisches Stadion (בעברית: "אצטדיון עירוני") עד 1991, אז קיבל את השם פרנקנשטדיון. ב-14 במרץ 2006 האצטדיון נקרא מחדש בשם EasyCredit-Stadion ("איזיקרדיט-שטדיון") למשך שש שנים אחרי עסקת חסות עם הבנק הגרמני DZ Bank. בין השנים 2013–2016 נקרא האצטדיון Grundig Stadion ("אצטדיון גרונדיג"), עקב הסכם חסות עם חברת גרונדיג. בין השנים 2016-2017 נקרא האצטדיון "אצטדיון נירנברג". בשנת 2017, לאחר בקשות רבות מצד אוהדי הקבוצה, נקבע שמו הנוכחי של האצטדיון, שנקרא על שמו של מקס מורלוק, גדול כדורגלני נירנברג בכל הזמנים וסמל בקבוצה.
כמו כן, האצטדיון אירח חמישה משחקים במסגרת מונדיאל 2006, כולל המשחק המפורסם בין פורטוגל והולנד אשר נקרא "קרב נירנברג" עקב 4 הכרטיסים האדומים ו-16 הכרטיסים הצהובים שהוצאו על ידי השופט הרוסי ולנטין איבאנוב, מספר הכרטיסים הגדול ביותר שהוצא בטורניר בינלאומי של פיפ"א.

מתקנים

המתקנים באצטדיון כוללים שני חדרי הלבשה עבור שחקנים, מאמנים ושופטים. קיימים גם חדרי טיפול ופיזיותרפיסטים. אזור בגודל של 300 מטרים רבועים עבור מדיה ותקשורת ואזור עבור מסיבות עיתונאים. באצטדיון קיים גם חדר VIP בגודל של 1,200 מטרים רבועים אשר מסוגל להכיל 800 אורחים. עקב הכמות הגדולה של מקומות הישיבה באצטדיון, מחוץ לאצטדיון יש כ-15,000 מקומות חניה.

באצטדיון יש גם מתקני אתלטיקה ברמת תקן בינלאומית, מערכת ממטרות שלמה, שמזינה את הדשא במי גשם. המגרש מואר על ידי מערכת הארה. בתוך האצטדיון קיימים שני קירות בגודל של 60 מטרים רבועים אשר מספקים שידור וידאו לאוהדים.
יחסי איי מרשל–יוון

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין המדינות כוננו ב-14 בפברואר 1992. על פי משרד החוץ היווני "היחסים בין שתי המדינות טובים וקיים שיתוף פעולה דו-צדדי ורב-צדדי משביע רצון".
שמואל אדלמן

ביוגרפיה

במהלך השנים השתתף אדלמן במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. בשנת 1987 שיחק בסרטו של יוסי זומר "רסיסים". בשנת 1990 שיחק בסרט "שורו", את דמותו של "שלומי". בשנת 1995 עשה את תפקידו  בסרטו האוטוביוגרפי של הבמאי והתסריטאי דוד קריינר "ב-72 לא הייתה מלחמה".
בשנת 2003 שיחק בסרט הקולנוע "האסונות של נינה". בשנת 2004 שיחק בסרט "אור", בבימויה של קרן ידעיה. באותה שנה השתתף אדלמן בסרט הקולנוע "אהבה קולומביאנית".
בשנת 2006 גילם את  דמותו של "ישראל בוכניק" בסדרת הטלוויזיה "הבורר". בשנת 2009 הוקרן סרטו של אורי רביד, "אילי ובן", בו השתתף אדלמן. בשנת 2012 שיחק בסדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה", פרי עטם של נעה רוטמן ושחר מגן. בשנת 2014 שיחק בסדרה עממיות את דמותו של מר אפל.
ב-2018 השתתף בסרטו של יצחק צפל ישורון "אלסקה".באותה שנה השתתף גם בסרט "הצלילה".
משפחת מולר

משפחת מולר היא משפחה יהודית שהצמיחה חזנים בכמה מקומות בעולם.

שורשי המשפחה

מוצאה של המשפחה בעיר גלנטה שבהונגריה (כיום בסלובקיה). אחד מאבותיה, הרב אהרון אלעזר פשקוס, כיהן כרבה של העיר. נכדו, אברהם מולר, חלה בבחרותו בשחפת, ונסע לשווייץ לצורכי רפואה, וכך ניצל מן השואה. הוא השתקע בז'נבה שבשווייץ, שם נישא לחוה שטרנברג, בת למשפחה בעלזאית מגליציה. אברהם שימש בבחרותו כ'חוזר' על שיעורו של ראש הישיבה בפני הבחורים הצעירים יותר. 
לאברהם וחוה נולדו ארבעה בנים ושלוש בנות.

הרב אהרן מולר

בנם הצעיר של אברהם וחווה, הרב אהרן, מכהן כרבה של העיר באדן בשווייץ. ידוע כבעל השכלה פילוסופית והשקפות ליברליות, דבר שהביא לביקורת כלפיו בעולם החרדי.
בעבר כיהן כר"מ בישיבת לוגאנו שבשווייץ, וכן כראש הכוללים "אורות חיים ומשה" בליון שבצרפת ובאשדוד בישראל.

יוסף מילר

בנו הבכור של בנימין. כיהן כחזן מלון הילטון בתל אביב, ולאחר מכן שימש כחזן ראשי בבית הכנסת היכל מאיר בעיר, יחד עם מקהלתו של שמואל חכמי. כיום משמש כחזן ראשי בקהילת ווייטפילד במנצ'סטר שבאנגליה, המונה כאלפיים נפש. הוא נשוי לנכדתו של שלמה לורינץ (בת חתנו אלעזר שולזינגר מבני ברק).

ישראל מילר

בנו השני של בנימין. מכהן כחזן ראשי בבית הכנסת הגדול בבריסל, אשר בעקבות ישיבתו הקבועה של הפרלמנט האירופי בבריסל הוכתר כבית הכנסת הגדול של אירופה. נשוי לאחות אשתו של אחיו יוסף, נכדת שלמה לורינץ.

רפאל חיים מולר

בנו הצעיר של בנימין. מכהן כחזן בצ'ידל שבמנצ'סטר אנגליה. הפיק אלבום מוזיקה בשם "אלוקי נשמה" יחד עם משה מונה רוזנבלום.

משה מולר

בנו הבכור של אהרון. נולד בשנת ה'תש"ם (1980) בעיר לוגאנו. ילדותו עברה עליו לסירוגין בין לוגאנו, בני ברק, ולוס-אנג'לס. בבחרותו למד בישיבת פוניבז' בבני ברק והיה במחזור המייסד של ישיבת בית מדרש עליון בעיר. לאחר נישואיו לנכדת הרב גדליה נדל המשיך את לימודיו בכולל ומלמד בישיבה. 
למשה קול ייחודי – טנור ספינטו, המקיף שלוש אוקטבות שלמות. למד חזנות ומוזיקה במשך ארבע שנים במכון תל אביב לחזנות נפתלי הרשטיק וכן פיתוח קול. הוא משמש כחזן ראשי בחגים בבית הכנסת היכל מאיר שברחוב מאנה בתל אביב.

זאב מולר

בנו הרביעי של אהרון. תלמיד ישיבות פוניבז' ולייקווד. משמש כחזן ראשי בבית הכנסת "ווסט סייד אינסטטיושן" במנהטן שבניו יורק.
מלחמת הדלי

רקע

החל מימי הביניים המאוחרים ועד הרנסאנס, חולקה צפון איטליה בין שני פלגים יריבים שכינו עצמם גואלפים וגיבלינים. ככלל, הגואלפים תמכו בכוחו הפוליטי של האפיפיור ובעצמאות ערי המדינה של איטליה על חשבונה של האימפריה הרומית הקדושה, בעוד הגיבלינים היו תומכיו של קיסר האימפריה הרומית הקדושה על חשבונם של האפיפיור ועצמאותם של ערי המדינה, ואולם, לתוך המסגרת העקרונית שולבו אינטרסים נוספים ויריבויות כלכליות, חברתיות, משפחתיות ומקומיות אחרות. בתקופה זו, שלטו הגיבלינים במודנה, בעוד הגואלפים שלטו בבולוניה. חילוק זה, הגביר את היריבות הטבעית על אדמות בין שתי הערים.
בשנת 1176, קיסר האימפריה הרומית הקדושה פרידריך ברברוסה, הובס בקרב לניאנו על ידי הליגה הלומברדית, שתמכה באפיפיור אלכסנדר השלישי. תבוסה זו החריפה את הסכסוך בין הגואלפים והגיבלינים, והעוינות בין בולוניה הגואלפית למודנה הגיבלינית הורגשה יותר מתמיד. בשנת 1296, בולוניה תקפה את אדמותיה של מודנה, וכבשה את הערים באזאנו (Bazzano) וסאביגנו (Savigno). הכיבושים קיבלו את ברכתו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני. בהמשך אף הכריז האפיפיור ששליט מודנה הוא מורד בכנסייה, והבטיח פיצוי למי שיפגע בו או ברכושו.
החל מיולי 1325, הורגשה העוינות היטב. אספסוף בולינזי בזז שדות בשטח מודנה, ובאוגוסט נעשתה ביזה נוספת. בספטמבר המודניסים החליטו להגיב. הם לכדו בעזרת בגידה מבפנים טירה בולונזית, ובולוניה הכריזה מלחמה.

קרב זפולינו

בולוניה גיסה צבא גדול יחסית, 32,000 איש, שכלל גם בני ברית מרפובליקת פירנצה הגואלפית. הבולונזים פלשו אל שטח מודנה והטילו מצור על מבצר מודניסי. מודנה הגיבה במהירות, ושלחה 7,000 חיילים שכללו גם שכירי חרב גרמנים מקצועיים. מול החיילים המעולים של מודנה, הצבא הבולונזי לא היה אלא אספסוף. הקרב התרחש באזור העיירה זפולינו (Zappolino) ב-15 בנובמבר לקראת שקיעה. למרות נחיתותם המספרית, המודניסים ניצחו. הם פלשו לשטח בולוניה, הצבא המודניסי הקים מחנה מחוץ לחומות בולוניה וחגג את נצחונו. לאחר שלושה ימים המודניסים נסוגו חזרה למודנה כאשר בדרכם, הם לקחו דלי מבאר מחוץ לחומות בולוניה על מנת לבוז לבולינזים על שהינם משתמשים בבאר מים מסורתית ולא בבאר ארטזית כדרכם.

סוף דבר

בולוניה אולצה לחתום על חוזה שלום משפיל. בטורה דלה גרילנדינה - מגדל הפעמונים של קתדרלת מודנה, ישנו דלי עץ אלון שעל פי המסורת הוא הדלי הגנוב. 
המלחמות בין הגואלפים לגיבלינים המשיכו. בשנת 1447 נוסדה במילאנו הרפובליקה האמברוזית שהורכבה ממפלגות שנקראו באופן מסורתי גיבלינים וגואלפים. השליטה הייתה בידי הגיבלינים אך לאחר מספר שנים התחוללה התקוממות של הגואלפים במסגרתה נטבחו גיבלינים רבים. הדבר גרם לציבור לפנות כנגד הגואלפים ולבחור שנית בגיבלינים, אך לא לאורך זמן, כאשר הגואלפים חזרו לשלטון הם הגלו את הגיבלינים מהעיר. בשנת 1450 כבש פרנצ'סקו ספורצה את מילאנו והחזיר את הגיבלינים הגולים.
המפלגות פעלו במילאנו במשך עוד כ-80 שנה, תוך שכל אחת מהווה גורם תומך בתוך איטליה לקיסר או למתנגדו בתקופה הסוערת של מאבקי הירושה. בשנת 1529 השיג הקיסר קרל החמישי עליונות ששמה קץ למאבקי השליטה על כס הקיסרות והיריבויות המפלגתיות גוועו.
דב וינשטוק

דב (דוּבּק) וינשטוק (ג' בכסלו תש"ז 26 בנובמבר 1946 - ט' באלול תשס"ז 23 באוגוסט 2007) היה סייר שדות בגוש עציון, מחנך בלתי פורמלי, מקים יחידות איתור הנעדרים במדבר יהודה וממציא שיטת איתור נעדרים. הוא חילץ עשרות אנשים וגופות ממדבר יהודה. התפרסם לאחר מותו בסרט דוקומנטרי "דובק - פלסטיני ישראלי".

ביוגרפיה

וינשטוק נולד למשפחה ירושלמית ותיקה וגדל בשכונת קטמון בירושלים. בבגרותו קבע את ביתו באלון שבות שבגוש עציון. שימש כסייר שדות של המועצה האזורית גוש עציון, קשר קשרים עם ערביי האזור והבדואים במדבר יהודה. הוא סיפק להם בגדים ומזון והם שיתפו אותו בעולמם, ובקשייהם. קשרים אלו הביאו להתעניינות תקשורתית. נכתב עליו פרק בספר Cain's Field: Faith, Fratricide, and Fear in the Middle East שבהוצאת הטיים מגזין. את הספר כתב מאט ריס והוא עוסק בסכסוך הישראלי פלסטיני.
היה נשוי לשרון לבית דולגין ואב לחמישה ילדים וגיסו של ח"כ ניסן סלומיאנסקי. בנו ד"ר משה וינשטוק שימש יושב-ראש המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך. בנו יצחק נרצח בפיגוע טרור בשנת תשנ"ד (1993).
דב וינשטוק נפטר ממחלת לב בט' באלול תשס"ז (2007).

איתור נעדרים

כחבר צוות החילוץ האזורי הקים וינשטוק יחידת איתור נעדרים. הוא פיתח שיטת חילוץ אשר התבססה על בדואים שלא סיימו בית ספר יסודי ורעו במדבר מגיל צעיר, ובשל כך חושיהם חדים במיוחד. לצורך איתור נעדר במדבר יהודה הוא פיזר את צוותו לאורך קילומטרים רבים עד לגילוי עקבות הנעדרים ומציאת נעדר או גופתו. באחד המקרים חילץ וינשטוק בעזרת הבדואים אדם ששרד שמונה ימים בתוך מערה במדבר. צוות האיתור העצמאי תיפקד במסגרת צוותי חילוץ עין גדי ומגילות. בעקבות צוות זה הוקמו יחידות איתור נוספות בישראל ושיטת האיתור שפיתח נלמדת בהשתלמויות ארציות בנושא.

טיפול בנערים נפלטי מסגרות וטיפוח מעיינות

וינשטוק יצר מערכת חינוכית של טיפול בנערים שנפלטו מן המסגרות החינוכיות. במסגרת עבודתו עם נוער שוליים, שיפץ וינשטוק מעיינות ואתרים בגוש עציון, מתוך תפיסה שעבודת האדמה והקשר לטבע בונים את הנערים והנערות. לאחר מותו נבנתה בריכה גדולה לזכרו ליד המעיין ששיפץ לזכר בנו יצחק, שנקרא על שמו "עין יצחק" (ידוע יותר בשם: עין סג'מה). הבריכה מצויה בסמוך ליישוב בת עין ונקראת לזכרו בריכת דובק.

הסברה וחינוך כללי

וינשטוק הקים עמותה בשם "רוח המדבר". במסגרת פעילות העמותה לסיורים והרצאות אצל דובק מבקרים רבים, ובהם חיילים, עיתונאים, אנשי ממשל וסנאטורים אמריקאיים, אנשי ממשל אירופאים ועוד. דובק ערך להם סיורים במעיינות, בהרי הסביבה ובמדבר יהודה, תוך שיתוף פעולה עם הבדואים הפלסטינים.