google/wiki40b huggingface dataset:
הנעה קדמית

הנעה קדמית היא אופן הנעת הגלגלים (וסידור המנוע והתמסורת הנגזרים ממנו) הנפוץ ביותר במכוניות מודרניות, שבו המנוע מניע את הגלגלים הקדמיים בלבד.
בעבר הייתה נפוצה יותר הנעה אחורית, כיום היא נותרה בעיקר במכוניות פאר ובמכוניות ספורטיביות בהן קיים יתרון מסוים להפרדת הגלגלים המניעים מגלגלי ההיגוי. תצורה נוספת היא הנעה בכל ארבעת הגלגלים המכונה "4x4" (מבוטא "ארבע על ארבע") או AWD ‏(All Wheel Drive).

היסטוריה

נסיונות בהנעה קדמית נעשו מראשית ימי המכונית. ב-1928 הוצגה בבריטניה מכונית הנעה קדמית מתוצרת "אלביס קארס", שלא נחלה הצלחה מסחרית. הדגם הראשון של מכונית בעלת הנעה קדמית שזכה להצלחה בשווקים היה ה"טרקסיון אוואנט" של סיטרואן ב-1934.
ההנעה הקדמית שוכללה במכונית המיני של 1959, שהותקן בה לראשונה מנוע רוחבי בהנעה קדמית, כנהוג כיום. המיני הייתה שונה ממכוניות מודרניות בכך שהתמסורת נבנתה בתוך אגן השמן של המנוע, והונעה בגלגלי שיניים. גם פיג'ו ורנו השתמשו בתכנון כזה במנוע ה"דוברין" שפיתחו במשותף בשנות ה-70 של המאה ה-20. נטייתה של תצורה זו להשמעת יבבות מתיבת ההילוכים הובילה לזניחתה.
אאודי הייתה חלוצת תצורת ה "U" שבה המנוע ממוקם לאורך, ו"תלוי" בין הגלגלים הקדמיים. גם כיום אאודי היא מהיצרניות היחידות שעדיין משתמשות בתצורה זו, המאפשרת שימוש בציריות שוות אורך והסבה קלה להנעה בכל ארבעת הגלגלים.
בארצות הברית, האולדסמוביל טורונדו מ-1966, חידשה את ההנעה הקדמית והשתמשה במנוע V8 אורכי, עם תמסורת שהפכה את כיוון הסיבוב ב-90 מעלות אל הגלגלים. הקדילאק אלדורדו, שנה לאחר מכן, קבעה את שיא המנוע הגדול ביותר לרכב הנעה קדמית, עם נפח של שבעה ליטרים. היא נותרה הקדילאק היחידה עם הנעה קדמית עד אמצע שנות ה-80. במהלך שנים אלו התגברה תנועת השוק האמריקאי לעבר הנעה קדמית, ומכוניות מצליחות כשברולט סיטיישן, פורד טאורוס וקרייזלר וויאג'ר, בשילוב היבוא מיפן, הובילו לכך שבשנות ה-90 רק קומץ מכוניות אמריקאיות נותרו עם הנעה אחורית.
רובן של המכוניות משתמשות כיום במנוע רוחבי, כאשר התמסורת מותקנת לצידו ומניעה את הגלגלים הקדמיים דרך ציריות וגלי הינע. חלוצת תצורה זו היא הפיאט 128 מ-1969 שנבדלה מהמיני שהייתה בעלת תיבת הילוכים שמוקמה מתחת למנוע.
בספורט מוטורי המכונה דריפט משתתפות מכוניות בעלות הנעה אחורית בלבד (בדרך כלל עם תיבת הילוכים ידנית). בדריפט, הרכב מבצע "סחיפה" (Drift באנגלית) בדרך כלל בתחומי נתיב מסומן הכולל סיבובים מלאים וחלקיים. במכוניות בעלות הנעה קדמית, קשה עד בלתי אפשרי לבצע סחיפות ארוכות ומגוונות, משום שבעת האצה חזקה הגלגלים הקדמיים מחליקים (בעת סבסוב גלגלים החיכוך בין הצמיג לכביש פוחת באופן משמעותי) והתוצאה היא תת היגוי. במכוניות בעלות הנעה אחורית, בעת האצה חזקה, הגלגלים האחוריים מאבדים את רוב אחיזתם ויוצרים היגוי יתר, שהוא הסחיפה.
מקסה נורדאו

ביוגרפיה

מקסה נורדאו נולדה בפריז למשפחת נורדאו האמידה, בתם היחידה של מקס נורדאו, רופא יהודי יליד הונגריה, הוגה דעות, נואם, סופר ומבקר אירופאי נודע, ששיתף פעולה עם בנימין זאב הרצל בהקמת התנועה הציונית, ואנה דונס, פרוטסטנטית דנית שהיו לה ארבעה ילדים מנישואיה הראשונים.
נורדאו למדה איור וציור בצבעי שמן ומים בפריז אצל ז'יל אדלר, יהודי שהיה ידיד של אביה, ואצל מסקיטה לופס במדריד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התגוררה בספרד יחד עם אביה. בהמשך השתתפה שם במספר תערוכות – בשנת 1924 בשטרסבורג וב-1931 בפריז. היא לקחה חלק בקישוט ביתן ארץ ישראל בתערוכה הבינלאומית שנערכה בפריז בשנת 1937.
בשנת 1939 השתתפה נורדאו בתערוכה לאמנות צרפתית באנגליה. במהלך מלחמת העולם השנייה היגרה לארצות הברית, שם לקחה חלק במספר תערוכות בניו יורק ולימדה ציור בסיטי קולג' של ניו יורק.
בשנת 1946 היא שבה לפריז, שם גם שימשה בתפקיד סגנית-נשיא אגודת הציירים והפסלים היהודים. אהבתה לטיולים הובילה אותה לנסוע לארץ ישראל, מצרים, סוריה, מרוקו, טורקיה ויוון. במהלך מסעותיה היא הרבתה לצייר דיוקנאות ולאייר מספר ספרים.
בשנת 1952 הציגה בתערוכות יחיד בגלריה כץ בתל אביב ובביתן האמנים בירושלים.
הסיפורים שסיפר מקס נורדאו לבתו מופיעים בספרים "אגדות למכּסה" ו"עוד אגדות למכּסה" (במקור בגרמנית). הספרים תורגמו לעברית על ידי דב קמחי.
נורדאו נישאה למהנדס קלוד גרינבלט, שהיה מבוני נמל תל אביב. בתם של הזוג היא הזמרת והסופרת קלוד-גבריאלה נורדאו.
נורדאו נפטרה בשנת 1991. היא הותירה לאחר מותה מספר רב של דיוקנאות ואיורים שונים. על אף שאכן הייתה צרפתייה, היא נחשבה לחלק ממה שמכונה "אסכולת פריז" – קבוצה של אמנים שאינם צרפתים, שעבדו בפריז לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה.
מרבית ציוריה היו דיוקנאות, בפרט כאלה של נשים, וההשפעה של מסעותיה הרבים במזרח התיכון ולמדינות ערב אחרות ניכרת היטב בדמויות שהיא מתארת בציוריה. המזרח הקסים את נורדאו, והיא תיארה את הנשים הערביות בצבעים עזים.
נורדאו עסקה גם בנושאים מסורתיים, כגון טבע דומם ונופים. בעבודותיה שילוב מעניין של ריאליזם פרימיטיביזם והשפעה של אקספרסיוניזם ופוביזם. במובנים רבים, בעבודותיה היא לכדה את רוח התקופה. מרבית ציורי הנוף של נורדאו מתארים את נופי המזרח, האקלים החם, האדריכלות האסלאמית ועצי אורן. ציורי הפנים שלה צנועים ופשוטים, אך מלאי חום מקומי. באיוריה היא מבטאת צדדים אחרים של אישיותה, הם בעלי חוש הומור ומעט ילדותיות, ומנוגדים לדיוקנאות הבוגרים והעמוקים שלה.
ג'ויס רדמן

קולנוע

החלה את דרכה כשחקנית על בימות תיאטרון ובהפקות טלוויזיה בריטיות והתגלתה בשנת 1942 בסרט המלחמה "אחד ממטוסנו נעלם".
זכתה לתהילת עולם בתחילת ולקראת אמצע שנות ה-60 כאשר הועמדה לשני פרסי אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב על הופעותייה בקומדיה "טום ג'ונס" בתפקיד גברת וויטרס ובדרמה "אותלו" בה שיחקה בתור אמיליה אשתו של נושא הדגל איגו.
ב-1974 השתתפה רדמן במיני סדרה הבריטית "Notorious Woman" בתפקיד סופי דופין אמה של הסופרת הצרפתייה ז'ורז' סאנד (רוזמרי האריס).
ב-1978 שיחקה רדמן בהפקת הטלוויזיה הבריטית של גלן ג'ורדן "עלובי החיים" בתור המשרתת מגלואייר. 
בשנת 2001 ערכה רדמן את הופעתה האחרונה במיני סדרה "ויקטוריה ואלברט" בה שיחק גם בנה קריספין.

תיאטרון

בשנת 1949 שיחקה רדמן בתפקיד הראשי של אן בוליין במחזה "אן של אלף הימים" לצידו של רקס הריסון.
הופיעה לאחר מכן במחזות השייקספירים "סוף טוב הכול טוב" בתפקיד הלנה ו"נשות וינדזור העליזות" בתפקיד הגברת פורד.

חיים אישיים

רדמן נולדה בנורת'אמברלנד וגדלה במחוז מאיו, אירלנד.
למדה במוסדות לימוד פרטיים באירלנד ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
רדמן הייתה דודתה של השחקנית אמנדה רדמן.
הייתה נשואה לצ'ארלס רוברטס עד ליום מותו בשנת 2001, לזוג נולדו שלושה ילדים וביניהם השחקן קריספין רדמן.

מוות

רדמן נפטרה ב-10 במאי 2012 בגיל 96 מדלקת ריאות במחוז קנט, אנגליה.
ג'מיני 7

מטרות המשימה

משימתה של ג'מיני 7 הייתה בחינת ההשפעות של שהות בת כשבועיים בחלל על הגוף האנושי. שהות כזו נמשכה פרק זמן ארוך יותר מכל שהות אחרת שבוצעה בחלל עד אותו זמן, וקבעה שיא חדש של שהות בחלל. 
מטרות המשימה כללו, הוכחת שהות של שבועיים בחלל ובדיקת ההשפעה על גוף האדם בשהות תקופה ממושכת בחוסר משקל ובדיקת ההשפעה של חוסר הכבידה בחלל על השינה של האסטרונאוטים.
בין הניסויים המתוכננים היה גם מעקב אחר חלומותיו של הטייס פרנק בורמן. במקביל היו ניסויים שנועדו לבדוק את יכולת האסטרונאטים לעבוד עם חליפת לחץ קלה וחולצות ללא שרוולים. ניסוי זה התבצע תוך בדיקה של הלחות הנפלטת מגוף האדם לבחון אם מצטברת או קופאת על חלונותיה של החללית (ניסוי הנערך כאשר לוול הסיר את חליפת החלל שלו ונשאר עם הבגדים שמתחת). המשימה בת ארבעה עשר הימים דרשה מנאס"א לפתור חלק מהבעיות של טיסת החלל הממושכת. כמו כן היא דרשה תזמון של יום העבודה של העובדים כדי שיתאים לזה של צוותי הקרקע, כך ששתי הקבוצות ישנו ויעבדו באותו הזמן. 
לצוות תוכננו 3 ניסויים מדעיים, 4 ניסויים טכנולוגיים, 4 ניסויי בדיקת מכשור ו8 ניסויים רפואיים לבצע.
משימת ג'מיני 7 הייתה אמורה להתבצע אחרי המשימה ג'מיני 6, שבה וולטר שירה ותומאס סטאפורד היו אמורים לטוס בעזרת רכב חלל לעבר הטיל אג'נה 6 , לפגוש בו ולחבור אליו. ואולם, טיל האג'נה 6 נפל דקות לאחר שיגורו לים. בעקבות התפתחות זו, נקבע כי רכב החלל של ג'מיני 6 ישוגר אחרי שיגור הרכב של ג'מיני 7; וכי למשימת ג'מיני 7 תתווסף מטרה נוספת: רכב החלל של ג'מיני 7 נקבע כמטרה הסבילה שלעברה יטוס הרכב של ג'מיני 6, ושאותה יפגוש. הפגישה בין רכבי החלל של ג'מיני 6 וג'מיני 7 התקיימה ב-15 בדצמבר 1965.

השיגור והטיסה

השיגור בוצע ב-4 בדצמבר 1965 בשעה 14:19:30:03 UTC באמצעות טיל השיגור טיטן 2. במהלך השיגור לא אירעו בעיות מיוחדות, וכל המערכות פעלו כראוי. 
תנודות פוגו (Pogo oscillation ) קלות אותרו 110 שניות לאחר תחילת ההפעלה. בורמן דיווח כי הוא הרגיש בעקבות כך רק רעד קל ביד, ואילו לובל לא דיווח על השפעות כלשהן (זאת בניגוד לצוות הג'מיני 5, שדיווח על קשיי ראייה ודיבור רגעיים שחלו בנסיבות דומות).
לאחר ההיפרדות מהשלב הראשון של הטיל, הצוות ביצע תמרון על מנת להיכנס למסלול. האסטרונאוטים סובבו את החללית והמשיכו לשמור על קשר עם תחנת השיגור. ג'מיני 7 יישרה קו עם השלב העליון במספר תמרונים שכל אחד נמשך כ-רבע שעה. במהלך ההקפה השלישית בוצעה העלאת הפריגיאה כדי להבטיח מסלול בגובה של 230 ק"מ, אשר יאפשר שהות של שבועיים.
המשימה נמשכה 13 ימים, 191 שעות בסך הכול. בזמן זה, החללית ביצעה 206 סיבובים סביב כדור הארץ, במסלול מעגלי ממוצע של 300 ק"מ. האפוגיאה בגובה 302 ק"מ, ופריגיאה בגובה 299 ק"מ. 
זווית הנטייה של החללית הייתה 28.9 מעלות .
בפרק הזמן הזה בוצעו בג'מיני 7  20 ניסויים - יותר מכל משימה אחרת בתוכנית ג'מיני.
הפגישה בין רכבי החלל של ג'מיני 6 וג'מיני 7 התקיימה ב-15 בפברואר 1966, כחודשיים לאחר המועד שתוכנן עבור המפגש בין רכב החלל של ג'מיני 6 וטיל האג'נה 6.
מסת החללית בנחיתה הייתה 1958.2 ק"ג
המסע אל קצה העולם

תקציר העלילה

לארנה ויוג'יניה, זוג נורדי קשה יום, נולדים בזה אחר זה שבעה ילדים. לאחר שאחת מבנותיהם נפטרה, מחליט הזוג להביא לעולם ילדה נוספת - רוז.
רוז מתגלה כילדה הרפתקנית ורודפת אקשן. היא יוצאת למסע קסום על גבו של דוב לבן, שמסתבך מרגע לרגע. משפחתה של רוז נפרדת ממנה לתקופה ארוכה, בה רוז נדרשת לחיות בתוך הר, להעפיל לקוטב הצפוני, להביס את מלכת הטרולים ולהשיב עשרות חפים מפשע לבתיהם.
גנרל-אוברסט

גנרל-אוברסט (בגרמנית: General Oberst או Generaloberst, נהגה: "גנרלאוברסט") היא דרגה צבאית בכירה שהייתה בשימוש בצבאות גרמניים שונים במהלך המאה ה-20. הדרגה מתורגמת על פי רוב כקולונל-גנרל או גנרל-קולונל (או גנרל-פולקובניק ברוסית, אך דרגה זו בצבאות ברית המועצות ורוסיה אינה מקבילה לגנרל-אוברסט, אלא נמוכה ממנה).
דרגת גנרל-אוברסט הוכנסה לשימוש לראשונה בצבא הפרוסי, והיא הדרגה הגבוהה ביותר בצבא זה שהוענקה בימות שלום. הדרגה הגבוהה יותר, "גנרל-פלדמרשל", הוענקה בידי המלך בעתות מלחמה בלבד. הדרגה נוצרה במקור עבור וילהלם, נסיך פרוסיה, משום שבאופן מסורתי לבני משפחת המלוכה הפרוסית נאסר להחזיק בדרגת גנרל-פלדמרשל. בפועל לגנרל-אוברסט היו אותן סמכויות כמו לגנרל-פלדמרשל. הדרגה מתחת לגנרל-אוברסט הייתה דרגת גנרל. פירוש המילה אובר הוא "רב-", כמו רב-סרן או רב-אלוף, לכן גנרל-אוברסט הוא "רב גנרל". דרגת הגנרל-אוברסט הייתה בשימוש גם בצבא הקיסרות הגרמנית, אולם לצבא האוסטרו-הונגרי הוכנסה רק בשנת 1915. לאחר מלחמת העולם הראשונה נאסרה דרגת הגנרל-פלדמרשל, ודרגת גנרל-אוברסט הייתה הדרגה הגבוהה ביותר ברייכסווהר.
דרגת הגנרל-אוברסט הייתה קיימת גם בוורמאכט ובלופטוואפה (תחת גנרל-פלדמרשל הגבוהה ממנה). המקבילה שלה באס אס הייתה "אוברסט-גרופנפיהרר", ובקריגסמרינה "גנרל-אדמירל". הדרגה אינה בשימוש בבונדסוור, שבו הדרגה הגבוהה ביותר היא גנרל. עם זאת, היא הייתה בשימוש בצבא גרמניה המזרחית, שבו היא הייתה גבוהה מדרגת גנרל-לויטננט, אך נמוכה מדרגות גנרל ארמייה ומרשל גרמניה המזרחית. גם בצבא רוסיה (כהמשך לצבא ברית המועצות בעבר) דרגת גנרל-פולקובניק נמוכה מדרגות גנרל ארמייה ומרשל הפדרציה הרוסית (או מרשל ברית המועצות) וגבוהה מדרגת גנרל-לייטננט.
לדרגה זו אין מקבילות רבות בצבאות לא-גרמניים. הדרגה המקבילה פחות או יותר בצבא ארצות הברית היא גנרל הצבא. בצבא בריטניה אין דרגת ביניים בין גנרל לפילדמרשל, והדרגה הבכירה ביותר בצה"ל, רב-אלוף, מקבילה פחות או יותר ללוטננט גנרל.
לומדה

לומדה היא תוכנת מחשב שמטרתה הקניית ידע ומיומנויות מוגדרות למשתמש בה.
לאורך השנים נוצרו תוכנות רבות המנצלות את יכולת המחשב למטרת למידה ממוחשבת. כיום קיימים סוגים רבים של לומדות: לומדות ללימוד שפות, לומדות ללימוד מתמטיקה, לומדות להקלדה עיוורת ועוד.

לומדה סגורה ולומדה פתוחה

לומדה סגורה משמשת ללמידה יחידנית ולתרגול. לומדות סגורות הן הראשונות שהוכנסו לשימוש בחינוך כבר בשנות השישים של המאה ה-20. הן דוגלות בשימוש במחשב כבמורה פרטי, ומתבססות על עקרונות הלמידה המתוכנתת. בלומדות מסוג זה משולבים היבטים כמו אבחון והערכה של לומד, קבלת החלטות על סמך הערכה לגבי קידום התלמיד, עריכת מבחנים ובדיקתם, דיווח ועיבוד תוצאות.
לומדה פתוחה היא לומדה שהשימוש בה מתבסס על תורת הלמידה על ידי בנייה (למידה קונסטרוקטיביסטית). לומדה פתוחה מאפשרות להעניק לתלמיד דרכים להתמודד בעצמו הן עם חומר חדש והן עם דרכים למציאתו. דוגמה לכך מהווה מעבד תמלילים או שפת תכנות - סביבה עתירת זמן, יצירתיות דמיון וחשיבה. סביבות אלו הו סביבות שאינן מוגבלות ואין אדם המגדיר מה יש וצריך לעשות.

יתרונות הלומדה

הלומדה מאפשרת למשתמש להתקדם בקצב אישי המתאים לו, ולחזור על פי הצורך על חומר לא ברור ככל שירצה. בנוסף מאפשרת הלומדה למשתמש לקבל משוב תמידי על שליטתו בידע או במיומנות הנלמדת, דבר שלא מתאפשר כאשר מדריך מלמד קבוצה. 
למחשב יש אפשרות המחשה ויזואלית טובה יותר מיכולת שרטוט של מורה על לוח. היכולת הזאת חשובה במיוחד כאשר יש צורך באנימציה או בהמחשה תלת ממדית. הלומדה הופכת את השגת המטרות הלימודיות לדבר שאינו תלוי במדריך אנושי המעביר את החומר.
ג'ת

היסטוריה

במקום בו שוכן היישוב נמצאו שרידים ארכאולוגים מתקופת הברונזה המאוחרת, ההשערה היא שבמקום שכן היישוב "גת פדלה" הנזכר בתעודות מצריות. ליד היישוב עברה דרך הים. ביישוב יש שכבות על שכבות של תרבויות עתיקות. בתקופה העות'מאנית (בערך לפני 300 שנים), הוענק התל עליו שוכן הכפר למשפחות מהן מורכב הגרעין של כפר ג'ת ומאז צמח המקום ונהיה היישוב הנוכחי.  
היישוב הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1959. 
בשנת 1978 התקיימו בפעם הראשונה בחירות ישירות לראשות המועצה בג'ת, וליו"ר המועצה המקומית נבחר אחמד מחמוד אבו עסבה. בשנת 1983 נבחר לקדנציה שנייה. בשנת 1988 נבחר גלאל עבד אל-קאדר ותד לראש הרשות. בשנת 1993 נבחר לראשות המועצה אחמד מחמוד אבו עסבה. בשנת 1998 נבחר ד"ר מוחמד חסן אבו פול. בשנת 2003 אוחדה ג'ת עם באקה אל-גרבייה הסמוכה לה מצפון, ויחד כוננו עיר שנקראת באקה-ג'ת. בחקיקה שתוקפה מ-1 בנובמבר 2010 בוטל האיחוד. בעקבות הפירוק נבחר חאלד גרה לראש מועצת ג'ת. בבחירות שנערכו בנובמבר 2015 נבחר מוחמד ותד לראש מועצת ג'ת.
היות שג'ת קרובה לקו הירוק, במבצע חומת מגן כוחות צה"ל היו נוכחים בפאתי הכפר, ועד היום בחלק מרחובות דרום-מזרח הכפר ניכר הנזק שגרמו שרשראות הטנקים והנגמ"שים.]
בשנת 2017 נקרא ביישוב רחוב על שם יאסר ערפאת, אך הוא בוטל בהוראת שר הפנים, אריה דרעי.

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים בג'ת 11,644 תושבים (מקום 152 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎1.8%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2016, לג'ת דירוג של 4 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ו (2015-‏2016) היה 69.4%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2015 היה 7,148 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,868 ש"ח).

שירותים

בג'ת קיימים שירותי בריאות של קופות החולים כללית ולאומית, ומרכזי טיפת חלב לבריאות האם והתינוק, בנוסף למרכז הרפואי לרפואה דחופה "אלמייסם". בג'ת מופעלת תחנת משטרה קהילתית, ופועל סניף של בנק לאומי.

כלכלה

בעבר התפרנסו תושבי ג'ת בעיקר מחקלאות. עם הקמת מדינת ישראל ניסו הרשויות הישראליות (הממשל הצבאי בעיקר) להפוך את תושבי הכפר לפועלים, כפי שהצליחו לעשות ברוב הכפרים הערבים בתחומי ישראל, פעולות כמו ניתוק אספקת המים לפני מועד קטיף החלקאות היו בשגרה. למרות זאת, תושבי ג'ת התעקשו לשמור על פרנסתם לרוב כעצמאים מחקלאות ומצבם הכלכלי בשנות ה-70 וה-80 היה טוב עקב כך. הדבר אפשר לצעירי הכפר ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה, באחוזים גבוהים. היום תושבי ג'ת מתפרנסים בעיקר ממקצועות חופשיים, כשכירים, בהם הרבה עובדי הייטק ומעט מתפרנסים מחקלאות ותעשייה. רוב תושביה עובדים בערים הסמוכות או במפעלים בחיפה, בגוש דן והשרון. בג'ת מספר רב של תושבים משכילים ואקדמאים, ושיעור גבוה של תושביה הם בעלי תואר ראשון ממוסד להשכלה גבוהה ואף בעלי תארים גבוהים יותר. מצבם הכלכלי של תושבי ג'ת טוב יחסית לאוכלוסייה הערבית במדינה.]
הקמת תשתית החשמל בתל אביב

הקמת תשתית החשמל בתל אביב וסביבתה החלה בתחילת המאה ה-20. התשתית כללה מערכות ייצור חשמל, הולכה והשנאה והייתה, ברובה, פרי יוזמתו של פנחס רוטנברג. חלקים ממערכות אלו הוכרזו כאתרי מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.]

מערכות החשמל הראשונות בתל אביב

כבר בתחילת המאה ה-20 רכשו בעלי ממון בתל אביב וביפו גנרטורים פרטיים ששירתו את בתיהם ועסקיהם. ב-1920 רכשו ראשי העיר גנרטור חשמלי מרכזי בהספק של 35 קילו-וואט ששירת חלק מתאורת הרחוב, משאבות לאספקת מים ומספר מאות צרכני חשמל. עם התרחבות העיר נוצר מחסור בחשמל והיה צורך להקים תשתית משמעותית יותר.

תחנת הכח של פנחס רוטנברג

פנחס רוטנברג עלה לארץ ישראל ב-1919 והחל בתכנון פרויקטי תשתית בתחום המים והאנרגיה. במרץ 1921 הציג בפני הנציב העליון, באותה תקופה, הרברט סמואל את תוכניותיו להקמת תחנות כח מבוססות אנרגיה הידרואלקטרית לאורך נהר הירדן ונחל עוג'ה (הוא נחל הירקון). במאי 1922 קיבל רוטנברג את שני הזכיונות המיוחלים (לירדן ולירקון) והחל במימוש התוכניות. את פעילותו בתל אביב יפו ביצע במסגרת חברת שהקים בשם חברת החשמל ליפו (ב 29 במרץ 1923 הקים רוטנברג את חברת החשמל לפלשתינה שקלטה לתוכה את פעילותה של חברת החשמל ליפו).
במקביל להגשת התוכניות לאישור החל האדריכל ריכארד קאופמן לתכנן תחנת כח הידרואלקטרית בקרבת מקורות הירקון אולם עקב אי הסכמה עם בעלי הקרקע הערבים במקום החליט רוטנברג להקים תחנה מבוססת דיזל בתל אביב. האתר שנבחר הייתה שכונת רמת השרון שם הוקצו כ-20 דונם לבניית תחנת כח דיזל גנרטורים. בסופו של דבר תוכננו מבני התחנה, המסיבים, על ידי האדריכל יוסף ברלין בסגנון אר דקו. מתחם התחנה כלל את תחנת הגנרטורים שבנה ברלין, מבנה שנותר מהחווה החקלאית שפעלה במקום, מגדל מים ובאר מים שסיפקה מים לתחנה. התחנה, בהספק של 300 קילו-ואט, החלה לספק חשמל ב-23 ביוני 1923 ופעלה עד 1957.
עקב הגידול המהיר של העיר תל אביב לא הצליחה התחנה לספק את תצרוכת החשמל ולכן סיפקו תחנות אחרות בארץ את החסר (תחנת הכוח חיפה שהחלה לספק חשמל ב-1925, תחנת נהריים שהחלה לספק חשמל ב-1932 ותחנת הכח בטבריה). ריחוקן של תחנות אלו מתל אביב הביא לבזבוז בהולכת החשמל. בנוסף נפגעו קווי ההולכה בתקופת המרד הערבי הגדול ב-1936 ולכן הוחלט על הקמת תחנת כח נוספת בקרבת תל אביב. ב-1938 נחנכה תחנת הכוח רדינג שסיפקה, בתחילה, 24 מגה-וואט לרשת החשמל.
אל אדון על כל המעשים

מבנה הפיוט ומקורו


כמו פיוטים רבים אחרים, הוא בנוי לפי סדר הא"ב, וללא חריזה דבר התומך בהשערה על תקופת חיבורו. 
בשני המשפטים הראשונים עשר מילים כנגד עשרת הדברות. בשני המשפטים האחרונים שתים עשרה מילים כנגד שתים עשרה המזלות. שאר תשעת המשפטים יש בהם שמונה מילים, יוצא יחד שבעים ושתים שהן כנגד השם המפורש. 
הפיוט זכה לשבחים בספרי הקדמונים,] ונראה שהופיע לראשונה בסדר רב עמרם גאון ולאחר מכן גם במחזור ויטרי. בסידורי התפילה של רס"ג ורמב"ם הוא אינו מופיע כלל; מאז העת החדשה, ניתן למצוא אותו בסידורי תפילה רבים.

נושא הפיוט

נושאיו המרכזיים של הפיוט הם דברי שבח לאל על שברא את האור (עיקר העניין בברכת "יוצר אור"), את הגעתו של השחר ועל בואו של יום חדש. הוא מאזכר את בריאתם של המאורות הקדמוניים על ידי הקדוש ברוך הוא; ועל כך מסופר בתחילת ובחתימת הפיוט.
בנוסף, ישנו עוד נושא מרכזי בפיוט והוא היצורים השמימיים אשר מהללים את הקדוש ברוך הוא על כל בריאותיו. הדבר מתקשר אל ברכת היוצר ("קדושת היוצר") המתארת את עבודת הקודש השמימית הנערכת לפני הקדוש ברוך הוא וכפי שנאמר בפיוט "וְהָאוֹפַנֵּים וְחַיּוֹת הַקֹּדֶשׁ".

זמני אמירת הפיוט

את הפיוט נוהגים לשיר במסגרתה של ברכת "יוצר אור" שלפני קריאת שמע בתפילת שחרית של שבת, ואצל חלק מהעדות גם בתפילת שחרית של יום טוב. בקהילות אשכנז המזרחי נוהגים לשיר את השורות מ"טובים מאורות" ועד "ראה והתקין צורת הלבנה" בסיום קידוש לבנה.
הפיוט מולחן ומושר בצורות ובסגנונים שונים ומגוונים.  בחלק מקהילות האשכנזים, נוהגים שהקהל אומרים ארבע שורות, ואחר כך החזן חוזר עליהם.
הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן

ילדותו

אלברכט נולד ב-3 באוגוסט 1817 בעיר וינה כבנו של הארכידוכס קרל, דוכס טשן בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו הנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג. אלברכט היה אחיינו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובן דודו של פרנץ קרל, ארכידוכס אוסטריה אביו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.

אחרית ימיו

אלברכט היה העשיר ביותר מבין בני בית הבסבורג, והחזיק בבעלותו 300,000 דונמים, כמו גם אוסף נאה של ציורים ותחריטים. אלברכט המשיך לכהן בתפקידו הצבאי, על אף גילו המתקדם ועל אף שנעשה עיוור באופן חלקי.
ב-18 בפברואר 1895 נפטר אלברכט בארקו שבטרנטינו, ונקבר בהלוויה ממלכתית בווינה. את תאריו ואת נחלותיו ירש הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן, ששימש כמפקד הצבא האוסטרו-הונגרי בין השנים 1914–1917.
בעלי שש רגליים

קשרי תת-המערכה

באופן מסורתי, תת-המערכת מרבי-רגל נחשבה לקרובה ביותר לבעלי שש רגליים, עקב דמיון צורני, ושתי הקבוצות סווגו לתת-מערכה בשם "Uniramia". מחקרים עדכניים הציבו סימני שאלה על חלוקה זו, ונראה שקרוביהם המידיים הם הסרטנאים דווקא. בעלי שש רגליים שאינם חרקים נחשבו לעיתים כקו אבולוציוני יחיד, שנקרא מחלקת הזנבאים (Entognatha), ולעיתים כמספר קווים עם מערכות יחסים שונות עם מחלקת החרקים. הדוזנבאים במיוחד עשויים להיות קרובים יותר לחרקים משאר השותפים לתת-המערכה. קיימות גם ראיות לכך שבני תת-המערכה אינם חולקים מוצא משותף, ובפרט - שהקפזנביים אינם שייכים לקבוצה.
ניתוח מולקולרי מצביע על כך שהקבוצה התפצלה מקבוצת-האחות Anostraca בתקופת הסילור, לפני כ-440 מיליון שנה - במקביל להופעת הצמחים הווסקולריים.
אוכלוסייה

אֻכְלוּסִיָּה או אֻכְלוּסִין (מיוונית: ὄχλος - המון אדם) היא כלל התושבים במקום מוגדר (מדינה, אזור, עיר) ובזמן מוגדר. האוכלוסייה בכדור הארץ היא כ-7.4 מיליארד, ובשנים האחרונות אוכלוסיית העולם גדלה מספרית מדי דקה בכ־160 איש בקירוב.
לעיתים מורחב השימוש במלה זו לאוכלוסייה שאינה של אנשים, למשל אוכלוסיית הנמרים בנגב. לעיתים מצומצמת משמעות המילה כך שהיא אינה מתייחסת לכל האנשים במקום מסוים, אלא לחלק מסוים של האנשים, למשל אוכלוסיית הרווקות בתל אביב.
האוכלוסייה נחקרת מנקודת מבט מגוונות. דמוגרפיה עוסקת בדינמיקה של אוכלוסיית האדם, כלומר השינויים החלים בה בהתאם למאפיינים שונים, כגון מין, גיל, השכלה, גזע וכו'. היבטים אחרים של האוכלוסייה נחקרים במסגרת הסוציולוגיה, הכלכלה והגאוגרפיה. מידע רב אודות האוכלוסייה במדינת ישראל מסופק על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
צפיפות האוכלוסייה משקפת את מספר הפריטים באוכלוסייה ליחידת שטח.
רוזדיל

תולדות היישוב

רודזיל נזכרת לראשונה בשנת 1560, ובשנת 1571 הוענקו לה זכויות יסוד. מהמאה ה-17 הייתה העיירה בבעלות אצולה, ובשנת 1780 הוקם בה מנזר. שריפה גדולה שפרצה בעיירה בשנת 1880 פגעה קשות ביישוב.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי רוזדיל

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1614, ובסוף המאה ה-17 כבר התקיימה בעיירה קהילה יהודית מאורגנת. במהלך המאות ה-18 וה-19 גדל היישוב היהודי בעיירה, אך מסוף המאה ה-19 החלו רבים מיהודי העיירה להגר ממנה. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,262 יהודים. במהלך מלחמת העולם הראשונה ולאחריה עזבו את העיירה יהודים נוספים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,902 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה. הפעילות הציבורית היהודית בעיירה נאסרה עם כיבושה בידי הסובייטים בספטמבר 1939, ובתקופה זו הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים, עד שמספר יהודיה הגיע לכ-2,500 איש.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, הטילו אלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה. ב-4 עד ה-5 בספטמבר 1942 ערכו הגרמנים אקציית חיסול בעיירה, בה הובילו את למעלה מ-1,600 היהודים שנותרו בה לתחנת הרכבת בחודורוב, ממנה נלקחו בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ.
קבוצת עובדי כפייה יהודים שהושארה בעיירה נשלחה ממנה בסוף החודש למחנה עבודה בסטרי. למעלה מ-150 מהם ששבו לרוזדיל לאחר מכן הוצאו להורג ב--4 בפברואר 1943.
מכ-1,900 יהודי העיירה שרדו את השואה במסתורים 4 יהודים בלבד.
אור חדש

אור חדש הוא ספר שכתב המהר"ל מפראג, שהודפס לראשונה בחייו בשנת ה'ש"ס, ועוסק במגילת אסתר ובנס פורים.

שם הספר

שם הספר לקוח מסוף ברכת יוצר אור. המהר"ל מבאר בהקדמתו שלושה טעמים לקריאת הספר בשם זה. האחד - משום שלאחר נס פורים קיבלו את התורה מחדש (כדברי רבא במסכת שבת: "אמר רבא אעפ"כ הדור קבלוה בימי אחשורוש דכתיב (אסתר ט, כז) קימו וקבלו היהודים קיימו מה שקיבלו"), והתורה נקראת "אורה" (כמו שכתוב "לַיְּהוּדִים הָיְתָה אוֹרָה וְשִׂמְחָה וְשָׂשׂוֹן וִיקָר אמר רב יהודה אורה זו תורה"); השני - על שום שהמן תכנן להחשיך את אורם של ישראל והקב"ה הפר את עצתו והאיר את אורם של ישראל; השלישי - משום שהגאולה שהייתה בנס פורים היא כעין הגאולה העתידה שתהיה בימות המשיח, ואורו של משיח נתחדש בגאולת פורים.

מבנה הספר

הספר בנוי בצורה של ביאורים ורעיונות על דרך הדרש, משובצים לפי סדר המגילה. עם זאת, המהר"ל מקפיד להיצמד לפשט במידת האפשר, ולהכניס את הדרש בתוך סדר המגילה.

מהדורות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן יש לפחות 22 מהדורות לפי קטלוג הספרי"ל.
דיינה מייר

חיים אישיים

מייר נולדה ברובע קווינס בניו יורק למשפחה יהודית. אביה היה בעל מוסך, ויש לה שני אחים. מייר החלה לדגמן בילדותה; היא שאפה להיות שחקנית, למורת רוחם של הוריה שעודדו אותה למצוא לעצמה קריירה רצינית. לאחר לימודיה בתיכון נרשמה ללמוד מנהל עסקים באוניברסיטת לונג איילנד (סיימה ב-1990).
בין תחביביה: גלישה על שלג, רולר בליידס ורכיבה על אופניים. היא בעלת שיער ג'ינג'י-ערמוני-אדמדם.
נכון ל-2007 היא מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה.

קריירה

הופעת הבכורה של מייר הייתה בסרט הטלוויזיה "קשור ברצועה" שביים פורסט ויטאקר ב-1993, אך היא פרצה רק ב-1995 במותחן הסייברפאנק "ג'וני נמוניק" לצד קיאנו ריבס. בנוסף, היא ערכה הופעה בסדרת הדרמה המצליחה לנוער "בוורלי הילס 90210" בתור לוסינדה ניקולסון, אשתו המפתה של הפרופסור המלמד את ברנדון (ג'ייסון פריסטלי). בשנות ה-90' היא הופיעה בעוד מספר סרטים וסדרות טלוויזיה העוסקים בפנטזיה ומדע בדיוני בהם "לב הדרקון", "גברים בחלל", "מסע בין כוכבים 10: נמסיס" ו"מורשת העטלף" (שמתרחשת בגות'אם סיטי). תפקידה האחרון ואחד המוכרים הוא בסדרת סרטי "המסור" בתור הבלשית קרי. היא שיחקה בסדרה "פוינט פלזנט" עד שזו בוטלה. בנוסף לכך היא ערכה מספר הופעת אורח בסדרות כגון "מיס מאטץ'", "חברים", "גנב" ועוד.