google/wiki40b huggingface dataset:
אאוקן

אֵאוֹקֵן (אנגלית: Eocene) היא תקופה בפלאוגן שבעידן הקנוזואיקון. היא קרובה יותר לזמננו מאשר פלאוקן.
את השם טבע הגאולוג הסקוטי צ'ארלס לייל ב-1847. מקור המילה ביוונית, והוא הלחם בסיסים של Ἠώς ("אאוס", אלת השחר במיתולוגיה היוונית) ו-καινός ("קֵנוֹס" - חדש מפתיע), כלומר "השחר החדש". התקופה נקראת כך כי חלק מהמאובנים המצויים בשכבות התקופה הזו הם של מינים הקיימים גם היום. הייתה זו תקופה גאולוגית שראשיתה בעידן שבו התחילו הימים להציף את היבשות ונמשכה 22.1 מיליוני שנים, מלפני 56 מיליוני שנים עד לפני 33.9 מיליוני שנים. היא מחולקת לארבעה גילאים: איפרסיאן (Ypresian), לוטטיאן (Lutetian), ברטוניאן (Bartonian) ופריאבוניאן (Priabonian).
ברוב שטחי כדור הארץ התחיל האאוקן, כשהימים חזרו והציפו את היבשות. באאוקן התרוממו באירופה ההרים הראשונים בקבוצה האלפינית: הפירנאים והאלפים הפרובאנסליים. פעולה טקטונית רבה חלה גם בחלקי עולם אחרים. הפעילות באה לידי ביטוי בשינויים תכופים בדמות הפלאוגאוגרפית של הארץ, כלומר, אירעו תנודות רבות של גבולות הים והיבשה, עם שינויי גובה היבשות ועומק הימים.
באאוקן התיכון התפשטו הימים לכיוון היבשות. באאוקן העליון נסוגו הימים מהיבשות.
בצפון אפריקה מהוות שכבות האאוקן המשך לשכבות הקרטיקון העליון, ובשתיהן יש הרבה חומרים זרחניים (פוספאטים).
המאובנים באאוקן מעידים על תמורות ביולוגיות גדולות: אין באאוקן מאובנים של יצורים רבים שחיו בתקופות קודמות, אך יש מאובנים של יצורים, שנוצרו באאוקן ונכחדו באוליגוקן. היצורים הללו התרבו עד כדי כך, ששלדיהם המאובנים יצרו שכבות עבות ורחבות מאוד. בשכבות התחתונות של האאוקן יש מאובנים של יצורים בעלי מבנה שיניים פרימיטיבי מאוד. יצורים אלה (אבות הפילים ואבות הסוסים ואחרים) נוצרו באמצע המזוזואיקון. מאובנים של צמחים ויצורים באאוקן מעידים על כך שבאזור הים התיכון שרר אקלים טרופי.
מזל עקרב

מזל עקרב הוא אחד משנים עשר המזלות שבגלגל המזלות. באסטרולוגיה המערבית, "בן מזל עקרב" הוא מי שנולד בין 23 באוקטובר לבין 22 בנובמבר. במסורת היהודית מתייחס מזל עקרב אל חודש חשוון. מושג זה מתייחס לרעיון שבתקופה הנתונה מיקום השמש באזור השמיים המוקצה למזל עקרב האסטרולוגי. כיום, אין חפיפה בין קונסטלציית העקרב לבין אזור השמיים של מזל עקרב בגלל נדידתן של נקודות השוויון.

מזל עקרב במיתולוגיה

זהו העקרב שהרג את אוריון – הצייד. בשמים, העקרב זורח בדיוק כאשר אוריון שוקע כך ששתי הקבוצות לא נראות לעולם ביחד. זוהי מערכת בולטת, בפרט בחצי הכדור הדרומי. הכוכבים הבהירים שלה הם אנטארס (מיוונית: "יריבו של מאדים" בשל צבעו האדום החזק).

שיוך אסטרולוגי

מזל עקרב הוא אחד משלושת מזלות יסוד המים, יחד עם מזל סרטן ומזל דגים. הוא משתייך לקבוצת המזלות הקבועים, יחד מזל שור, מזל אריה ומזל דלי. הכוכב השליט של מזל עקרב הוא פלוטו, אם כי אסוציאציה זו היא מודרנית, ובאסטרולוגיה ה"קלאסית", עוד לפני גילויו של פלוטו, השתמשו (ועדיין משתמשים) בכוכב מאדים במקומו, כיום משתמשים במאדים כשליט משני למזל עקרב. הבית האסטרולוגי של מזל עקרב הוא הבית ה-8 שמסמן חיים ומוות ומאבקים רגשיים.
עופר שגן

עופר שגן (נולד ב-1965, בישראל) הוא אספן וסוחר עתיקות ואמנות אסייתיות, שפועל בטוקיו, יפן. חלק מאוספיו הם ככל הנראה הגדולים מסוגם בעולם. שגן הוא גם מחברם של חמישה ספרים בנושאי עתיקות והיסטוריה של דרום-מזרח אסיה.

ביוגרפיה

החל באיסוף עתיקות מגיל צעיר. בשנת 1989 עבר להתגורר בטוקיו, שם פתח כ-4 גלריות שסחרו בעתיקות אסייתיות.
בשנת 2004 הפסיק את המסחר בעתיקות, הקים את חברת Vanuatu Japan Friendship CO, ומאז משמש כנשיאה. החברה עוסקת בפיתוח של משקיעים זרים במדינת ונואטו, אשר בה קיבל בשנת 2005 את התואר צ'יף באי מלקולה, והחל מ-2008 הוא משמש בה כיועץ פוליטי בעל חסינות דיפלומטית. שגן תרם רבות למוזיאון הלאומי במדינה, לפיתוח מערכות מים, סירות דיג ועוד.

אוספיו

הבולטים באוספיו הם אוסף הבדים העתיקים מדרום-מזרח אסיה, ואוסף הטנקות (Thangka) המונגוליות, אשר נחשבים לגדולים בעולם. אוספים אלו הוצגו בתערוכות שונות, בהן במוזיאון אזאבו (1994, טוקיו; Azabu Bijutsukan) ובמוזיאון שוטו (2000, טוקיו; Shoto Bijutsukan). בתערוכות שזכו לכיסוי תקשורתי נרחב ביקרו גם בני המשפחה הקיסרית היפנית, אנשי ממשלה ודיפלומטים.
בשנת 2003 החל באיסוף שונגה, אמנות יפנית אירוטית עתיקה. האוסף שברשותו מונה למעלה מ-4,000 פריטים והוא נחשב לגדול בעולם. האוסף נמצא תחת מחקר של מספר גופים אקדמאים, בהם בית הספר ללימודים אוריינטליים ולימודי אפריקה באוניברסיטת לונדון (SOAS) ו- Ritsumeikan University שבטוקיו. האוסף הוצג במוזיאון ישראל (2005) ובמוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית שבחיפה (2009).
שגן תרם מאוספיו כ-150 פריטים למוזיאון ישראל, ולמעלה מ-40 פריטים למוזיאון טיקוטין.

כסופר

במהלך השנים כתב שגן באופן סדיר לכ-3 מגזינים יפניים בנושאי עתיקות והיסטוריה (Menome ,Yuraku ,Arttop). נכון ל-2011 הוא בעל טור שבועי קבוע בעיתון היפני NikkanGendai.
שגן הוא גם מחברם של 5 ספרים בנושאי עתיקות והיסטוריה של דרום-מזרח אסיה, בהם Madmi,The Ikat Of Thailand ו-SouthEast Asian History and Art.
בשנת 2011 פרסם את הספר Encyclopedia of Japanese Erotic Art: Shunga בהוצאת Heibonsha, בשני כרכים.
הרכבת התחתית של קאזאן

היסטוריה

התוכניות הראשונות לבניית רכבת תחתית בקאזאן צצו כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20, אך יישומן נדחה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בשנות ה-60 שוב תוכנן לבנות מערכת רכבת תחתית ובשנת 1969 הוצגה תוכנית אב והחלו בחפירות בכמה מרובעי העיר, אך העבודות לא התקדמו מעבר לכך.
בשנת 1983 החלו הכנות מחודשות לבנייה, אך התפרקות ברית המועצות בלמה כל התקדמות בנושא ובשנת 1995 אף לא הופיעה העיר ברשימה הממשלתית של ערי מיליון ברוסיה שמתוכננת בהן בניית רכבת תחתית.
בשנת 1996 אישר נשיא רוסיה בוריס ילצין החלטה לבניית רכבת תחתית בעיר. בנייתה החלה בפועל ב-27 באוגוסט 1997 כשחפירת התעלות החלה במאי 2000. הבנייה התקדמה באופן אינטנסיבי בשנים 2003–2005. על הבנייה שקדה חברת קזמטרוסטרוי (Казметрострой) בסיוע מכון "קזגראז'דאנפרויקט" (Казгражданпроект) ובמימון מכון "לנמטרוגיפרוטרנס" (Ленметрогипротранс).
הרכבת התחתית החלה לעבוד באוגוסט 2005 כשנחנכה בטקס חגיגי בנוכחות נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, נשיא קזחסטן נורסולטאן נזרבאייב ונשיא טטרסטן שינטימר שאימייב. הקו נחנך בתחילה באורך 7.1 קילומטר וכלל חמש תחנות. שעתיים לאחר הטקס, החלה הרכבת לעבוד באופן סדיר.
הרכבת מסיעה בממוצע כ-30 מיליון נוסעים בשנה. בשנת 2016 החלה בניית הקו השני של הרכבת בהשקעה של כ־48 מיליארד רובל.
יחסי גינאה–סין

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גינאה לבין הרפובליקה העממית של סין הם יחסים דיפלומטיים מלאים. היחסים בין שתי המדינות כוננו בתאריך 14 באוקטובר 1959, כשנה לאחר שזכתה גינאה בעצמאותה מצרפת. סין סייעה בפרויקטים הומניטריים רבים לגינאה ותרמה לה מיליוני דולרים לטובת פיתוח.
סין בנתה בשנת 2007 בית חולים עם 150 מיטות בגינאה.
פשבורסק

תולדות היישוב

פשבורסק נזכרת לראשונה בשנת 1280, ובשנת 1394 הוענקו לה זכויות עיר. בסוף המאה ה-15 השתייכה העיר למנזר במייחוב, ולאחר מכן עברה לבעלות האציל הפולני יאן טרנבוסקי.
בתחילת המאה ה-17 עמדה העיר במצור שהטילו עליה הטטרים, ובהמשך אותה מאה נפגעה ממספר שריפות ומגיפות שפקדו אותה. במהלך המאות ה-18 וה-19 התבססה כלכלת העיר על תעשיית אריגה ביתית. בשנת 1895 הוקם בעיר בית חרושת גדול לסוכר. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיר בתחום גליציה האוסטרית.

יהודי פשבורסק

יהודים ישבו בעיר מתחילת המאה ה-16, אך בסוף אותה מאה הוטלו עליהם מגבלות מגורים ועבודה ביישוב. בתחילה היו יהודי העיר כפופים לקהילת ז'שוב, אך תוך מספר שנים קיימו קהילה עצמאית, ובשנת 1610 הוקם בעיר בית כנסת ראשון. במהלך המאה ה-19 גדל היישוב היהודי בעיירה, ובתחילת המאה ה-20 הגיע לשיאו. מהמאה ה-19 נמנו רוב יהודי העיר על החסידות, ובתחילת המאה ה-20 החלה בעיר גם פעילות ציונית. בין רבני העיר היה רבי מנחם יששכר ויסבלום, נכדו של רבי אלימלך מליז'נסק. לפני השואה התגורר בעיר רבי משה יצחק גווירצמן שכונה האדמו"ר מפשעווארסק.
בנובמבר 1918, לאחר מלחמת העולם הראשונה, פרעו ביהודי העיר חיילי הצבא הכחול. דליקה גדולה שפרצה בעיר בשנת 1930 פגעה במיוחד ביהודיה. בתקופה שבין מלחמות העולם נמנו בעיר 1,457 יהודים, קרוב למחצית מתושביה.

בשואה

עם כיבוש העיר בידי הגרמנים ב-14 בספטמבר 1939 (ראש השנה ת"ש) העלו אלו באש את בית הכנסת העתיק בה. למחרת יום כיפור שלאחר מכן, ריכזו הגרמנים את היהודים מגיל 13 ומעלה מהעיר, והתעללו בהם בפומבי, תוך הכאת רב הקהילה וגזיזת זקנו. לאחר מכן, נערך שוד של רכוש יהודי העיר.
טרם חג הסוכות ת"ש גורשו כ-2,000 יהודי העיר אל מעבר לנהר סן, לשטח הסובייטי. כ-35 יהודים שעוד נותרו בעיר שולחו ממנה באוגוסט 1942 למחנה המעבר בפלקיניה, וממנו הועברו לבלז'ץ.
מירנה לוי

תולדות חייה

נולדה בשם מירנה אדל ויליאמס בחווה במונטנה ליד העיר הלנה, בה גדל גם השחקן גרי קופר. אביה היה ממוצא ולשי ואמה ממוצא סקוטי-שוודי. עקב מזג האוויר ותחזיות להשקעה טובה בנדל"ן עברה המשפחה, ללא האב, לדרום קליפורניה. אבי המשפחה נפטר ממגפת השפעת הספרדית בנובמבר 1918.
לוי למדה מחול בלוס אנג'לס והחלה להופיע על הבמה בגיל 15. בגיל 18 הצטלמה כדוגמנית וצילומיה הגיעו לידיו של רודולף ולנטינו, דרכו זכתה בתפקיד זעיר כרקדנית בסרט הראינוע "Pretty Ladies" ("נשים יפות"; 1925) בו השתתפה גם ג'ואן קרופורד. היא הוחתמה לחוזה עם האחים וורנר ושם משפחתה שונה ללוֹי. בהמשך הופיעה בעשרות סרטים אילמים בדמות האשה האקזוטית או ה"פאם פאטאל".
תפקידה הראשי הראשון בקולנוע המדבר היה בסרט "Turn Back the Hours" מ-1929 לצידו של וולטר פידג'ן, לאחר מכן כיכבה בסרטים "Hardboiled Rose" ‏(1929) ו-"The Jazz Cinderella"‏ (1930). ב-1932 שיחקה בתפקיד בקי שארפ בסרט "יריד ההבלים". ב-1934 לוהקה לראשונה לצידו של ויליאם פאוול בסרטים "Manhattan Melodrama" (בו כיכב גם קלארק גייבל) ו-"The Thin Man" (הראשון בסדרת סרטי "האיש הרזה"). הסרט הראשון זכה לפרסום כאשר נודע שהפושע הידוע ג'ון דילינג'ר נורה כשיצא מהקרנת הסרט בשיקגו, הסרט השני היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. לאחר יותר מ-80 סרטים בהם הופיעה עד אז, הפכה סוף סוף לוי לכוכבת.
ב-1936 שיחקה לצד ג'ין הארלו בשניים מסרטיה האחרונים, "Wife vs. Secretary" לצד גייבל והארלו ו-"Libeled Lady" לצד ספנסר טרייסי, פאוול והארלו. בסרט "Petticoat Fever" מאותה שנה ניתן לה לראשונה תפקיד דרמטי מלא. עוד באותה שנה הופיעה בסרט השני בסדרת "האיש הרזה", "After the Thin Man". כל הסרטים היו הצלחות קופתיות. ב-1937 ו-1938 הייתה השחקנית העסוקה ובעלת השכר הגבוה ביותר בהוליווד. מעמדה איפשר לה להאט מעט את קצב הפקת הסרטים הקדחתני ולהופיע במגוון תפקידים דרמטיים לצד קומדיות רומנטיות. 
במלחמת העולם השנייה התנדבה לצלב האדום והייתה שותפה להתאגדות אמריקאית אנטי-פשיסטית, עקב כך נחשדה מאוחר יותר בזיקה למפלגה הקומוניסטית ושמה הופיע ב"רשימה השחורה".
ב-1946 שיחקה בסרט זוכה האוסקר "שנות חיינו היפות ביותר" לצד פרדריק מארץ', דיינה אנדרוז, תרזה רייט, וירג'יניה מאיו והוגי קרמייקל. שנה לאחר מכן הופיעה בסרט "The Bachelor and the Bobby-Soxer" ("הרווק ובת הטיפש עשרה") לצד קרי גרנט ושירלי טמפל. תנופת הקריירה שלה נעצרה עקב היותה ב"רשימה השחורה" ולאחר תום המקרתיזם שבה להופעות ספורות בקולנוע ובפרקים של סדרות טלוויזיה, בהן איירונסייד וקולומבו, בהופעות-אורח. ב-1974 הופיעה בסרט נמל תעופה 1975.

פרסים והערכה

ב-1969 זכתה בפרס ג'ורג' איסטמן על מפעל חיים בתחום הקולנוע. בשנת 1988 זכתה בפרס מרכז קנדי. 
למרות כל הסרטים בהם השתתפה, בכללם זוכי אוסקר, לא זכתה לוי מעולם בפרס. בשנת 1991, לאחר שתדלנות רבה, זיכתה אותה לבסוף האקדמיה האמריקאית לקולנוע בפרס אוסקר לשם כבוד. היא האישה המבוגרת ביותר שזכתה בפרס זה- בגיל 85.
כן יש על שמה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
הסרקופג של אשמונעזר השני

הסרקופג של אשמונעזר השני ( אֶשמֻנעַזָר השני), מלך פיניקי של צידון ובנו של המלך תַּבּנִת (Tabnit), נוצר במאה ה-5 לפנה"ס (יש חוקרים המשערים שחי במאות ה-3-4 לפנה"ס). הסרקופג נחשף בשנת 1855 באתר ארכאולוגי ליד צידון ומוצג במוזיאון הלובר. הסרקופג נוצר כנראה במצרים, הוא גולף מאמפיבוליט שמקורו בוואדי חמאמאת (Wadi Hammamat) שבמדבר המזרחי במצרים.
על גבי הסרקופג נמצאה כתובת חרותה שקבעה ש"אדון המלכים" (המתייחס למלך פרס בתקופת הממלכה האחמנית) העניק למלכי צידון את השטחים בארץ ישראל של דור ויפו במישור השרון. הכתובת על גבי הסרקופג הייתה הכתובת הראשונה שהתגלתה בשפה הפיניקית מאזור הידוע בשם פיניקיה.

הסרקופג וגילויו

הסרקופג התגלה בנקרופוליס של מַע'ארַת אבלון ("המערה של אפולו" בערבית) ב-20 בפברואר 1855 על ידי אֶמֶה פֶּרְטִייה (Aimé Péretié), מזכיר הקונסוליה הצרפתית בביירות. הנקרופוליס נמצא בגבעה סלעית, ליד שכונת עין אל-חילווה. במקום חצובים קברים ומערה. הסרקופג התגלה בקבר שעומקו 2 מטר. גודל הסרקופג הוא 2.40 מטר אורך ו-1.20 מטר רוחב. מכסה הארון הוא בדמות המלך, כשראש הסרקופג הוא דמוי אדם (אנתרופואיד), בעל זקן עם פנים מחייכות, בעיצוב בסגנון מצרי. הסרקופג היה ללא שלד בתוכו, שנשדד כבר לפני כן. באתר נאספו שן, חתיכת לסת ועצם אדם. בין הראש המגולף של הסרקופג והגוף, המזכיר בצורתו מומיה מצרית, גולפה מצד לצד שרשרת גדולה, כשמשני צידיה, על הכתפיים, גולף ראש נץ קדוש, כמו שמופיע על גבי חלק מהמומיות המצריות. סגנון זה של סרקופגים היה נפוץ בנקרופוליס של רוב הערים הפיניקיות בחוף של לבנון, בקפריסין, ובמושבות הפיניקיות של הים התיכון במערב. הם היו יצירות באיכות גבוהה שיוצרו לאליטה החברתית, ככל הנראה על ידי אמנים יווניים. רק הכתובת זיהתה את הסרקופג כשייכת למלך אשמונעזר.
הסרקופג נרכש על ידי אונורה תאודוריק ד'אלבר דה לואין , שתרם אותו למוזיאון הלובר. בעקבות גילוי הסרקופג, רכש פרטייה את כל שטח מע'ארת אבלון וסביבתה. השטח נחפר על ידי משלחת מדעית שנלוותה ב-1860 לחיל המשלוח הצרפתי, שנשלחה על ידי נפוליאון השלישי לסייע למארונים במלחמתם בדרוזים.
בקבוק תבערה

בקבוק תבערה, המכונה גם בקבוק מולוטוב, או קוקטייל מולוטוב הוא נשק מאולתר פשוט וקל להכנה, הנפוץ בשימושם של לוחמי גרילה ומתפרעים אלימים, ובעבר היה גם בשימוש צבאות סדירים בזמן מלחמה.

מבנה

בקבוק תבערה מורכב מבקבוק זכוכית ממולא בנוזל דליק, על פי רוב דלק או כוהל (בדרך כלל מתנול או אתנול), וסמרטוט התחוב בפיית הבקבוק. הנשק מופעל על ידי הצתת הסמרטוט וזריקת הבקבוק על המטרה. עם הפגיעה מתנפץ הבקבוק, והנוזל הבוער נשפך על המטרה, וגורם לבעירתה.
לפעמים, אם הם בנמצא, חומרים מתלקחים-מעצמם (כגון זרחן לבן) יכולים לשמש אף הם כדי להבטיח את התפוצצות הבקבוק כשהוא פוגע בפני המטרה. זפת, שמן דקלים או חומרים אחרים, מוספים אף הם לעיתים לבקבוק, כדי לגרום לנוזל הבוער להידבק למטרה במקום לנזול. לפעמים מוסיפים לתערובת חומצה כדי להגדיל את פוטנציאל הנזק של הנוזל ואת סיכוייו לחדור משטחים חסיני-אש.

שימוש

בקבוקי תבערה נקראים גם "בקבוקי מולוטוב", על שם ויאצ'סלב מולוטוב, שהיה שר החוץ ומזכיר המלחמה של ברית המועצות במלחמת העולם השנייה (לאחר שמולוטוב טען כי אינו מפציץ את הפינים אלא מנחית להם חבילות מזון, הפינים כינו את הפצצות "סלסלות הלחם של מולוטוב". לאחר מכן, בפרפראזה על כינוי זה, כינו הפינים את בקבוקי התבערה בהם השתמשו בשם "קוקטייל מולוטוב"). חיילי צבא פינלנד השתמשו בבקבוקי תבערה בהצלחה נגד טנקים של הצבא האדום בשני העימותים הצבאיים שנערכו בין פינלנד לברית המועצות, מלחמת החורף ומלחמת ההמשך, והם שטבעו את המונח. הצבא הפיני ייצר בקבוקי תבערה בהליך ייצור סדרתי, בצירוף גפרורים להצתתם. בפצצות דלק נעשה שימוש כבר במהלך מלחמת האזרחים בספרד, ולפעמים הושלכו פצצות כאלה באמצעות קלע. בקבוקי מולוטוב היו בשימוש גם בקרבות בעמק הירדן. בקרב על דגניה א נעשה שימוש בבקבוקי מולוטוב אשר יוצרו בבית הספר המקומי על ידי המורה לכימיה ועד לפני כמה שנים הייתה סברה שאחד הבקבוקים שזרק אחד מהמגנים פגע במכל הדלק של הטנק וגרם לסורים לסגת. (בפועל הוכח על ידי חיל החימוש כי מדובר בפגיעה של מטען חלול ממטול הפיא"ט).
כלי נשק אלה היו בשימוש נפוץ על ידי כל הצדדים במלחמת העולם השנייה. הם היו יעילים מאוד כנגד טנקים קלים, ופגעו קשות במורל האויב. להלן תיאור מכלי ראשון של תוצאות השימוש בהם, שנכתב במהלך מרד גטו ורשה ב-1943:
הבקבוקים שכוונו היטב פוגעים בטנק. הלהבות מתפשטות במהירות. נפץ ההתפוצצות נשמע. המכונה עומדת בלי לזוז. הצוות נשרף בחיים. שני הטנקים האחרים פונים אחורה ונסוגים. הגרמנים שתפסו מחסה מאחוריהם נסוגים בבהלה. אנו נפטרים מהם עם כמה יריות מכוונות היטב ורימונים.
— עדות ראייה שנמסרה לארגון היהודי הלוחם, 19 באפריל, 1943.
שיר הפרחה

רקע: הסצנה בסרט "שלאגר"

בסרט, לוהקה חזה לתפקיד דינה, צעירה עממית המגדירה עצמה כ"פרחה". בסרט נכללה סצנה שבה מקניט אותה בן זוגה על רצונה לרקוד כמו "פרחה", ובתגובה מתחילה חזה לרקוד ולשיר במועדון את "שיר הפרחה". בסרט, כמו שהיה גם במציאות בהמשך, הפך השיר את הזמרת לכוכבת, ואת השיר ל"שלאגר" (להיט). ואכן, השיר הפרובוקטיבי הפך במהירות הבזק ללהיט, ונותר חמישה שבועות בראש מצעד הפזמונים.

המחלוקת על השיר

מילות הפזמון עוררו מחלוקת, בין היתר בשל השימוש בסלנג ובשל התחושה של בני עדות המזרח כי הפזמון מבטא גזענות כלפיהם.
עקב המילים הפרובוקטיביות של השיר, יש הטוענים בטעות כי השיר נאסר לשידור בגלי צה"ל במשך חודשים ארוכים, אך בפועל השיר הושמע שם רבות מיד עם הופעתו (עוד לפני תחילת הקרנת הסרט "שלאגר") וצעד בהצלחה במצעדי הפזמונים השבועיים - גם בגלי צה"ל וגם ברשת ג'. בגלי צה"ל הייתה התנגדות ראשונית להשמעתו, אך לאחר דיונים השיר הושמע ללא דחיה. הפזמון עמוס לא רק בעברית "לא תקנית", אלא גם במושגי תרבות פופולרית שהיו ידועים בסוף שנות ה-70 בישראל. לדוגמה, קיימת התייחסות לסטודיו פרג' ("השמש של פרג' קורעת את הים"), חנות הצילום המפורסמת באותה תקופה, של הצלמים סמי ופרי פרג', בתל אביב, שהייתה ידועה בצילומי נוף, ובעיקר צילומי שקיעה.
פיק ניסה בתחילה לשכנע את הזמרת רותי נבון, לשיר את הפזמון, אך זו נרתעה, בעיקר כי הייתה בשלבים מתקדמים של חזרה בתשובה. מאידך, ניסה יוצר הסרט, הבמאי אסי דיין, לשכנע את פיק כי חזה היא הבחירה הנכונה לביצוע הפזמון. חזה הגיעה לאודישן שירה, פיק לא התרשם ("נשמעה לי כמו זמרת מקהלות", אמר שנים אחר-כך), אך בכל זאת נכנע להפצרותיו של פשנל. מאוחר יותר הודה צביקה פיק כי חזה הייתה הבחירה הנכונה וכי שיפוטו הראשוני היה מוטעה. הוא עצמו הקליט גרסה אינסטרומנטלית לשיר לאלבומו "המראה" שיצא בתחילת 1980.
למרות הפופולריות של השיר, הוא פגע בקריירה של עפרה חזה, עקב החשש שתזוהה, בעקבות השיר, עם תדמית הפרחה. זאת למרות השוני בין אישיותה של חזה לבין התדמית. בשלב מאוחר יותר בקריירה שלה, בשנות ה-90, עפרה חזה סירבה לשיר את השיר בהופעות ובטלוויזיה.
בשלב זה בקריירה שלה, לאחר תקופה ארוכה בה איש לא היה מעוניין לשתף פעולה עם חזה, החליט האמרגן בצלאל אלוני לסיים את החוזה עם פשנל, והחל לנהל את עסקיה באופן עצמאי, דבר שכלל גם את כתיבת מרבית שיריה.
למרות הביקורת על השיר בשעתו, הוא הפך ללהיט, נותר עד היום אחד מפזמוניה האהובים ביותר של עפרה חזה ואחד הפזמונים האהובים ביותר במוזיקה הישראלית. מילותיו הפרובוקטיביות הפכו לסמל והוא מושמע תדיר בתחנות הרדיו.
ארמיית הפאנצר הראשונה (ורמאכט)

היסטוריה

ב-5 במרץ 1940 הוקמה קבוצת הפאנצר קלייסט, על בסיס הקורפוס ה-22 בפיקודו של אוואלד פון קלייסט. קבוצת הפאנצר לחמה במהלך המערכה על צרפת, כשהיא כוללת את הקורפוסים הממונעים ה-14, ה-19 וה-41, וצלחה את נהר המז והגיעה עד לתעלת למאנש. בשלב השני לחמה הארמייה כנגד הצרפתים, כשהיא כוללת את הקורפוסים הממונעים ה-14 וה-16. ב-16 בנובמבר 1940, שונה שמה לקבוצת הפאנצר הראשונה. קבוצת הפאנצר שירתה בחודשיה הראשונים בצרפת הכבושה, עד אשר נשלחה באפריל 1941 להשתתף כחלק מהארמייה השנייה בפלישה ליוגוסלביה, שם זכתה בהצלחות אל מול הארמיות היוגוסלביות החמישית והשישית.

במהלך מבצע ברברוסה ביוני 1941, הוצבה קבוצת הפאנצר תחת פיקוד קבוצת ארמיות דרום, ומילאה תפקיד מרכזי בכיבוש  אוקראינה על ידי הצבא הגרמני, ובין השאר השתתפה הארמייה בלחימה בקרב ברודי. ב-6 באוקטובר 1941, לאחר קרב קייב, שונה שמה של קבוצת הפאנצר לארמיית הפאנצר הראשונה, תחת פיקודו של פון קלייסט. בינואר 1942, נוצרה 'קבוצת הארמיות קלייסט' אשר כללה את ארמיית הפאנצר הראשונה והארמייה ה-17, קבוצת הארמיות פורקה במאי של אותה השנה לאחר השתתפותה בלחימה בקרב חרקוב השני.

בסוף יולי 1942 סופחה ארמיית הפאנצר הראשונה לקבוצת ארמיות חדשה בשם קבוצת ארמיות A בפיקודו של וילהלם ליסט, ובמסגרת מתקפת הקיץ של הצבא הגרמני בחזית הדרום (מבצע כחול) מילאה תפקיד מרכזי בהתקדמות המהירה של קבוצת הארמיות לעבר אזור הקווקז. בספטמבר 1942, לאחר שנבלמה התקדמות קבוצת הארמיות על ידי ההתנגדות הסובייטית הגוברת ותנאי הקרקע הקשים בהרי הקווקז, היטלר הדיח את ליסט מהפיקוד על קבוצת הארמיות ופיקד עליה באופן ישיר לפרק זמן קצר, עד שהעניק את הפיקוד לקלייסט.
בסוף 1942 ותחילת 1943, כתוצאה ממתקפת הנגד המוצלחת של הצבא הסובייטי באזור סטלינגרד ולאחר מכן באזור הדון, נאלצה הארמייה לסגת במהירות מאזור הקווקז יחד עם שאר כוחות קבוצת ארמיות A, כדי להימנע מכיתור. בינואר 1943 סופחה הארמייה ל"קבוצת ארמיות דון" תחת פיקודו של אריך פון מאנשטיין, והצליחה להאט את התקדמות הצבא הסובייטי ולמנוע ממנו לסגור את "פירצת רוסטוב" . מאוחר יותר הארמייה עברה לפיקוד קבוצת ארמיות דרום. בשנים 1943–1945 המשיכה ארמיית הפאנצר הראשונה לשרת בחזית המזרחית, וניהלה שורה של קרבות מיגננה, חלקם מוצלחים ביותר, נגד ההתקדמות הצבא האדום בחלק הדרומי של זירת הלחימה.
לטיציה בלגר

ביוגרפיה

בלגר נולדה בקולמר להורים העוסקים בתחום הייננות.
היא עבדה כדיילת אוויר בחברת התעופה "Crossair" אך היא פוטרה לאחר שב-2002 נכנסה החברה לפשיטת רגל.
ב-2002 היא הייתה סגנית שנייה בתחרות מיס אלזס. ב-2003 זכתה במקום הראשון בתחרות של מיס אלזס מה שהוביל אותה להשתתפות בתחרות מיס צרפת. בתחרות מיס צרפת 2004 שנערכה בדוביל הוכתרה למקום הראשון.
היא ייצגה את צרפת במיס תבל 2004.
בינואר 2005 הופיעה בלוח השנה של המגזין "Télé 7 jours".
באפריל 2005 הצטלמה בעירום למגזין פלייבוי הצרפתי, דבר זה עורר מחלוקת ואף נשקל לקחת ממנה את תואר מיס צרפת.
היא הייתה אמורה לייצג את צרפת במיס עולם 2006 אך הופעתה בפלייבוי שללה זאת ממנה.
בשנת 2005 השתתפה בתוכנית המבצר ובתוכנית המציאות "Première Compagnie" ששודרה בערוץ TF1.
ב-2012 התראיינה לסרט תיעודי על מיס צרפת.
פאל פטזאי

קורות חיים

בין השנים 1912-1910 למד פטזאי באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות  בבודפשט. בין השנים 1919-1922 היה מעורב בתוכניות קצרות הימים להקמת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית , ועקב כך נאלץ להימלט מהונגריה לפריז, שם שהה זמן קצר. עם עלייתו של משטר הורטי קיבל חוזים לפיסול ושב להונגריה.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

בשנות הארבעים, עת הייתה בתוקף חקיקה אנטי יהודית בהונגריה, היה פטזאי - אז בשנות הארבעים לחייו - מאוהב בהרטה פוקס (Fuchs) בת ה-22, אך סירב להתגרש מאשתו היהודיה לוסי ליברמן (Lucy P. Liebermann) כדי לא לסכן את חייה. זאת מכיוון שבתור אשתו של נוצרי היא הייתה מוגנת באופן זמני מרדיפות אנטישמיות.
עם פלישת הגרמנים להונגריה במרס 1944, נכשל פטזאי בניסיונו להציל את חברו, הצייר אישטוון פרקש  שגורש לאושוויץ על ידי קומנדו אייכמן ונרצח. פטזאי הפך את ביתו-שלו ואת הסטודיו שלו למקום מקלט ליהודים נרדפים. אמו ואחותו, שחיו איתו עד אז, עברו למקום מגורים אחר, כדי לפנות מקום ליהודים, וכדי שלא ידעו את זהותם של המסתתרים וכך לא יוכלו לחשפם. מספר יהודים הסתתרו בביתו של פטזאי מאוקטובר 1944, עת עלתה לשלטון בהונגריה מפלגת צלב החץ, ועד הגעת הצבא האדום בפברואר 1945. יהודים אחרים הסתתרו בבית זה לתקופות קצרות יותר, בהם הפסל פלפ בק  ואשתו. 
הדירה הייתה סמוכה למפעלים שהיוו יעד למפציצי בעלות הברית, ודירתו של פטזאי ניזוקה בהפצצות.

לאחר המלחמה

לאחר הגעת הצבא האדום לבודפשט התגרש פטזאי מליברמן ונישא לפוקס. יצירתו הראשונה של פטזאי לאחר המלחמה הייתה פסל של ראול ולנברג. בבחירות של נובמבר 1945 בהונגריה  נבחר פטזאי לפרלמנט ההונגרי אך פרלמנט זה פוזר ב-1947 בלחצה של ברית המועצות. פסל ולנברג שפיסל פטזאי והוצב בבודפשט הוסר בלחץ הסובייטים.
בין 1945-1975 לימד פטזאי אמנות באוניברסיטת בודפשט. פסל לנין שפיסל הוסר ממקומו בשנת 1989 בעת סתיו העמים והועבר לפארק הזיכרון (בודפשט)  בו מוצבות יצירות מהתקופה הקומוניסטית בהונגריה.

הכרה

פטזאי זכה בפרס לאומי הונגרי בתחומי המדע והאמנות, פרס קושוט , על שם לאיוש קושוט, ובפרסים ואותות הוקרה רבים נוספים.
בשנת 1998 הוכר פטזאי בתור חסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
גדוד

גדוד הוא יחידה צבאית שכפופה לחטיבה או לרגימנט. בגדודי חיל רגלים (חי"ר) בצה"ל שתיים עד חמש פלוגות ובין 300 ל-1,300 חיילים. 
בצה"ל, מפקד גדוד (מג"ד) הוא קצין בדרגת סגן-אלוף ובצבאות העולם קצין בדרגת לוטננט קולונל. קיצור מקובל לסגן מפקד גדוד הוא סמג"ד.
גדוד אורגני הוא גדוד בעל יכולת טקטית בלבד, שפועל במסגרת משותפת עם יחידות אחרות. גדוד עצמאי הוא גדוד בעל יכולת פעולה עצמאית יותר.
בצה"ל, גדוד חי"ר בנוי משלוש פלוגות מבצעיות, פלוגה מסייעת ופלוגת מפקדה. גדוד חה"ן בנוי מפלוגות רובאיות, מחלקות סיור, פלוגות צמ"ה ופלוגות מפקדה. המבנה האורגני של המחלקות בחי"ר וחה"ן הן זהות. גדוד בחיל השריון הישראלי כולל כ-36 טנקים ופלוגת חרמ"ש (לרוב פלוגת החרמ"ש היא פלוגת מילואים - גם בגדודי שריון סדירים),ולאחרונה גם פלוגה מסייעת שריון.
גדוד הוא היחידה האינטגרלית הקטנה ביותר בצה"ל. למשל, גיוס לשירות המילואים בישראל מתבצע ברמת גדוד לפחות.
מספר גדודים מרכיבים חטיבה.

מפקד גדוד

מפקד גדוד או בקיצור מג"ד, הוא תפקיד של קצין בצה"ל, העומד בראש גדוד לוחמים בחי"ר, שריון, הנדסה קרבית, איסוף קרבי, תותחנים או יחידה מובחרת. בצה"ל מתייחס מונח זה למפקד יחידה הכפופה לחטיבה או לאגד. דרגתו של מפקד הגדוד היא בדרך כלל דרגת סגן-אלוף והוא גם השתלם בקורס מפקדי גדודים.