google/wiki40b huggingface dataset:
תודעה מעמדית

משמעותה המילולית של תודעה מעמדית, היא המודעות לסטטוס המעמדי או הכלכלי של הפרט בחברה. 
מנקודת המבט המרקסיסטית היא מתייחסת למודעות, או חוסר מודעות עצמית, של הפרט - למעמד המסוים אליו הוא משתייך, כמו גם לרצון לפעול למען האינטרסים של בני המעמד שלו והמודעות להיסטוריה המעמדית שלהם. מרקס מסביר את קבלת התודעה המעמדית כמעבר ממעמד סטאטי בפני עצמו, למעמד הפועל למען עצמו. משמעות ההבדל: קבוצת אנשים אשר להם דעה משותפת ביחס להפקת מוצריהם, לעומת יצירת רובד חברתי אשר ידאג לרכישת אינטרסיו ומוצריו בעצמו. 
לרוב, לבני המעמדות הנמוכים יש מודעות חברתית גדולה יותר מאשר לבני המעמדות הגבוהים יותר. אולם, דבר זה אינו מחייב את החברות אשר בהן ההיררכיה החברתית היא נוקשה ומסורתית. לעיתים, בחברות או מדינות רב גזעיות כגון ארצות הברית, עניין המעמדות והתודעה מתערבבים יחדיו עם עניין הגזע, כיוון שאנשים בעלי צבע עור מסוים ישתייכו פעמים רבות למעמדות העניים יותר.

הגדרה מרקסיסטית לעומת הגדרה סוציולוגית בסיסית

הגדרת המעמד החברתי של פלוני יכולה להיעשות על פי מודעותו לכך, וכן על פי גישות חברתיות או היסטוריות שונות. בשעה שסוציולוגים לא מרקסיסטים יגדירו את המעמד לפי ההכנסות, המקצוע, מיקום גאוגרפי וכו', סוציולוגים מרקסיסטים יגדירו את המעמד ביחס שיש לפרט - כלפי אמצעי הייצור.

התפתחות חברת המעמדות

בראשית המאה ה-19, ההתוויות החברתיות מעמד הביניים ומעמד העובדים, די רווחו בשפה. האריסטוקרטיה המסורתית, ביחד עם בני המעמדות העליונים, השתלבו יחדיו במסגרת  המעמד העליון. התודעה המעמדית שלהם התעצבה לרוב במערכות חינוך משלהם וכן באוניברסיטאות משלהם. כתוצאה מכך, ההתחזקות וההתגבשות של המודעות הביאה את בני אותו מעמד ליתר יכולת להשתלט על המערכות הפוליטיות ולקפח בכך את המעמדות האחרים - הבינוני והנמוך.
אצטדיון קלינינגרד

היסטוריה

באוקטובר 2012 שלטונות המחוז הודיעו על תחרות פתוחה לפתח את פרויקט האצטדיון. המנצח היה משרד האדריכלים מוסטוביק. ואולם, ביוני 2014 בית משפט הכריז על החברה כפושטת רגל וצו ממשלתי העניק את חוזה הבנייה לחברת קרוקוס אינטרנשיונל. בתחילה, תוכנן לבנות את האצטדיון במרכז העיר במקום אצטדיון בלטיקה הקיים. לבסוף, בדצמבר 2014 הוכרז כי הוחלט לבנות את האצטדיון על אי אוקטובר על אף העובדה שהאזור חשוף לסכנת שטפונות והעבודה באזור תגדיל את העלויות הכספיות.
ב-10 באוגוסט של אותה שנה נודע כי שם האצטדיון יהיה "אצטדיון קלינינגרד".
מאז נחנך משמש כמגרש הבית של בלטיקה קלינינגרד והוא מארח לעיתים משחקים של נבחרת רוסיה בכדורגל.
Tails

היסטוריה

Tails פורסמה לראשונה ב-29 בינואר 2009. היא הייתה ההמשך של מערכת ההפעלה אינקוגניטו , הפצה שהייתה מבוססת על ג'נטו. מיזם Tor סיפק תמיכה כלכלית ל-Tails בראשית פיתוחה. Tails גם קיבלה תרומות מפרויקט דביאן, מקרן מוזילה, ומהקרן לחופש העיתונות .
לורה פויטראס, גלן גרינוולד וברטון גלמן אמרו ש-Tails היה כלי מרכזי וחשוב במהלך עבודתם עם מסמכי אדוארד סנודן.
ב-3 ביולי 2014 דיווח ערוץ הטלוויזיה הגרמני דאס ארסטה שבקוד המקור של XKeyscore, תוכנת המעקב של הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית, נמצאו פקודות שנועדו לאתר את מי שמחפש את מילת המפתח: "Tails" במנוע החיפוש או קורא כתבה על Tails ומבקר באתר הבית של מערכת ההפעלה. פקודה בקוד המקור של XKeyscore אף מכנה את מי שעושה שימוש ב-Tails כקיצוני: "כלי שקיצוניים משתמשים בו בפורומים מחתרתיים".
ב-28 בדצמבר 2014 פרסם המגזין דר שפיגל שקופית מתוך מצגת פנימית של הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית שמסווגת כסודית ביותר, שבה נאמר ש-Tails נחשבת "איום חמור" למשימתה של הסוכנות, וכשנעשה בה שימוש יחד עם כלי הצפנה נוספים כגון: OTR,‏ Cspace,‏ RedPhone ו-TrueCrypt המצב הופך: "לכמעט בלתי אפשרי לאתר את התשדורת של המטרה".
השם Tails או The Amnesic Incognito Live System בתרגום חופשי: "מערכת חיה, אלמונית וחולת שכחה", ניתן למערכת ההפעלה משום שאף מידע בה לא נשמר ולאחר הכיבוי המערכת חוזרת למצבה המקורי (אלא אם הוגדרה מחיצה מוצפנת).

סטטיסטיקה ושימוש

לפי הדוחות האחרונים של פרויקט Tails כ-20,437 אנשים מפעילים כל יום את מערכת ההפעלה, ו-613,099 אנשים משתמשים בה כל חודש.
פונקציה סינגולרית

באנליזה מתמטית, פונקציה סינוגלריית היא פונקציה ממשית רציפה בעלת השתנות חסומה ולא קבועה המוגדרת בקטע, ושנגזרתה מתאפסת כמעט בכל מקום (כב"מ).
ידוע שפונקציה שנגזרתה מתאפסת בכל מקום היא פונקציה קבועה. הפונקציות הסינגולריות מתקבלות כאשר מחלישים מעט את התנאי, ומאפשרים לנגזרת שלא להתאפס (ואפילו לא להיות מוגדרת) בחלק מהנקודות, כל עוד קבוצת הנקודות שבה הנגזרת לא מתאפסת היא זניחה (קבוצה ממידה אפס).
במקורות מסוימים בוחרים לדרוש שהפונקציה גם לא יורדת. יש גם מקורות שלא דורשים שהפונקציה תהיה רציפה.
סרנן

גאוגרפיה

העיר ממוקמת בקצהו הצפוני של אגם סרנן (Sarner See) בגובה של 473 מטר מעל פני הים, ומרוחקת כ- 20 קילומטרים מהעיר לוצרן.
העיר נמצאת באזור כפרי ומוקפת בהרים מהרי האלפים, שהמפורסמים בהם הם הרי הפילאטוס והטיטליס.
איי וייוויי

חייו

איי נולד ב-1957 בבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין. אביו איי צ'ינג (艾青,‏ Aì Qīng;‏ 1910–1996), היה משורר נודע.
עיקר פעילותו האמנותית של איי נעשתה החל משנות ה-90, ובשנים האחרונות הוא משמיע דעות נחרצות בעניין מצב זכויות האדם בסין. הוא השתתף בעיצוב האצטדיון הלאומי הסיני של אולימפיאדת 2008, יחד עם ז'אק הרצוג ופייר דה-מרון ("קן הציפור"). יצירתו "זרעי חמניות" מוצגת בגלריית טייט בבריטניה כחלק מסדרת יוניליוור. לחמניות משמעות סמלית בסין, באשר הם שימשו להאדרת שמו של מאו דזה טונג בזמן מהפכת התרבות.
הוא השתתף בחשיפת שחיתות בבניית מבני ציבור שקרסו ברעידת אדמה בשנת 2008. בנובמבר 2010 הוטל עליו מעצר בית; לדבריו, הדבר נעשה על מנת למנוע ממנו לקיים מסיבה לציון הריסתו הצפויה של הסטודיו החדש שלו בשנגחאי, בטענה שהוא מבנה בלתי חוקי.
ב-3 באפריל 2011 נעצר איי על ידי השלטונות בחשד ל"פשעים כלכליים", ושוחרר לאחר כחודשיים וחצי.
על אף תנאי השחרור שלו, בהם נאסר עליו לבקר את המשטר הסיני למשך שנה, פרסם חודשיים לאחר שחרורו מאמר נוקב באתר ניוזוויק אודות בייג'ינג אותה כינה עיר-סיוט.
ביולי 2015 החזירו לו השלטונות את דרכונו לאחר 4 שנים.
בספטמבר 2015 ארגן בלונדון עם עמיתו אניש קאפור צעדת הזדהות עם 60 מיליוני הפליטים בעולם.
בשנת 2016, איי עבד על סרט דוקומנטרי בנושא פליטים. עיסוקו זה הביא אותו בדצמבר 2015 לאי לסבוס, במרץ 2016 לאיסטנבול, ובמאי 2016 לישראל ולעזה.
באפריל 2018, בעקבות ניסיונות ישראל להטיל ספק בזהותו של הצלם יאסר מורטג’ה, שנורה למוות בידי חיילי צה”ל, פרסם תמונות של הצלם שעבד איתו בעזה ואמר: "ירי על עיתונאי הוא סימן לברבריות".
איי פעיל רבות באינסטגרם ובטוויטר.
לוגן פונטן

אלוף עולם בתחרות קבוצתית

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכה פונטן במדליית זהב במשחה ל-5 ק"מ קבוצתי ביחד עם אוסיאן קסיניול, מרק אנטואן אוליבייה ואורלי מולר בתוצאה של 54:05.9 דקות, לפני ארצות הברית (54:18.1 דקות) ואיטליה (54:31.0 שעות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 54:47.9 דקות ולא הצליח לסיים את התחרות ל-25 ק"מ.

מדליית ארד אישית באליפות אירופה

באליפות אירופה שנערכה בלוך לומונד סקוטלנד באוגוסט 2018 זכה פונטן במדליית ארד, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 52:44.4 דקות, אחרי כריסטוף רשובסקי מהונגריה (52:38.9 דקות) ובן ארצו אקסל ריימונד (52:41.7 דקות).

סגן אלוף עולם בתחרות אישית

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה פונטן במדליית כסף במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 53:32.2 דקות, אחרי כריסטוף רשובסקי (53:22.1 דקות) ולפני אריק הדלין מקנדה (53:32.4 דקות).
איציק וייס

ביוגרפיה

וייס שירת בלהקת הנח"ל והשתתף בתוכניותיה "מהנח"ל באהבה" (1966) "הנח"לאים באים" (1967) ו"תוכנית 21" (1968).
עיקר פרסומו בא לו כששיחק בסדרת טלוויזיה לילדים בשנות השבעים בנושא זהירות בדרכים את דמותו של "בולבול הקבולבול", ילד שהיה כל כך מבולבל שבכדי לעזור לו, תיקן לו אביו כובע מיוחד שבכל פעם שהיה מבצע פעולה מסוכנת היה הפעמון מצלצל והפנס בכובע נדלק, ובכך היו מאותתים לו על טעותו.
שידורים חוזרים של הסדרה הובאו עד אמצע שנות השמונים.
בשנת 1971 הופיע בתוכנית 'לול' השלישית בפרודיה 'חמוץ חמוץ' על השיר 'מתוק מתוק'.
וייס שיחק בסרטים כמו "חסמבה ונערי ההפקר", "תיק ירושלים" ו"אבא גנוב 2" ובמיני-סדרה לילדים "ילדי הים האדום". משנת 1996 עובד וייס בתחנת הרדיו המקומית "קול הים האדום" באילת ומשדר בה את תוכנית הבוקר המוקדמת "בוקר באוויר". כמו כן הוא משתלב בצוות טכנאי האולפן של התחנה האילתית ובהגשת תוכניות מוזיקה נוספות בסופי שבוע.
תמיר בן-חור

פרופסור תמיר בן-חור (יליד ירושלים, 1958) הוא רופא נוירולוג ומדען מוח ישראלי. מנהל המחלקה לנוירולוגיה במרכז הרפואי הדסה עין כרם.
בנו של פרופ' נחום בן-חור, ממייסדי הכירורגיה הפלסטית בישראל.
תמיר הוא בוגר התיכון ליד האוניברסיטה בשנת 1976. בוגר בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, ובעל התארים M.D. ו-.Ph.D מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1980, את העבודה האקדמית עשה בתחום הנוירו-וירולוגיה, במסגרת זו חקר גנים של נגיף ההרפס-סימפלקס.
התמחה בנוירולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם בשנים 1990–1994, והשתלם בנוירוביולוגיה התפתחותית של תאי גזע של מערכת העצבים במכון פסטר שבפריז בשנים 1995–1997.
עוסק במחקר בסיסי בתחומי הנוירואימונולוגיה בביולוגיה של תאי גזע במערכת העצבים, בהשתלת תאי גזע במחלות מערכת העצבים כגון טרשת נפוצה, טרשת אמיוטרופית צידית ומחלת פרקינסון. 
בשנת 2005 התמנה למנהל המחלקה לנוירולוגיה במרכז הרפואי הדסה עין כרם.
במסגרת תפקידיו האקדמיים באוניברסיטה העברית והדסה הוא משמש פרופסור חבר בנוירולוגיה. שימש כיו"ר החוג לנוירולוגיה, נוירוכירורגיה ושיקום בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה, חבר ועדת הוראה וועדת מחקר של הפקולטה לרפואה. חבר וועדת ההיגוי של הפקולטה לרפואה לבדיקת תוכני הוראה בבית הספר לרפואה ובועדת ההיגוי להקמת מרכז המחקר בהדמיה המוח של האוניברסיטה העברית.
כמו כן משמש גזבר וחבר ועד האיגוד הנוירולוגי בישראל. היה חבר הוועדה המדעית של האיגוד הנוירולוגי.

ממחקריו

בן-חור חקר גנים של נגיף ה-הרפס סימפלקס אשר מקנים ל- נגיף יכולת לחדור למוח, להתרבות בו ולגרום דלקת מוח נגיפית חדה. בן-חור חקר את התגובות המולקולריות והכימיות של המוח ל- זיהום ב- נגיף וכיצד הן מתווכות את סימני המחלה. בתחום תאי הגזע, בן-חור חקר התפתחות של סוגי תאים שונים במוח מתוך תאי גזע של מערכת העצבים. בן-חור חקר כיצד תאי גזע עצביים שהושתלו למוח נודדים, מגינים על המוח מפני מצבי מחלה שונים ומתקנים פגיעה במעטפות העצבים שבמוח וב- חוט השדרה. הוא ממשיך במחקר זה במטרה להביא את השתלת תאי גזע ממקורות שונים ליישום במחלות נוירולוגיות, ובפרט ב- טרשת נפוצה וב- מחלת פרקינסון. כמו כן בן-חור חוקר את התנהגות תאי הגזע האנדוגנים של המוח הבוגר במצבים פיזיולוגים ופתולוגים שונים.
אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד

ביוגרפיה

אלפונסו נולד במדריד, והוכרז כמלך ספרד ביום הולדתו, מאחר שאביו אלפונסו השנים-עשר מת ששה חודשים לפני כן. אמו של אלפונסו, מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של קרל פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ואליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה, שלטה בפועל כעוצרת עד 1902 (ולפני הולדת בנה, שימשה מושלת בשם בתה, מרסדס, נסיכת אסטוריאס).
ב-31 במאי 1906 התחתן אלפונסו עם הנסיכה הבריטית ויקטוריה אאוחניה פון באטנברג. כשחזרו מחתונתם, מחבל אנרכיסט השליך לעברם פצצה שהוחבאה בזר פרחים. אלפונסו ואשתו יצאו ללא פגע מניסיון ההתנקשות, אך 24 בני אדם נהרגו. לזוג המלכותי היו שתי בנות וחמישה בנים (אחד מהם נולד מת). כמו כן היו לאלפונסו שלושה ילדים מחוץ לנישואים.
במשך מלחמת העולם הראשונה, בהיותו ראש מדינה נייטרלית, אירגן יוזמה שאיפשרה להפגיש שבויי מלחמה משני המחנות עם בני משפחותיהם.
בשנת 1923 תפס הגנרל פרימו דה ריברה את השלטון בהפיכה צבאית והנהיג משטר דיקטטורי בספרד. המלך אלפונסו הכיר בשלטונו ומינה אותו לראש ממשלה. בסוף שלטונו של דה ריברה המדינה נקלעה למשבר כלכלי, והוא איבד את תמיכת הציבור, עד שפרש בינואר 1930. בעקבות כך נפגע קשה גם מעמדו של המלך אלפונסו.
ב-12 באפריל 1931 התקיימו בספרד בחירות מוניציפליות, בהם זכו הרפובליקנים בהישגים משמעותיים בערים המרכזיות. באותה עת גם התקיימו בערים הגדולות הפגנות גדולות נגד המלך ובעד רפובליקה. המלך אלפונסו, שאך בנס שרד ניסיונות קודמים להדיחו מכסאו, הרגיש שנשאר רק עם מעט תומכים ולפיכך, ברח אל מחוץ למדינה. אלפונסו פרסם הודעה קצרה בה מסר שהוא מרגיש שבאופן זמני אינו זוכה לתמיכת בני עמו. הוא הודיע שאינו מוותר על כסאו, שאינו רק שלו, אלא נובע מזכויות שהצטברו על פני ההיסטוריה, אשר עתידה לדרוש ממנו דין וחשבון, ולכן הוא רק משהה את השימוש בסמכויותיו. הוא טען שהיה לו מספיק כח כדי להלחם במתנגדיו אבל העדיף לעזוב כדי למנוע שפיכות דמים של בני עמו.
ביום יציאתו לגלות ברומא, ה-14 באפריל 1931 ספרד הוכרזה כרפובליקה הספרדית השנייה. בשנת 1936 מת אלפונסו קרלוס, דוכס סן חיימה, ואלפונסו הוכר על ידי הלגיטימיסטים הצרפתים כאלפונס הראשון, מלך צרפת ונווארה. בנוסף, מיעוט מהתנועה הקרליסטית הכיר באלפונסו כראש התנועה.
לאחר ניצחונו של פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים בספרד הוכרזה ספרד באופן רשמי כממלכה, אולם למרות עובדה זאת פרנקו לא החזיר את אלפונסו לכסאו והעדיף לשלוט בספרד כעוצר. אלפונסו נפטר במקום גלותו ברומא ונטמן שם. לאחר מותו של פרנקו בשנת 1975, הוכתר למלך נכדו של אלפונסו, חואן קרלוס הראשון.
בשנת 1980 הועברה גופתו למנזר המלכותי של סן לורנצו הסמוך למדריד.
משפחת בנאי

משפחת בנאי היא משפחה ענפה, שרבים מבניה ובנותיה ידועים בפועלם כאמנים בתחומי התיאטרון, הטלוויזיה, הקולנוע, המוזיקה והבידור הישראלי. המשפחה עלתה מהעיר שיראז שבפרס (כיום, באיראן) במאה ה-19, והתיישבה בירושלים.

הדורות שקדמו לאמנים

אבי המשפחה הוא מאיר אליהו בנא, אשר היה נשוי לבת דודתו, בכורה מלכה לבית שבתאי. לבני הזוג בנא היו שמונה ילדים, מתוכם התפרסמו חמישה: יעקב, יצחק, יוסי, חיים וגברי (השלושה האחרים: עליזה, שמואל ואברהם). בכורה מלכה, האם, השפיעה רבות על יצירתו של בנה יוסי. מאיר בנאי קרוי על שם סבו מאיר אליהו.
אביו של מאיר אליהו הוא אליהו יעקב בנא, סב המשפחה, שעל פי זכרונותיו של יוסי, היה זה אשר נטע את הכישרון במשפחה. שם משפחתו המקורי היה בנא ולימים נכדיו עברתו את שם המשפחה לבנאי. סבו של אליהו יעקב, רחמים, עלה ארצה משיראז שבפרס יחד עם אשתו כאנום וארבעת ילדיהם: אברהם, יצחק, יעקב וראובן. יעקב (שעל שמו קרוי נינו, יעקב) הוא אביו של אליהו יעקב. אליהו יעקב עבד כבנאי, העבודה המסורתית של המשפחה, ועם הולדת בנו מאיר אליהו, פתח חנות ירקות ברחוב האגס, בשוק מחנה יהודה, ששמו שונה כיום לרחוב אליהו יעקב בנאי, על שמו.
קו המשווה

בגאוגרפיה, קַו־הַמַשְווה הוא הקו הדמיוני המקיף את כדור הארץ באמצע הדרך בין הקוטב הצפוני לקוטב הדרומי. באופן דומה מוגדר קו המשווה של כוכבי הלכת ושל כוכבים אחרים.
בקו המשווה שטח הפנים של כדור הארץ (שצורתו כדור פחוס במקצת, "גאואיד") מקביל לציר הסיבוב. קו המשווה מחלק את פני כדור הארץ לשני חצאים שווים: חצי הכדור הצפוני וחצי הכדור הדרומי. על פי הגדרתו קו המשווה הוא קו הרוחב 0°. אורכו של קו המשווה 40,075 ק"מ, או ליתר דיוק 40,075,016.6856 מטרים. כיון שכדור הארץ פחוס מעט בקטבים, קוטר כדור הארץ בקו המשווה גדול ב-43 קילומטרים מהקוטר הממוצע של כדור הארץ שהוא בערך 12,750 קילומטר.

מיקום השמש בשמים באזור קו המשווה

בקו־המשווה השמש מצויה ישירות ממעל בצהרי יום השוויון. יתרה מזו, אורכו של כל יום בקו־המשווה קרוב ל-12 שעות. השמש זורחת בשעה 6 בבוקר בקירוב ושוקעת בשעה 6 בערב בקירוב. הזריחות והשקיעות מהירות, ובקו־המשווה אין כמעט תופעה של דמדומי בוקר או ערב. בלילה, כל הכוכבים נראים כאילו הם נעים בחצי מעגל שמרכזו בנקודה הדרומית ביותר או הצפונית ביותר של האופק.
בין יום השוויון החל בחודש מרץ, ליום השוויון החל בספטמבר, קווי הרוחב הצפוניים נוטים כלפי השמש עד לקו הרוחב 23.5° צפון הקרוי חוג הסרטן, הנקודה הצפונית ביותר שבה ניתן לצפות בשמש ישירות ממעל. הקו הדרומי המקביל קרוי חוג הגדי ומיקומו 23.5° דרום, ובו קווי הרוחב הדרומיים נוטים כלפי השמש בתקופה שבין ימי השוויון של ספטמבר ומרץ. האזור משני צדי קו־המשווה בין חוג הסרטן לחוג הגדי קרוי האזור הטרופי.

קו המשווה ושיגור לוויינים

מקומות בקרבת קו־המשווה הם אתרים טובים לנמלי חלל, מכיוון שהם נעים מהר יותר מכל נקודה על כדור הארץ עקב סיבובו של כדור הארץ. תוספת המהירות מקטינה את צריכת הדלק הנדרשת לשם שגור חללית. זו הסיבה שהאמריקנים מיקמו את אתר השיגור שלהם בפלורידה שהיא המדינה הדרומית ביותר בארצות הברית, וסוכנות החלל האירופאית משתמשת בבסיס החלל האירופי קורו שבגויאנה הצרפתית הסמוכה לקו־המשווה.

טקס חציית הקו

בכמה חילות ים מקובל לערוך טקס חניכה למלחים שטרם חצו את קו המשווה. מקור הטקס בחיל הים הבריטי וממנו הגיע גם לחיל הים הישראלי. בטקס נאלצים המלחים שזו הפעם ראשונה שהם חוצים את קו המשווה לעבור סדרת השפלות (הכאות, סקילה בפירות באושים, אכילת דגים חיים וכדומה).
ניקנור (בן פרמניון)

ניקנור (ביוונית: Nικάνωρ; המאה ה-4 לפנה"ס) היה מצביא מוקדוני, ששרת בצבאו של אלכסנדר הגדול. היה בנו של פרמניון, אחיו של פילוטאס, וגיסו של קרטרוס.

ביוגרפיה

ניקנור היה בנו של הגנרל הידוע פרמניון, ממשפחת אצולה מוקדונית מכובדת ומוערכת בחצר המלוכה המוקדונית. היה לו אח גדול בשם פילוטאס, שהיה מחביביו של אלכסנדר, אחת מאחיותיו נישאה לגנרל קרטרוס. הוא פיקד על חיל ההיפספיסטים (Ὑπασπιστής), חיל זה גויס מקרב האיכרים המוקדונים, אך בניגוד לפזיטיירוי ששירתו בפלנקס וגויסו על בסיס אזורי, כלומר, בני אותו אזור שירתו באותה חטיבה, היפספטים גויסו מכל רחבי המדינה לשירות ביחידה אחת. בתקופתו של אלכסנדר היחידה מנתה 3,000 לוחמים מחולקים ל-3 חטיבות בנות 1,000 איש כל אחת בשם כיליארכיה. כל כילארכיה חולקה לגדוד (פנטכוסיארכיה) בן 500 חיילים. 
הוא נזכר לראשונה במערכה נגד הגטים בתראקיה, הוא לקח חלק בקרבות של גרניקוס, איסוס, גאוגמלה. הוא השתתף במרדף שניהל אלכסנדר אחר דריווש השלישי מלך פרס. הוא מת ממחלה בבאקטריה, זמן קצר לאחר מותו הוצאו אחיו ואביו להורג באשמת בגידה.
קריית שמואל (ירושלים)

רכישת הקרקע

לצורך הקמת השכונה אותר ונרכש (בעסקה סיבובית) שטח אדמה שגודלו 54 דונם ונמצא מדרום לשכונה הוותיקה יותר רחביה ממסדר נוצרי קתולי.

תכנון השכונה

מלבד הרוח הדתית של השכונה שאפו מייסדיה להקים אף הם שכונת גנים כמו תלפיות, רחביה, בית הכרם, קריית משה, בית וגן ומקור חיים שהוקמו מספר שנים קודם לכן.
תוכנית השכונה הוכנה על ידי האדריכל יהושע סלנט שחילק את השטח מספר פעמים ולבסוף נקבעה חלוקה ל-130 חלקות כל אחת בגודל של 250 מטר רבוע. כן נשמר מקום לכמה מגרשים לצורכי ציבור. כאשר המרכזי שבהם הוא מגרש מספר 1 עליו הוקם בית הכנסת אוהל רבקה.
תכנון השכונה הושפע רבות מהתלילות הטופוגרפית ולכן כלל שלושה רחובות אורכיים כאשר ביניהם מחברות מספר סמטאות שחלקן מדרגות העבירות להולכי רגל בלבד.

רחובות השכונה

קרן החסד ביקשה לקרוא לשמות הרחובות על שם רבני ירושלים האשכנזים בדור האחרון, מרבית השמות שונו כך למשל הרחוב המרכזי נקרא בתחילה על שם הרב קוק אך לאחר קום המדינה החליטה עיריית ירושלים לקרוא לרחוב הסמוך לישיבתו במרכז העיר על שמו, ושם הרחוב הוחלף ונקרא עד היום על שם תלמידו הרב חרל"פ.
רחובות אחרים נקראו על שם רבנים נוספים - האדר"ת (חותנו של הרב קוק), הרב (חיים) ברלין, הרב חן, סמטת רוטנברג נקראה על שם אחד ממנהלי קרן החסד קרן שמואל, רחוב האר"י שהחליף שלושה שמות, רחוב איתמר בן-אב"י נקרא כך לכבוד רעייתו לאה אבושדיד שהתגוררה ברחוב.

בניה

מכיוון שנרשמו לרכישת מגרש 150 איש נערכה הגרלה בה נקבע מי יהיו 126 האנשים שיוכלו להצטרף לאגודה ולבנות בשכונה את ביתם. מרבית המתיישבים הראשונים היו יוצאי היישוב הישן.
"אוצר החסד קרן שמואל" העמיד לרשות המתקבלים לאגודה הלוואה ללא ריבית בסך 200 לירות מצריות שהן כשני שלישים מעלות הרכישה והבנייה, הלוואה זו ניתנה להחזרה במשך 12 שנים כאשר רק במועד החזרתה המלאה תעבור הקרקע להיות רשומה בטאבו על שם הרוכשים.
הנחת אבן הפינה לשכונה נערכה במרכז השכונה במקום בו נבנה בית הכנסת המרכזי "אוהל רבקה" מנדבתה של רבקה רוטברג, בראש חודש ניסן תרפ"ט, בנוכחות הרב הראשי לארץ ישראל אברהם יצחק הכהן קוק ונכבדים נוספים.
פרעות תרפ"ט לא פסחו על השכונה הצעירה ששכנה בסמוך לשכונות הערביות של מערב ירושלים. 
בשנת תרצ"ב הונחה אבן הפינה לבית הכנסת המרכזי אוהל רבקה בנוכחות הרב קוק וקהל רב.
עם שוך המהומות המשיכה תנופת הבניה בשכונה והחלו להיבנות בה בתים משותפים בגובה 3 קומות שנועדו לשמש להשכרת דירות. עד תחילת מלחמת העצמאות הוקמו בשכונה כ-50 בתים.
בבית קדימה שנבנה ברחוב הרב ברלין בשכונה, גובשו בחודש אוגוסט 1947 המלצות ועדת אונסקו"פ להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, אשר אושרו לאחר מכן בהחלטת כ"ט בנובמבר באו"ם.

השכונה במלחמת העצמאות

בעת מלחמת העצמאות עבר קו החזית בסמוך לשכונה שגובלת בשכונת קטמון "הישנה" – אז עדיין שכונה ערבית מבוססת. ביחד עם שכנתה הצמודה שכונת מרחביה נקראה בהגנה שמואלי, על השכונה פיקד תושב מרחביה וולטר כץ אשר בביתו ברחוב הפלמ"ח 9 בוצעה קבוצת הפקודות לקראת כיבוש שכונת סן סימון.
הלחץ על השכונה הוסר עם כיבוש גבעת שהין, קטמון וטלביה במאי 1948.
עם השנים, והגידול של ירושלים והתפשטות השכונות הסמוכות, השתנה אופי השכונה והיא כמעט והתמזגה בשכונת רחביה הידועה יותר.

אתרים סמוכים

בסמוך לשכונה הוקם בשנת 1971 משכן הנשיא (הידוע גם בשם "בית הנשיא" או "משכן נשיאי ישראל"), שהוא מעונם הרשמי של נשיאי מדינת ישראל.
כמו כן נמצאים בסמוך לשכונה תיאטרון ירושלים, בית הכנסת "אוהל נחמה", המוזיאון לאמנות האסלאם ולשכת עורכי הדין.
בסוף הדרך...

עלילה

הסרט מבוסס על פיתוח טכנולוגי של שבבי זיכרון המושתלים לגופם של אנשים ומתעדים את כל חייהם. אלן הקמן (רובין ויליאמס) הוא עורך סרטים המתמחה בעריכת הזכרונות לכדי סרט בשבחו של האדם, שנהוג להקרין בהלוויות.
מבוא קצר מציג את ה"עורכים", שתפקידם ליצור סרטי הלוויות על בסיס הסרטה מלאה של חיי הנפטר. קוד אתי אוסר עליהם להשתמש בהסרטה או בשתל המקליט, למעט לצורך עבודתם.
הסרט מתחיל בהצגת אלן הקמן כילד, בזמן חופשה משפחתית הוא מתחבר לילד בשם לואי. הם משוטטים במפעל נטוש ולואי נופל מקורה גבוהה. אלן נבהל ובורח מהמפעל בלי לספר לאף אחד על לואי. באותו יום משפחתו עוזבת את העיר.
לאחר מכן מוצג הקמן כעורך מקצועי של סרטי לוויות עבור נפטרים לא הגונים.
פלצ'ר, עורך לשעבר, מציע לו חצי מיליון דולר עבור ההסרטה של הקליינט האחרון של אלן, צ'ארלס בניסטר, אך הקמן מסרב. בפגישה נוספת ביניהם פלצ'ר דורש את ההקלטות של בניסטר שכן הוא חושד שבניסטר ביצע התעללות מינית בילדים. הקמן מתחיל לחשוש לחייו וסוחט עבריין, בעזרת ידע מההסרטות, כדי להשיג אקדח.
במהלך צפייה בהסרטות של בניסטר, הקמן נתקל בסצנה המפלילה את בניסטר בהתעללות בבתו, וללא מילים מוחק את הסצנה וממשיך הלאה. הוא מזהה בסרט את לואי וקובע פגישה עם משפחתו של בניסטר במטרה לאתר אותו. בתו של בניסטר טוענת שהוא מורה בשם לואי האנט ושלאחרונה נהרג בתאונת דרכים. הקמן מחפש את לואי במאגרים של ההסרטות, הוא לא מוצא דבר על לואי אך הוא מגלה קובץ על עצמו. הקובץ מתעד את הוריו רוכשים עבורו שתל הסרטה. הקמן נלחץ ופונה לבת זוגו, דלילה. הוא מציג לה את ציוד העבודה שלו ומשאיר אותה בדירתו. כשהוא חוזר דלילה כועסת עליו, לאחר שמצאה סרטים המציגים קשרים קודמים שלה. בכעסה היא שוברת את מציג הסרטים שלו, מה שגורם גם לקבצים של בניסטר להיפגע.
פלצ'ר ושותפו פורצים לדירתו של הקמן אך לא מוצאים דבר.
הקמן מדווח לרעייתו של בניסטר שקרתה תאונה והקבצים אבדו, היא מעמידה פנים שהיא מאוכזבת אך למעשה היא שמחה שסודותיו של בעלה נשארו שמורים.
הקמן עולה לקברו של לואי ושם מוצאים אותו פלצ'ר ושותפו. לאחר מרדף פלצ'ר מהסס ונוטה לתת לו ללכת אך אז שותפו הורג את הקמן.
בסצנה האחרונה פלצ'ר מתחיל לצפות בהסרטה של חיי הקמן.
מניבים קרן הריט החדשה בע"מ

היסטוריה

מניבים קרן הריט החדשה בע"מ היא קרן להשקעות במקרקעין בישראל (קרן REIT).
הקרן הוקמה בשנת 2015, לאחר שהשלימה גיוס של 267 מיליון שקל ממשקיעים שונים, וביניהם פועלים שוקי הון, מיטב דש, אוניברסיטת בר-אילן, אי.בי.אי, הלמן אלדובי, קרן פנסיה גלעד וגופים נוספים.
בבעלות הקרן, נכסים מניבים בשטח כולל של כ־96,500 מ"ר עילי, וכ־24,000 מ"ר שטחי חניה. הנכסים המניבים הם בעיקר בתחומי משרדים והייטק, תעשייה, לוגיסטיקה ומסחר בישראל.

בעלות

מניבים היא חברה ציבורית, הנסחרת בבורסה לני"ע בתל אביב. בעלי המניות העיקריים בקרן הם גופים מוסדיים מובילים: בנק הפועלים (פועלים שוקי הון), מיטב דש, אי בי איי, אוניברסיטת בר-אילן, קרן הפנסיה גלעד, הראל, כלל ביטוח, אנליסט בית השקעות, מנורה חברה לביטוח ופסגות קופות גמל.
קיי אייבי

ביוגרפיה

אייבי נולדה וגדלה בעיירה הקטנה קמדן שבאלבמה, ועבדה בחווה המשפחתית. ב-1967 סיימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת אובורן. בתקופת לימודיה סייעה לקמפיין הבחירות של לורלין וולאס, שהתמודדה למשרת מושלת המדינה לאחר בעלה ג'ורג' וולאס, והייתה לאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד. 
לאחר לימודיה התחתנה ועברה לקליפורניה ועבדה במשך מספר שנים כמורה בתיכון. לאחר שובה לאלבמה עבדה בבנק. ב-1979 החלה לעבוד כעוזרת בלשכתו של מושל המדינה פוב ג'יימס. שימשה עוזרת לדובר בית הנבחרים של אלבמה ועוזרת לראש המשרד לפיתוח כלכלי של אלבמה. 
ב-2002 נבחרה לגזברית המדינה וב-2006 נבחרה לתקופת כהונה שנייה. בנובמבר 2010 נבחרה לסגנית מושל אלבמה ולכהונה שנייה בנובמבר 2014. בעקבות שערוריית ניאוף ועבירות אתיקה בכספי מערכת הבחירות בהן היה מעורב המושל רוברט בנטלי, נפתח נגדו הליך הדחה בבית המחוקקים של אלבמה בשל טיוח שביצע לרומן, והוא החליט להתפטר מתפקידו. אייבי הושבעה לתפקיד המושלת ב-10 באפריל 2017 והייתה בכך לאישה השנייה לכהן בתפקיד. בנובמבר 2018 נבחרה לתקופת כהונה מלאה.
אייבי חברה בכנסייה הבפטיסטית.
המטופוביה

המטופוביה או המופוביה (המו = דם, פוביה = פחד קיצוני) היא פוביה מפני דם. היא מוגדרת במדריך ההפרעות הפסיכיאטרי DSM-IV-TR כפוביה ספציפית מסוג דם-פצע. אנשים הסובלים מהתופעה מתקשים לתפקד כאשר הם רואים דם ולעיתים גם כשהם שומעים על דם. הקושי מתבטא בנשימה כבדה, הזעה, תחושת בחילה, סחרחורת ולעיתים עילפון. הפחד מתגבר ככל שכמות הדם גדולה יותר (פצע גדול יותר) וככל שהדם מוחשי יותר (החל מצפייה באדם פצוע בטלוויזיה ועד דם של האדם עצמו).
לא ברור לגמרי מהו מקור התופעה, אך חוקרים מסוימים מעריכים את מקורה עוד בימי קדם, ולדעתם התופעה הייתה רפלקס ששימש כהגנה מחיות טרף, בכך שגרמה לאדם חיוורון ועילפון ממראהו של דם, המצביע על סכנה, ובכך גרמה לאדם להיראות כמת, ועזרה לו להינצל מחיות טרף שונות.
אליזבתה מבוסניה

ביוגרפיה

אליזבתה הייתה בתו של סטפן קוטרומניץ' השני, הבאן של בוסניה ובן לשושלת קוטרומניץ'. מצד אמה היא הייתה נכדתו של הרוזן קזימיר השני מקויאוויה, אחיו של מלך פולין ולדיסלאב הראשון.
את נישואיה של אליזבתה ללאיוש אירגנה אמו, אלזבייתה מפולין. באותה תקופה היא חיפשה לבנה אישה חדשה, לאחר מותה של מרגרטה מלוקסמבורג, אשתו הראשונה, שהייתה בת 14 בלבד. סטפן השני אישר - בניגוד לרצונו - את האירוסין, ואליזבתה עברה בגיל 11 להונגריה. ב-20 ביוני 1353, כשהייתה בת 14, התחתנו השניים. סטפן לא השתתף בחתונה בשל מצב בריאותו הרופף. תקופת שלטונה כרעייתו של לאיוש הגדול הייתה מאופיינת בסכסוכים עם חמותה. לאחר ששימשה מלכה רעיה, כאלמנה של המלך,  החלה אליזבתה לשמש עוצרת בשם בתה הקטינה, מריה. בתור עוצרת היא נאלצה להתמודד עם מספר מרידות שארגנו אצילים קרואטים אשר ניסו לנצל את חולשתה של מריה, שירשה את השלטון בגיל 11. המחקר ההיסטורי מתאר אותה כשליטה תקיפה, ובני תקופתה מתארים אותה לעיתים כתככנית ואכזרית, שלא היססה להשתמש בתכסיסים פוליטיים להגנה על האינטרסים של בתה. אליזבתה נרצחה לאחר שנחטפה עם מריה על ידי המורדים, בקשר שאורגן על ידי בעלה של מריה, זיגמונד לבית לוקסמבורג. בניסיון להגן עליה ועל מריה נהרג מיקלוש גאראי, הפלטין של הונגריה.