מועצות בודהיסטיות

המועצות הבודיהסטיות הן סדרה של מפגשים שנערכו לאורך ההיסטוריה של הבודהיזם.

המועצה הבודהיסטית הראשונה (המאה ה5 לפני הספירה)

המועצה הבודהיסטית הראשונה נערכה זמן מה לאחר הנירוואנה של הבודהה תחת חסותו של המלך אג'גטאסטרו (Ajatasatru), ונוהלה על ידי הנזיר מאהאקסיפא (Mahakasyapa) בראג'אגהא (כיום ראג'גיר, בצפון מזרח הודו). מטרתה הייתה לשמר את אימרותיו של הבודהה (סוטה) ואת המנהג הנזירי (וינאיה). הסוטות דוקלמו על ידי אננדה, והוינאיה דולקמה על ידי אופאלי. כמו כן הסנגהה הגיעו פה אחד להחלטה לקיים את כל החוקים של הוינאיה, אפילו השוליים שבהם.

המועצה הבודהיסטית השנייה (383 לפני הספירה)

העדויות ההיסטוריות למה שמכונה "המועצה הבודהיסטית השנייה" נובעות בעיקר מהוינאיה הקוני של זרמים שונים בבודהיזם. ברוב המקרים, הרשומות נמצאות בסוף החלק 'סקאנדהאקא' של הוינאיה. בעוד שאין הסכמה על נקודות שונות, הטקסטים השונים מסכימים באופן כללי על המתואר להלן.
100 (או 110) שנים לאחר הניבאנה של הבודהה, נזיר בשם יאסה, בזמן ביקורו בואסאלי, הבחין בכמה נוהגים נרפים בקרב הנזירים המקומיים. ניתנת רשימה של 10 נקודות. הראשונה שבהן היא שהנזירים בואסלי, המכונים ואג'יפוטטקאים, הסכימו לקבל כסף. כאשר יאסה סירב ללכת ללכת בנוהג זה, התפרצה מחלוקת משמעותית. הואג'יפוטטקאים העמידו אותו לדין, והוא הגן על עצמו על ידי ציטוט בפומבי של מספר פסקאות מהקאנון הפאלי המוקיעות את השימוש בכסף בידי נזירים. כדי ליישב את העניין, הוא אסף את תמיכתם של נזירים מאזורים אחרים, בעיקר מהדרום והמערב. קבוצה של נזירים הסכימה ללכת לואסאלי כדי ליישר את ההדורים. לאחר תמרונים רבים, התקיימה פגישה, בה נכחו 700 נזירים. הוקמה וועדה של 8 נזירים, כדי לשקול את הנושא. הוועדה הורכבה מ4 נזירים מקומיים ו-4 "מערביים"; אבל חלק מהמקומיים שוכנעו מראש ובסתר לצד ה'מערבי'. הוועדה פסקה כנגד נזירי הואג'יפוטטקא. היא הציגה ממצאים אלו לאספה, אשר הסכימה פה אחד. רשומות האספה נגמרות בנקודה זו.

המועצה הבודהיסטית השלישית (בסביבות 250 לפני הספירה)

בניגוד בולט לתעוד האחיד של המועצה השנייה, ישנם תעודים לגבי כמה 'מועצות שלשיות' אפשריות. הגרסאות השונות משתמשות כדי לתת תוקף רשמי יותר לייסוד של זרם זה או אחר. 
לפי הפרשנות והכתבים של זרם הטהרוואדה, המועצה הבודהיסטית השלישית כונסה על ידי המלך המאורי אשוקה (260-218 לפני הספירה) בפאטליפוטרה (כיום פטנה) תחת הנהגתו של הנזיר מוגאליפוטה טיסה. מטרתה הייתה לטהר את התנועה הבודהיסטית, במיוחד מפלגים אופרטוניסטים שנמשכו לחסות המלכותית. המלך שאל את הנזירים החשודים מה לימד הבודהה, והם טענו שהוא לימד נקודות השקפה כמו אטרנליזם (העבר, העתיד וההווה אמיתיים באותה המידה), וכו'. נקודות השקפה אלו הוקעו על ידי הטקסט ברהאמגאלה סוטה. המלך שאל את הנזירים ההגונים, והם אמרו שהבודהה היה 'מורה של אנליזה' (ויבהג'אוואדין), תשובה שקיבלה את אישורו של מוגאליפוטה טיסה. המועצה המשיכה לסקור את הטקסטים פעם נוספת, והוסיפה את הספר של מוגאליפוטה טיסה, הקאטהוטהו, דיון בין 
כמה נקודות מבט בודהיסטיות מנוגדות שכיום נמצאות באבהידהמה פיטאקה, החלק השלישי של הקאנון הפאלי.
כמו כן, נשלחו שליחים לארצות שונות כדי להפיץ את הבודהיזם. שליחים אלו הגיעו אפילו עד ממלכות יוון במערב (במיוחד הממלכה השכנה היוונית-בקטרינאני, ואולי אפילו רחוק יותר על פי הכיתוב שאשוקה השאיר על עמודי אבן). על פי פראולנר (Frauwallner, 1956) חלק משליחים אלה אחראים לייסודן של אסכולות בכמה חלקים של הודו: מאג'האנטיקה היה המייסד של הסארוואסטיואדינס (Sarvastivādins) הקשמירי; יונאקה דהמאראקהיטה היה אולי המייסד של האסכולת הדהרמהגופטאקה (Dharmaguptaka ); מהאדווה שנשלח לארץ מאהיסה היה אולי המייסד של המהיסאסקאס (Mahisasakas); וכמה מורים אחרים נדדו להימלאיה שם ייסדו את זרם ההימוואטה (Haimavata). שרידים של חלק מהנזירים האלה נחפרו בוודיסה (Willis, 2001). המסיונר המפורסם ביותר ועיקר העניין עבור ההיסטוריונים הטהרוודים האלה הוא מהינדה, שנסע לסרי לנקה שם הוא ייסד את הזרם שמוכר לנו כיום כטהרוואדה.