google/wiki40b huggingface dataset:
קרב הר תבור

רקע

לפני בוא צבאו של אספסיאנוס לארץ ישראל, כחלק מהכנותיו לקראת בואו של הצבא הרומאי, ביצר יוסף בן מתתיהו גם את הר תבור. הוא הקיף את פסגת ההר בחומה שהקים במהירות, תוך ארבעים יום, ומילא בה מאגרי מים שהביא מתחתית ההר.
לאחר מפלות היהודים ביודפת ובטריכאי, נכנעו כל יישובי הגליל לאספסיאנוס, ורק שלושה נותרו בהתנגדותם: גמלא, גוש חלב, והר תבור. אספסיאנוס יצא בתחילה לכבוש את גמלא, אולם לאחר שנכשלה התקפתו הראשונה על העיר, פתח במצור ממשוך עליה, ובו בזמן, שלח כוח של 600 פרשים תחת פיקודו של פלאקידוס, על מנת לכבוש את הר תבור.

הקרב

מאחר שהלחימה במעלה ההר הייתה קשה במיוחד לפרשים, הגה פלאקידוס תחבולה. הוא הזמין אותם לרדת מההר על מנת לשאת ולתת על תנאי שלום, והבטיח להם ערובות לביטחונם. היהודים, מצידם, כלל לא רצו להיכנע לפלאקידוס, אך הגו תחבולה מצידם. היהודים תכננו לרדת מההר, ולתקוף את פלאקידוס בהפתעה. אך פלאקידוס עצמו התכונן לקרב נגד היהודים, וכל כוונתו הייתה להפוך את תנאי השטח לקלים יותר בעבורו.
לאחר שפלאקידוס גרר את היהודים למישור ליד ההר, פתחו אלו בהתקפה עליו. פלאקידוס העמיד פני בורח, אולם לאחר שהרחיק את היהודים מרחק רב מההר, פנה והתקיף אותם עם פרשיו. הוא הרג רבים מהיהודים, וחסם בפני הנותרים את הדרך חזרה להר. חלק מהלוחמים, נטשו את ההגנה על ההר, וברחו לירושלים.
משנותרו תושבי הר תבור ללא לוחמים ועם מאגר מים מצומצם, נכנעו לפלאקידוס ונתנו לו את השליטה על הר תבור.

לאחר הקרב

לאחר הניצחון בהר תבור, המשיך המצור על גמלא שבסיומו נכבשה העיר. 
העיר האחרונה בגליל שנשארה במרד כנגד הרומאים הייתה גוש חלב, ולאחר שהתקרב אליה הצבא הרומאי, הבין יוחנן מגוש חלב שלא יוכל לנצח את הרומאים. הוא ביקש הפוגה, מכיוון שהיה זה יום שבת, וניצל את הזדמנות לבריחה יחד עם מאות מלוחמיו. הוא הצליח להגיע לירושלים, ואילו העיר נשארה על תילה, כשהבין אספסיאנוס שלא נשארו בה עוד מורדים.
ארמיד

ארמידים (אנגלית: Aramids) הם משפחת סיבים סינתטיים בעלי תכונות פיזיקליות ייחודיות של עמידות בחום ובעלי חוזק קריעה (Tensile Strength). בשל תכונות אלו הם משמשים כבַּד לצרכים צבאיים ולתחליפי אזבסט. השם נגזר מצמד המילים: ארומטי ואמיד.
הסידור המרחבי הוא כזה שבו השרשראות הפולימריות מסתדרות זו לצד זו ליצירה מבנה סיבי חזק.

היסטוריה

הפוליאמיד הארומטי הראשון היה הנומקס, שנתגלה לראשונה על ידי חברת דופונט ב-1960. מטא-ארמיד זה מוכר בשל עמידותו בטמפרטורות גבוהות מאוד.
סטפני קוולק, שעבדה בחברת דופונט באותו הזמן, הייתה הראשונה שהציגה את הפרה-ארמיד, הידוע יותר בכינויו "קוולאר", בשנת 1973. חמש שנים לאחר מכן חברת AKZO הציגה את אותו ארמיד בעל השם Twaron. שתי החברות, דופונט ואקסו, יצאו למלחמת פטנטים בשנות השמונים בעקבות החומר החדש.
היקף ייצור הארמידים מסתכם ב-55,000 טון לשנה, וקיים גידול של 5%-10% בייצור לשנה.

הכנה

ארמידים בדרך כלל מסונתזים על ידי ריאקציה בין דיאמין ארומטי לבין דיקרבוקסיכלוריד ארומטי.
הנסיך פיליברטו, דוכס ג'נובה

ביוגרפיה

הנסיך פיליברטו נולד ב-10 במרץ 1895 בטורינו, והיה בנם השני של הנסיך טומאסו, דוכס ג'נובה ואיזבלה, נסיכת בוואריה, בתם של אדלברט, נסיך בוואריה ואמליה פיליפינה, נסיכת ספרד. ב-22 בספטמבר 1904 הוא קיבל את התואר דוכס פיסטויה.
לפיליברטו הייתה קריירה מצליחה בשורות הצבא המלכותי האיטלקי ואף הגיע לדרגת גנרל. פיליברטו תמך בבניטו מוסוליני, ואף התנדב לשרת במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, שם הוא פיקד על דיוויזיית החולצות השחורות ה-1, אשר הניפה את הדגל האיטלקי על עמבה ארדאם. כאשר הצטרפה איטליה למלחמת העולם השנייה, הוא מונה למפקד הארמייה האיטלקית השביעית, אולם לא מילא תפקידים בכירים לאחר שאיטליה הצטרפה לבעלות הברית.
ב-30 באפריל 1928 התחתן פיליברטו בטורינו עם הנסיכה לידיה פון ארנברג, בתם של אנגלברט מריה, דוכס ארנברג והנסיכה הדוויג דה ליניי, אולם לא היו להם ילדים.
לאחר מלחמת העולם השנייה נערך משאל עם באיטליה, שבו הצביעו האיטלקים בעד לבטל את המלוכה. עם מותו של אחיו, פרדיננדו בשנת 1963, ירש פיליברטו את תאריו.
הנסיך פיליברטו מת ב-7 בספטמבר 1990 בלוזאן, שווייץ, ואחיו הצעיר הנסיך אוג'ניו, דוכס ג'נובה ירש את תאריו.
שון פן

ביוגרפיה

פן נולד ב-1960, בסנטה מוניקה, קליפורניה. אביו היה ליאו פן (1921–1998), שחקן ובמאי קולנוע וטלוויזיה יהודי. אבי האב, סבו של פן, מוריס דניאל פן, והאם, אליזבת לבית מלינקוף, סבתו של פן, היו זוג יהודים שהיגרו לארצות הברית מרוסיה, אבל שם משפחתם במקור היה "פינון", שמעיד על מקור יהודי ספרדי. אמו של פן, איילין ריאן (נולדה ב-1928), היא שחקנית קולנוע נוצרייה ממוצא אירי ואיטלקי. שם משפחתה ריאן הוא שם המשפחה המקורי של אימה, סבתו של פן, בעוד שם משפחתה האמיתי, על פי האב, סבו של פן, היה אנוצ'י. אחד הסרטים הידועים בהם שיחקה האם היה דרמת הפשע At Close Range, מ-1986, בו הופיעה לצידם של שני בניה, שון וכריס פן. 
שון פן הוא האח האמצעי מבין שלושת האחים לבית פן. שני אחיו: המוזיקאי מייקל פן, הבכור, והשחקן כריס פן (1965–2006), הצעיר.

קריירה

הקריירה של פן החלה לצמוח עם סרט נעורים שעשה בשנת 1982. בהמשך שיחק בלא מעט סרטים לא מצליחים, וב-1989 שיחק בסרט "חטאי מלחמה" בבימויו של בריאן דה פאלמה. ב-1993 שיחק בסרט המצליח "דרכו של קרליטו" וב-1995 היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "גבר מת מהלך". ב-1997 שיחק בשני סרטים מצליחים: "היא כל כך יפה", ו"המשחק". ב-1999 היה מועמד שוב לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, על תפקידו בתור אמט ריי בסרט "מתוק ומרושע". ב-2001 היה מועמד לאוסקר בשלישית על תפקידו בסרט "קוראים לי סם". פן זכה פעמיים בפרס אוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "מיסטיק ריבר" משנת 2003 וכן על גילום דמותו של הארווי מילק בסרט "מילק" משנת 2008.
שון פן משחק בעיקר בסרטי דרמה ופעולה, הוא משחק לרוב תפקידים גבריים במיוחד או אומללים במיוחד ("קוראים לי סאם", "21 גרם"). פן גם ביים מספר סרטים, שהמוכר בהם הוא "השבועה", בכיכובו של ג'ק ניקולסון.
בשנת 2016 ביים את סרטו השישי, "הפנים האחרונות", בכיכובם של חאווייר ברדם, שרליז ת'רון, ז'אן רנו וג'ארד האריס.

חייו האישיים

ב-1985 נישא פן למדונה. הם התגרשו ב-1989. הסיבה לגירושים הייתה שפן נהג להכות את מדונה. פעם אחת מדונה דיווחה למשטרה שהוא קשר אותה לתנור ביתם והשאיר אותה לבד במשך מספר שעות. זמן קצר לאחר מכן, החל פן לצאת עם רובין רייט. בתם הראשונה נולדה ב-1991, ובנם השני נולד ב-1993. הזוג נישא ב-1996, וב-27 בדצמבר 2007 הודיעו רייט ופן כי החלו בהליכי גירושין. התהליך נמשך עד יולי 2010, אז הודיעו בני הזוג רשמית כי התגרשו.
בין השנים 2014-2015 פן יצא עם השחקנית שרליז תרון והשניים אף הכריזו על אירוסיהם, אולם נפרדו זמן קצר לאחר מכן.
רוסודן (גיאורגי)

רוסודן (בגאורגית: რუსუდანი, רוּסוּדַני; ביוונית: Ρουςουδάν) הייתה בתו הצעירה של גיאורגי השלישי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, ואשתו בורדוחן (גוראנדוחט). אחותה הבכורה, תמר, ירשה את כס המלוכה כשליטה של הממלכה הגאורגית.

חייה

רוסודן נולדה בסביבות השנים 1158/1160, ונישאה, כנראה בשנת 1180, למנואל קומננס, בנו הבכור של אנדרוניקוס הראשון קומננס, קיסר האימפריה הביזנטית משנת 1183 ועד 1185. למנואל ורוסודן היו שני בנים, אלכסיוס, שנולד כנראה בשנת 1182, ודוד, שנולד בסביבות שנת 1184. 
כאשר אנדרוניקוס הודח והומת, עוור מנואל, וייתכן שנהרג כתוצאה מכך. בכל אופן הוא נעלם מהרשומות ההיסטוריות. על פי ההערכה, נמלטה רוסודן מקונסטנטינופול עם בניה ומצאה מחסה בגאורגיה או בפונטוס. 
בשנת 1204, כאשר האימפריה הלטינית, כבשה את קונסטנטינופול, שלחה תמר, מלכת גאורגיה חיילים גאורגים כדי לעזור לאלכסיוס ודוד להשתלט על פונטס, המחוז של האימפריה הביזנטית לשעבר. יחד עם הכיבושים שבאו לאחר מכן, הפך המחוז לאימפריה של טרפזונטס החדשה.
קסטרטו

קַסְטְרָטוֹ (Castrato) הוא זמר עם קול התואם קולות נשיים כמו קול הסופרן או מצו סופרן המופקים כתוצאה מסירוס או מצב הורמונלי חריג שלא מאפשר לזמר להגיע לבגרות מינית.

התפתחות הקסטרטו

במהלך המאה ה-16 החל להתפתח המדריגל - שהיה שיר חילוני שהיה כתוב לטקסטים לא-דתיים. הוא היה הרבה יותר חופשי בצורתו מהשירים הכנסייתיים של ימי הביניים והרנסאנס, כמו המיסה, המוטט והאורטורית (הדתיות). בני הדור השלישי והרביעי של האסכולה הפרנקו-פלמית (מלחינים כגון: איזאק, ז'וסקן דה פרה ואנטואן ברימל, גומברט, וילארט) החלו להלחין את שיריו של המשורר האיטלקי הנודע פרנצ'סקו פטרארקה, ולאט לאט הם החלו לבנות סוגה מוזיקלית חדשה וייחודית- המדריגל. המדריגל היה סוגה מוזיקלית זרה לתקופתה, והסגנון החדש שנוצר בעקבותיו היה סגנון קליט יותר ובעל יכולת להבעת רגשות רבה יותר. המדריגל תרם להתפתחות המנעד הווקאלי של הזמרים באותה התקופה - המלחינים, שרצו שירים יותר דרמטיים שיביעו יותר רגש, החלו למתוח את המנעד האנושי לכל קצוותיו - הגבוה והנמוך. עד עתה, נדרשו הנזירים ששרו בכנסיות לשיר רק במנעד של אוקטבה אחת.
המדריגל גם העלה את קרנו של הקול הנשי, מה שבלט במיוחד באיטליה (כך למשל בחצר האצולה של פרארה היה הרכב מוזיקלי של זמרות מוכשרות שהיו מפורסמות בשירתן הווירטואוזית). בעקבות החדשנות שגרר אחריו המצאת המדריגל גדלה הדרישה לקולות גבוהים בכלל, ולקולות נשיים בפרט. הדבר הציב בעיה בפני מנהיגי המוזיקה הדתית הקתולית והכנסיית, משום שהם אסרו על נשים לשיר בזמן תפילה בכנסיות. באנגליה, למשל, שרו ילדים צעירים שטרם התחלף קולם את התפקידים העליונים ביצירות.
באיטליה החלו להעסיק זמרי פלסטו (טכניקת שירה ייחודית שנותנת קול גבוה ומלאכותי) מפני שהיו רגילים לשיר במנעד הסופרן הגבוה, אך זמרי הפלסטו היו מוגבלים בגמישותם ובמנעדם. כל אלו הביאו לרעיון הקסטראטי. זמרי הקסטראטי היו מסורסים לפני שהגיעו לבגרותם המינית וקולם היה נעשה עמוק יותר, על מנת לשמר את מנעד קולם הגבוה. לילדים שסורסו נשארו קולות גבוהים כקולות אישה שאפשרו להם לשיר בכנסיות ואופרות. אחת המקהלות הקסטראטי הגדולות ביותר הייתה המקהלה ששרה בקפלה הסיסטינית שבקריית הוותיקן.

הקסטרטו בראשיתו

העדות הראשונה לזמר קסטרטו שהיה פעיל בכנסייה וקיבל שכר על שירתו הוא על נזיר מהמקהלה בקפלה הסיסטינית שבקריית הוותיקן, משנת 1599. למרות השאלה המוסרית הקשה שעומדת מאחורי רעיון הקסטרטו, זמרי הקסטרטו נעשו למרכיב חיוני במקהלות בכנסיות הקתוליות שבאירופה במשך מאתיים השנים הבאות. הקסטרטו היו נפוצים במיוחד באיטליה. כך למשל, ברומא לבדה הועסקו בשנת 1780 יותר מ-200 זמרי קסטראטי בכנסיות העיר. לאט לאט החלו זמרי הקסטראטי להשתלב גם בצורות מוזיקליות חילוניות נוספות ולא רק סוגות דתיות וכנסייתיות, כמו למשל בז'אנר האופרה. האופרה דורשת מן הזמרים שירה ווירטואוזית וראוותנית יותר, מה שהתאים להפליא לזמרי הקסטראטי. למרות סירוסם המשיך גופם של זמרי הקסטרטו להתפתח ולהשתנות, ולכן הריאות והסרעפת שלהם פיתחו כוח וסיבולת מיוחדים, שהקנו לזמר עוצמה ושליטה שלא היו כמוהן בעבר.
שיא פריחתו של הקסטרטו וסירוס הילדים היה במאה ה-17 וה-18. באותה התקופה היו זמרי הקסטרטו מעורבים גם במוזיקה הכנסייתית והדתית, וגם במוזיקה החילונית שהפכה נפוצה יותר ופופולרית יותר עם בואה של התקופה הקלאסית.

הקסטרטו בעת המודרנית

עם השנים החלו לפחות מספר זמרי הקסטרטו. מספרם החל לצנוח בחדות במהלך המאה ה-18 וה-19 עם בואו של עידן הנאורות. רבים ריחמו על גורלם של הילדים שסורסו ושלא התקבלו בחברה בשל חריגותם המינית. סירוס נערי מקהלה הוצא מחוץ לחוק באיטליה רק ב-1870.
יהונתן שטיינברג

ביוגרפיה

שטיינברג התגייס לצה"ל, ושובץ בגדוד 931 בחטיבת הנח"ל. שירת כלוחם בגדוד. לאחר קורס קציני חי"ר שב לגדוד 931 ושימש כמפקד מחלקה. בהמשך היה מפקד פלוגה בגדוד. לאחר מכן שירת כסגן מפקד גדוד 931.
בשנת 2015 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 931, ושימש בתפקיד עד שנת 2017. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של עוצבת הפלדה בין השנים 2017 - 2019. במהלך תפקידו לקח חלק בתרגיל אוגדתי של עוצבת הפלדה שנערך ביולי 2018, כהכנה ללחימה בעזה. ב-29 באוגוסט 2019 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת בנימין.
שטיינברג מתגורר בשומריה, נשוי ואב לילדים.
רענן שריר

ביוגרפיה

שריר נולד בתל אביב וגדל בכפר ביל"ו. ב-1953 התגייס לצה"ל כחבר גרעין נח"ל במסלול בני מושבים. ב-1955 סיים קורס קצינים, פיקד על מחלקת נח"ל בבסיס הטירונים החילי ולאחר מכן השתחרר מהשירות הסדיר. במלחמת סיני לחם כסגן מפקד פלוגת חי"ר ברצועת עזה ונפצע. ב-1958 חזר לשירות הקבע ושירת כקצין מבצעים ומפקד פלוגה בנח"ל המוצנח. סיים קורס מפקדי פלוגות והדריך בבה"ד 1. ב-1964 השתחרר משירות הקבע. ב-1966 התגייס פעם נוספת ובמשך 4 שנים היה חבר במשלחת צה"ל באתיופיה. לאחר שובו למד בפו"ם, פיקד על בסיס הטירונים ועל בית הספר למ"כים. במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד נח"ל בגזרת רמת הגולן. ב-1974 מונה לסגן מפקד הנח"ל ובינואר 1975 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד הנח"ל. שירת בתפקיד זה עד 1978. במהלך כהונתו הוקמו 19 היאחזויות חדשות ואוזרחו 16 היאחזויות ותיקות.
לאחר שחרורו כיהן כראש האגף החברתי הכלכלי וראש אגף המשק בתנועת המושבים, בשנים 1996 עד 2001 כיהן כמנכ"ל רשת עמל. מכהן כחבר הוועד המנהל של המכללה האקדמית אחוה, יו"ר עמותת הנח"ל ויו"ר האגודה החקלאית כפר ביל"ו.
אנטנה

מקור המונח

את השימוש הראשון במילה אנטנה לתיאור ההתקן האלחוטי משייכים לגוליילמו מרקוני, מהנדס חשמל איטלקי. בשנת 1895 מרקוני ערך ניסויים בציוד אלחוטי, במסגרתם השתמש במוט באורך של 2.5 מטרים לצורך השידור והקליטה של האותות האלחוטיים. באיטלקית פירוש המילה antenna הוא מוט (ומקורה מלטינית), וכך כינה מרקוני את מוט השידור והקליטה. מאז הפכה המילה אנטנה למונח בינלאומי לתיאור רכיב השידור והקליטה של גלי רדיו.
מריה קלוטילדה, נסיכת סבויה

ביוגרפיה

מריה קלוטילדה נולדה ב-2 במרץ 1843 בארמון המלכותי של בית סבויה, טורינו, לויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ולאדלייד מאוסטריה, בתם של ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה ואליזבת, נסיכת סקסוניה. מריה קלוטילדה הייתה אחותם של אומברטו הראשון, מלך איטליה ואמדאו הראשון, מלך ספרד.
ב-30 בינואר 1859 התחתנה מריה קלוטילדה עם הנסיך נפוליאון בונפרטה, ממנו נולדו לה 3 ילדים. נישואי הזוג שנעשו מסיבות פוליטיות לא היו מוצלחים, ובעוד בעלה היה בוגד בה בקביעות, הייתה מריה קלוטילדה צנועה ונאמנה. בשנת 1861 ביקרו השניים בארצות הברית, ובשנת 1863 הם ביקרו בארץ ישראל.
לאחר הכרזת הרפובליקה הצרפתית השלישית בשנת 1870 בעקבות המפלה הצרפתית במלחמת צרפת-פרוסיה, סירבה בתחילה מריה קלוטילדה לעזוב את פריז, אולם לאחר מכן נאלצו היא ובני משפחתה לעבור להתגורר באחוזתם בפראנז'ן, שווייץ. לאחר מות אביה בשנת 1878 עברה מריה קלוטילדה עם בתה להתגורר בטורינו, ולאחר מכן התיישבה בטירת מונקאליירי, שם הקדישה את חייה לצדקה ולדת עד מותה ב-25 ביוני 1911.
מחלקה (צבא)

מחלקת השדה

המחלקה בחילות-השדה מורכבת מ-2–4 כיתות או צוותים. כאמור, מחלקה היא יחידת משנה במסגרת פלוגה, בה ישנן, בדרך כלל, בין כ-3–5 מחלקות.
המחלקה היא דרג השדה הנמוך ביותר עליו מפקד קצין (מפקד מחלקה - מ"מ), בדרך כלל בדרגת סגן משנה או סגן. למפקד-המחלקה מסייע מפקד ותיק בדרגת סמל או סמל ראשון ("סמל מחלקה" - סמ"ח), המשמש כסגנו.
מחלקת חי"ר מורכבת משלוש או ארבע כיתות וכוללת בין 30 ל-65 חיילים. כך גם במחלקת הנדסה קרבית. מחלקת שריון כוללת בדרך כלל 3–4 טנקים (בחיל השריון הישראלי - 3), כאשר מפקדיהם של שניים מהם הם המ"מ והסמ"ח. היחידה המקבילה למחלקה בחיל התותחנים הישראלי או במערך ההגנה האווירית מכונה "פלגה" וכוללת לרוב שניים או שלושה תותחים (חיל התותחנים) או משגרים (מערך ההגנה האווירית) בפיקוד "מפקד הפלגה" (מפל"ג - חיל התותחנים, מפ"ל - מערך ההגנה האווירית).
מחלקה היא גם חלק ממטה הגדוד: מחלקת הרפואה כוללת רופא ומספר חובשים, מחלקת הקשר כוללת את קצין הקשר הגדודי (קשר"ג), וכ-10 טכנאים ואנשי מקצוע נוספים, מחלקת החימוש מורכבת מכ-10–20 מכונאים ובעלי-מקצוע אחרים, מחלקת המודיעין כוללת את הקמ"ן ומספר מש"קים, וכדומה. מחלקות אלו מאוגדות במסגרת פלוגת-המפקדה.

צוות

דרג השדה הנמוך ביותר ביחידות מובחרות, דוגמת מגלן דובדבן רימון ובגדודי הסיור, וכן ביחידות העילית, ובהן סיירת מטכ"ל ויחידת שלדג, הוא צוות לוחמים. על הצוות מפקד קצין (מפקד צוות - מפק"ץ), בדרך כלל בדרגת סגן או סג"ם, ולעיתים מש"ק. הצוות מונה בין שנים עשר לעשרים לוחמים בדרך כלל, אשר מוכשרים בשלל מקצועות הנדרשים לצוות ובהם חובשים, צלפים, נווטים ועוד. גם בקורס הקצינים בצה"ל, המתקיים בבה"ד 1, וכן בקורס טיס ובחובלים, מחולקים הצוערים לצוותים ולהם מפקד צוות. בחיל השריון פועלים החיילים בצוותים, כאשר כל טנק מאויש על ידי צוות, בן ארבעה לוחמים, עליו מפקד המט"ק (מפקד הטנק). גם בחיל התותחנים פועלים החיילים בצוות, שאחראי על תומ"ת ורכב העזר (רכב שנושא בתוכו תחמושת ומטענים הודפים) ומקביל בגודלו לכיתה.

מפקד מחלקה

מפקד מחלקה, או בקיצור מ"מ, הוא תפקיד של קצין בצה"ל, העומד בראש מחלקה בחיל הרגלים, בחיל ההנדסה, בשריון ובראש צוות לוחמים ביחידות המובחרות. דרגתו של מפקד המחלקה או הצוות תהיה בדרך כלל סגן משנה או סגן. 
המונח מפקד מחלקה היה קיים עוד בתקופת ההגנה. סיכת מ"מ הוענקה לבוגרי קורסי הקצינים של ההגנה החל משנת 1944, ולאחר מכן לבוגרי קורסי הקצינים הכלליים בצה"ל.

מחלקת המטה

כאמור, המחלקה היא גם יחידת-מטה גדולה בזרועות, בפיקודים ובאגפי המטכ"ל. לדוגמה, בלהק ציוד שבמטה חיל האוויר קיימת מחלקת מטוסים, האחראית על ציוד המטוסים בחיל.
בראש מחלקה כזו עומד קצין (רמ"ח - "ראש מחלקה") בדרגת אלוף-משנה (אל"ם).
IPv4

כתובות

כתובת IPv4 מורכבת מ-32 סיביות ומיוצגת באמצעות 4 מספרים עשרוניים המופרדים בנקודה. כל מספר מהווה מקבץ של 8 סיביות וגודלו נע בין 0 ל-255.
דוגמה ליצוג עשרוני מקובל: 208.80.152.2
והיצוג הבינארי של הכתובת הזאת יהיה:
11010000 01010000 10011000 00000010

חבילת IPv4

פרוטוקול IP מחלק את המידע שעליו להעביר לחבילות, כאשר כל חבילה מורכבת מפתיח (header), נתונים, ואינה מכילה סוגר (trailer) בניגוד לפרוטוקולים אחרים.
קופייקה

קוֹפֶּיְקָה (ברוסית: копейка; באוקראינית: копійка) היא יחידת מטבע, שערכה הוא החלק המאה (מאית) של רוּבְּל ברוסיה ובטרנסניסטריה, של הריבניה אוקראינית ושל מאנאט אזרבייג'ני.
קופייקה נוצרה כתוצאה מהרפורמה המוניטרית ברוסיה בשנת 1535: שמה נגזר מהטבעת החנית (ברוסית: копьё - קוֹפּיוֹ), במקום חרב מעוגלת כפי שהיה נהוג לפני כן.
ברוסיה משנת 1997 קיימים מטבעות, אשר שוויים 1, 5, 10, 50 קופייקה. בעבר היה נהוג לקרוא למטבעות בשמות לפי ערכם, כגון: 1/4 קופייקה - פולושקה, 2 קופייקות - גרוש, 3 קופייקות - אלטין, 5 קופייקות - פיאטק, 10 קופייקות - גריבניק.
רחצה

רחצה היא פעולה של שטיפת גוף אדם או בעל חיים בנוזל, לרוב במים. תיתכן רחצה בנוזלים אחרים כגון מי ים, חלב ואף תמיסות בוץ, שוקולד או יין.
הרחצה משמשת להגיינה (ניקוי הגוף) מסיבות בריאותיות או נפשיות (הרחצה משמשת להרפיה והירגעות), משמשת לצורכי דת (רחצה טקסית בטקסי טהרה), וכן להנאה (רחצה בחופי ים או בריכות שחייה).

מטרות הרחצה

הרחצה משמשת למספר מטרות. העיקרית שבהם היא הגיינה - ניקוי הגוף מאפשר מניעת מחלות, הסרת חומרים מזיקים מהגוף (חומרים כימיים חומצתיים, בסיסיים או חומרים מסוכנים אחרים כגון חומרים רדיואקטיביים). כמו כן, בשל ההנאה מהרחצה עצמה מבוצעת הרחצה לצורכי פנאי ונופש. מתקני רחצה מודרניים נבנים בחופי רחצה ובריכות שחייה, אולם כבר בעת העתיקה נבנו מתקני רחצה כחלק מבתי המרחץ. 
הרחצה משמשת גם לטקסים דתיים לצורכי טהרה. ביהדות הרחצה מבוצעת במקווה, ובנצרות מבוצע טקס הטבילה לנצרות באמצעי רחצה ייעודיים (אגן טבילה הנמצא במבנה ייעודי - הבפטיסטריום), או בחופי נהר או ים).

היסטוריה

ביוון העתיקה וברומא העתיקה, לפני היותם של סבונים יעילים, נעשה שימוש בסטריגיל, מכשיר מתכתי מעוקל, לקירצוף הגוף מלכלוך. לפני הקירצוף נמרח הגוף בשמן מבושם, הקירצוף הסיר את השמן עם הלכלוך והזיעה. הסטריגיל היה בשימוש אתלטים ובמרחצאות.
רחצת הפנאי והנופש, אף שהייתה נפוצה בתקופה הרומית פחתה בימי הביניים, ושבה שוב לפופולריותה רק בשלהי המאה ה-19 עם התפתחות תרבות הפנאי והנופש.
עד שלהי המאה ה-19 רק בארמונות המלוכה היו מתקני רחצה ומים זורמים. בהיעדר אמצעי הבאת מים, הרחצה הייתה מועטה ביותר ונעשה רק במידת הצורך. עד שלהי ימי הביניים הרחצה נעשתה בבתי מרחץ עירוניים או בנהרות. בעוד שאנשי האצולה נהגו להתרחץ בבתיהם בגיגיות עץ גדולות, פשוטי העם התרחצו לעיתים נדירות, ובעיקר בנהרות. לרוב נהגו לרחוץ רק את חלקי הגוף הגלויים - פנים, ידיים ורגלים. בשלהי תקופת הרנסאנס ובמהלך המאה ה-16 אף נפוצה האמונה בקרב רופאים כי הרחצה מסוכנת לבריאות מאחר שהיא חושפת את הגוף לריחות רעים אשר על פי אמונה זו גרמו למחלות. רק באמצע המאה ה-18 החלו רופאים לטעון להיגינה אישית כאמצעי למניעת מחלות - אמונה שהוכחה עם גילויים של החידקים באמצע המאה ה-19.
מסוגלות עצמית

מסוגלות עצמית או יעילות עצמית (באנגלית: Self efficacy) היא מושג שפיתח הפסיכולוג החברתי אלברט בנדורה, והיא מתייחסת לדרך בה אנחנו תופסים את היכולת שלנו לבצע התנהגות שתביא לתוצאה מסוימת. מדובר באמונה של האדם לגבי יכולתו לבצע משימה. אדם בעל תחושת מסוגלות עצמית גבוהה מעריך את יכולתו להתמודד בהצלחה עם מטלה כגבוהה, וזה מוביל אותו להשקיע מאמץ בביצוע גם לנוכח קשיים ומכשולים. לעומת זאת, תחושת מסוגלות עצמית נמוכה גורמת לאדם לתפוס את המשימה המוטלת עליו ככזו שלא תואמת את היכולות שלו, זה מחליש את המוטיבציה להתאמץ לשם ביצוע המשימה וגורר למחשבות על כישלון.

השפעות המסוגלות העצמית

אדם בעל מסוגלות עצמית גבוהה, מעריך את יכולתו להתמודד בהצלחה עם מטלה מסוימת כגבוהה. מסוגלות עצמית גבוהה מגבירה את הנטייה להשקיע מאמצים בביצוע המשימה. לעומת זאת, מסוגלות עצמית נמוכה מחלישה את המוטיבציה להתאמץ לשם ביצוע המשימה, וגוררת מחשבות על כישלון. כשאדם תופס את המשימה המוטלת עליו ככזו שלא תואמת את יכולותיו, כפי שהוא מעריך אותן - הוא לרוב יפסיק להשקיע מאמצים במטלה, בעוד תפיסתו את המשימה ככזו שתואמת את יכולותיו תגרום להשקעת מאמץ יתר, גם לנוכח קשיים ומכשולים. 
לפיכך, תפיסת המסוגלות העצמית של האדם משפיעה על התנהגותו בדרכים שונות. היא עשויה להשפיע על המוטיבציה שלו להשקיע מאמץ במשימה, ואף על עצם הבחירה של המשימות שיבצע או ההימנעות מהן. אנשים בעלי הערכת יתר של יכולותיהם, באופן שגבוה בהרבה מהיכולת האמיתית שלהם, עלולים לבצע משימות שהן מעל ומעבר לכוחותיהם, ואף לגרום לנזקים בשל כך. לעומתם, בעלי תחושת מסוגלות נמוכה בהרבה מיכולותיהם האמיתיות, עשויים להימנע מביצוע משימות וכך לא לבטא ולפתח יכולות אלו. תפיסת המסוגלות משפיעה גם על דרכי חשיבה ולעיתים יוצרת הטיות קוגניטיביות - למשל בעלי מסוגלות נמוכה נוטים לחשוב שמשימות הן קשות מכפי שהן באמת, מה שמשפיע על תכנון וביצוע המשימה. 
בנוסף, על פי תאוריית הייחוס, בעלי מסוגלות גבוהה ייטו לייחס את הסיבות להצלחה שלהם במשימה למקורות פנימיים ("אני מוכשר"), ואת כשלונותיהם למקורות חיצוניים שאינם קשורים בהם ("המשימה הייתה קשה מהרגיל / הייתי חולה"), בעוד בעלי מסוגלות נמוכה נוטים לדפוס הפוך (כישלון - "אני חסר כישרון", הצלחה - "המבחן היה קל הפעם / זה היה רק במקרה..."). בהקשר לכך, בעלי מסוגלות גבוהה נוטים לחוש שליטה גבוהה על חייהם, וכי פעולותיהם שלהם הן אלו שמשפיעות על חייהם. לעומתם, בעלי מסוגלות נמוכה נוטים לחוש פחות שליטה על התנהלות חייהם.

מסוגלות עצמית במידענות

במסגרת פעולתו של המידען פעמים רבות מטרתו היא לחזק את תחושת המסוגלות של הלקוח. הדבר בא לידי ביטוי בעיקר במידענות רפואית. אדם שיש לו את המידע שהוא זקוק לו, מסוגל לפעול ולקבל החלטות באופן שקול, ובכך להגביר את השליטה של עצמו בתהליכים המתרחשים. תפקידו של המידען אינו רק לספק מידע אלא גם לספק ידע שיסייע למטופל, ולהימנע מידע שיערער את התחושה הזאת.
Call of Duty: Black Ops 2

עלילה

רוב המשחק מתרחש בשנת 2025, ומציג אירועים, כלי נשק וסביבה עתידנית. העלילה מתרחשת במלחמה עתידית הפורצת בעקבות פריצה למערכות של ארצות הברית אשר מפנה את כלי הנשק שלה כלפיה.
הסיפור מתחיל בשנת 2025 כאשר בנו של אלכס מייסון (גיבור Call of Duty: Black Ops), דייוויד מייסון, משרת ביחידת 'אריות-הים' של המרינס ומגויס ללחימה כנגד ראול מננדז, טרוריסט בינלאומי ומנהיג ארגון הטרור "קורדס דיא"(Cordis Die). הסיפור כולל גם מספר פלשבקים לאירועים שונים בהשתתפות אביו של דייוויד, מייסון, כאשר בהם מתגלה העובדה שפרנק-וודס [שותפו של אלכס מייסון בחוליית 'בלק-אופס' מהכומתות-הירוקות שנלחמה בוויטקונג] שרד את הפיצוץ, ודייוויד מייסון מתחקר אותו בשביל לברר על מות אביו, וודס נאלץ לספר לו שמייסון, הדסון והוא נשלחו ביחד עם הריינג'רז שפעל בלחימת ארצות הברית בפנמה - לתפוס טרוריסט בשם ראול מננדז. 
מננדז ידע זאת וטמן להם מלכודת, בגלל תרמית וודס ירה במייסון שהיה רעול פנים בחשבו שהוא מננדז, מננדז ירה ברגליו של וודס [ומאז וודס נכה] והרג את הדסון. 
לאחר מכן הצי של ארצות הברית באוקיינוס-ההודי מבצע פלישה לתימן כדי לתפוס את מננדז שמאז נהפך לשליט על צבא-טרור והוא מנסה לגרום למלחמת עולם בין ארצות הברית לרוסיה, הוא נתפס אך נמלט שוב ובינתיים רוסיה נכנסת למלחמה עם ארצות הברית ופולשת למערב ארצות הברית. 
במשחק הזה ישנם מספר קטעים שבהם השחקן יכול לבצע בחירה חופשית, למשל האם הרפר ימות או פריד, האם מננדז ייתפס לבסוף או ימות, שזהו חידוש לגבי המשחקים בסגנון זה (אפשרות זו מופיעה במשחקים אחרים שיצאו לאחר מכן).

משימות Strike Force

לאורך סיפור המשחק נפתחות משימות צד הנקראות משימות Strike Force הדומות למשימות special ops מהמשחק call of duty; modern warfare-3. משימות אלו מהוות הרחבה לסיפור המשחק, וניתן לבצע אותן בכל זמן-בין אם במהלך סיפור המשחק ובין אם בסופו.
במשימות ה Strike Force קיימת האפשרות לבחור אם להיות חייל רגלי או רובוט עתידי. בשונה מהמשימות הרגילות אם החייל/רובוט נהרג במשימה כזאת הוא חוזר להתחלה, כך שזה מאמן את השחקן להילחם במקצועיות.
חצץ

חצץ הוא מונח גאולוגי המתייחס לכל סוג של סלע הגדול משני מילימטר וקטן מ-57 מילימטר. חצץ הוא גם כינוי לאבנים קטנות. יש המתייחסים לחצץ כאל סלעים או אבנים בגודל 2–4 מילימטר, בעוד חלוקים הם אבנים גדולות יותר (4–75 מילימטר). סלע או אבן שגודלם קטן מ-2 מילימטר (אך גדול מ-0.02 מילימטר) ייקרא בגאולוגיה "גרגר חול".
השימוש בחצץ לבניית תשתיות נרחב וכולל שימוש, תוך עירוב עם בטון, לבנייה; עירוב עם זפת ליצירת טרמק, המשמש לסלילת כבישים, ושימוש ללא בטון ליצירת דרכים. זה האחרון נפוץ ביותר בעיקר בדרכים כפריות או במקומות עניים יותר. כיום קיימות בעולם יותר דרכי חצץ  מאשר דרכים סלולות בטון, אספלט או טרמק. ברוסיה, למשל, יש יותר מ-400,000 ק"מ של דרכי חצץ.
קיימים מרבצי חצץ טבעיים, הנוצרים כתוצאה מתנאי האקלים ושחיקת סלעים. פעילותם של גורמי מים (נהרות, גלים) מפיקה ערימות של חצץ, שלעיתים מתלכדות לכדי קונגלומרט. צורכי התעשייה אינם מאפשרים הסתפקות בחצץ טבעי, וקיים גם ייצור חצץ, באמצעות הפקה של חצץ במחצבות, בעיקר מסלעים כמו אבן חול, גיר, או בזלת.
אחרון גיבורי הפעולה

תקציר העלילה

בחלקו הראשון של הסרט מתואר דני (אוסטין אובראיין), ילד שאוהב סרטי פעולה, שמקבל יום אחד מעובד קולנוע (רוברט פרוסקי) כרטיס קולנוע קסום שהיה שייך להודיני. בהמשך מתברר לדני שהכרטיס מאפשר מעבר בין העולם האמיתי לבין העולם כפי שהוא מופיע בסרטים.
דני נכנס לתוך סרט בכיכובו של ארנולד שוורצנגר הנקרא ג'ק סלייטר. דני מסייע לג'ק נגד האויב שלו ומנסה לשכנע אותו שהוא לא נמצא בעולם האמיתי אלא בסרט, ושהוא למעשה שחקן ושמו ארנולד שוורצנגר. ההוכחות של דני מתמקדות בקלישאות הנמצאות בסרטים בכלל ובסרטי אקשן כגון: כל מספרי הטלפון מתחילים ב-555, התחמושת לא אוזלת ואין צורך להטעין מחדש, כל הנשים הן דוגמניות, כשג'ק מתלכלך בזפת הוא מתנקה בקלות וכן הלאה.
בחלקו השני של הסרט עוברים ג'ק ודני לעולם האמיתי שם נאלץ להתמודד ג'ק עם האמת. הוא פוגש את השחקן שמגלם אותו (ארנולד שוורצנגר) שנראה כמוהו ומספר לו עד כמה הוא שונא אותו, לבסוף אחר קרב עם הרשע שבסיפור (שברח לעולם האמיתי) נפגע ג'ק וגוסס למוות. דני מחזיר אותו לאולם הקולנוע ומשם לסרט וכך ניצל ג'ק לפי הקלישה בסרטים ש"הגיבור לא מת" והפצעים הם שטחיים בלבד.