google/wiki40b huggingface dataset:
מיאזמה

מיאזמה (מיוונית: μίασμα, באנגלית: Miasma, זיהום) היא כינוי לאוויר מזוהם (למשל אדים רעילים), שעד המאה ה-19 נחשב כגורם למחלות מידבקות מסוימות. במהלך המאה ה-19 השתנתה גישה זו, בעקבות ההבנה שמחלות אלו נגרמות על ידי מיקרואורגניזמים שעוברים מאדם לאדם.
גישה זו, שמקורה עוד ביוון העתיקה, הייתה פופולרית במהלך ימי הביניים ובראשית העת החדשה, באירופה ובסין ובמיוחד בכל הקשור להתפרצויות המוות השחור ומגיפות כולרה.
מיאזמה נחשבה לאדים רעילים או לערפל מלא בחלקיקים מחומר מפורק שגרמו למחלות. העריכו כי מחלות הן תוצר של גורמים סביבתיים כמו מים מזוהמים, אוויר מזוהם ותנאים היגייניים ירודים.
אחד המדענים שהשפיעו על נטישת תאוריית המיאזמה היה רוברט קוך, אשר הצליח להראות שהחיידק ויבריו כולרה אחראי למחלת הכולרה.
יוזף רייכה

חייו

יוזף רייכה נולד בעיירה חודניצה. בשנת 1761 עבר לפראג, שם למד נגינה בצ'לו אצל פרנץ יוזף ורנר. ב-1771 התמנה רייכה לצ'לן ראשון בתזמורת של הנסיך קראפט ארנסט פון גטינגן-ולרשטיין. יחד עם הכנר הנודע אנטון יאניץ', שניגן גם הוא בתזמורת החצר, סייר רייכה בכמה מכרכי אירופה בסוף שנות ה-70' של המאה ה-18 וביקר אצל לאופולד מוצרט בזלצבורג בשנת 1778. במכתביו אל וולפגנג אמדאוס, שיבח לאופולד את נגינתו של רייכה בצ'לו והשווה את סגנון אחד הקונצ'רטי שלו לצ'לו לאלה של וולפגנג אמדאוס.
רייכה אימץ את אחיינו אנטון רייכה בשנת 1780 (יוזף נשא אישה ב-1779, אבל הנישואים לא הניבו ילדים) ובהמשך לימד אותו נגינה בכינור ובפסנתר. בשנת 1785 התמנה יוזף למנהל תזמורת החצר בבון, אצל מקסימיליאן פרנץ מאוסטריה, נסיך בוחר של קלן; המשפחה עברה לבון ואנטון היה לחבר בתזמורת החצר בהשפעת דודו. בתזמורת זו היו חברים גם בטהובן הצעיר, שהיה נגן ויולה ועוגב, וניקולאוס זימרוק, מייסד הוצאת התווים זימרוק, שהיה נגן קרן. בשנים הבאות יוציא זימרוק לאור את יצירותיו של יוזף. בשנת 1789 היה יוזף למנהל תזמורת התיאטרון הלאומי החדש של בון. הקריירה המוזיקלית שלו נקטעה בשנת 1791 עקב מחלת הצינית שתקפה אותו. הוא מת בבון ארבע שנים לאחר זאת.

סגנון

רייכה כתב מוזיקה לתזמורת ולהרכבים קאמריים שונים. יצירותיו כוללות סימפוניות, קונצ'רטי שונים - עשרה מהם לצ'לו - שתים-עשרה פרטיטות לכלי נשיפה מעץ ושאר יצירות. את רוב יצירותיו כתב רייכה בוולרשטיין, לפני השנים שעשה בבון. כתיבתו לכלי קשת ובייחוד לצ'לו מצטיינת בווירטואוזיות ומשקפת את כישוריו הוא כצ'לן. חוקר המוזיקה לודוויג שיידרמאייר מביא בספרו "בטהובן הצעיר" (לייפציג, 1925) דוגמאות ספציפיות מתוך הפרטיטות והסימפוניות של רייכה ומוכיח את השפעתן של יצירות אלה על בטהובן. גם לאופולד מוצרט ומיכאל היידן התייחסו אל רייכה בהערכה רבה.
אבי תקווה

קריירה

תקווה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי נתניה, עמה זכה בשלוש אליפויות נוער. לאחר מכן שיחק גם במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, אך שותף רק בשישה משחקים. על אף הופעותיו הבודדות סירבו מנהלי המועדון לשחרר את תקווה לקבוצה אחרת, ולבסוף הוא החליט לממש את זכותו ל"הסגר קטין" - לפיו הוא מגיש בקשה להתאחדות לכדורגל, אשר בסיום העונה תכפה ההעברה למועדון הקולט בסיום העונה.
בעקבות בקשתו עבר תקווה בסיום העונה לשחק במדי הפועל כפר סבא. בעונה שלאחר מכן חזר לנתניה, ששיחקה בליגה הארצית (הליגה השנייה דאז). בעונת 1996/1997 שיחק בבני יהודה תל אביב, ובסופה עבר לשחק באירופה, בקבוצה השווייצרית גראסהופרס ציריך. בגארסהופרס שיחק מעונת 1997/1998, בה זכה עמה באליפות, עד לעונת 1999/2000.
לקראת עונת 2000/2001 חזר תקווה לישראל וחתם בהפועל תל אביב, לאחר שהקבוצה זכתה בדאבל בעונה הקודמת וחיפשה מחליף לאחיו, שלום תקווה, שפרש בתום העונה והפך לעוזר המאמן בקבוצה. למרות קרבתו המשפחתית לעוזר המאמן, במהלך העונה הסתכסך אבי תקווה עם המאמן דרור קשטן, ובסיומה של העונה המאכזבת מבחינתו חזר לשווייץ וחתם ביאנג בויז ברן. 
לאחר שנתיים בברן חזר תקווה לישראל לקראת עונת 2003/2004 וחתם במכבי פתח תקווה, עמה זכה בגביע הטוטו באותה עונה. הוא המשיך בקבוצה גם בעונת 2004/2005 אך שוחרר לקראת סיום העונה, ב-9 באפריל, אז עבר לשחק תחת הדרכתו של אלי גוטמן בקבוצת פראלימני הקפריסאית. 
בעונת 2005/2006 חתם תקווה בהפועל כפר סבא, שהייתה מועמדת ודאית לירידה מליגת העל לליגה הלאומית, אך תחת המאמן אלי אוחנה הצליחה הקבוצה לחולל מהפך ולהנצל מירידה. יכולתו הטובה של תקווה, שתרמה למהפך, לא נעלמה מעיניהם של סקאוטים ומאמנים. במהלך העונה קיבל הצעות מקבוצות בכירות בשווייץ, כמו פ.צ. ציריך ולוזאן, כמו גם מקבוצות מהליגה השווייצרית השנייה.  ב-16 במאי 2006 פורסם כי הוא חתם בקבוצת לוגאנו מהליגה השנייה בשווייץ. אולם כשעסקת  לוגאנו כבר הייתה סגורה, ותקווה שוחרר מהפועל כפר סבא, הוא החליט במהלך מפתיע לוותר על החוזה עם לוגאנו ובמקומה סיכם לעונה אחת עם קבוצת הכח עמידר רמת גן, עמה ירד בעונה זו לליגה הלאומית. בתום העונה לא הצליח למצוא קבוצה חדשה, ובסופו של דבר פרש ממשחק פעיל.
תקווה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל ב-18 באוגוסט 1998,  כאשר עלה כמחליף במשחק ידידות מול נבחרת פולין, והורחק בכרטיס אדום. תקווה רשם 12 הופעות במדים הלאומיים, וכבש את שערו היחיד בניצחון  7–0 על אסטוניה במסגרת טורניר ידידות לציון 70 שנה להקמת ההתאחדות לכדורגל בישראל. את הופעתו האחרונה בנבחרת ערך ב-12 באפריל 2002, בהפסד 1–3 לדנמרק.
לאחר פרישתו החל לעסוק בנדל"ן יחד עם אחיו שלום תקווה.
ג'ושוע בל

ביוגרפיה

בל נולד בבלומינגטון שבאינדיאנה, ארצות הברית לאב נוצרי, פסיכולוג במקצועו, שכיהן כפרופסור באוניברסיטת אינדיאנה, ולאם יהודייה, תרפיסטית.
הוא רואה עצמו כיהודי מבחינה תרבותית. בל הוא נינו של איש תנועת הביל"ויים שלמה אביגדור לוין, ממייסדי חדרה.

קריירה מוזיקלית

את שיעורי הכינור החל כבר בגיל ארבע, לאחר שאמו גילתה כי הוא אוסף חוטי גומי מרחבי הבית ומותח אותם בין ידיות שידתו, כדי להפיק צלילים ששמע את אמו מנגנת בפסנתר. כילד למד אצל ג'וזף גינגולד, כנר ומורה למוזיקה מפורסם שלימד בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה. בגיל 12 הופיע כסולן בהופעת תזמורת פילדלפיה בניצוחו של ריקרדו מוטי. את לימודי התיכון סיים שנתיים לפני בני גילו. 
ב-1985 ערך את הופעת הבכורה שלו בקרנגי הול יחד עם תזמורת סנט לואיס, ומאז הופיע יחד עם רבות מהתזמורות הנחשבות בעולם. ב-2000 זכה בפרס גראמי על ביצוע יצירת סולו לכינור, יצירה מקורית שנכתבה עבורו על ידי המלחין ניקולס מאו אותה ביצע בניצוחו של רוג'ר נורינגטון. בל היה מועמד פעמים נוספות לפרס הגראמי על ביצוע יצירות של ג'ורג' גרשווין מפורגי ובס, של ליאונרד ברנשטיין ועל האלבום המשותף שהקליט עם נגני המנדולינה בסגנון הבלוגראס, סאם בוש ומייק מרשל. 
בל ביצע את קטע הסולו בפסקול זוכה האוסקר, של סרט הקולנוע "הכינור האדום", שיצא לאקרנים ב-1998. ב-2009 חבר למלחין הסרטים  לביצוע קטעי הסולו עבור פסקול הסרט מלאכים ושדים. השיר "Before My Time" שביצע עם סקרלט ג'והנסון היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר ב-2013. 
מאז 2004 בל הוא שותף אמנותי של תזמורת סיינט פול ומכהן כפרופסור אורח באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. ב-2007 זכה בפרס אברי פישר היוקרתי הניתן למוזיקאים קלאסיים אמריקאיים עבור הישגים יוצאי דופן. החל מסתיו 2008 מכהן כמרצה בכיר בסגל בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה. במאי 2011 נקבע כמנהל המוזיקלי של האקדמיה של סנט מרטין בשדות. 
כלי הנגינה של בל הוא כינור סטרדיוואריוס המכונה "Gibson ex Huberman". הכינור ששימש בעבר את הכנר ברוניסלב הוברמן, יוצר ב-1713, עיצומה של "תקופת הזהב" של אנטוניו סטרדיווארי. בל רכש אותו בסכום של קרוב ל-4 מיליון דולר אמריקאי, כשלצורך הרכישה מכר את כינורו הקודם, סטרדיוואריוס המכונה "Tom Taylor". אלבומו הראשון שהוקלט עם הכינור החדש, Romance of the Violin, נמכר במעל 5 מיליון עותקים. 
בתחילת 2007 נרתם בל לניסוי שערך עיתונאי הוושינגטון פוסט ג'ין ויינגרטן. בל התנדב ללבוש בגדי רחוב וכובע מצחיה מסווה, להופיע כנגן רחוב בשעת עומס בתחנת הרכבת התחתית של וושינגטון, כשהוא מנגן יצירות מופת בכינורו. במהלך הניסוי בן 43 הדקות, שתועד במצלמה נסתרת, חלפו על פני בל 1,097 עוברי אורח. רק שבעה מהם עצרו להאזין לנגינתו ורק אישה אחת זיהתה אותו. בל הצליח לאסוף במהלך הניסוי 32.17 דולרים (לא כולל שטר של 20 דולר שניתן לו על ידי האישה שזיהתה אותו). על תיאור הניסוי זכה ויינגרטן בפרס פוליצר לכתבה עיתונאית.
אליעזר צבי סילבר

ביוגרפיה

נולד בעיר שיקגו שבארצות הברית ליוכבד רבקה ולרב יעקב דוד סילבר, שכיהן כר"מ בישיבה לצעירים בשיקגו. בילדותו גרה משפחתו בשכנות למשפחת פינקל, הוריו של הרב נתן צבי פינקל שכיהן כראש ישיבת מיר. בשנת 1967 עלה ארצה ולמד בישיבת מיר אצל ראשי הישיבה רבי חיים שמואלביץ ורבי נחום פרצוביץ.  היה מקורב לרב פרצוביץ, ולמד איתו מספר שנים בחברותא. לאחר פטירת הרב פרצוביץ היה ממוציאי ספריו "שיעורי רבי נחום". לאחר נישואיו כיהן כר"מ בישיבת עטרת ישראל במשך כעשרים וחמש שנה. בשנת 2002 הקים ביחד עם הרב יהונתן וילנסקי את ישיבת דרך חכמה בשכונת הר נוף בירושלים. לאחר מכן אף העתיק את מגוריו למקום.
נשוי לקרייני לבית ברוידא ואב לשמונה. מתגורר בסמיכות לישיבתו בשכונת הר-נוף בירושלים.
חיבר את סדרת הספרים "דרך אליעזר", המכילים חידושים על סוגיות התלמוד. על הספר הראשון בסדרה זו זכה בשנת 2004 בפרס ירושלים לספרות תורנית.
עדים במדים

עדים במדים הוא הכינוי למשלחות של צה"ל לפולין ולארצות נוספות, בעקבות אירועי השואה. מטרת המשלחות היא העמקה ולימוד אישי-ראשוני של האירועים בתקופת השואה. את התוכנית יזמו אמיר השכל ואלעזר שטרן בן לניצולי שואה, לאחר ביקור שערך עם הוריו באושוויץ.

הרכב המשלחות

בכל משלחת משתתף ניצול שואה (עד המשלחת), שנותן הסברים על המקומות והאירועים מנקודת המבט האישית שלו. המשלחות מורכבות ממשרתי קבע, אזרחים עובדי צה"ל, חניכי קורסים בצה"ל, אנשי מילואים, חצוצרן מתזמורת צה"ל, 2 צלמים מטעם יחידת ההסרטה של חיל החינוך והנוער ונציגי משפחות שכולות. מפקד המשלחת הוא קצין בדרגת תא"ל לפחות. ההשתתפות במשלחת היא חובה עבור חניכי קורס מפקדי פלוגות המשרתים בשירות סדיר. החיילים המשתתפים במשלחת עונדים על כתפיהם תג ובו דגל ישראל (במקום תג היחידה של כל חייל וחייל). לכל חייל שהשתתף במשלחת מוענקת סיכת 'עדים במדים'.
גביע רוקה

היסטוריה

התחרות נוסדה ב-1913 על ידי הגנרל חוליו רוקה, שכיהן כנשיא ארגנטינה בשנים 1880 עד 1886. רוקה היה אוהד כדורגל נלהב, ובתקופת כהונתו כשגריר ארגנטינה בברזיל סבר כי משחקים בין הנבחרות של שתי המדינות יתרמו ליצירת יריבות כדורגל ראויה ויסייעו בפיתוח הספורט במדינות. הגביע היה אמור להיערך במתכונת שנתית ולסירוגין בשתי המדינות. היה זה אחד ההיבטים היחידים של הטורניר שהשתמרו במדויק לאורך כל שנות קיומו.
רוקה תרם גביע לפדרציית הכדורגל הארגנטינאית, והוסכם כי התחרות תיערך במשך שלוש שנים רצופות במתכונת של משחק יחיד בכל שנה, והנבחרת שתנצח בשני משחקים תקבל את הגביע לחזקתה לצמיתות. אולם, ב-1915 התאחדה פדרציית הכדורגל הארגנטינאית עם התאחדות הכדורגל הארגנטינאית, והמשחקים שלאחר מכן לא נערכו. ב-1922 הסכימה קונפדרציית הספורט של ברזיל להמשיך את התחרות, ונבחרת ברזיל זכתה בו בפעם השנייה, ובכך קיבלה לחזקתה את הגביע על אף שהפסידה לארגנטינה בטורניר השלישי שנערך שנה אחת לאחר מכן.
ב-1938 הסכימו ההתאחדויות לחדש את הטורניר. מבנה הטורניר השתנה, ונקבע כי הגביע יישמר אצל הנבחרת האחרונה שזכתה בו. במקרה ושני המשחקים הראשונים היו נגמרים בתיקו או שכל נבחרת הייתה זוכה בניצחון אחד, אזי היה נערך משחק שלישי. בינואר 1939 גברה ארגנטינה על ברזיל בריו דה ז'ניירו בתוצאה 5 - 1. המשחק הבא היה רווי אירועים, וארגנטינה החליטה לנטוש את המגרש במחאה לאחר שהשופט העניק בעיטת עונשין מ-11 מטרים לברזיל. בעקבות כך נערכו בסאו פאולו שני משחקים, בסיומם זכתה ארגנטינה.
ב-1957 נערך הטורניר באצטדיון מרקאנה, בו ערך הכדורגלן הנודע פלה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, לאחר שזומן על ידי המאמן סילביו פירילו. במשחק זה הבקיע פלה את שערו הראשון מתוך רבים במדי הנבחרת. כמו כן, החל מ-1940 זכתה ברזיל בכל הגביעים, למעט הגביע של 1971 שהוענק לשתי הנבחרות כיוון ששני המשחקים הסתיימו בתיקו.
בנג'מין קאופמן

שירותו הצבאי

במהלך אחד הקרבות בצרפת פגז שהכיל גז גרם לעיוורונו הזמני בזמן שעזר לחלץ מספר חיילים, הוא סירב לעזרה רפואית אך הרופאים הכריחו אותו להתאשפז בבית חולים. לאחר זמן מה ברח סמל ראשון קאופמן מבית החולים ושב ליחידתו, על כך הוא הועמד למשפט צבאי אבל הקצינים הבינו לליבו והאישומים בוטלו.
ב-4 באוקטובר 1918 במהלך הקרב ביערות ארגון הוביל קאופמן סיור במטרה להשמיד מכונת ירייה, שניים מאנשיו נפצעו והוא המשיך לבדו, הוא נפצע מכדור בידו הימנית אך המשיך בהסתערות כשהוא זורק רימונים בידו השמאלית ומנופף באקדח ריק, הוא הצליח לכבוש את העמדה, לקחת שבוי ולהבריח את שאר חיילי האויב. לאחר שחזר יחד עם השבוי לפלוגתו נפל על הקרקע והתעלף כתוצאה מאובדן דם.

מדליית הכבוד

על פעולותיו בקרב ביערות ארגון הוענקה לסמל ראשון בנג'מין קאופמן מדליית הכבוד, עיטור הגבורה הגבוה ביותר הנהוג בארצות הברית. 
בנוסף הוא קיבל עיטורים על אומץ ליבו מתשע ממשלות שונות, ביניהם צלב המלחמה.

לאחר שחרורו מהצבא

במלחמת העולם השנייה הוא שימש כדירקטור בוועדת כח האדם של המלחמה בניו ג'רזי.
בנוסף היה גם מפקד מועצת נכי מלחמת העולם של ניו ג'רזי וסגן מפקד לאומי של לגיון האומץ הלאומי.
מ-1945 עד 1959 הוא היה היושב ראש של ארגון ותיקי המלחמה היהודים של ארצות הברית.
במשך 10 שנים הוא היה מנהל שירות התעסוקה בטרנטון, ניו ג'רזי.
ב-5 בפברואר 1981 נפטר קאופמן ונקבר בטרנטון. הוא הותיר אחריו אישה, בת, אחות ושני נכדים.
ספר ניצחון ישן

ספר ניצחון ישן, הוא ספר מסוגת ספרי ויכוח (ניצחון=התנצחות) שנכתב על ידי יהודים במסגרת הפולמוס היהודי-נוצרי. הספר נכתב ככל הנראה בתחילת המאה ה-14, והוא כולל אסופת טענות אנטי-נוצריות שנלקחו, בין היתר, מספר יוסף המקנא (אמצע המאה ה-13) ומספר הטענות לר' משה מסאלרנו. לדעת אפרים אלימלך אורבך, סגנון הספר, תוכנו ולשונו מלמדים כי הוא נערך בגרמניה.
עיקרו של הספר הוא פירוש לפסוקי התורה, שמתמודד עם פרשנותם של אבות הכנסייה לכל פסוק. בעיקר תוקף הספר את הפרשנות הנוצרית המוצאת בפסוקי המקרא פרה-פיגורציה לאירועים בברית החדשה ומפגין בקיאות רבה בפרשנות הנוצרית. הספר מציג הפרכה כנגד כל פירוש נוצרי, ומעמיד את הפרשנות היהודית. פעמים רבות מתוך עמדה אירונית ואף פרודית, המציגה את הפירוש הנוצרי כאבסורדי. טכניקה נפוצה אחרת בספר היא אימוץ לכאורה של עמדות היסוד של הפרשנות הנוצרית, רק על מנת להעמידן על ראשן ולהוכיח את אמיתות הפרשנות היהודית, גם לשיטת הפרשנות הנוצרית.
למשל:
בראשית ב 7: וייצר ה' אלוהים את האדם. פוקרים המינים על שוני שמות הללו ה' אלוהים, ואומרים הן אב ובן (כוונתם להראות שיש שתי אלוהויות על פי כתוב זה) ויש להשיב: ויברא אלוהים את אדם [שם א' 27] והפיל השם האחד להודיע כי הוא אחד ולא שניים.
דיאן ראדיץ'

חייו האישיים

ראדיץ' נשוי ואב לשני בנים ובת. אשתו דראגנה מאינג'יה, פרוור של בלגראד, שם הם הכירו ב-1998.
ארנו

גאוגרפיה

מקור הנהר בהר פלטרונה באזור קסנטינו שבהרי האפנינים, זורם ומסתובב לכיוון דרום. הנהר מסתובב מערבה ליד ארֶצוֹ כשהוא עובר דרך פירנצה, אמפולי ופיזה, ונשפך לים הטירני (או לים הליגורי על פי גרסה אחרת) במרינה של פיזה. באורך 241 ק"מ, הוא הנהר הארוך ביותר בטוסקנה. פלגיו הראשיים הם: נהר הסייבה, ביסנציו, אומברונה, ארה, אלסה, פזה ופשה. שפך הנהר משתרע על שטח של 8,200 קמ"ר.
הנהר חוצה את פירנצה, שם הוא עובר תחת 'הגשר הישן' (פונטה וקיו) ו'גשר השילוש הקדוש' (פונטה סנטה טריניטה). לכל אורך ההיסטוריה, הציף הנהר את העיר באופן קבוע, כאשר ההצפה האחרונה הייתה ב-1966. הצפות גדולות נרשמו גם ב-4 בנובמבר 1333 וב-13 בספטמבר 1557.
קצב הזרימה של הנהר נתון לשינויים קיצוניים. לפעמים הוא מתואר כנהר שתוך מספר ימים הופך ממצב של נהר אכזב למצב של כמעט הצפה. בנקודה שבה עוזב הנהר את הרי האפנינים, לספיקת הנהר טווח רחב של ערכים, מ-6 מ"ק לשנייה ועד 2,000 מ"ק לשנייה. סכרים חדשים נבנו במעלה הנהר מפירנצה והקלו את הבעיה.
פורוסמיד

מנגנון הפעולה

הנפרון הוא היחידה הפעילה בכליות ויש לו מספר אתרים שעליהם פועלות תרופות משתנות.  
התרופה פורוסמיד פועלת על החלק המכונה "לולאת הנלה" בנפרון.  
התרופה מעכבת את משאבת (קו-טרנספורטר) הנתרן-אשלגן-כלוריד (Na-K-2Cl) בזרוע העולה של לולאת הנלה.  
פעולה זאת גורמת להפרשת נתרן, כלוריד, אשלגן ומים דרך השתן, הגדלת נפח ההשתנה וצמצום נוזלי הגוף.  
פורוסמיד גם גורם להפרשת מגנזיום וסידן, אם כי היפוקלצמיה (ירידה ברמות סידן בדם) איננה תופעת לוואי אופיינית של התרופה. היתרון של פורוסמיד בהשוואה לתרופות משתנות אחרות הוא יעילותה גם כאשר יש ירידה בתפקוד הכלייתי, יכולתה לגרום לפעילות משתנת ללא חמצת (בניגוד למעכבי האנזים קרבוניק אנהידראז, שידוע שגורמים לחמצת) ויעילותה המסיבית בהורדת נפח נוזלים בהשוואה לתיאזידים.

תגובות עם מזון וצמחי מרפא

הספיגה של פורוסמיד פוחתת כאשר הוא נלקח על קיבה מלאה. מומלץ ליטול את התרופה על קיבה ריקה.
צריכת כמות גדולה של ליקוריץ עלולה לגרום להיפוקלמיה ואובדן מים ובכך להחמיר את תופעות הלוואי של פורוסמיד.

פרמטרים לניטור ומעקב

בזמן הטיפול בפורוסמיד יש לעקוב אחרי תפקודי הכליה (מעקב אחרי רמות קריאטינין ואוריאה בדם), מעקב אלקטרוליטים (אשלגן, נתרן, סידן, מגנזיום), מעקב אחרי רמות חומצה אורית, מעקב לחץ דם.
כמו כן יש לעקוב אחרי משקל גוף ולהעריך את מאזן הנוזלים.
כאשר התרופה ניתנת בהזרקה או במינונים גבוהים, יש לעקוב אחרי סימנים של פגיעה בשמיעה.

בספורט

בתחום פיתוח הגוף בעיקר בארצות הברית, נטילה של התרופה לקראת תחרות  זה היא תופעה שכיחה על מנת לרוקן את הגוף לגמרי מפחמימות צוברות נוזלים ולהוריד את משקל הגוף ולכן משתנים אסורים לספורטאים.
טאקומה אסאנו

קריירת מועדונים

לאחר שהצטיין בליגת התיכונים היפנית במדי "התיכון הטגני יוקאצ'י", ב-18 בינואר 2013 אסאנו הצטרף לסאנפרצ'ה הירושימה מליגת העל היפנית. בעונת 2013 רשם רק הופעה אחת בליגה, בעונת 2014 רשם 11 הופעות בליגה.
בעונת 2015 הצליח להפוך לשחקן מפתח בהרכב הקבוצה ורשם 34 הופעות וכבש תשעה שערים ונבחר לרוקי השנה בליגה היפנית. בנוסף, זכה עם הקבוצה באליפות יפן.
ב-3 ביולי 2016 אסאנו חתם בארסנל מהפרמייר ליג, אך אסאנו לא קיבל היתר עבודה.
ב-26 באוגוסט 2016 הושאל לשטוטגרט מהבונדסליגה השנייה עם אופציה לשנה נוספת. בסיום העונה העפילה שטוטגרט לבונדסליגה והאופציה לעונה נוספת במועדון, מומשה. ב-23 במאי 2018 אסאנו חתם בהנובר 96. אסאנו נשר עם האנובר בתום עונת 2018/19 לבונדסליגה השנייה, ועזב את המועדון.
בקיץ 2019 חתם אסאנו בפרטיזן בלגרד.

קריירה בינלאומית

ב-2 באוגוסט 2015 אסאנו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן בהפסד 2-1 לקוריאה הצפונית במסגרת גביע מזרח אסיה. ב-3 ביוני 2016 אסאנו הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-7 נגד בולגריה במסגרת גביע קירין.
אסאנו השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
טאקאשי סאקאי

קורות חיים

סאקאי נולד באזור הירושימה שביפן והתחנך בבתי ספר צבאיים בקובה ובאוסקה. בשנת 1908 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית, והצטרף לגדוד הרגלים ה-28. בשנת 1924 קודם לדרגת מייג'ור, ובשנת 1928 לדרגת קולונל משנה (lieutenant colonel).
באותה שנה הוצב בג'ינאן שבמחוז שאנדונג בסין וככל הנראה היה אחראי לרצח חיילי הקוומינטנג ב-4 במאי 1928. בשנת 1932 עבר לשרת בטיינג'ין.
בשנת 1932 קודם לדרגת קולונל ופיקד על היחידה החמישית של חיל המודיעין הקיסרי היפני, תפקיד בו נשא עד שנת 1934.
בין השנים 1934–1935 היה מפקד הצבא היפני בסין. בשנת 1936 מונה למפקד גדוד חיל הרגלים ה-23.
בשנת 1937 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, ומונה לתפקיד רגימנט חיל הרגלים ה-28.
בין השנים 1939–1940 פיקד על צבא הכיבוש היפני במונגוליה.
בשנת 1940 שב ליפן וכיהן כמפקד המשמר הקיסרי למשך זמן קצר.
בנובמבר 1941 הוצב בגואנגג'ואו ופיקד על הארמייה ה-23 של יפן. זמן לאחר שקיבל את הפיקוד, קיבל פקודה לכבוש את הונג קונג בתוך 10 ימים.
ב-8 בדצמבר 1941, שעות ספורות לאחר המתקפה על פרל הארבור, הורה סאקאי לראש המטה שלו, טדאמיצ'י קוריבאישי לכבוש את הונג קונג.
בשל סירובו של מושל הונג קונג מארק איצ'יסון יאנג להיכנע, ובשל תעוזת הכוחות הבריטיים במושבה, נאלץ סאקאי לבקש ארכה לסיום המשימה. יאנג נכנע לבסוף ביום חג המולד, 25 בדצמבר 1941, לאחר 18 ימי לחימה. כעסו של סאקאי על העיכוב בכיבוש המושבה הביאה ליחסו הרע כלפי האוכלוסייה הכבושה.
סאקאי כיהן כמושל הונג קונג בפועל עד 20 בפברואר 1942. לאחר תום כהונתו שב ליפן, ופרש מהצבא בשנת 1943.
בתום מלחמת העולם השנייה הורשע סאקאי בפשעי מלחמה בבית הדין הסיני הצבאי לפשעי מלחמה בנאנג'ינג ב-27 באוגוסט 1946, והוצא להורג על ידי כיתת יורים ב-30 באוגוסט.
אנרג'יקס אנרגיות מתחדשות

היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 2006 כחברה פרטית (חברה-בת של אמות השקעות בע"מ, זרוע הנדל"ן הישראלית של אלוני חץ נכסים והשקעות בע"מ).
החברה החלה בהקמת מתקנים סולאריים (בטכנולוגיה פוטו-וולטאית) שמוקמו על גגות שטחי הנדל"ן של אמות השקעות בע"מ. בהמשך, החברה ניצלה את הידע והניסיון שצברה להקמת מתקנים מורכבים יותר: היא הייתה לחברה הראשונה בישראל לחבר מערכת סולארית במתח גבוה על גג של מפעל "בסט קרטון" בקיסריה, ומאוחר יותר, הייתה הראשונה לחבר מערכת סולארית קרקעית גדולה במתח עליון במסגרת פרויקט נאות חובב. 
בשנת 2011 הפכה אנרג'יקס לחברה ציבורית והונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
עם הנפקתה החברה גייסה סך כולל של כ-145 מיליון ש"ח (לא כולל סך של כ-47 מיליון ש"ח בגין מימוש אופציות בשנת 2013). בשנת 2015 גייסה החברה כ- 340 מיליון ש"ח. בשנת 2016 מומשו אופציות סדרה 2 של החברה בגובה של 30 מיליון ש"ח. בשנת 2017 גייסה סך של כ-128 מיליון ש"ח (בהנפקה לציבור ופרטית). בסה"כ גייסה החברה כ-690 מיליון ש"ח, והיא בעלת שווי שוק של 1.405 מיליארד ש"ח בבורסה לניירות ערך בת"א (נכון לחודש יולי 2018).
בחודש יוני 2018, עת פרסמה החברה את דו"חותיה הכספיים לרבעון הראשון של 2018, נחזה כי ההכנסות של החברה ממכירת חשמל צפויות לנוע בטווח של 168-160 מיליון שקל, והרווח הגולמי צפוי לנוע בטווח של 138-130 מיליון שקל.

פעילות בתחום הפוטו-וולטאי (אנרגיה סולארית)

מתקן הדגל של החברה בתחום הפוטו-וולטאי לייצור אנרגיה סולארית הוא, כאמור, מתקן נאות חובב. מתקן זה מדגים את אחד מעקרונות העל של החברה - "Triple Win" (ניצחון משולש), לסביבה, לקהילה וליזם. הקמת המתקן, בהספק של 37.5MWp, הייתה בעלת מורכבות הנדסית חסרת תקדים, נוכח בנייתו על גבי בריכות אידוי כימיות משוקמות של אזור התעשייה נאות חובב, והוא מהווה פרויקט ייחודי בעולם מבחינה סביבתית. בין היתר, כלל הפרויקט הצבתם של כ-400 אלף פאנלים סולאריים על פני שטח של כ-500 דונם והוא מספק חשמל לכ-40 אלף בתי אב. על הקמת פרויקט זה, זכתה החברה בשנת 2015 בפרס "The most Innovative Renewable Energy Company Award" של המגזין "The New Economy". בסך הכל, לחברה 39 מערכות סולאריות מחוברות בישראל, בסך מותקן כולל של 49MWp. 
בחודשים מרץ ודצמבר 2017 זכתה אנרג'יקס במכסות ייצור חשמל באמצעות מתקנים פוטו-וולטאים במתח גבוה, בשני ההליכים התחרותיים שפרסמה רשות החשמל. בשני ההליכים, זכתה אנרג'יקס במכסות הגבוהות ביותר מבין כל היזמים והחברות שהשתתפו בהליך. במכרז הראשון זכתה אנרג'יקס במכסה של 70MW (כ-30% מתוך המכסה שחולקה) ובמכרז השני זכתה אנרג'יקס ב-39.6MW, כ-38% מהמכסה שחולקה). בהתאמה, החלה החברה בהקמתם של פרויקטים, בין היתר, סמוך ליישובים עומר, תאשור, דביר, שדה צבי, ברכיה, גיאה וגלאון.  
בחודש דצמבר 2017 הודיעה החברה שחתמה על הסכם להקמת מיזמים משותפים בתחום הפרויקטים הפוטו-וולטאיים (מערכות אנרגיה סולארית) עם חברה יזמית אמריקאית, בעלת צבר פרויקטים פוטו-וולטאיים בשלבי ייזום ופיתוח שונים בארצות הברית בהספק כולל של מעל MWp1,000.

פעילות בתחום אנרגיית הרוח

אנרג'יקס היא אחת החברות המובילות בתחום אנרגיית רוח בישראל. החברה הקימה שתי חוות רוח בפולין בעלות של 800 מיליון ש"ח, לרבות חוות הרוח השנייה בגודלה במדינה סמוך לעיר באני (Banie), בהספק של 106MW. 

בישראל מקדמת אנרג'יקס את פרויקט "אנרגיית רוח נקייה" (אר"ן) בצפון רמת הגולן, פרויקט הצפוי להיות בהספק כולל של MW 150-170.
הגרלה

הגרלה היא שיטת הימורים שבה הזוכה נבחר בבחירה אקראית לחלוטין, באמצעות מכונה הבוחרת מספר זוכה, ערבוב כרטיסי הגרלה בתיבה ובחירה עיוורת של כרטיס וכדומה. בניגוד לשיטות הימורים כגון טוטו או משחקי קלפים, שבהם בנוסף למזל נדרשת גם מיומנות מסוימת של המהמר, בהגרלה לא נדרשת כל מיומנות. 
אחוז תוחלת הזכייה בהגרלה הוא בדרך כלל נמוך מ-100, כדי להותיר סכום שיכסה את הוצאות התפעול וייתן רווח למפעיל.
סידור רב סעדיה גאון

קהילות בהם היה מקובל נוסח זה.

סידור הרס"ג היה מקובל בארצות מזרחיות כגון איראן, אפגניסטן, כורדיסטן ועוד (ראה נוסח פרס).
מרכז הספר והספריות בישראל

רקע ואופן הפעילות

"מרכז ההדרכה לספריות ציבוריות" נוסד בשנת 1976 ביוזמתו של קורט דוד וורמן. הארגון מספק מאז שירותים ומוצרים המופצים ליותר מ-5,000 ספריות וארגונים בישראל ולמעלה מ-6,000 ספרנים ומידענים. המרכז הוקם כגוף המגזר השלישי לאחר אישור חוק הספריות הציבוריות בשנת 1975, כשיתוף של שלושה גופים שחברו יחדיו: המחלקה לספריות במשרד החינוך והתרבות, אס"י - ארגון ספרני ישראל, שהשתייך להסתדרות העובדים הכללית, ובית הספר לספרנות, מידע וארכיונאות באוניברסיטה העברית בירושלים. המרכז הוקם על פי מודל סקנדינבי של ארגון-גג ארצי, הדואג לאינטרסים המשותפים של כל הספריות. הגוף החדש היה מופקד על ניהול תקציבי הרכישה של הספריות.
במשך שנים רבות ישבו משרדי "מרכז ההדרכה" בירושלים - בתחילה ברחוב כורש ולאחר מכן, ברחוב החבצלת. ברחוב החבצלת, משרדי מרכז ההדרכה היו בסמיכות לבניין לב רם, בו שכן משרד החינוך, ובסמיכות לבית הדואר המרכזי בירושלים, שממנו נשלחו הפרסומים המקצועיים וציוד לעיבוד ספרני לספריות ולספקים ברחבי המדינה. בנוסף, הפעיל המרכז "שירות קיטלוג מרכזי" ממשרד אשר שכן בחנות של רשת "ספרי" ברחוב נחלת בנימין בתל אביב, שהייתה בבעלות הסתדרות העובדים וסיפקה לספריות את הספרים כשהם מוכנים להעמדה על המדף, לפי הנחיות מרכז ההדרכה. בשנות השמונים, עבר משרד הקיטלוג של המרכז למבנה ההנהלה ומחסן הספרים המרכזי של רשת "סטימצקי" שבאזור התעשייה של בני ברק. המרכז חבר בארגונים הבינלאומיים IFLA ו-ROTNAC.
עם התפתחות מחשוב הספריות ורשת האינטרנט החליטה האספה הכללית של המרכז לשנות את שם העמותה ל"מרכז ההדרכה לספריות בישראל". הושם אז דגש על קורסים מקצועיים מוכרים לגמול השתלמות, הוכנה תוכנית להקמת קטלוג מרכזי ממוחשב, לספריות הציבוריות בישראל. עוד הוחלט להרחיב את פעילות ההוצאה לאור של ספרות מקצועית וכתבי עת בתחום הספרנות בשפה העברית ולקיים מכרזים לאספקת מוצרים ושירותים לספריות בתנאים הטובים ביותר.
מרכז הספר והספריות היה המוציא-לאור של כתב העת "יד לקורא" וממשיכו, "מידעת", עד שהאחרון פסק מלהתפרסם כמגזין ומאז, זהו שמו של אתר אינטרנט העוסק במידע הקשור לתחום.
בעשור השני של המאה ה-21, יושב המרכז בבניין משרדים בבני ברק, הכולל כיתות לימוד בהן מתקיימים קורסים שונים. "מרכז הספר והספריות בישראל" הוא גוף ללא כוונות רווח הנהנה מתמיכת משרד התרבות והספורט.
מנכ"ל מרכז הספר והספריות הוא צביקה מאיר. קדמו לו בתפקיד שמואל שם-טוב והמנכ"לים של "מרכז ההדרכה לספריות בישראל", אורלי און וד"ר איריס חי, וכן המנכ"לים של מרכז ההדרכה לספריות ציבוריות, ד"ר בועז לזינגר וגד רוזנבלט, המנכ"ל המייסד.
נחל יהודיה

אתר נחל יהודיה

נחל יהודיה הוא אתר טיולים פופולרי בישראל, המתחיל בחניון נחל זוויתן וקיימים בו שני מסלולי הליכה, עליון ותחתון, המשתלבים למסלול אחד ארוך למיטיבי לכת. המסלולים עוברים בכל רחבי האתר ומצריכים את המטיילים אף לעבור בריכות מים בשחייה או לטפס במעלה צוקים אנכיים.
באתר הטיולים ישנם שרידי בתי כנסת מתקופת התלמוד וכן שרידי כנסייה. באזור ניתן לראות דולמנים, שהם מבני אבן מאסיביים עתיקים, המתוארכים לשנת 3000 לפני הספירה בקירוב, עשויים לוחות בזלת אשר שימשו לקבורה בתקופות קדומות.
בדצמבר 2010 החלו בנחל יהודיה מפולות סלעים אשר מהוות סכנה לחיי אדם, כתוצאה מכך החלו בדיקות בטיחות תקופתיות שבמהלכן המסלול נסגר ונפתח חלקית לסרוגין. 
כיום המסלול המקורי של נחל יהודיה סגור למבקרים, וניתן להגיע רק עד המפל הראשון ולחזור. 
ביוני 2013 נפתח מסלול חדש במעלה הנחל.