google/wiki40b huggingface dataset:
הנס קון

הנס קון (קוהן\כהן) (Hans Kohn;‏ 15 בספטמבר 1891, פראג - 16 במרץ 1971, פילדלפיה) היה מחשובי חוקרי הלאומיות בעולם. ממקימי ברית שלום.

ימי ילדותו ונערותו

קון נולד בשנת 1891 בעיר פראג שבאימפריה האוסטרו-הונגרית.
בהיותו בן 17, כתלמיד בית ספר גרמני, החל להתעניין ביהדות ובציונות, התעניינות שנמשכה גם בזמן לימודיו באוניברסיטת פראג, שם למד משפטים תוך התמקדות בפילוסופיה גרמנית. בשנת 1909, בהיותו סטודנט בפראג, הצטרף קון לאגודת הסטודנטים היהודית "בר כוכבא", שאחד ממקימיה היה שמואל הוגו ברגמן, עמיתו של קון איתו ישתף פעולה בעתיד. בשנת 1913 מונה קון לתפקיד יו"ר האגודה, תפקיד אותו מילא עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. חברותו באגודת הסטודנטים הייתה אחת מהנקודות המרכזיות בעיצוב התודעה הפוליטית-אידאולוגית של קון. החל משנת 1909 הרצה בפני חברי האגודה מרטין בובר בנושא היהדות, הרצאות שעיצבו את גישתו כלפי הציונות. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוא שרת בצבא האוסטרו-הונגרי כקצין, ונפל בשבי הרוסי בשנת 1915. קון שהה בסיביר וסביבותיה עד לשנת 1920, חלק מהתקופה בשבי ובחלקה מרצונו החופשי. במהלך אותן השנים למד את השפה הרוסית, חקר את שאלת הלאומים ברוסיה ועסק בפעילות ציונית.

ימי בגרותו

בשנת 1920 עזב את ברית המועצות לטובת פראג דרך יפן, והחל לעסוק בפעילות ציבורית יהודית. קון לא השתקע בפראג, עקב האווירה המגבילה ששררה בה, ועזב לפריז שם שהה עד לשנת 1921 כמזכיר הנציגות היהודית הבינלאומית. באותה שנה אף התחתן ועבר ללונדון, שם שהה ארבע שנים בתפקידים ציוניים.
בשנת 1923 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו במשפטים לאוניברסיטת קארל בפראג, והחל לכתוב בנושא הלאומיות ובעיותיה בעולם שלאחר מלחמת העולם באופן שיטתי, ואף הצטרף לתנועה הפציפיסטית הבינלאומית.
באותה העת פעילותו הציונית התרחבה, ובהמשך לעבודתו בקרן היסוד עלה בשנת 1925 לארץ ישראל כדי לעמוד בראש מחלקת התעמולה של הקרן. בתקופת היותו בפלשתינה היה בין מקימי "ברית שלום", תנועה שמטרתה הייתה "לסלול דרך הבנה בין עברים לערבים לצורות חיים משותפות בארץ ישראל על יסוד של שווי שלם בזכיותיהם הפוליטיות של שני לאומים בעלי אוטונומיה רחבה ולצרותיה של עבודתם המשותפת לטובת התפתחותה של הארץ". בין מקימיה היו, מלבד קון, ארתור רופין, הוגו ברגמן, גרשם שולם ואחרים. על-פי הנחת חברי הקבוצה, הבנה בין יהודים לערבים היא התנאי להגשמה הציונית, ותוביל להקמה מדינה דו-לאומית ערבית-עברית.
לאחר מאורעות תרפ"ט, בסוף שנת 1929, ובהמשך לעמדתו בשאלת יחסי יהודים ערבים, החליט קון לעזוב את מישרתו בקרן-היסוד ולצאת לסדרת הרצאות באירופה ובאמריקה, ולשמש ככתב לענייני המזרח התיכון של העיתון "פרנקפורט צייטונג". הוא היגר לארצות הברית בשנת 1933 וקיבל מינוי של קבע בסמית' קולג' אשר במסצ'וסטס, והחל לפתח את הקריירה האקדמית שלו. בשנת 1949 עבר ללמד בסיטי קולג' של ניו יורק עד לפרישתו.

גישתו לנושא הלאומיות

חלק מרכזי בעבודתו המחקרית של קון הוקדש לחקר הלאומיות ומאפייניה בעולם המודרני. קון הבחין בין לאומיות אתנית המבוססת על היסטוריה, דת ותרבות משותפת לבינלאומיות אוניברסלית המבוססת על שותפות אזרחית של תושבי טריטוריה מסוימת. למעשה, קון סבר כי רעיון הלאומיות היחידי הקיים הוא הלאומיות האוניברסלית וכל דגם אחר של לאומיות הוא פרשנות מוטעית שלה. התאוריה של קון מכונה על ידי חוקרים שונים בשם דיכוטומית הלאומיות של קון.
הלאומיות האתנית (המוטעית לדעתו), מאפיינת, לדעתו של קון, את המדינות במזרח ובמרכז אירופה, והלאומיות האוניברסלית, מאפיינת את המדינות במערב אירופה. דוגמאות מובהקות ללאומיות אוניברסלית ניתן למצוא בארצות הברית, צרפת ובריטניה.
תרפיה במיקרוגל

תֵּרַפְּיָה במיקרוגל או תרמותרפיה במיקרוגל (ריפוי בחום על ידי גלי מיקרו) היא טיפול נגד תאים סרטניים בגוף על ידי חימום בגלי מיקרו את רקמת התאים, שהורס את התאים הפגועים. בנוסף, יוצר המיקרוגל בתאים נגועים בסרטן רגישות גבוהה יותר לטיפול כימותרפי ולטיפול הקרנתי.
כאשר הקרינה מופנית לעבר הדם כאשר הוא מוזרם במעגל זרימה חוץ גופי, ניתן להרוס את התאים הסרטניים. היכולת לשנות בקלות את מאפייני הקרינה כגון תדר הקרינה, עוצמת הקרינה ורוחב פולסי הקרינה, מאפשרת טיפול מדויק.
דומניקו פיורבנטי

ביוגרפיה

פיורבנטי גדל בנוברה, שבפיימונטה. הוא החל להשתתף בתחרויות שחייה בגיל 9 ושנה לאחר מכן החל להתאמן בכל יום. 
בשנת 1995 השתתף לראשונה באליפות אירופה בשחייה.

אלוף אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בשנת 1999 זכה פיורבנטי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.34 דקות. באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי שבפינלנד ביולי 2000 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.02 דקות ומדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.87 דקות.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת סידני (2000) זכה פיורבנטי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 1:00.46 דקות, לפני אד מוזס מארצות הברית (1:00.73 דקות) ורומן סלודנוב מרוסיה (1:00.91 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.87 דקות לפני טרנס פרקין מדרום אפריקה (2:12.50 דקות) ובן ארצו דוויד רמולו (2:12.73 דקות). ובכך היה לשחיין האיטלקי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית.

סגן אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה שביפן בשנת 2001 זכה פיורבנטי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.47 דקות, אחרי רומן סלודנוב (1:00.16 דקות) ולפני אד מוזס (1:00.61 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.72 שניות, אחרי אולג ליסוגור מאוקראינה (27.52 שניות) ורומן סלודנוב (27.60 שניות).
וידאל בנבנשת

דון וידאל בנבנשת (נולד בשנת 1380, ה'ק"ם, נפטר לפני שנת 1439, ה'קצ"ט) היה אחד מאחרוני המשוררים העבריים שפעלו בספרד הנוצרית.

לשאלת הזיהוי של דון וידאל בנבנשת

במאה החמש עשרה, בעיר סרגוסה, מדינת אראגון שבספרד, חיו שני משוררים ששם משפחתם היה בנבנשת ושמם הפרטי וידאל, ובלועזית בידאל. שאלת זיהויים והאבחנה בין השניים, גרמה לחוקרים מבוכה גדולה. יש שראו בדון וידאל בנבנשת ובווידאל בן-בנבנשת (בן לביא), דמות אחת, בגרסאות שם שונות. במקורות אחרים ישנה הבחנה ביניהם כשני משוררים נפרדים, אולם קיים ערוב בין פעולותיהם של השניים. על קיומם של שני וידאלים ידוע עוד במאה החמש עשרה. המשורר שלמה בונפיד, מזכיר את שניהם באגרתו:

"בראותי בימים עברו המשורר דון וידאל בנבנשת ז"ל ודון בידאל בן לביא קבצו שיריהם לחכם שנאור....
 ואני ידעתי הבדל יבדילוני מן המשוררים הקדומים ויחשב נעם שיריהם בר נקי ובר"
 וכן:

" לפיארה פְאֵר הַשִּׁיר אֲשֶר סַף וְאֶל לָביא כְלָביא לִי שְׁאָגָה/

וְעַל בֶּן בֶנְבְנֶישְׁת יוֹם יוֹם אֲיַלֵּל אֲשׁר הֵסִיר כָּל בְּדַל שִׁיר וְהִגָּה",
אולם היו חסרים פרטים וראיות מדעיות. הראשון שהביא הוכחות לקיומם של שני משוררים הוא החוקר צבי גרץ אבל הוא לא קבע מה שמו המדויק של כל אחד מהם ולא חילק את השירים על פי מחבריהם. מחקרים של דר' תרצה ורדי, ודר' מתי הוס הבדילו את האחד מן השני והגדירו את פרטי הזהות והשירים של כל אחד משני המשוררים.

האחד, וידאל יוסף בן לביא בן בנבנשת. משורר שעסק בנוסף גם במדע, והשתתף בוויכוח טורטוסה. לאחר מכן התנצר עם רבים מבני משפחתו וכנוצרי שימש בתפקידים שונים בחצר המלכות.
השני, דון וידאל (בידאל) בנבנשת, משורר ומחבר מקמות.

תולדות חייו

מעט מאד מידע קיים על תולדות חייו של דון וידאל בנבנשת. אביו יוסף בנבנשת נשא את בונפילה בת וידאל דה לה קבלריה, לאשה בשנת 1380. ייתכן שדון וידאל בנבנשת, היה אחיו של רבי אברהם בנבנשת, הרב הראשי של קסטיליה ומדינאי בחצר המלך חואן השני. דון וידאל בנבנשת נשא לאשה את אחותו של וידאל בן לביא, שהייתה בתה של בת דודו בונפוס. משיר שכתב לידידו יוסף בן לביא, מסתבר שאשתו מתה, "גלה ממני כבוד... לקוחה ממני אחותך נותי נ"ע". גם במקור זה יש משום אישור שזו הייתה אחותו של בן לביא. וידאל בנבנשת היה ביחסי ידידות עמוקים עם יוסף בן לביא, והם אף כתבו יחד כמה יצירות. משיר שכתב לו המשורר שלמה בן משולם דיפיארה "במקלה תעבר ירדן מצוקות", ניתן להסיק שמעט לפני חתונתו נפטר אחיו.
ייתכן שדון וידאל בנבנשת היה רופא, כך לפחות ציין משה ב"ר יעקב בן זאברה שהעתיק את כתב היד שלו. דר' הוס מציין בהקדמתו לספר "מליצת עפר ודינה", כי ישנם ביצירה פרטים רבים המעידים על ידע רפואי נרחב. לא ידוע ממה התפרנס, אולם אין עדות שהיה לו פטרון או שנזקק לחסדי נדיבים, וייתכן אף שהיה בעל אמצעים, שכן דיפיארה מבקש מבנבנשת שיעזור לוכספית. כן ישנם מכתבים המעידים על אישיותו התקיפה ופעילותו כבורר בסכסוכים. ייתכן שהייתה זו רק סמכות רוחנית כי אין כיתוב רשמי על פועלו זה. דון וידאל בנבנשת, ביחד עם עוד משוררים מסרגוסה (שלמה דיפיארה, יוסף בן לביא, שלמה בונפיד), ייסדו אגודה ספרותית, דוגמת חברות ממין זה שהיו שכיחות בקרב הנוצרים. האגודה נקראה "עדת נוגנים" (במקומות אחרים גם "כת משוררים"). מעמדו של בנבנשת היה נמוך יותר על פי הודאתו, אולי בשל היותו צעיר מהאחרים. בנוסף ניהל בנבנשת חליפת מכתבים ענפה עם רבים מחכמי דורו, בהם: שנאור, משה גבאי, ר' יוסף אלבו, ר' שם טוב, המגישתר אברהם בייבאג'י ועוד.
אין עדות לפעילותו הציבורית. אולם ישנה אגרת שבה הוא כותב אל מי שהוא מכנה "הגיבור", על צרות עמו ובה בקשה שהלה ילך להשתדל אצל המלך על דבר הקהילות היהודיות.
רחוב יפת

היסטוריה

הרחוב היה בעבר דרך שהקיפה את חומות יפו העתיקה. לאחר פירוק והריסת החומה, סביב 1870, וצמיחת העיר, הפך לרחוב מסחרי מרכזי. באבני החומה שפורקו נעשה שימוש משני, ובכלל זה לבנית חלק מהבתים שברחוב. הדרך חיברה בעבר בין יפו לעזה וגם נקראה בשם: דרך עזה. הרחוב היה בתחילה הרחוב היחידי שהוא חצה את כל העיר עד להקמתה של שדרות ירושלים על ידי "הסולטאן הטורקי" בשנת 1915 ששכנה במקביל אל הרחוב במזרח העיר על השטח שבו היו פרדסים. כמה "סימטאות מקורות" בצידו המערבי של תחילת הרחוב העוקף את יפו העתיקה הם שרידי השערים של העיר העתיקה.
כיום הרחוב מקשר בין כיכר השעון לעיר בת ים (ממשיך לרחוב בלפור). הדרך הייתה אחת משלוש דרכים שיצאו מיפו לערים מרכזיות, יחד עם דרך שכם (כיום רחוב רזיאל ובהמשכו רחוב אילת, דרך יפו-ת"א, דרך בגין וציר ז'בוטינסקי ברמת גן, בני ברק ופתח תקווה) ודרך נוספת לירושלים דרך רמלה (כיום רחוב עולי ציון, דרך בן צבי וכביש 44). ב"גן השניים" ברחוב יפת פינת רחוב ציונה תג'ר ניצב חדר שנאים, שתוכנן בשנת 1923 על ידי האדריכל אלכסנדר ברוולד.

לאחר קום המדינה

במהלך שנות ה-60 הוקמו ברחוב 2 רחבות גדולות עם "מפרצי חניה" לצד מגדלי מגורים בחלקו הדרומי של הרחוב ובחלקו הצפוני בגלל אופיו הצר של הרחוב. בחלקו הצפוני הוקם מגדל מגורים במקום כמה בתי קברות שהועברו אל אזור החוף הדרומי של יפו, האחד צפוני בשכונת עג'מי מעל גשר יהודה הימית בקרבת העיר העתיקה והשנייה בשכונת ג'בליה באזור "גן תמר".
סנדרין קורמן

ביוגרפיה

קורמן נולדה בעיר ורוויה (Verviers). נבחרה למיס בלגיה 1997 וייצגה את מדינתה בתחרויות מיס עולם 1997 ומיס תבל 1998.
ב-1998 היא החלה את הקריירה הטלוויזיונית שלה בערוץ הטלוויזיה RTL, והנחתה בין היתר את התוכניות Les balades de Sandrine ו-Télévie.
ב-2009 החלה להנחות את הגרסה הצרפתית של התוכנית America's Got Talent ווויפאוט ובאותה שנה שיחקה בתיאטרון במחזה מאת מארק קאמולטי ושרה בלהקה "הקרקס".
ב-2010 הנחתה את הגרסה הצרפתית של התוכנית טופ שף.
ב-2011 החלה להנחות את הגרסה הצרפתית של אקס פקטור.
מ-2015 היא מגישה את תוכנית הריקודים "Got to Dance : Le Meilleur Danseur"
היא שימשה מספר פעמים כמנחה של תחרות מיס בלגיה ומלך היופי של בלגיה.

חיים אישיים

ב-2007 נישאה לדוגמן חביאר פיאמס וב-2007 נולד בנה.
ב-2008 נפרדה מבעלה וב-2014 נישאה בשנית, ב-2015 ילדה את בנה השני.
הרצחת וגם ירשת

הביטוי "הֲרָצַחְתָּ וְגַם יָרָשְׁתָּ?" משמעותו שנעשה עוול על גבי עוול, כאשר בנוסף יש בהן הפקת הנאה ותועלת מפירות העוולה שהיא בחינת הגדלת העוולה מבחינת עושה העוולה, ומנגד "הוספת חטא על פשע" בבחינת הגדלת העוולה כלפי הקורבן.

פרשנים ותלמוד

על פי הפרשנים, השאלה היא דברי תוכחה שמשמעותם היא "הייתכן שרצחת את נבות כאויב, וגם ירשת אותו כקרוב אהוב?" אפשרות נוספת מתבססת על הקוד המקראי על פיו נכסיו של אדם שבגד במלך והוצא להורג עוברים למלך, כך שהשאלה היא "האם הריגתו של נבות הייתה בדין, כך שאחאב לוקח לו את נכסיו?"
ניתן לבצע הקבלה של הדבר לחוק המקראי והתלמודי על פיו לא עונשים את האדם בעונש כפול. כך למשל, אדם שעשה מעשה שיש בו מוות וגם תשלום ממוני, כמו למשל רציחת אדם תוך כדי הריסת רכושו, אם עונשו מוות – יהיה פטור מהעונש הממוני הקל. עם זאת, אין מדובר בפירוש רווח לדעת רוב החוקרים, אשר רואים בביטוי "הרצחת וגם ירשת" כדברי תוכחה, ולא כשאלה משפטית ו/או דברים הבאים לסנגר על הרוצח בניסיונו לרשת את הקורבן.

בחוק

חוק הירושה הישראלי קובע "אלה פסולים לרשת את המוריש: מי שהורשע על שגרם במתכוון למותו של המוריש או שניסה לגרום למותו ...". 
בתי משפט השתמשו בביטוי לנמק שלילת זכותו של אדם ליהנות מפירות עוול שעשה. בפסק דין Riggs v. Palmer  במדינת ניו יורק נקבע שנכד שרצח את סבו לא יירש אותו, למרות הוראות הצוואה של הסב. בישראל, נימק השופט מישאל חשין את הסירוב לאפשר לאדם לגדל את בנו שנולד לו מקטינה בניגוד לחוק, תוך שימוש בביטוי "הרצחת וגם ירשת?".
סמל כף ורדה

סמל כף ורדה מכיל עיגול, ובתוכו כתוב השם הלאומי של המדינה בפורטוגזית (República de Cabo Verde). כמו כן בתוך העיגול נמצא משולש כחול ובתוכו לפיד המסמל את החופש של האחדות הלאומית.
סביב הסמל קיימים 10 כוכבים המסמלים את האיים של כף ורדה, והם דומים לכוכבים המצויים על דגל כף ורדה.
הצמח בתחתית הסמל ידוע כ"פלומב בוב" (plumb-bob) ומטרתו לסמל צדק ויושרה.
שרה פלפס

קריירה

פלפס כתבה יותר מחמישים פרקים של אופרת הסבון "איסטאנדרס", כולל חזרתו של דן ווטס, ומותו כעבור שנתיים, כשנהרג בידי אשתו. ב-2011 כתבה תסריט לדרמה התקופתית של ה-BBC לחג המולד, המיני-סדרה "תקוות גדולות". עוד כתב את התסריט לדרמה "The Crimson Field" המתרחשת בתקופת מלחמת העולם הראשונה. הסדרה בוטלה אחרי עונה אחת בשל נתוני צפייה נמוכים.
ב-2015 כתבה פלפס תסריט למיני-סדרה "כיסא פנוי" עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יי קיי רולינג.

עיבודים לספרי אגאתה כריסטי

באותה שנה שודר עיבוד של פילפס לרומן "עשרה כושים קטנים" מאת אגאתה כריסטי מיני-סדרה בשם "ולא נותר אף אחד".
באפריל 2018 שודר עיבוד נוסף של פלפס לרומן מאת כריסטי בערוץ BBC One. המיני-סדרה "תעלומת האליבי החסר" תוכננה לשידור בחג המולד, אבל אחד השחקנים הראשיים הואשם בתקיפה מינית. לכן הסדרה צולמה מחדש כשכריסטיאן קוק החליף את אד וסטוויק.
ביוני 2018 פורסם שה-BBC מצלמים עיבוד של פלפס לרומן "תעלומת האלפא ביתא" בכיכובו של ג'ון מלקוביץ' בתפקיד הרקול פוארו.{title=BBC - First-look image of John Malkovich as Hercule Poirot in BBC One’s The ABC Murders - Media Centre }

עבודות נוספות

עבודותיה של פלפס לרדיו כוללות את "Vital Signs II",‏ "Cardamom",‏ "The Collected Works of Billy the Kid" ו-"The Compass Rose: A Tattoo Lexicon". לפני שהצטרפה ל-BBC ב-2002 כתבה פלפס עבור ערוץ BBC World Service את אופרת הסבון "Westway". לתיאטרון כתבה פלפס את המחזות "Tube", "אנג'לה קרטר", "The Subtle Art of Boiling Lobsters",‏ "Amaretti Angels" ו-"Modern Dance for Beginners".
סנטו אמרו

גאוגרפיה

סנטו אמרו ממוקמת כ-0.8 ק"מ מהכפר בלה ויסטה , כ-3 ק"מ מהעיר קונדה  וכ-6 ק"מ מבירת המדינה סאו טומה.

תנועה ותחבורה

סנטו אמרו ממוקמת ליד הכבישים EN1 ו-ES4.
היינריך קרייפה

קריירה מוקדמת

קרייפה נולד ב-5 ביוני 1895 בנידרשפייר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס קרייפה לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט המילואים ה-237, עמו לחם בקרבות השונים, ובכלל זה בקרב ורדן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף קרייפה לפרייקור, ולאחר מכן לוורמאכט, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1938 הועלה קרייפה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-26 באוגוסט 1939 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-909.

מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה על צרפת לחם קרייפה עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-58, ולאחר מכן לחם עמו במהלך מבצע ברברוסה והשתתף עמו בקרב על לנינגרד. ב-13 באוקטובר 1941 קיבל קרייפה על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובמאי 1942 חזר לגרמניה, שם מילא תפקידי הדרכה. ב-3 ביוני 1943 מונה קרייפה למפקד הדיוויזיה ה-79, עליה פיקד עד ה-24 באוקטובר אותה שנה. ב-1 בספטמבר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור וב-15 בפברואר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-22 בכרתים.
באביב 1944 תכננו בעלות הברית לחטוף את הגנרל פרידריך-וילהלם מילר, אשר אמצעי הדיכוי הקשים שלו זיכו אותו בכינוי "הקצב מכרתים". המבצע הובל על ידי מייג'ור פטריק ליי פרמור וקפטן ביל סטנלי מוס, סוכני SOE, אשר לוו בפרטיזנים יווניים תושבי כרתים. מכיוון שגנרל מילר עזב את האי לפני ביצוע התוכנית, החליט מייג'ור פרמור לחטוף את קרייפה במקומו.
בליל ה-26 באפריל יצא הגנרל קרייפה ממפקדה בארכאנס, לכבר מעונו ב"וילה אריאדני", כ-25 ק"מ מחוץ להרקליון. מייג'ור פרמור וקפטן מוס, לבושים כשוטרים צבאיים גרמנים, חיכו לו במרחק קילומטר אחד לפני ביתו, וכשהגיעה אליהם המכונית הם ביקשו מהנהג לעצור וביקשו את הניירות. ברגע שהמכונית עצרה, פתח פרמור את דלתו של קרייפה, קפץ פנימה ואיים עליו באקדחו, ומוס התיישב על מושב הנהג. מוס נהג במכונית כשעה וחצי, תוך שהוא עובר 22 מחסומי דרכים בהרקליון, ולאחר מכן הם נטשו את המכונית ופנו לעבר ההרים.  קרייפה יחד עם חוטפיו שהו בהרים כשבועיים וחצי, תוך שהם נמלטים מכוחות הוורמאכט שחיפשו אחריהם, וב-14 במאי, הם נלקחו מחוף פריסטרס ליד רודקינו על ידי צוללת והובלו למצרים. קרייפה נחקר, ולאחר מכן נשלח למחנה שבויים בקנדה, ממנו הועבר מאוחר יותר למחנה מיוחד בוויילס.

לאחר המלחמה

בשנת 1947 שוחרר קרייפה מהשבי, ועבר להתגורר בנורטהיים. בשנת 1972 נפגש קרייפה עם חוטפיו בתוכנית טלוויזיה יוונית, וב-14 ביוני 1976 הוא מת בביתו.
ולדמאר אנטון

ביוגרפיה

אנטון נולד בעיר אמאליק במחוז טשקנט שבאוזבקיסטן בקיץ 1996 להורים ממוצא גרמני. עובדת היותו יליד אוזבקיסטן נודעה רק ביולי 2016 כשחשף בריאיון כי הוא יליד העיר אמאליק. עד אז חשבו כי הוא נולד בעיר אנגן שבבאדן-וירטמבורג, גרמניה.
אנטון דובר גרמנית, אוזבקית ורוסית.

קריירת מועדונים

הוא התחיל את הקריירה הבוגרת בקבוצת הנובר 96 אחרי ששיחק בקבוצת הנוער שלה מאז 2007. במהלך עונת 2015-2016, אנטון הופיע פעמיים בהרכב הקבוצה הבוגרת, משחק אחד, בניצחון 2-1 על שטוטגרט ב-27 בפברואר 2016 משחק שני, בהפסד קבוצתו 1-0 לאיינטרכט פרנקפורט ב-19 במרץ 2016. את שער הבכורה שלו בבונדסליגה הבקיע נגד בורוסיה מנשנגלדבך ב-15 באפריל 2016. הוא גם שיחק עשרה משחקים במדי קבוצת המילואים האנובר 96 II.

קריירה בנבחרת

בשל היותו יליד אוזבקיסטן הוא זכה להתעניינות ממטה האימון של נבחרת אוזבקיסטן. בסוף מאי 2016 בכירי התאחדות הכדורגל האוזבקית אישרו שהם ניהלו עם השחקן מגעים לצירופו לנבחרת, אך המגעים לא התקדמו לכדי מימוש. ביולי 2016 באחד מראיונותיו לתקשורת אנטון הודיע שהוא היה רוצה לשחק בנבחרת רוסיה אם תינתן לו ההזדמנות לכך. בספטמבר 2018 הביע את רצונו לקבל אזרחות רוסית ולשחק בהרכב הנבחרת הרוסית.
הוא שיחק בנבחרת הנוער של גרמניה וזכה עמה ביורו 2017 לנוער.
נעמה פרידמן

נעמה פרידמן היא חוקרת ישראלית בתחומי הנוירופסיכולוגיה של השפה ופרופסור מן המניין בבית הספר לחינוך ובבית הספר סגול למדעי המוח של אוניברסיטת תל אביב. מחקריה עוסקים בליקויי תחביר ושליפת מילים לאחר פגיעה מוחית ובפגיעות התפתחותיות, בדיסלקסיות ודיסגרפיות בשפות שונות, ברכישת שפה ובהדמיה מוחית של שפה וקריאה. היא תוארה כ"חוקרת מוערכת, חדשנית ופורצת דרך בתחום מדעי הגיל הרך" אשר "מחקריה, המתמקדים ברכישת השפה העברית והערבית, הם בעלי רלוונטיות גבוהה ביותר לחברה בישראל ובעלי השלכות ללמידת ילדים במערכת הבית ספרית".
פרידמן היא ראש התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן של אוניברסיטת תל אביב, ראש המעבדה לחקר שפה ומוח והמעבדה לחקר התפתחות הילד של בית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב, כמו כן היא מרצה אורחת במחלקה למדעים קוגניטיביים באוניברסיטת מקווארי  שבסידני ומכהנת במערכת המייעצת של האגודה הישראלית לאוריינות ושפה.
היא עורכת ראשית של כתב העת "שפה ומוח" ועורכת בכתב העת Cortex בהוצאת אלסביר, כמו כן היא חברה בוועד המערכת של כתבי העת Applied Psycholinguistics  בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' ו־Biolinguistics.

ביוגרפיה

בשנים 1990–1994 למדה באוניברסיטת תל אביב לתואר שני במסגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן. בשנת 1994 קיבלה תואר שני בפסיכולוגיה קוגניטיבית בנושא מורפולוגיה באגרמטיזם, בהדרכת פרופ' יוסף גרודזינסקי וד"ר אורי הדר, ובשנת 1998 קיבלה תואר דוקטור בתחום זה, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת תשס"ה הייתה בין הנבחרים לפורום צעירי מדעי הרוח והחברה בחטיבה למדעי הרוח של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, בראשותו של פרופ' יוחנן פרידמן; ב־2007 כיהנה כמתאמת קבוצת עבודה בפרויקט של התוכנית לשיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי באירופה (COST) לסיקור וניתוח לקויות שפה של ילדים דו־לשוניים.
ב־2013 זכתה פרידמן בפרס מיכאל ברונו בתחום המדעים הקוגניטיביים, ב־2014 בפרס המנחה המצטיין מטעם מרכז־העל לחקר המוח ע"ש אדמס של אוניברסיטת תל אביב וב־2015 בפרס מפעל הפיס למדעים ולמחקר על שם לנדאו.

הישגים מחקריים

פרידמן מציינת כהישג מחקרי מרכזי שלה את זיהוים של סוגי דיסלקסיה שלא היו ידועים בעבר, אפיונם ופיתוח תוכניות טיפול יעילות עבורם. בין השאר היא מציינת כי מחקריה הובילו לראשונה לזיהוי מספר סוגי דיסלקסיה אצל קוראי ערבית. הישג חשוב נוסף הוא זיהוי ואיפיון של לקויות תחביר ולקויות שפה מסוגים שונים.

מחקרים (מבחר)

פרידמן חוקרת לקויות שפה של "ילדי רמדיה" – ילדים שנחשפו לפורמולה הצמחית הפגומה של החברה בשנת חייהם הראשונה. מתוך 61 ילדים במחקר, 59 סובלים מבעיות שקשורות לשפה, ולא בהכרח מבעיות אחרות.
מחקר אחר של פרידמן חשף שלגיל שבו ילדים חירשים מקבלים מכשיר שמיעה השפעה מכרעת על יכולתם לרכוש שפה באופן תקין: ילדים שקיבלו אותו רק אחרי גיל 8 חודשים נוטים לסבול מבעיות שפה לאורך כל חייהם.
דב שוורצמן

תולדותיו

נולד בעיר נבל שברוסיה לרב יהושע זאב שוורצמן. סבתו היא בת למשפחת היצחקי, חסידי חב"ד. בילדותו למד ב"חדר" של חסידי חב"ד שפעל במחתרת. 
בתחילת שנת תר"צ, בהיותו כבן שמונה, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והיא התיישבה בתל אביב. אביו שימש כרב בתל אביב, ולמחייתם היו בבעלות המשפחה פרדסי אתרוגים. בשנת תרצ"ג, לפני הגיעו לגיל בר מצווה, נכנס ללמוד בישיבת חברון בירושלים. בלימודיו בישיבה נחשב לעילוי והתבלט בהתמדתו. 
לאחר מלחמת העולם השנייה הגיע לביקור בארץ ישראל הרב אהרן קוטלר, ראש ישיבת לייקווד, שחיפש חתן לבתו. מעמדו של הרב קוטלר בעולם התורה משך אליו בחורי ישיבה רבים ששוחחו עמו בדברי תורה. שמו של הבחור דב שוורצמן הגיע לאוזניו, וכשהתברר לו שהוא לא נמנה עם הבאים אליו נסע הרב קוטלר לפגוש בו בישיבה. לאחר ששוחח עמו בדברי תורה והתפעל מגאונותו בחר בו כחתן לבתו היחידה, שרה. בשנת תש"ו נערכו הנישואים בארצות הברית. 
לאחר נישואיו נשאר הרב שוורצמן להתגורר בסמיכות לישיבת לייקווד ומסר 'חבורות' (שיעורים) לתלמידיה. בשנים תשי"א-תשי"ב כיהן כר"מ בישיבת רבנו חיים ברלין. לאחר מכן ייסד, יחד עם הרב שמואל קמנצקי, את ישיבת פילדלפיה, ומסר בה שיעורים במשך מספר שנים. 
באמצע שנות ה-60 שב לישראל. עם בואו הוזמן על ידי הרב יעקב אדלשטיין לשמש כר"מ בישיבת השרון. כעבור שנה פרש וייסד את ישיבת בית התלמוד בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים, שכללה רשת של ישיבה גדולה, ישיבה קטנה וכולל אברכים. ביסוד ישיבתו הסתייע ברב משה שפירא. הרב שוורצמן עמד בראשות הישיבה במשך עשרות שנים והעמיד תלמידים רבים. 
בתחילת שנות ה-70 הוקמה בתחומי ישיבתו מסגרת תורנית לחוזרים בתשובה בשם "שמע ישראל". לימים היא נפרדה לכמה ישיבות, ובראשן ישיבת אור שמח, שהוא עמד בנשיאותה ומסר בה שיעורים. עסק גם בספרות המחשבה ונחשב בקי ובר-סמכא בספרי המהר"ל.
בשנותיו האחרונות חלה. נפטר בט' בחשוון ונקבר למחרת בבית הקברות בהר הזיתים, שם קבורים אביו וסבו.
ג'נט סוזמן

ביוגרפיה

סוזמן נולדה ביוהנסבורג למשפחה יהודייה, בתם של בטי ויבואן הטבק סאול סוזמן.
דודתה הייתה חברת הפרלמנט הדרום אפריקאי ופעילת זכויות האדם הלן סוזמן.
היא למדה אנגלית וצרפתית באוניברסיטת וויטוואטרסרנד  ולאחר מכן עזבה את דרום אפריקה לטובת לונדון שם למדה תיאטרון באקדמיית המוזיקה ואומנות הדרמה.
סוזמן הצטרפה במהרה וללא קושי ללהקה השייקספרית המלכותית ובזכות הופעותיה הדרמטיות המרשימות הפכה לאחת השחקניות הבולטות בתחום.
לאחר סיום שלטון האפרטהייד במדינתה חזרה סוזמן לדרום אפריקה וביימה מספר מחזות. 
הופעתה הקולנועית הראשונה של סוזמן הייתה בדרמה הביוגרפית "ניקולאי ואלכסנדרה". עבור תפקיד הקיסרית אלכסנדרה פיודורובנה אשתו של  ניקולאי השני הועמדה סוזמן לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
היא הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה על הופעתה בתור קלאופטרה בעיבוד הבריטי למחזה השייקספירי "אנטוניוס וקלאופטרה". ב-1976 השתתפה בסרט "מסע הארורים".
התפרסמה בנוסף בדרמה הבריטית התקופתית "חוזה השרטט" בתור בעלת האחוזה וירג'יניה הרברט ובדרמת האפרטהייד "עונת יובש לבנה" בתור סוזן אשתו של המורה הדרום אפריקאי בן דו טויט (דונלד סאת'רלנד).
הופעותיה הקומיות המוכרות היו בקומדיות "נזירות ממין זכר" בתפקיד הנזירה ליז ו"לאון והחזיר הכשר" בתור אמו היהודייה של לאון שרוצה לגדל את החזיר הכשר הראשון.

חיים אישיים

לסוזמן בן אחד מנישואיה לבמאי התיאטרון הבריטי טרוור נאן.