אנגלית בריטית

אנגלית בריטית היא מגוון ניבי השפה האנגלית הנמצאים בשימוש בבריטניה, על גרסאותיהם השונות, להבדיל מאלו שבקרב דוברי האנגלית האחרים בעולם.

מבטא

אף על פי ש"אנגלית בריטית" הוא מונח כללי המתאר את האנגלית בבריטניה, האנגלית המדוברת בחלקיה השונים של בריטניה משתנה במידה משמעותית. ישנו שוני במבטאים לא רק בין אזורים שונים בממלכה, כגון אירלנד הצפונית, סקוטלנד וויילס, אלא גם בין ערים שונות בתוך אנגליה. מבחינה היסטורית, השימוש הנפוץ באנגלית ברחבי העולם מיוחס לכוחה של האימפריה הבריטית, ששלטה בימיה הגדולים בחלקים נרחבים של העולם. המבטא האנגלי הנפוץ ביותר בקרב המעמד העליון התפתח באזור שסביב הבירה לונדון, ובערים בהן היו אוניברסיטאות גדולות דוגמת אוקספורד וקיימברידג': "ההגייה המקובלת" (Received Pronunciation, או RP) נתפשת תדיר גם כיום כ"אנגלית הבריטית" הקלאסית. אף כי ה-RP עודנו זוכה ליוקרה רבה, השימוש בו החל לדעוך גם בקרב המעמדות המשכילים.

למרות הקישור הסטריאוטיפי בינו לבריטניה, הרוב המוחלט של האוכלוסייה דובר ניבים ומבטאים אזוריים. החלוקה העיקרית היא בין מבטאים צפוניים, תיכונים ודרומיים, המתפצלים לאינספור מבטאים מקומיים. האיזוגלוסה (תיחום גאוגרפי בין אופני הגייה) הבולטת ביותר באי היא זו העוברת בקו שרופשייר-ברמינגהאם-שפך הוואש, שמדרום לה יש הבחנה בין הגיית תנועה כמעט-אחורית, כמעט-סגורה, מעוגלת (
) לתנועה אחורית, חצי-פתוחה, בלתי-מעוגלת (
) ומצפון לה היא אינה קיימת. ה-u ב-strut וב-foot נהגית בצפון באותו אופן. בין הניבים האנגלו-בריטיים ישנם לדוגמה:
אנגלית שפך התמזה (Estuary English), הרווחת בדרום-מזרח אנגליה ונחשבת לתחליף מתנשא (posh) פחות להגייה המקובלת. היא מתאפיינת למשל בשימוש בעיצור סדקי, סותם, אטום לעומת היגוי מלא של עיצור מכתשי, סותם, אטום (טי"ת) ב-RP. כך "סקוטלנד" נקרא "סקו'לנד."
קוקנית (Cockney), המזוהה עם המעמד הנמוך בלונדון וניכרת בשיטוח דיפתונגים לתנועות בודדות והיעלמות העיצור סדקי, חוכך, אטום בראשי מילים. כך time מבוטא "טאם" ו-house נעשה "אאוס".
מאנקונית (Mancunian), הרווחת במנצ'סטר והסביבה. כוללת השמטת הה"א בראש מילה וגם הגימ"ל בסופה (hanging קרי "אנגין"), אי-הגייה של הטי"ת בסוף מילה, הגייה זהה לרוב של u קצרה וארוכה (fudge כב-foot), ודגש חזק בתנועות.
סקאוס (Scouse), הנפוץ בליברפול והחבל. בין תכונותיו הבולטות הן הגייה של k בסוף מילה כ-ch ‏(book קרי "בוך").
טייק (Tyke), קבוצת הניבים של חבל יורקשייר. מלבד הגייה מיושנת, מכיל גם אוצר מילים גדול שמקורו ויקינגי.
מגוון ההגיות והמשלבים הלשוניים קשור בקשר הדוק למערכת המעמדות ההיסטורית במדינה, וטעון במשמעויות חברתיות ותרבותיות חזקות. כך, סר מייקל קיין היה אולי השחקן הראשון שהרהיב עוז לא לזנוח כליל את מבטא מעמד הפועלים שלו ולעבור ל-RP כשהחל להופיע בתיאטרון ובקולנוע, אף כי היה חייב לוותר על הקוקנית הטבעית למען הנהירות. הנושא נדון רבות בתרבות, למשל ב"גבירתי הנאווה". כיום מקובל הרבה יותר בקולנוע העולמי להציג דוברי מבטא עממי, כמו ג'ייסון סטיית'ם, כסמל לבריטיות אותנטית.
החל מאמצע המאה ה-20, עת החל לדעוך כוכבה של האימפריה הבריטית, ועד ימינו, מקושר מעמדה הרם של השפה האנגלית לדומיננטיות הכלכלית, הצבאית והפוליטית חובקת העולם של ארצות הברית, והאנגלית האמריקנית נחשבת בימינו בעיני רבים לניב המרכזי של האנגלית בעולם, במיוחד עקב הכמות העצומה של תוצרים תרבותיים המגיעים מארצות הברית.
האנגלית המדוברת (ובעיקר הכתובה) בבריטניה היא בעלת השפעה על האנגלית ברבות ממדינות חבר העמים הבריטי, ובכללן קנדה, אוסטרליה, דרום אפריקה והודו.

איות

חלק נוסף בו שונה האנגלית הבריטית מניבים אחרים של אנגלית, הוא האיות. מילים רבות נכתבות באופן שונה, כאשר לעיתים מדובר בסיומות או תחיליות של קבוצת מילים שלמה. כך למשל, אף על פי שמילון אוקספורד מעדיף את הסיומת "ize" כך, כפי שמקובל גם בארצות הברית, באנגלית בריטית היא מאויתת לרוב כ-"ise". הסיומת "er" במילים כמו "center", "liter" וכדומה, נכתבת באנגלית בריטית "re"‏ ("centre", "litre"). ככלל, המגמה באנגלית אמריקאית היא בכיוון של הפשטה וקירוב האיות להגייה. הסיומות "ize" ו-"er" הן דוגמאות טובות לכך.

אוצר מילים

אוצר המילים באנגלית הבריטית כולל מילים מסוימות שבניבים אחרים מוחלפות במילים אחרות. למשל, ה-"lift" הבריטי הוא ה-"elevator" האמריקאי. לפעמים השוני הוא בקיצור של מילים בשמות עצם ארוכים וכדומה. 
בנוסף, מילים מסוימות מתפרשות אחרת באנגלית בריטית לעומת ניבים אחרים של אנגלית.