היירספריי (מחזמר)

הפקת ברודוויי המקורית

לאחר מספרי מופעי הרצה מוצלחים בתיאטרון 5th Avenue שבסיאטל, התקיימה הצגת הבכורה של היירספריי בברודוויי, בתיאטרון ניל סיימון ב-15 באוגוסט 2002.‏ הבמאי של הפקה זו היה ג'ק או'בריאן, עם כוריאוגרפיה של ג'רי מיטשל, עיצוב במה של דייוויד רוקוול, עיצוב תלבושות של ויליאם אייבי לונג, עיצוב תאורה של קנת' פוזנר, עיצוב סאונד של סטיב ס. קנדי ופאות ייחודיות רבות מאת פול הנטלי. צוות השחקנים המקורי של ברודוויי כלל את מריסה ג'ארט וינוקור והארווי פירסטיין בתפקידים הראשיים, כטרייסי טורנבלד ואימה עדנה, בהתאמה. עוד לקחו חלק בצוות: מת'יו מוריסון בתפקיד לינק לארקין, לורה בל בנדי בתפקיד אמבר, קרי באטלר בתפקיד פני פינגלטון, לינדה הארט בתפקיד ולמה וון טאסל, מרי בונד דייוויס בתפקיד מייבל סטאבס, קורי ריינולדס בתפקיד סיוויד, ג'קי הופמן בתפקיד פרודי פינגלטון ודמויות נוספות, דיק לאטסה בתפקיד וילבור טורנבלד וקלארק ת'ורל בתפקיד קורני קולינס. את "שלישיית הדיינאמייטס" גילמו קמילה מרשל, שיינה סטיל וג'ודית ריצ'רד.
היירספריי קיבל מועמדויות לפרס טוני ב-12 קטגוריות, מתוכן זכה ב-8 פרסים, לרבות המחזמר הטוב ביותר, המחזאי הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והמלחין הטוב ביותר. וינוקור, פיירשטיין ולאטסה זכו בפרסים עבור ההופעות שלהם. ההפקה רצה במשך יותר משש שנים, עד שירדה ב-4 בינואר 2009, לאחר 2,642 הופעות. ת'ורל חזר לצוות השחקנים במשך עשרת החודשים האחרונים של המופע. גם וינוקור ופיירשטיין שבו לתפקידיהם המקוריים, למשך ההופעות האחרונות, בטרם המופע ירד.

הפקת לונדון המקורית

ההפקה בווסט אנד החלה את הצגות ההרצה בתיאטרון Shaftesbury ב-11 באוקטובר 2007, עד לערב הבכורה הרשמי, שהתקיים ב-30 באוקטובר 2007. מייקל בול שיחק את עדנה, עם מל סמית' כוילבור טורנבלד, ליאן ג'ונס כטרייסי, טרייסי בנט כולמה, פול מנואל כקורני קולינס, רייצ'ל וודינג כאמבר, אלינור קולט כפני, ובן ג'יימס-אליס כלינק. הצמד הבמאי ג'ק או'בריאן והכוריאוגרף ג'רי מיטשל, אשר עבדו יחד על ההפקה המקורית בברודוויי, התאחדו לצורך ההפקה בלונדון. המחזמר קבע שיא חדש, כאשר קיבל עשר מועמדויות לפרס אוליבייה, מתוכם זכה בפרס המחזמר החדש הטוב ביותר, וכן בפרסי השחקן והשחקנית הטובים ביותר במחזמר (בול וג'ונס). ההפקה ירדה ב-28 במרץ 2010, לאחר כשנתיים וחצי מאז עלתה, עם למעלה מאלף הופעות.

הפקת אוסטרליה המקורית

הפקה אוסטרלית של היירספריי עלתה במלבורן בתיאטרון הנסיכה ב-2 באוקטובר 2010, וזכתה לביקורות חיוביות. במאי הפקה זו היה דייוויד אטקינס, עם כוריאוגרפיה של ג'ייסון קולמן, שופט בתוכנית מציאות ריקודים אוסטרלית. המחזמר עבר להופיע בסידני החל מ-23 ביוני 2011. צוות השחקנים כלל ג'אז פלאוורס כטרייסי, טרבור אשלי כעדנה, ג'ק צ'יימברס כלינק, עם טווין קמפבל כסיוויד - תפקיד אותו גילם קודם לכן בברודוויי. אטקינס עיצב מחדש את ההפקה תוך שימוש בטכנולוגיות חדשות. עיצוב הבמה כלל מסכי LED ענקיים, שהוצבו על הבמה בשילובים שונים, בעוד הדמויות מתייחסות אל הרקעים המונפשים הנראים על המסכים. המחזמר רץ בסידני עד שירד ב-25 בספטמבר 2011, שבועיים מוקדם מהמתוכנן.

סיבובי הופעות

סיבוב ההופעות הראשון ברחבי ארצות הברית החל בספטמבר 2003 בבולטימור והסתיים ביוני 2006.‏ כיכבו בו קרלי גיבסון כטרייסי, ברוס וילאנץ' כעדנה, טרון ברוקס כסיוויד, סנדרה דניס כפני, סוזן סלה כולמה, ורמונה קול (שהוחלפה במהרה על ידי שארלוט קרוסלי) כמייבל סטאבס. כאשר סיבוב ההופעות הגיע אל לוס אנג'לס, שבה וינוקור לגלם את דמותה של טרייסי, יחד עם עמיתה לצוות השחקנים המקורי של ברודוויי מת'יו מוריסון, ששב לגלם את דמותו של לינק.
בחודש יולי 2006, יצא לדרכו סיבוב הופעות נוסף, ברחבי ארצות הברית ואסיה, שהחל בקזינו Harrah שבאטלנטיק סיטי. "גרסת קזינו" קצרה יותר הוצגה באטלנטיק סיטי במשך שישה שבועות, אך כאשר סיבוב ההופעות המשיך הלאה, הגרסה המלאה של המחזמר הוצגה. צוות השחקנים של הפקה זו כלל את ברוקלין פולבר בתפקיד טרייסי, ג'רי או'בויל בתפקיד עדנה, דן פרטי בתפקיד וילבור, קונסטנטין רוסולי בתפקיד לינק, כריסטיאן דנטה ווייט בתפקיד סיוויד, אליסה מאלגרי בתפקיד פני, ג'רט מאלון בתפקיד קורני קולינס, הפי מק'פרטלין בתפקיד ולמה, פרל תומאס בתפקיד אמבר ואיווט קלארק בתפקיד מייבל סטאבס. סיבוב ההופעות הופיע בטוקיו, בשנחאי ובבייג'ינג. הופעתו האחרונה הייתה ב-25 באפריל 2010, ב-Fox Performing Arts Center שבריברסייד, קליפורניה.
לאחר שההפקה בוסט אנד ירדה, היירספריי החלה בסיבוב הופעות בבריטניה ובאירלנד, החל ב-Wales Millennium Centre שבקארדיף ב-7 באפריל 2010, לאחר מספר הצגות הרצה, שהחלו ב-30 במרץ. צוות השחקנים של הפקה זו כלל את מייקל בול, בריאן קונלי ומיכאל סטארק, אשר גילמו לסירוגין את דמותה של עדנה, את לס דניס, נייג'ל פלנר ומיקי דולנז, אשר גילמו לסירוגין את דמותו של וילבור, וכן את לורי סקארץ', אשר גילמה את דמותה של טרייסי.
בשנת 2013 נערך סיבוב הופעות נוסף של היירספריי בבריטניה ובאירלנד. ההפקה יצאה לדרך ב-13 בפברואר ב-Lowry Theatre שבמנצ'סטר, עם מארק בנטון כעדנה, לוסי בנג'מין כולמה, מרקוס קולינס כסיוויד ופרייה סאטון כטרייסי. חברת ההפקות MM Musicals העלתה את המחזמר באולם Ashcroft Theatre שבקרוידון, בתאריכים 19-22 בנובמבר 2014, עם קורין מילר כטרייסי, אנדי לינגפילד כעדנה, ונטלי קייב כפני.
בחודש מרץ 2015 פורסם באתר האינטרנט של חברת ההפקות של מארק גאוצ'ר שהיירספריי תצא לסיבוב הופעות נוסף בבריטניה, החל מחודש אוגוסט 2015, עם ליהוק שיפורסם בהמשך, כמו גם המקומות בהן תוצג.

הפקת בית-ספר

בחודש אוגוסט 2008,‏ Sky 1, ערוץ הטלוויזיה הבריטי, החל לשדר את תוכנית המציאות Hairspray: The School Musical, שעקבה אחרי התפתחותה של הפקת המחזמר בבית ספר בצפון לונדון, החל משלב האודישנים, ועד להופעה, עם ייעוץ מצד מגוון שחקנים ויוצרים, לרבות שחקנים שלקחו חלק בצוות השחקנים המקורי של ברודוויי ושל הוסט אנד.

ההפקה בישראל

באוגוסט 2017 החלו בישראל ההצגות של הפקת המחזמר בעברית. כוכביה היו רוני מרחבי כטרייסי טורנבלד, איציק כהן כעדנה טורנבלד, עידן אלתרמן כווילבור טורנבלד, משי קלינשטיין כפני פינגלטון, טלי אורן והילה זיתון (לסירוגין) כוולמה וון טאסל, עידו רוזנברג כלינק לארקין, נוי הלפרין כאמבר וון טאסל, יפתח מזרחי כקורני קולינס, רודי ביינסין כמייבל סטאבס, הילה מערבי ורווית יעקב (לסירוגין) כפרודי פינגלטון.
ההופעה האחרונה של המחזמר הישראלי נערכה ב-24 באפריל 2018 בהיכל התיאטרון בקריית מוצקין.

מערכה ראשונה

העלילה מתרחשת בבולטימור, מרילנד, ביוני 1962. טרייסי טורנבלד, נערה שמנמנה מתעוררת במיטתה ויוצאת לבית הספר, תוך שהיא מהרהרת אודות אהבתה לעיר הולדתה, אהבתה לריקודים ורצונה להיות מפורסמת ("Good Morning Baltimore"). אחרי הלימודים היא ממהרת עם חברתה הטובה ביותר פני פינגלטון הביתה, על מנת לצפות בטלוויזיה בתוכנית ריקודים לנוער בהנחיית קורני קולינס ("The Nicest Kids in Town"). עדנה טורנבלד, אמה הביישנית וגדולת הגוף של טרייסי, מגהצת בגדים ומתלוננת על הרעש של המוזיקה שמגיעה מהטלוויזיה, ואילו אמה של פני, פרודי פינגלטון, מתלוננת על כך שזו מוזיקה "של שחורים". קולינס מודיע על אודישן לרקדנית בתוכנית שלו, וטרייסי מתחננת בפני אמה שתרשה לה ללכת. עדנה, מחשש שיצחקו על טרייסי בשל משקלה, מסרבת. אמבר וון טאסל - מהרקדניות בתוכנית של קולינס - נכנסת לוויכוח עם אימה ולמה וון טאסל. שלוש הבנות, טרייסי, פני ואמבר, מתעמתות עם אימהותיהן ("Mama, I’m a Big Girl Now").
לאחר קבלת רשות ותמיכה מאביה, וילבור טורנבלד, טרייסי הולכת לאודישן למופע, ופוגשת ברקדן הכוכב לינק לארקין, ומתאהבת בו ("I Can Hear the Bells"). ולמה, המפיקה הגזענית של התוכנית, פוסלת את האודישן של טרייסי בגלל עודף המשקל שלה, כמו גם את זה של אינז סטאבס, מפני שהיא שחורה ("The Legend of Miss Baltimore Crabs"). בחזרה בבית הספר, טרייסי פוגשת בסיוויד ג'יי. סטאבס, אחיה הגדול של אינז ובנה של מייבל סטאבס, המנחה-האורחת בתוכנית של קורני קולינס, ב"יום השחורים". סיוויד, שמתגלה כרקדן מיומן, מלמד את טרייסי מספר צעדי ריקוד, שבאמצעותם היא מרשימה את קולינס ("The Madison"), שמצרף אותה לתוכנית שלו ("(Reprise) The Nicest Kids in Town"). במהלך השידור, לינק מקדיש שיר וריקוד לטרייסי ("It Takes Two"), למורת רוחה של אמבר. ולמה מנסה לרקום מזימה, על מנת לפגוע בהצלחתה של טרייסי ("Velma’s Revenge").
בבית משפחת טורנבלד, עדנה מקבלת שיחות ממעריצים שראו את טרייסי בתוכנית. מר פינקי, בעלים של חנות שמלות במידות גדולות, מעוניין שטרייסי תהיה דוגמנית הבית שלו. טרייסי מתחננת בפני אמה שתבוא עימה, ותהיה הסוכנת שלה. עדנה, ששנים לא יצאה מהבית, חוששת בהתחלה, אך בסופו של דבר מתרצה ("Welcome to the 60's"). בבית הספר, מערכת היחסים בין טרייסי לבין לינק מתחממת, כמו גם בין פני לבין סיוויד. האחרון מזמין את כולם למסיבת ריקודים בחנות התקליטים של אמו ("Run and Tell That"). טרייסי מדרבנת את כל הנוכחים לקיים עצרת מול אולפן הטלוויזיה נגד אפליית השחורים. מייבל משכנעת את עדנה ואת וילבור לקחת חלק בעצרת. מייבל מובילה את ההפגנה, ולמה מזעיקה למקום את המשטרה, שעוצרת כמעט את כל המשתתפים ("Big, Blonde and Beautiful").

מערכה שנייה

לאחר המצעד, רוב הנשים מוצאות עצמן כלואות בבית סוהר לנשים ("The Big Dollhouse"). באמצעות טקטיקה מלוכלכת, ולמה מצליחה לקבל חנינה מהמושל, עבורה ועבור אמבר. וילבור משחרר בערבות את יתר הנשים, למעט טרייסי שנאלצת להישאר מאחור, בשל אחת מהמניפולציות של ולמה. טרייסי לבדה, רוצה שלינק יהיה שם איתה ("(Reprise) Good Morning Baltimore"). בחנות של וילבור, מסתבר לשני הוריה של טרייסי שהם נותרו חסרי כל, בגלל הערבות ששילמו. עדנה מזדהה עם חלומה של בתה, וחושפת כי תמיד חלמה בעצמה לייצר בגדים לנשים במידות גדולות. וילבור ועדנה מעלים זכרונות מהעבר, ושרים על איך הם לא יכולים להיפרד זה מזו ("You’re Timeless to Me").
במהלך הלילה, לינק מתגנב אל בית הכלא ומשחרר משם את טרייסי. באותו הזמן, סיוויד מתגנב אל חדר השינה של פני, הקשורה למיטתה כעונש של אמה, והוא מתיר את חבליה. שני הזוגות מכריזים על אהבתם של האחד לשני ("Without Love"). שני הזוגות הנמלטים מחפשים מקלט בחנות התקליטים של מייבל. טרייסי סבורה שזה לא הוגן שאחרי כל העבודה הקשה שלהם, עדיין קיימת הפרדה גזעית בתוכנית הטלוויזיה של קורני קולינס. הם הוגים יחד תוכנית, על מנת לקדם אינטגרציה גזעית בתוכנית, ומייבל מזכירה לכולם את המאבק הארוך שלהם עד כה לשוויון ("I Know Where I've Been").
ביום תחרות "מיס היירספריי", קורני קולינס מתחיל את תוכנית הטלוויזיה שלו עם שיר נותני החסות - "It’s Hairspray". אמבר מפגינה את כישורי הריקוד שלה, ומנסה לגרוף כמה שיותר קולות מקהל הצופים ("Cooties"). רקע לפני שקולינס מכריז על התוצאות, טרייסי מפתיעה את כולם כשהיא מופיעה בשמלה יפה. היא משתלטת על הבמה, ואליהם מצטרפים לינק, פני, סיוויד, עדנה, וילבור, אינז הקטנה ומייבל. טרייסי מוכרזת כמנצחת של התחרות. ולמה ואמבר מוחות על התוצאות. טרייסי מכריזה על אינטגרציה גזעית בתוכנית של קולינס, וזוכה למחיאות כפיים מצד כולם. לאחר הודעתה, מר שפריצר עולה לבמה ומודיע לטרייסי כי המושל צפה בתוכנית, והחליט להעניק לטרייסי חנינה מלאה וגם מלגת לימודים מלאה לקולג'. לינק מקבל הצעה לחוזה הקלטות. פרודי, שעד כה הביעה עמדות גזעניות כלפי שחורים, רואה עד כמה פני וסיוויד מאושרים ביחד, והיא מתרצה. בשיאו של הרגע, ולמה ואמבר מוזמנת להצטרף אל החגיגה. וכאשר כל הנוכחים באולפן הטלוויזיה חוגגים בשמחה, טרייסי ולינק מתנשקים ("You Can't Stop the Beat").

שירים שנפסלו

היירספריי עברה כמה תיקונים לפני ובמהלך הרצה בסיאטל, טרם הבכורה בברודוויי, תהליך שבמהלכו ירדו והוחלפו חלק מהשירים. אחד מהשירים האלו, תשדיר שירות בנושא בטיחות בדרכים בשם "Blood on the Pavement", שקדם לשיר "The Nicest Kids in Town", נכלל באלבום שבביצוע צוות השחקנים המקורי של המחזמר. בגרסות מוקדמות, שירים שונים, ובהם "The Status Quo" ו-"Velma’s Cha-Cha" (שהוחלף בסופו של דבר בשיר "Velma’s Revenge"), שימשו במחזה עבור קטע האודישן של טרייסי ודחייתה, אך הוחלט להחליפם בשיר "The Legend of Miss Baltimore Crabs", משום שהסתבר שהקהל לא אהב לראות את טרייסי מותקפת מילולית, מיד אחרי "I Can Hear the Bells".‏ לאחר האודישנים, הייתה במקור סצנה בחנות של וילבור, שמנסה לעודד את רוחה של טרייסי לאחר דחייתה, כשהוא מבצע את השיר "It Doesn't Get Better than This". מאוחר יותר השיר הוחלף בשיר "Positivity", אך בסופו של דבר הסצנה ירדה לחלוטין, כבר בשלב ההרצות בסיאטל, משום שהיוצרים התרשמו שיש בה כפילות מיותרת.
לאחר שטרייסי בסופו של דבר מתקבלת לתוכנית, היה במקור השיר "The New Girl in Town", בתחילה בביצוע "בנות המועצה", ומאוחר יותר על ידי הבנות השחורות. אף על פי שהשיר ירד מהמחזמר כבר בסיאטל, הוא בכל זאת נכלל בסרט הקולנוע משנת 2007, ומופיע בדפי התווים של המחזמר. גם השיר "The Mother-Daughter Cha-Cha-Cha", שקדם לשיר "Big, Blonde, and Beautiful", קוצץ. מאוחר יותר, אל תוך שיר זה שילבו המחזאים שילבו את עצרת המחאה ואת ריקודי האמא-בת, ובכך ירד השיר, ומספר סצנות שונות הפכו לסצנה אחת. שיר נוסף שנחתך הוא "Step on Up", שירד לטובת השיר "I Know Where I’ve Been". בשלב מוקדם בראשיתה של ההפקה, העלילה כללה תחרות ריקודים בשם "Miss Auto Show", כפי שהוצג בסרט הקולנוע משנת 1988. במסגרת תחרות זו (שעברה שינויים, בשל העלות הגבוהה מדי בהצגת כלי רכב על הבמה), קורני קולינס מבצע את השיר "Take a Spin", שמאוחר יותר הוחלף ב-"It’s Hairspray"‏. לאחר שאמבר מבצעת את השיר "Cooties" הופיע שיר הסיום בביצועה של טרייסי בשם "It Ain’t Over ’Til the Fat Lady Sings", אם כי השיר נחתך לאחר הקריאה השלישית של המחזה; עם זאת, השיר נכלל במהדורה מיוחדת של פסקול הסרט המוזיקלי.

התזמורת

התזמורת של היירספריי דורשת 15 נגנים: שלושה קלידנים, הראשון שבהם משמש גם כמנצח, גיטרה בס, שתי גיטרות, תופים, כלי הקשה, חצוצרה, טרומבון, שני נגני כלי נשיפה מעץ, שני כינורות, וצ'לו. שני הגיטריסטים מנגנים הן על גיטרה אקוסטית והן על גיטרה חשמלית; שני נגני החצוצרה מנגנים גם על פלוגלהורן. בהפקה המקורית בברודוויי נעשה שימוש גם בפיקולו. נגן כלי הנשיפה מעץ הראשון מנגן גם בטנור, סקסופון, חליל וקלרינט. הנגן השני של כלי הנשיפה מעץ מנגן גם על טנור, סקסופון, חליל וקלרינט.
בהפקת ברודוויי המקורית, חלק מהשחקנים שימשו גם כנגנים על חלק מכלי הנגינה, כדי למלא את דרישות המינימום של התיאטרון בו הוצג המחזמר.

ביקורות

על פי וראייטי, היירספריי קיבל 13 ביקורות חיוביות ו-4 ביקורות מעורבות. צ'ארלס אישרווד, בסקירת מגזין וראייטי שלו כתב: "לא יחסרו קונים ליצירה מתקתקה זו בזמן הקרוב. נישאת על גלי אדי תרסיס, הפקה זו עומדת בציפיות". בן ברנטלי כתב: "אז מה אם ההטפה החברתית משתלטת? עמוס בשירים מלודיים וערמומיים מאת מארק שיימן וסקוט ויטמן ובבימויו - ההמוני אך לא וולגרי - של ג'ק או'בריאן - היירספריי הוא מחזמר הכי מתוק שיש - מבלי לקבל עששת... הוא מצליח לשחזר את העונג של קומדיה-מוזיקלית של פעם, מבלי להיראות מיושן. שיימן מצליח לקחת מקצבים תקופתיים של רוק ושל R&B ולתרגם אותם לסאונד גדול וקופצני כפי שנדרש בברודוויי. אך בעוד שהעיבודים המושכלים מתכתבים בשמחה עם הבלדות הישנות של מוטאון, אלביס פרסלי, לסלי גור, המוזיקה של המחזמר איננה נוסטלגית. זוהי מוזיקה שבונה עולם עצמאי משלה". בניו יורק דיילי ניוז נכתב כי "כטרייסי, יש למריסה ג'ארט וינוקור נוכחות בימתית מושכת מאוד. הריקוד שלה אינו כה מיוחד, כפי שהעלילה רומזת, אך היא תכבוש את הלב שלך. עם תפקיד זה, מציב את עצמו הארווי פירסטיין ברשימת הדיוות הגדולות של ברודוויי."

הכנסות

ערב הבכורה של היירספריי התקיים באוגוסט 2002, ותשעה חודשים בלבד לאחר מכן ההפקה כבר החזירה את כל 10.5 מיליון הדולר שהושקעו בה. ביוני 2003, מיד לאחר טקס חלוקת פרסי הטוני, הייתה ציפיה כי ההפקה תכניס למחרת היום פי 5 מכמה שהיא מרוויח בדרך כלל ביום שני ממוצע. בשנים 2002-2003 תפוסת המושבים באולם עמדה עד ממוצע של 99%; בשנת 2007 הממוצע היה 86%.