google/wiki40b huggingface dataset:
אבני שקדים

אבני שקדים,  טונסילוליתים או טונסילוליטים (Tonsillolith) הן אבנים קטנות ומסוידות שעלולות להיווצר בשקערוריות שעל השקדים. משקלן נע בין 300 מיליגרם ל-42 גרם, והן מורכבות בעיקר מסידן, אך מכילות גם מינרלים אחרים כגון זרחן, מגנזיום, אמוניה ופחמה. אבני השקדים משרות תחושה של גושים תקועים בתעלת השקדים. הן עלולות להוות מטרד, במיוחד לאור העובדה שקשה להוציאן. עם זאת, לרוב, אבני השקדים אינן מזיקות.
הסיבה המדויקת ליצירתם של אבני השקדים אינה ידועה.

סימנים ותסמינים

לא בהכרח יופיעו סימנים. עם זאת, אבני השקדים עלולות לגרום לבאשת, ואף כאב דוקר בזמן בליעה. הן נפוצות יותר בקרב מבוגרים מאשר בילדים. סימנים נוספים שעשויים להיות הם תחושה של טעם מתכתי בפה, חסימת הגרון, התקפי שיעול וחנק. אבני שקדים גדולות יותר יכולת להביא לתופעה חוזרת של ריח רע מהפה שמצביעה פעמים רבות על זיהום שקדים. נוסף על כך, עלול להיווצר קושי בבליעה, טעם רע בפנים הגרון וכאב אוזניים. 
במחקר שנערך ב-2007 נמצא קשר בין אבני שקדים לריח רע מהפה אצל מטופלים שסבלו מתופעה חוזרת של סוג מסוים של אבני שקדים. בקרב הסובלים מריח רע, ל-75% היו אבני שקדים, ורק ל-6% מבעלי רמת ריח פה תקינה היו אבני שקדים.
בזמן פליטתן, אבני השקדים פולטות ריח רע, עז וחריף. למרות זאת, הן אינן הגורם המרכזי לבאשת, ככל הנראה בגלל גודלן הקטן יחסית.

פתופיזיולוגיה

אף על פי שסיבת היווצרותן של אבני השקדים אינה ידועה, נראה כי הן נוצרות כתוצאה מהצטברות של חומר בתוך תעלות השקדים יחד עם חיידקים ופטריות, לעיתים בשילוב עם דלקת שקדים מוגלתית. חיידק שנמצא במצב של השהיית הפעילות המטבולית מהווה מקור זיהום קבוע. אזור זה, אינו חדיר לנוזלים ולפיכך חסין לאנטיביוטיקה.
חורבת דנעילה

חורבת דנעילה, היא אתר ארכאולוגי בגליל העליון. האתר נמצא ליד חניון נחל שרך, בתוך מתחם יער הילד היהודי. למקום מוביל כביש אספלט היוצא מכביש 899 (כביש הצפון), כ-100 מטר מזרחית ליישוב גורנות הגליל.
במקום נערכו חפירות ב-1984 וב-1986. ממצאי הסקר הארכאולוגי והחפירות שבוצעו במקום מעידים על כפר גדול ששרידיו המרכזיים משתרעים על פני חמישה דונמים.
נראה כי גרעין היישוב החל בתקופה הרומית והוא התרחב בתקופה הביזנטית. בתקופה הצלבנית והממלוכית האתר יושב מחדש והמבנים ומפלסי הרצפות הקדומים שופצו.
במקום נחשפו חמישה בתי בד לייצור שמן זית שעליהם התבססה כלכלת היישוב.
בשנים 2000–2001 החלה הקרן הקיימת ורשות העתיקות במיזם שימור ושחזור של בתי הבד בחורבה. שוקמו קירות, מפתנים ובתי בד, נפתחו סמטאות והוכשר מסלול מעגלי לסיור בחורבה.
מהמקום יוצא שביל הליכה מסומן בנחל שרך המגיע למערת שרך ולנחל בצת. במקום יש אתר זיכרון לחללי המועצה האזורית מעלה יוסף שנפלו במערכות ישראל.
מפתח זר

מפתח זר (Foreign Key) בבסיסי נתונים הוא מונח מעולם בסיסי הנתונים היחסיים, המתאר שדה (עמודה) בטבלה אשר ערכיו האפשריים (Domain) נשאבים משדה מקביל בטבלה אחרת אשר בה משמש השדה כמפתח ראשי. 
ערכי המפתח הזר אינם בלעדיים (Unique) בטבלת הבן (הטבלה שמכילה מפתח זר) ויכולים לחזור על עצמם. המפתח הזר הוא לעולם לא ריק, מאחר שהוא מצביע למפתח ראשי שתמיד חייב להכיל ערך ייחודי (למשל ת.ז של האב). מפתח זר כמו מפתח ראשי יכול להיות מפתח מורכב, כלומר מפתח שמכיל בתוכו מספר ערכים. 
ניתן להגדיר קשר זה כאילוץ מפורש (Constraint) בהגדרת הטבלה, כך שמערכת ניהול בסיס הנתונים (DBMS) תמנע מופעים של המפתח הזר שאינם עונים לאילוץ, כלומר אינם נמצאים בטבלת האב. כתוצאה מהגדרת אילוץ כזה, לא נוכל גם למחוק רשומה מטבלת האב כל עוד ישנן רשומות בטבלת הבן המכילות את מפתח הרשומה כמפתח זר. 
על ידי שימוש במפתח זר מגדירים ולמעשה יוצרים את הקשרים בין הטבלאות השונות בבסיס הנתונים.
מישל חדאד (משורר)

ביוגרפיה

חדאד נולד למשפחה נוצרית. הוא נחשב למשורר הערבי הראשון שפרסם שירה ערבית בישראל. הוא ייסד את כתב העת הספרותי "אל-מוג'תמע" בשנת 1954 ושימש כעורכו. בשנת 1955 הקים את איגוד המשוררים הערבים בישראל.
פרסם כ-11 ספרי שירה וספר אוטוביוגרפי. נושאי כתיבתו נעו מן האישי והפרטי אל הנושאים החברתיים והתרבותיים המעסיקים את החברה הפלסטינית בישראל.

ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
Face ID

Face ID (תרגום חופשי: תעודת זהות של פנים) היא מערכת זיהוי פנים שתוכננה ופותחה על ידי Apple Inc. מערכת זו עובדת על המכשירים אייפון X, אייפון XS, אייפון XR ו-iPad Pro 2018. זיהוי הפנים היא הדרך שבה משתמשי המכשיר יכולים לפתוח את מכשיריהם ממצב נעילה. כמו כן, ניתן לבצע פעולות של העברת כספים עם זיהוי הפנים באמצעות Apple Pay. זיהוי הפנים מחליף את מנגנון טביעת האצבע (Touch ID), ונמצא במגרעת המסך בחלקו העליון.
מערכת ה־Face ID מורכבת משני חיישנים: הראשונה היא יצירת 30,000 נקודות אינפרא אדום על פניו של המשתמש. השנייה היא לקיחת הנתונים. במידה והנתונים תואמים לנתוני המשתמש, האייפון מאשר את הפעולה. במידה ולא, האייפון חוסם את הפעולה ולא מאפשר לבצעה.
המערכת יודעת לזהות שינויים בפניו של המשתמש, בין אם המשתמש חובש כובע, מרכיב משקפיים או מאופר. עם זאת, המערכת אינה פועלת בעיניים עצומות. לטענת אפל, מערכת זיהוי הפנים "חכמה" יותר מטביעת האצבע ומאובטחת יותר.
לפי אפל, ההסתברות שמשתמש זר ייפתח את המכשיר באמצעות מנגנון טביעת האצבע הוא אחד ל־50,000, לעומת אחד ל־1,000,000 במערכת זיהוי הפנים.
ניתן להשתמש ב־Face ID עם מספר פרצופים שונים בגרסת IOS 12.
ה־Face ID אינו משמש כתחליף לקוד גישה. לאחר 5 ניסיונות כושלים של זיהוי הפנים או הדלקת האייפון לאחר כיבוי, מערכת זיהוי הפנים תיחסם ויהיה ניתן לפתוח את המכשיר אך ורק בעזרת קוד הגישה. כמו כן, ניתן לבטל את ה־Face ID בהגדרות.

היסטוריה

חברת אפל הכריזה על מערכת זיהוי הפנים עם הצגת האייפון X בספטמבר 2017. שנה לאחר מכן (בספטמבר 2018) עם הצגת האייפונים XS ו־XR, שוחררה גרסה שנייה למערכת זיהוי הפנים, בגרסה זו מערכת זיהוי הפנים מהירה יותר.
קן מילר

ביוגרפיה

מילר סיים לימודי תיכון בניו ג'רזי ולמד ביולוגיה באוניברסיטת בראון. הוא סיים את לימודיו לתואר ראשון ב-1970, וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בולדר בקולורדו ב-1974. הוא לימד באוניברסיטת הרווארד עד 1980. מחקרו עוסק במבנה ממברנות התא ובתפקודן, בסיוע מיקרוסקופ אלקטרוני.

ספרי לימוד

מילר הוא מחבר-שותף (עם הנוירוביולוג והביולוג הימי ג'וזף לוין) של ספר לימוד בביולוגיה לתיכונים ולקולג'ים שפורסם במספר מהדורות על ידי הוצאת פרנטיס הול (Prentice Hall) החל ב-1990. ההוצאה גייסה את לוין לכתיבת הספר לאחר קריאת מאמר שכתב בכתב העת של המוזיאון הסמיתסוני. לוין היה תלמידו-לשעבר של מילר וגייס את מילר ככותב-שותף. השניים כתבו גם ספר מבוא לקולג'ים בתחום הביולוגיה, שפורסם ב-1991, בשם ביולוגיה: מגלים את החיים.

חינוך מדעי

מילר הביע תמיכה פומבית בפוליטיקאים התומכים במדע. הוא תמך במועמדים לוועדות חינוך וועדות בתי ספר (גופים ציבוריים הנבחרים במדינות השונות בארצות הברית והאחראים על תוכניהם של ספרי הלימוד ונושאי הלימוד בבתי הספר). כמו כן הביע תמיכה במועמדים שקידמו את לימודי האבולוציה בקנזס ובאוהיו. בקהילת המדע פעל מילר לקידום ההבנה בקרב מדענים לגבי שורשיה של התנועה הבריאתנית ולהרחבת החינוך לתפיסות מדעיות.
בשנת 2002 השתתף מילר בדיון ציבורי שנערך מטעם ועדת החינוך של אוהיו, מול תומכים של התכנון התבוני. הוא זומן להעיד בתחום התמחותו בתביעת סלמן נגד מחוז קוב (Selman v. Cobb County), בה נדונה חוקיות ההכנסה של מדבקות לתוך ספרי לימוד בביולוגיה אותם כתב מילר, מדבקות עליהן נכתב שהאבולוציה היא תאוריה ולא עובדה. ב-2005 פסק בית המשפט שהמדבקות מפירות את התיקון הראשון לחוקה, המחייב את הפרדת הדת מהמדינה, מכיוון שהמדבקות מביעות טיעון על פיו פרשנות דתית אחת עדיפה על פני האחרות. עקב ערעור על סמכותו המקצועית של מילר לדון במשמעותה של ההגדרה "תאוריה" הועבר התיק לדיון בבית משפט בערכאה נמוכה יותר, ולבסוף יושב בפשרה מחוץ לבית המשפט. 
ב-2005 הופיע מילר כעד המומחה המוביל בבית המשפט בתביעת קיצמילר נגד ועדת החינוך של מחוז דובר. התובעים, הורים לילדים במחוז דובר שבמדינת פנסילבניה, ערערו על סמכותה של ועדת החינוך להכניס את תאוריית התכנון התבוני לתוכנית הלימודים. השופט פסק לטובת התובעים וקבע שתאוריית התכנון התבוני היא שם אחר ל"בריאתנות", וככזו היא מקדמת פרשנות של השקפה דתית אחת על פני השקפות דתיות אחרות, דבר המפר את התיקון הראשון לחוקה, המחייב הפרדה בין דת למדינה.
בשנת 2006 קיבל מילר אות כבוד על שירות למען הציבור, מ"האגודה האמריקאית לביולוגיה של התא". האגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS)  הכירה בתרומתו של מילר לחינוך הציבורי המדעי בארצות הברית, והעניקה לו ב-2008 את "אות קידום ההבנה הציבורית של מדע וטכנולוגיה". ב-2009 אמר בתוכנית של ה-BBC: "נושא האלוהים הוא נושא לגביו אנשים סבירים עשויים להיות חלוקים, אך אני סבור שזו הגזמה מצד הידע וההבנה המדעיים לטעון שהמדע בכלל, והביולוגיה האבולוציונית בפרט, מוכיחים בדרך כלשהי שאין אלוהים."
בשנת 2015 קיבל מילר את פרס האגודה הלאומית למורים למדע  בארצות הברית על תרומתו לקידום החינוך המדעי.
סלמון ברגה

ביוגרפיה

באליפות העולם באתלטיקה לנוער שהתקיימה ב-2016 זכה במדליית זהב בריצת 5000 מטר. ב-2017 זכה במדליית זהב באליפות העולם לקדטים בריצת 3000 מטר. הוא סיים חמישי באליפות העולם במרוצי שדה. בתחרות ליגת היהלום באותה שנה שהתקיימה בלוזאן קבע שיא אישי של 12:55.58 דקות בריצת 5000 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 היה לרץ הצעיר ביותר שהעפיל לגמר ריצת 5000 מטר בתולדות האליפות לאחר שקבע במוקדמות את הזמן הטוב ביותר. הוא סיים בגמר במקום החמישי בתוצאה של 13:35.34 דקות. 
בפברואר 2018 שיפר את שיאו האישי בריצת 3000 מטר באולם כשקבע תוצאה של 7:36.64 דקות. באוגוסט 2018 ניצח בתחרות גמר ליגת היהלום בריצת 5000 מטר שנערכה בבריסל בשיא אישי של 12:43.02 דקות, תוצאה המדרגת אותו רביעי בכל הזמנים ומהווה שיא עולם לנוער. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכה במדליית כסף בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:15.59 דקות, לאחר בן ארצו יומיף קג'לצ'ה.
באליפות העולם באתלטיקה 2019 זכה במדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 12:59.70 דקות.
בית לחם (נפה)

גאוגרפיה

לדברי משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, לנפה שטח כולל של כ-660 קמ"ר, ורק 13% מהם בשליטה כלשהי של הרשות הפלסטינית.
ז'אן פיאז'ה

ביוגרפיה

פיאז'ה נולד בשנת 1896 בעיר נשאטל, במשפחה פרוטסטנטית דוברת צרפתית. אביו היה ארתור פיאז'ה, בלשן מומחה בשפות רומאניות והיסטוריון של הרפורמציה, פרופסור באוניברסיטת נשאטל, בה כיהן כרקטור הראשון שלה. אמו הייתה רבקה סוזן לבית ג'קסון, בת למשפחת תעשיינים צרפתים בעלת שורשים אנגליים (אבותיה התיישבו בצרפת במאה ה-18) וקשרים משפחתיים עם משפחת פז'ו.
בגיל 10 כבר חיבר פיאז'ה מאמר מדעי ראשון (כדי להוכיח לספרן האוניברסיטה שהוא ראוי לקבל זכות שאילת ספרים). בגיל 22 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת נשאטל. בתחילת דרכו עסק כזואולוג בחקר רכיכות, וכפילוסוף בתחום האפיסטמולוגיה (הפילוסופיה של ההכרה).
כאשר שינה את תחום התעניינותו לפסיכולוגיה התפתחותית, הוא חקר את ההתפתחות של התודעה בפרט, בהתאם לגילו הביולוגי. פיאז'ה התחיל את מחקרו הפסיכולוגי בניתוח שגיאות בפתרונות של ילדים למבחני מנת משכל. כאשר נולדו לו ילדים משלו, ערך עליהם תצפיות מדעיות ואלו היוו בסיס לרעיונות תאורטיים רבים שהעלה בתחום זה.
במרבית מחקריו הוא עסק בחקר התפתחות כלי המחשבה. במהלך חייו עסק בפסיכולוגיה התפתחותית-קוגניטיבית (פסיכולוגיה התפתחותית של דרכי המחשבה המודעת) והרבה לחקור את תקופת הילדות - החל מהלידה ועד ההתבגרות. פיאז'ה הרבה לעסוק גם בתחום האפיסטמולוגיה (הפילוסופיה של ההכרה) - בעיקר בדרכי רכישת הידע אצל בני האדם כפרטים.
בנוסף לכך, פיאז'ה עסק רבות בחינוך והשפיע רבות על העשייה החינוכית בעולם. ב-1955 ייסד בז'נבה מרכז ל"אפיסטמולוגיה גנטית", מונח שהטביע ושתיאר את התפתחותם של מבני החשיבה אצל הילד. תורתו של פיאז'ה היא בבחינת חומר חובה לכל סטודנט לחינוך במדינות רבות, כולל בישראל.
פיאז'ה נבחר על ידי המגזין "טיים" כאחד ממאה האנשים שעיצבו את המאה ה-20. ספרו הידוע ביותר של פיאז'ה, "תפיסת העולם של הילד", נמכר במיליוני עותקים, ונחשב עד היום לספר יסוד בתחום.
חביי צ'יינה פורצ'ן

היסטוריה

חביי צ'יינה פורצ'ן נוסדה ב-28 במאי 2010 על ידי ההתאחדות לכדורגל של חביי. הקבוצה החלה לשחק בליגת המשנה הסינית, אולם לא הצליחה להעפיל לשלב הפלייאוף לאחר שסיימה במקום החמישי. בשנת 2012, סיימה הקבוצה במקום הראשון במחוז הצפוני של הליגה, אולם הודחה ברבע גמר הפלייאוף ידי שינג'יאנג ולא העפילה לליגת העל.
ב-27 בינואר 2015 שונה שם הקבוצה ל"חביי צ'יינה פורצ'ן" לאחר שנרכשה על ידי "צ'יינה פורצ'ן". כמו כן, הוחתם רדומיר אנטיץ' למאמן הקבוצה ל-3 שנים. באותה שנה העפילה הקבוצה לליגת העל לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה.
פארוק מואסי

פארוק מואסי (בערבית: فاروق مواسي; נולד ב-11 באוקטובר 1941) הוא פרופסור לספרות ערבית, משורר ערבי-ישראלי וראש החוג לערבית במכללת אלקאסמי.

אודות

מואסי נולד בכפר באקה אלגרבייה. הוא למד בתיכון בכפר טייבה שבמשולש ומשנת 1961 שימש במורה בבתי ספר יסודיים ובתיכונים. מואסי סיים תואר ראשון ושני באוניברסיטת בר-אילן בערבית וחינוך ודוקטורט באוניברסיטת תל אביב.
משנת 1991 מלמד במכללות שונות להכשרת מורים (מכללת אל-קאסמי, מכללת גורדון, מכללת אל-שריעה, והמכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה). הוא משמש כסגן יו"ר האיגוד הכללי של סופרים בישראל וב-2006 התמנה סגן יו"ר האקדמיה ללשון הערבית בישראל. ויו"ר וועדת מינוח וביטויים 
פרסם למעלה מ-45 ספרים בערבית. הוא זכה בפרס מטעם משרד החינוך והתרבות בשנים 1989 ו-2005 ובפרס תאופיק זיאד לחקר הספרות (2001). מואסי נשוי לאפאף ואב לחמישה ילדים.
חבר מועצת המערכת בכתב העת גג בשנת 2012
סופי תומפסון

ביוגרפיה

תומפסון היא בתם השנייה של השחקנית פילידה לאו והשחקן אריק תומפסון, ואחותה הצעירה של השחקנית אמה תומפסון.
הופעת הבכורה שלה הייתה בגיל 15 במחזה "A Traveller in Time", עוד לפני שהחלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק בריסטול אולד ויק.
על מסכי הקולנוע הופיעה תומפסון בסרטים "ארבע חתונות ולוויה אחת", "לאכול, להתפלל, לאהוב", "אמה", "רוקדים בלונאסה", "פארק גוספורד", "Fat Slags", "הכל יחסי באהבה" ובסרט "Morris: A Life with Bells On". ב-2010 שיחקה בסרט הארי פוטר ואוצרות המוות בתפקיד מפאלדה הופקירק. תומפסון כיכבה לצידם של הקומיקאים אלן דייוויס בסדרה "ג'ונתן קריק" ולי אוונס בסדרה So What Now?. עוד השתתפה בסרט "אהבה כמוסה", עיבוד לרומן "הטיית לב" של ג'יין אוסטן, בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה "רציחות במידסומר", "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", "A Harlot's Progress" ובסרט הטלוויזיה "מגנוליה". ב-2007 שיחקה בתפקיד מיס ברטלט בסרט הטלוויזיה "חדר עם נוף", עיבוד של אנדרו דייוויס לרומן באותו שם מאת א.מ. פורסטר. תומפסון הופיעה בפרק האחרון בעונה הרביעית של הסדרה "דוק מרטין".
תומפסון שיחקה בתפקיד סטלה קרופורד באופרת הסבון הבריטית "איסטאנדרס". היא החלה את תפקידה בסדרה כעורכת הדין של פיל מיטשל ועם הזמן התפתח ביניהם קשר רומנטי. בהמשך סטלה קינאה ביחסים שבין פיל לבנו בן, והיא החלה להתעלל בו רגשית ואף פיזית, בכך הפכה לאחת הדמויות השנואות ביותר באופרות הסבון. תפקידה של תומפסון בסדרה הסתיים ב-20 ביולי 2007, כאשר הדמות של סטלה נחשפת ביום חתונתה, והיא מאבדת עצמה לדעת. ב-2009 השתתפה תומפסון בסיטקום "Big Top" של BBC One. ב-2012 הופיעה במיני סדרה בת שלושה חלקים "Love Life" של ITV וכן בהפקה של ITV של "Lightfields".
על הבמה הופיעה תומפסון כגברת הרדקאסל ב-"She Stoops To Conquer" בבימויו של ג'יימי לויד שעלה בתיאטרון הלאומי, ובתפקיד דוקטור מתילדה פון צאהנד ב"הפיזיקאים" בהפקת ג'וסי רורקס. ב-2011 שיחקה ב-"Clybourne Park", הפקה של דומיניק קוקס בתיאטרון רויאל קורט, ובהמשך בתיאטרון וינדהם. ב-1996 הייתה תומפסון מועמדת לפרס אוליבייה על משחקה בתפקיד אמי במחזה "Company", הפקה מחודשת של סם מנדס בתיאטרון דונמר ורהאוס. ב-1999 היא זכתה בפרס אוליבייה כשחקנית הטובה ביותר על משחקה ב-"Into the Woods" בתפקיד אשת האופה. עוד גילמה את אופליה בהפקה של "המלט" של להקת תיאטרון רנסאנס בשנת 1988, תחילה בברמינגהם ואחר כך בסיבוב הופעות ברחבי אנגליה. סר דרק ג'קובי ביים את ההצגה בכיכובו של קנת בראנה (מי שהיה גיסה, הבעל של אחותה אמה) כהמלט, ריצ'רד איסטון בתפקיד קלאודיוס ודירבלה מולוי כגרטרוד. במהלך ההפקה והחזרות צולם סרט דוקומנטרי בשם "מגלים את המלט", שיצא ב-1990, בפורמט DVD בשנת 2010.
תומפסון השתתפה בתוכנית מאסטר שף ב-2014, וניצחה בשלב הגמר את המועמדים האחרים.

חיים אישיים

תומפסון נשואה לשחקן ריצ'רד לומסדן מאז 1995. לבני הזוג יש שני בנים והם מתגוררים באיסט פינצ'לי שבצפון לונדון.
אברהם מרדכי פיורקו

אברהם מרדכי פְּיוּרקוֹ (בכתיב שנהג בזמנו: פיורקָא; ברוסית: Пюрко;‏ 1853, לומז'ה, פולין הקונגרסאית – 1933, גראייבו, הרפובליקה הפולנית השנייה) היה סופר עברי, סופר ילדים, עורך, בעל בית דפוס ומו"ל. מחלוצי ספרות ועיתונות הילדים והנוער העברית.
בנו הוא הסופר חיים פיורקו.

קורות חיים

אברהם מרדכי פיורקו נולד ב-1853 בעיר הפלך לומז'ה למשפחה יהודית של בעלי מלאכה. למד בילדותו ב"חדר" מסורתי, ובד בבד רכש השכלה חיצונית וחילונית, עברית וכללית. בשנת 1875, בהיותו איש צעיר, עזב את עירו והשתקע בעיירה הסמוכה גראייבו. כמה שנים היה סוחר זעיר, מורה, פקיד ומלמד.
פיורקו הקים בית דפוס עברי, תחילה כדי להדפיס את הספרים הרבים שכתב הוא עצמו, ואחר כך גם הדפיס בו מספרי אחרים.
בשנת תרנ"ג פרסם בהוצאת שולדברג בוורשה סדרה ראשונה מסוגה: 11 "ספרי ילדים למקרא ולשעשועים".
בשנת תרנ"ט (ראשית 1899) ייסד וערך את שבועון הילדים העברי המפורסם "גן שעשועים" ("מכתב עתי לחנוך לספרות ולמדעים שונים: לנערי בני ישראל"), שהיה עיתון הילדים העברי הראשון שראה אור מחוץ לארץ ישראל. עיתון זה, שהופיע בעיר הקרובה ליק שמעבר לגבול, בפרוסיה המזרחית שבגרמניה (שם נדפס גם העיתון העברי הראשון, "המגיד"), שימש במה ראשונה לפרסום דבריהם של סופרים עבריים ידועים, כגון יעקב פיכמן, דוד שמעוני, צבי שארפשטיין ואחרים. בנוסף כתב לעיתוני ילדים יידיים באודסה, בסנקט פטרבורג ובוורשה. הוא פרסם את זיכרונותיו על אודות סופרים עבריים ויידיים ביומון הוורשאי "היינט".
בשנים תרפ"ח–תרצ"ב (1928–1931) ערך והוציא לאור את הירחון למדעי היהדות "בית המדרש החדש". פיורקו היה רב-גוני מאוד בכתיבתו, וטיפח את ספרות הילדים העברית בפולין בכל ענפיה. הוא ערך והוציא שבועונים ומקראות לילדי ישראל, כתב סיפורים ופואמות מקראיות, כתב משלים וסיפורי מופת, הביא מכתמים וחרוזי שיר, ואפילו טיפח את הדקדוק העברי.
קשה להיות אלוהים (סרט)

תקציר עלילת הסרט

הסרט מתרחש בכוכב הלכת ארקנאר הנראה כמו גיהנום ימי ביניימי, שנשלט על ידי רוע טוטליטרי.
שלושים מדענים מכדור הארץ בהנהגתו של דון רומאטה יוצאים למשימה שמטרתה להציג רעיונות הומניים למנהיגי המקום. דון רומאטה ועמיתיו בוחנים את הכוכב מתוך ידיעה לאן הדברים עלולים להתפתח, אבל הם עצמם לא יכולים להתערב. הם אלים חסרי כוח בעולם שבו אינטלקטואלים נרדפים כמו ברווזים במטווח.
ז'אגאן

היסטוריה

העיר הוקמה במאה ה-12 והוכרה כעיר ב-1280.
בעיר שוכן ארמון גדול שנבנה עבור אלברכט פון ולנשטיין במאה ה-17, ובמחצית המאה ה-19, תקופת הזוהר של ז'אגאן, שימש את דורותיאה פון בירון , אשת החברה הגבוהה ואת חוג חבריה שעליו נמנו אישי רוח, מלחינים ומשוררים, כמו ורדי ופרנץ ליסט.
בין השנים 1628–1630 עבד בעיר האסטרונום יוהאנס קפלר.
כיום, העיר היא מקום מושבה של דיוויזיית הפרשים המשוריינת ה-11  הפולנית. במסגרת מבצע פתרון אטלנטי  מוצבת בז'אגאן בקביעות חטיבת שריון אמריקאית.
יצחק דב גילת

חייו ופועלו

גילת נולד בסתיו 1919 בעיירה הקטנה נֶיישטוֹט-טַאוְוריג (נקראת גם ניישטוט-סוּגִינְט; בליטאית: Žemaičių Naumiestis; בפולנית: Nowe Miasto) שעל נהר שוסטה (Šustis) שליד העיר טאווריג בליטא (כיום במחוז קלַיְיפֶּדָה) בשם יצחק דב גיטלסון, בנם של ר' חיים מאיר גיטלסון ודבורה לבית רוֹזינג. אביו היה בוגר ישיבות טלז, סלבודקה וסלוצק, ותלמידו המובהק של ר' נתן צבי פינקל "הסבא מסלבודקה".
גילת למד בישיבת קלם, ואחריה, בשנים תרצ"ב–תרצ"ה (1932–1935), בישיבת טלז. בשנת תרצ"ו (1936), כשהיה בן 16, עלתה המשפחה כולה לארץ ישראל. בארץ המשיך את לימודיו בישיבת חברון עד שנת ת"ש (1940), אז החל ללמוד תלמוד, היסטוריה של עם ישראל ולשון עברית באוניברסיטה העברית, אך במהלך המלחמה הפסיק את לימודיו.
בשנים תש"ז–תש"י שימש מרכז הוועדה לעליית הנוער הדתי. בשנים תשי"א–תשי"ח היה מפקח על בתי ספר דתיים מטעם משרד החינוך והתרבות.
בספטמבר 1947 נישא לרות הורן, ולזוג נולדו שלושה ילדים: ישראל, יעקב ואריאל.
גילת חזר ללימודיו, וסיים תואר שני בתלמוד בשנת תשי"ג (1953). עשה דוקטורט באוניברסיטה העברית תחת הנחייתו של פרופ' א"א אורבך; הדיסרטציה שלו הוגשה ב-1965 (תשכ"ה), תחת הכותרת: "הלכותיו של ר' אליעזר הורקנוס: פרק בתולדות ההלכה", והיא הופיעה כספר כעבור שלוש שנים. החל ללמד באוניברסיטת בר-אילן בשנת תשי"ז. הועמד בראש המחלקה לתלמוד בתשכ"א, חמש שנים לפני שסיים את הדוקטורט שלו, וכיהן בתפקיד במשך שש עשרה שנים. ב-1973 התמנה כפרופסור מן המניין והופקד על הקתדרה ע"ש מקסימו לוי. כיהן כדקאן הפקולטה למדעי היהדות בשנים תשל"ג–תשל"ד. היה גם פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד, בישיבה יוניברסיטי. היה עורך מדור התלמוד ב"אנציקלופדיה יודאיקה" בשפה האנגלית, וכתב בה חמישים ערכים.
היה יו"ר הוועד לתכנון הוראת תורה שבעל פה בבתי הספר הממלכתיים דתיים החל משנת תשל"ב, היה מרכז צוות התורה שבעל-פה באוניברסיטה הפתוחה משנת 1981 וחבר הוועדה האקדמית שלה בשנים תשמ"ה-תשמ"ט. היה חבר הוועדה לתכנון ולתקצוב, חבר המועצה של האיגוד הלאומי למדעי היהדות, חבר הנהלת הקרן למחקר בסיסי של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, חבר המועצה להשכלה גבוהה, חבר הוועד המנהל של מוסד ביאליק וחבר הוועד המנהל של בית התפוצות.
גילת נפטר בשנת 1997, בן 78 במותו.
בנו הבכור, פרופ' ישראל צבי גילת, הוא מרצה בכיר בבית הספר למשפטים של המכללה האקדמית נתניה.

מחקרו

מחקרו של יצחק דב גילת עסק בתולדות ההלכה, שהיא תחום במחקר הבוחן את אורח החיים של היהודי הדתי ומנסה לענות על השאלה באיזו צורה התמודדה היהדות עם מסורתה מול המציאות ותנאי החיים המשתנים.
מחקריו בתולדות ההלכה פותחים בימי הבית השני ומתארים את התמורות שחלו בתקופת המשנה והתלמוד. הוא מראה שבראשית ימי הבית השני, בתחילת תקופת ההלכה הקדומה לא היו ספרים כתובים פרט לתנ"ך, אולם היא התאפיינה ביראת שמיים רבה. מכיוון שלא היו מוסדות הלכה מסודרים, איש הישר בעיניו יעשה, אך הישר בעיניו היה לנהוג כמנהג אבותיו. במצב זה אין הבחנה בין מצוות קלות לחמורות. החכמים נהגו לעשות סדר במצוות, מתוך כוונה להקל וקבעו את מידותיהן של המצוות, באיזה שיעור יש לעשותן. גילת גם גורס כי בעוד שההלכה הקדומה ראתה את מעשי האדם כחשובים, הרי שההלכה המאוחרת הקנתה חשיבות ראשונה במעלה לכוונות.
רבי אליעזר בן הורקנוס פעל בתקופת חורבן הבית בתווך שבין ההלכה הקדומה להלכה המאוחרת, חורבן הבית מנע מאנשים לנהוג כדרך אבותיהם והדבר חייב פסיקה חדשה. התוצאה של כך הייתה הקלה במצוות, מתוך התחשבות החכמים באנשים והתאמת ההלכה למציאות.
סטס מיסז'ניקוב

ביוגרפיה ופעילות פוליטית

מיסז'ניקוב נולד במוסקבה בברית המועצות למיכאל וביאטריסה, עלה לישראל ב-7 בספטמבר 1982. למד בבית הספר התיכון הגימנסיה הריאלית בראשון לציון. את שירותו הצבאי סיים בדרגת טוראי. בשנת 1992 קיבל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב, בשנת 2000 קיבל תואר שני במנהל עסקים, עם התמחות בשיווק ובהתנהגות ארגונית, מאוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1999-1997 היה עוזר פרלמנטרי של ח"כ יורי שטרן ובין השנים 1999 ל-2006 היה מנהל שיווק בשירותי בריאות כללית.
היה חבר מועצת עיריית ראשון לציון והחזיק בתיק רישוי עסקים משנת 2003, עד לבחירתו כחבר הכנסת ב-2006.
נבחר על ידי פורום מרכזים לטיפוח יזמות (מט"י) כאיש השנה לשנת 2007, כאות לטיפולו והצלחתו בקידום עסקים קטנים ובינוניים בישראל.
בבחירות לכנסת ה-17 הוצב במקום ה-6 ברשימת "ישראל ביתנו", ונבחר לכנסת. הוא כיהן כיושב-ראש השדולה המוניציפלית, יושב-ראש השדולה לעסקים קטנים ובינוניים ויושב ראש שדולת התיירות. ב-21 במרץ 2007, כחלק מההסכם הקואליציוני שנחתם עם הצטרפות "ישראל ביתנו" לקואליציה, הודח יו"ר ועדת הכספים יעקב ליצמן מתפקידו, ומיסז'ניקוב נבחר במקומו. כחצי שנה לאחר פרישת "ישראל ביתנו" מהקואליציה, בחודש יולי 2008, החליף אותו בתפקיד חבר הקואליציה, אבישי ברוורמן. היה חבר ועדת הכלכלה.
מיסז'ניקוב הוצב במקום השלישי ברשימת "ישראל ביתנו" לכנסת ה-18. ב-4 בדצמבר 2012, לקראת סיום הרכבת רשימת ישראל ביתנו לכנסת ה-19, הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים.

מעורבותו בפלילים

בספטמבר 2014 נחקר בחשד של עבירות שוחד והטיית מכרז. על פי החשד, בעת כהונתו כשר התיירות העביר 936 אלף ש"ח למימון פסטיבל סטודנטים באילת שהופק בידי יוליה רוט שעמה היה בקשר אינטימי.
ב-24 בדצמבר 2014 נעצר מיסז'ניקוב שוב לשמונה ימים בחשד לקבלת שוחד תמורת העברת תקציבים והטיית מכרזים. המעצר בוצע במסגרת חקירת פרשת השחיתות בישראל ביתנו. בנוסף נחשד מיסז'ניקוב כי השתמש בסם מסוכן מסוג קוקאין. ב-31 באוקטובר 2017 חתם על הסדר טיעון עם פרקליטות המדינה לפיו ירצה מאסר של שנה ושלושה חודשים בגין מרמה והפרת אמונים. ב-17 בדצמבר 2017 החל לרצות את עונשו בבית הסוהר חרמון.
בספטמבר 2018 השתחרר מבית הסוהר אחרי שוועדת השחרורים קיצרה את עונשו.

חייו הפרטיים

סטס מיסז'ניקוב נשוי להילה, אב לשלושה ילדים ומתגורר בראשון לציון.
בעקבות טענות בכלי התקשורת ביחס להרגלי הבילוי של מיסז'ניקוב, שהושמעו בספטמבר 2012, אמר מיסז'ניקוב כי הוא אוהב לבלות עם חברים, אבל בניגוד לטענות, מעולם לא השתכר בפרהסיה, ולא ביקר במועדון חשפנות. גם ראש מפלגתו, אביגדור ליברמן, תמך במיסז'ניקוב והכחיש את התיאורים בתקשורת.
ישראל ברמה

ישראל ברמה (1956 - 21 בדצמבר 1984) היה סופר ישראלי שכתב בסוגת זרם התודעה.
בגיל 11 לקה ברמה במחלת ניוון שרירים. בגיל 17 החל לפרסם סיפורים ומאמרים בכתב העת עכשיו. ספרו היחיד, "ימים קרועים" (1991), פורסם כשבע שנים אחרי מותו.
כתיבתו הושפעה מזו של אורי ניסן גנסין, והתאפיינה באינטנסיביות של יחסים בין נוף לדמות. בנובלה "שעה אחרת" המופיעה בספרו, מהדהדת מלחמת יום כיפור כטראומת רקע. סיפוריו מתאפיינים בליריות ותמונתיות לשונית רבה, בדומה לזו של ס. יזהר. הסופר אמנון נבות שהקדים מבוא לספר סיפוריו היחיד, כתב שסיפוריו רוויים ב"עמודים רבים של תיאורי נוף מדהימים ביכולת ההבעה, בעומק ההשגה ובאיכויות הפלאסטיות שלהם". בחייו קיים מערכות יחסים מצומצמות עם הסופרים א. ב. יהושוע, יצחק אורפז' יורם קניוק ואמנון נבות, אבל ככלל נותר במידה רבה "סופר לסופרים".
ברמה כתב ביקורות ספרותיות בודדות שפורסמו בכתב העת "עכשיו", והכין עבודת גמר לתואר שני על ויליאם פוקנר. הוא נפטר ב-21 בדצמבר 1984 ונטמן בעיר הולדתו, פתח-תקוה, שאת נופיה האורבניים הרבה לתאר בסיפוריו.