google/wiki40b huggingface dataset:
מייקון (ג'ורג'יה)

היסטוריה

עד סוף המאה ה-18 האזור בו נמצאת העיר היום היה מיושב בעיקר על ידי שבט הקריק. בתחילת המאה ה-19 נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון אילץ את בני הקריק למסור לממשל הפדרלי של ארצות הברית את אדמותיהם ממזרח לנהר אוקמאלגי. לאחר שעשו זאת הוא הורה על בניית מבצר בשם פורט בנג'מין הוקינס, שבנייתו הושלמה בסביבות 1810. המבצר נועד לשמור על הדרך בין הבירה וושינגטון די. סי. לנמלים של מוביל באלבמה וניו אורלינס בלואיזיאנה, וכן שימש כתחנת מסחר עם הילידים. המבצר היה בסיס אסטרטגי במלחמת 1812 ומלחמת קריק ב-1813. המבצר ירד מחשיבותו בהדרגה עד שננטש ונהרס ב-1828.
בתקופת קיומו של המבצר החלה להיווצר סביבו התיישבות, אשר המתיישבים כינו "ניוטאון". ב-1822 נוצר מחוז ביב וניוטאון קיבלה מעמד של עיר והפכה לבירת המחוז. כעבור שנה שמה שונה למייקון על שמו של נת'ניאל מייקון, מדינאי מקרוליינה הצפונית אשר ממנה באו רבים מהמתיישבים. מייקון שגשגה, כשכלכלתה התבססה על גידול ועיבוד כותנה.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית במייקון היה מחסן נשק של צבא הקונפדרציה. בשלבים המאוחרים יותר של המלחמה, כשחלקים מג'ורג'יה נכבשו על ידי צבא האיחוד, מייקון שימשה לזמן קצר כבירה של ג'ורג'יה. במהלך הצעדה אל הים, מסע כיבוש של צבא האיחוד בג'ורג'יה בפיקוד ויליאם שרמן, כוחות הצפון חסו על מייקון והיא לא נפגעה במהלכו. העיר נכבשה בסופו של דבר ב-20 באפריל 1865.
בסופו של דבר העיר התאוששה ובסוף המאה ה-19 היא הפכה למרכז תחבורתי חשוב לכלל ג'ורג'יה.

גאוגרפיה

מייקון נמצאת על גדות נהר אוקמאלגי באזור בו רמת פידמונט (Piedmont) פוגשת במישור החוף האמריקאי, ועקב כך צפון העיר מורכב מגבעות ואילו דרומה בנוי על מישור שטוח.

חינוך

בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת מרסר ואוניברסיטת המדינה מידל ג'ורג'יה.

תחבורה

שני נמלי תעופה משרתים את העיר: נמל התעופה האזורי מרכז ג'ורג'יה, הנמצא במרחק של כ-15 קילומטרים דרומית למרכז העיר, ונמל התעופה מייקון דאונטאון, הנמצא במרחק של כ-5 קילומטרים דרום-מזרחית למרכז העיר.
בעיר עוברים הכבישים הבין-מדינתיים 16, המקשר בין העיר סוואנה במזרח ג'ורג'יה ובין מייקון, ו-75, המקשר בין מדינת פלורידה וגבול ארצות הברית-קנדה במדינת מישיגן.
ש"ס ונציה

ש"ס ונציה הוא המהדורה המלאה הראשונה של התלמוד הבבלי, שנדפסה בוונציה על ידי דניאל בומברג בשנים ה'ר"פ-ה'רפ"ג (1520-1523). בנוסף למשנה ולגמרא, כלולים במהדורה זו פירוש רש"י ותוספות. במהדורה זו גם נקבעה חלוקת התלמוד לדפים המשמשת עד היום. המהדורה נחשבת לנקייה יחסית משיבושי הצנזורה על ספרים עבריים.

המהדורה

עד להמצאת הדפוס באמצע המאה ה-15 נפוץ התלמוד בכתבי יד בלבד. ההדפסה החלקית הראשונה של התלמוד הודפסה בספרד בשנת 1482 עם פירוש רש"י ובלי תוספות, אך בשל רדיפות האינקוויזיציה הספרדית ושריפת התלמוד באיטליה נותרו ממנה רק שרידים. שנה מאוחר יותר החלו האחים היהודים יהושע וגרשום שונצינו להדפיס באיטליה חלק ממסכתות התלמוד.
בשנים ר"פ-רפ"ג, 1520 - 1523 הוציא לראשונה דניאל בומברג, ברישיון האפיפיור לאו העשירי, מהדורה מלאה של התלמוד הבבלי. בומברג היה מדפיס נוצרי שלא ידע עברית, אשר הקיף עצמו ביהודים מומרים ומלומדים שסייעו לו בהגהה ובהכנה לדפוס. מהדורה זו של בומברג היא שקבעה את עיצוב העמוד המקובל היום, שבו נוסח התלמוד במרכז העמוד, פירוש רש"י בצד הפנימי ופירוש התוספות בצד החיצוני. בנוסף לעיצוב העמוד שימר למעשה המדפיס לדורות את פירושי הפרשנים המקובלים ביותר אז, ובהם פירוש רבינו נסים, הרא"ש, ופירוש המשניות לרמב"ם. עם זאת, בומברג עצמו התבסס פעמים רבות על טפסים מדפוס האחים שונצינו, כך שצורת הדף ובחירת הפרשנים (חוץ מהרא"ש שהופיע רק בדפוס ונציה) הועתקו משם. מדפיסי שונצינו אף האשימוהו בהעתקה מדפוסם: "והנה מדפיסי ויניציאה העתיקו מהדפוס שלי ובזולתם שמו מאשר מצאו".
לא ידוע מהו כתב היד (או כתבי היד) בו השתמשו מדפיסי ונציה להעתקת טקסט התלמוד. מכיוון שהנוסח שונה מכל כתבי היד הידועים לנו כיום, מהווה דפוס ונציה עצמו "עד נוסח" לנוסח התלמוד. 
צורתו הסופית של דף התלמוד המקובל נקבעה על ידי מדפיס נוצרי אחר מוונציה בשם מארקו אנטוניו יושטיניאן, שבשנים 1546-1551 הדפיס את התלמוד על בסיס מהדורת הדפוס השנייה של בומברג, והוסיף לה כלי עזר חשובים שחיבר הרב יהושע בועז, כגון ציון מראי מקום לצד פסוקי התורה המשולבים בטקסט התלמודי ("מסורת הש"ס"), "תורה אור" ו"עין משפט".
הצלחתו של בומברג לממן לראשונה מפעל רחב היקף של הדפסת התלמוד בשלמותו, נובעת ככל הנראה מהאפשרויות הכלכליות שעמדו בפניו ושהיו חסומות בפני מדפיסים יהודים כשונצינו. בומברג הדפיס בחייו מהדורה שנייה ושלישית - שלוש הוצאות ב-20 שנה.
לאחר הופעת המהדורה לא הופיעו מהדורות עם חידושים משמעותיים לאורך מאות שנים, וכל 64 המהדורות שנדפסו (חלקן לא שלמות), עד להופעת ש"ס וילנא בסוף המאה ה-19, התבססו עליו, אך בחלקן שורבבו טעויות חדשות וברובן היו השמטות הצנזורה.
כיום קיימים רק 14 סטים ידועים של מהדורה זו, אחד מהם נרכש בסוף 2015 בידי איש העסקים והאספן הניו יורקי לאון בלאק  בסכום של למעלה מ-9 מיליון דולר
מרקינה

תולדות היישוב

היישוב וטירת העץ שבו נזכרים לראשונה בשנת 1359, וטירה זו סייעה להגן על היישוב מפני פשיטות המסדר הטבטוני. בשנת 1569 הוענקו ליישוב זכויות עיר, כחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.

יהודי היישוב

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,400 יהודים, כשני שלישים מתושביה, ופעלו בה בתי ספר עבריים מרשתות תרבות ויבנה, וכן מפלגות ותנועות נוער ציוניות. עם סיפוח ליטא לברית המועצות בקיץ 1940 נאסרה פעילות זו.
ב-22 ביוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, נכנסו הגרמנים לעיירה לאחר הפגזתה, והתירו לליטאים המקומיים לערוך פוגרום ביהודי היישוב, תוך ירי בחלק מהיהודים, והטבעת חלקם בנהר נימן.
בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן ומוקף גדר תיל, שהוקם סביב בית הכנסת המקומי, ואשר נשמר בידי הליטאים. יהודי הגטו הועסקו בעבודות כפייה, אשר מעת לעת נרצחו בהן עובדים.
ב-10 בספטמבר 1941 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים ליטאים, והובילו את כל יושביו עירומים לבורות ירי בסמוך לבית העלמין היהודי המקומי. לפי דו"ח יגר, נרצחו באקציה זו 223 גברים יהודים, 355 נשים יהודיות ו-276 ילדים יהודים.
לודוויג גוטמן

ביוגרפיה

גוטמן נולד בטושק, בשלזיה עילית שבאימפריה הגרמנית (מאז תום מלחמת העולם השנייה משתייכת לפולין), בהיותו כבן 3 עברה משפחתו לקניגסהיטה. ב-1917, כאשר התנדב בבית חולים, פגש כורה פחם עם פגיעה בחוט השדרה שנפטר מאלח דם ולדבריו זה היה מה שגרם לו להתעניין בפגיעות נוירולוגיות.
גוטמן התחיל את לימודי הרפואה שלו ב-1918 באוניברסיטת ברסלאו . אחרי שנה עבר לאוניברסיטת פרייבורג וקיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1924. גוטמן התמחה בנוירולוגיה ובנוירוכירורגיה וב-1933 נחשב אחד מהנוירוכירורגים הטובים בגרמניה והיה בעל שם מקצועי מוכר ברחבי אירופה. עם עליית הנאצים לשלטון וההגבלות שהוטלו על רופאים יהודים, הותר לגוטמן לעבוד רק בבית החולים היהודי בברסלאו, שם התמנה להיות מנהל בית החולים.

הגירה לבריטניה

בתחילת 1939 נשלח גוטמן לפורטוגל לטפל בחבר של הדיקטטור הפורטוגלי אנטוניו דה אוליביירה סלזר, והצליח לקבל גם אשרה מיוחדת עבור משפחתו (אשתו אלזה, וילדיו דניס ואווה). מפורטוגל הגיע לבריטניה, שם, בזכות תמיכה של המועצה לאקדמאים בסיכון זכה למעמד של פליט וקיבל עבודה בבית חולים רדקליף  שבאוקספורד, שם גוטמן המשיך את המחקר על פגיעה בעמוד השדרה.

סטוק מנדוויל

ב-1943 התבקש גוטמן על ידי ממשלת בריטניה להקים את מרכז פציעות הלאומי בבית חולים "סטוק מנדוויל"  בבקינגהאמשייר שבדרום אנגליה, כשהמרכז נפתח ב-1 בפברואר 1944, גוטמן מונה למנהלו (תפקיד שמילא עד 1946). כמומחה הראשון במעלה בבריטניה לטיפול בפציעות בעמוד שדרה, היה מופקד על הטיפול בנפגעי עמוד השדרה. בשנות ה-40 חלה עלייה בכמות נפגעי עמוד השדרה בבריטניה, הן מבין נכי מלחמת העולם השנייה והן מבין נפגעי מתקפות הבליץ על האוכלוסייה האזרחית. 
גוטמן האמין כי ספורט היא השיטה העיקרית לטיפול ושיקום אנשי צבא פצועים, ספורט יכול לעזור להם לבנות מחדש כוח פיזי ואת הכבוד עצמי שלהם.
מייד עם תום המלחמה הוענקה לגוטמן אזרחות בריטית.
ב-1948 ייסד את משחקי סטוק מנדוויל, תחרות ספורט בין פגועים פיזית, המתקיימת מאז מדי שנה. ב-1960 אוחדו המשחקים עם אולימפיאדת הקיץ ואחת לארבע שנים הם נערכים כ"משחקים הפאראלימפיים".
ב-1949 ביקר גוטמן לראשונה בישראל ותרם לבניית מערכת לשיקום פצועי מלחמת העצמאות ומאוחר יותר, לשיקום נכי צה"ל. מאוחר יותר ביקר עוד מספר פעמים בישראל ותמך בענף השיקום במדינה.
ב-1961 ייסד את התאחדות הספורט האנגלית לנכים .

תוארי כבוד והנצחה

ב-1950 זכה בתואר קצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE), ב-1957 התקבל למסדר ג'ון הקדוש, ב-1966 זכה בתואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE) ובתואר אבירות.
ב-1981 הונצח גוטמן ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון המנציח ספורטאים יהודים שהגיעו להישגים יוצאי דופן.
מכון גוטמן(ספ') בבדלונה שבספרד קרוי על שמו.
הבגינאז'ים הפלמיים

תיאור

הבגינאז'ים כוללים חצר פנימית המוקפת בדירות קטנות. פעמים רבות הם היו מוקפים גם בחומה בעלת שער אחד או שניים, המבודדת את המבנים מהעיר. בגיניות עניות וזקנות היו ממומנות על ידי תורמים.
הבגינאז'ים הראשונים הוקמו במאה ה-12, באזור שהפך מאוחר יותר לחלק הדובר צרפתית של בלגיה. הבגינאז'ים נמצאים באזור המקביל פחות או יותר לצפון וצפון-מזרח צרפת, בלגיה, הולנד ומערב וצפון-מערב של גרמניה של ימינו.
הבגינאז'ים היו תנועה דתית של נשים, שהצלחתן, על פי ההיסטוריון הבלגי אנרי פירן, נבעה כתוצאה ממחסור בגברים באותה תקופה, כתוצאה מאלימות ומלחמות, שגבו את חייהם של גברים רבים והותירו נשים בודדות רבות. כאמצעי הגנה, נשים אלה התאחדו והישגו את עזרתם ותמיכתם של נדיבים עשירים.
היפופוטם (סוג)

מאפיינים

ההיפופוטם הוא יונק גדול, עם גוף חביתי ארוך ורגליים קצרות ועבות. יש לו ראש גדול עם נחיריים רחבים הממוקמים בחלק העליון של הלוע. הלוע עצמו ענקי ביחס לראשו של ההיפופוטם. בדומה לחזירים להיפופוטם יש ארבע אצבעות בכל רגל אך בניגוד להם, ההיפופוטם משתמש בכל אצבעותיו בעת ההליכה. ההיפופוטם אמנם שייך למכפילי הפרסה, אולם למעשה במקום פרסה אמיתית יש להם רפידות בולטות עם רקמת חיבור קשה.
ההיפופוטם ידוע בשיניים החותכות החזקות שלו ובעיקר בניביו הענקיים אשר גדלים לאורך חייו. השיניים מתאימות במיוחד ללעיסת חומר צמחי מימי המרכיב את רוב התזונה שלהם. מספר השיניים החותכות עשוי להשתנות בין המינים. העיניים של ההיפופוטם נמצאות בחלק העליון של הראש ומאפשרות להציץ מחוץ למים כשכל גופו שקוע בפנים. בניגוד לסוג היפו החי גם באזורי סבך הררי ולאו דווקא קשור למים, מיני ההיפופוטם חיים תמיד בקרבת אגמים ונהרות ומושפעים היטב מכל שינוי בהם. 
עד לשנת 1985, ההיפופוטמים היו מסווגים לצד החזיריים, על בסיס המבנה של השיניים הטוחנות שלהם. עם זאת, שורה של ראיות המבוססת על חלבוני דם,  וה-DNA הוביל לכך שהם נחשבים כמשפחה בפני עצמם עם קרבה מסוימת ללוויתנאים.
קובי גיסין

יעקב (קובי) גיסין (נולד בשנת 1934) הוא איש חינוך ישראלי, מייסד ומנהל בית הספר הניסויי הפתוח אבשלום  בראשון לציון.

ביוגרפיה

נולד בראשון לציון, בנו של אבשלום גיסין ונכדם של אריה לייב גיסין ויעקב מרדכי זינגר, מאנשי העלייה הראשונה ומראשוני ראשון לציון. למד בבית הספר חביב בראשון לציון. שירת כנגן בתזמורת צה"ל, ולאחר שחרורו ניגן בתזמורת האופרה הישראלית.
בוגר אוניברסיטת תל אביב בחינוך, ספרות ופילוסופיה. כמו כן למד באוניברסיטת דבלין. בתקופת שהותו בדבלין ניהל את בית הספר היהודי המקומי. 
לאחר שובו ארצה ייסד וניהל את בית הספר התיכון אריאל בראשון לציון, ולאחר מכן ניהל את בית הספר ויצו ברחובות.
ייסד וניהל את בית הספר הניסויי הפתוח אבשלום בראשון לציון. אשתו, שמואלה, עבדה לצדו כיועצת. לאחר פרישתו המשיך לעבוד בו בהתנדבות. בשנת 2002 פרסם את הספר "הדיאלוג הממריץ בחתירה לאוטונומיה של התלמיד", שבו פרס את משנתו החינוכית.
רכש ספינה ונתן לה את השם "Open School", והפליג בה מסביב לעולם.
בשנת 2011 פרסם את הספר "ארקה-יוסקה-ארקה" על קורות משפחות גיסין-זינגר בראשון לציון. 
כיהן כנשיא בני ברית בראשון לציון.
סמנתה האריס

שנותיה הראשונות

האריס נולדה בעיירה הופקינס במינסוטה. אביה, ריצ'רד, הוא מפתח מוזיקת רוק אנד רול, ואמה, בוני שפירא, רקדנית. ב-1982 הקימו הוריה יריד רנסאנס, המכונה "ההגינות של המלך ריצ'רד". היריד נמשך עד שנת 2017. בתיכון למדה בחינוך יהודי, ולאחר מכן היא המשיכה ללימודים גבוהים וסיימה את לימודיה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.

קריירת הנחיה בטלוויזיה

ב-16 בדצמבר 2008 האריס הצטרפה לתוכנית The Insider של תאגיד התקשורת CBS Corporation, כמנחה מחליפה וככתבת. בין השנים 2005–2008 הייתה כתבת בערוץ E! בתוכנית הבידור של חדשות E!, וכן הנחתה את התוכנית THS Investigates. בנוסף לפעילותה בחדשות E!, היא הייתה אחת המנחות מטעם ערוץ E! של טקסי הענקת פרסי האוסקר, גלובוס הזהב ואמי. היא הייתה גם כתבת של תוכנית הבוקר "בוקר טוב אמריקה". לפני שהצטרפה לערוץ E!, האריס שימשה כמנחת סוף השבוע של מגזין הבידור Extra, שם ראיינה מאות מפורסמים, והייתה עיתונאית במשרדי לאס וגאס.
התקופה המפורסמת ביותר שלה הייתה ההנחיה עבור "רוקדים עם כוכבים" האמריקאי, יחד עם טום ברגרון. היא החלה בהנחיית התוכנית בשנת 2006. בנוסף, היא גם שימשה כאחת המנחות בתוכנית The View.
ב-28 בינואר 2010 הודיעה האריס כי היא מתכוונת לעזוב את הנחיית "רוקדים עם כוכבים", כדי להתמקד בפרויקטים אחרים שהתחייבה אליהם כמו תפקידה ב-The Insider ובתוכנית הערב Entertainment Tonight. ואכן, החל מעונת האביב של 2010, אלופת עונה 7 של "רוקדים עם כוכבים" - ברוק בורק החליפה את האריס בהנחיית התוכנית.

חיים אישיים

בשנת 2005 התחתנה האריס עם מייקל הס. בשנת 2007 נולדה בתם הראשונה. כתוצאה מהלידה החמיצה את הנחיית פרק הבכורה של עונה 5 של "רוקדים עם כוכבים". היא חזרה להנחות רק ב-15 באוקטובר 2007. שלוש שנים מאוחר יותר נולדה ביתם השנייה של בני הזוג.
בחודש אפריל 2014 הודיעה האריס כי היא אובחנה כחולת סרטן השד, וכי היא צריכה לעבור טיפול מסטקטומיה. באוקטובר 2014 הודיעה כי היא כבר ללא סרטן.
קסטלום בליסימום

קסטלום בליסימום (לטינית: Castellum Beleismum) הוא מגדל צלבני קטן הבנוי על גבעה החולשת על כביש 60, בין ג'נין לשכם, בשיפולי תל דותן. שרידי המבצר נמצאים בסביבות העיר יבלעם המקראית, ושמו הערבי של האתר: חירבת בלעמה. 
מן המבצר הצלבני נשארו שרידים של מגדל בן שתי קומות, קיר שגובהו כ-8 מטר במרכז מתחם מרובע ששרידי חדרים וקמרונות נשמרו בצדדיו. מנהרה מקורה שאורכה 30 מטר, רוחבה 3 מטר וגובהה 4.2 מטר, מובילה מהמגדל אל מפעל מים שראשיתו בתקופה הכנענית אשר סיפק מים ליישוב קדום ממעיין, ששמו הערבי: "עין אל סינג'יב". 
על פי מקורות צלבניים, המגדל עמד על תלו בשנת 1156 ועבר לרשות המסדר ההוספיטלרי בשנת 1187.
על פי מקורות צלבניים, במקום שכנה כנסייה ששרידיה לא נמצאו, ואשר נקראה על שמו של איוב המקראי. בכנסייה נערכה פגישת הפיוס בין שליחי גי דה ליזיניאן לרמון השלישי מטריפולי, לאחר קרב קרסון וערב קרב קרני חיטין. מקור שמה של הכנסייה איננו ברור, וההיסטוריון הצלבני ארנול מציין כי איוב התגורר במקום. 
מקור המסורת הצלבנית איננו ברור אך ייתכן וקשור לזיהוי מקובל של באר במקום הידועה כבור של יוסף ושיבוש של השם יוסף (Joseph) עם השם איוב (Job).
אבץ (עיר מקראית)

אֶבֶץ (בסוף פסוק - אָבֶץ) הייתה עיר מקראית בנחלת שבט יששכר, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.
העיר נזכרת בספר יהושע ברשימת ערי בני שבט יששכר: "וַיְהִי גְּבוּלָם יִזְרְעֶאלָה וְהַכְּסוּלֹת וְשׁוּנֵם וַחֲפָרַיִם וְשִׁיאֹן וַאֲנָחֲרַת וְהָרַבִּית וְקִשְׁיוֹן וָאָבֶץ וְרֶמֶת וְעֵין גַּנִּים וְעֵין חַדָּה וּבֵית פַּצֵּץ".
חוקר המקרא אבל סבור כי שמה של העיר הקדומה השתמר בשם המעיין עין אלעבוץ שברמת סירין, בדרום מזרח הגליל התחתון. אתר זה נמצא כ-3 ק"מ מזרחית לתל רכש, המזוהה עם אנחרת המקראית, וכ-3 ק"מ דרומית לחורבות עין חדה המקראית.
בתרגום השבעים מובא שם העיר בצורה רבץ (מלשון מרבץ). מסיבה זו סובר ויליאם אולברייט שהשם בנוסח המסורה שובש וזוהי הגרסה המדויקת יותר.
חתול תעלול (סרט)

ההפקה

הרעיון לסרט נולד בשנת 2001, כאשר טים אלן לוהק תחילה לתפקיד החתול, אך הוא פרש בעקבות התחייבויות קודמות. ביוני 2000 נתבע מאיירס על ידי אולפני יוניברסל בסכום של 3.8 מיליון דולר על הפרת התחייבות כשבחר לבטל חוזה ליצירת סרט המבוסס על אחת הדמויות האחרות בתוכנית סטרדיי נייט לייב. מאיירס תבע בתביעה נגדית והאירוע הסתיים בפשרה כאשר מאיירס התחייב לככב עבור האולפנים בסרט ״חתול תעלול״.

תקציר עלילה

סאלי (דקוטה פנינג) וקונרד וולדן (ספנסר ברסלין) גרים בעיירה ״אנוויל״ יחד עם אימם, ג׳ואן (קלי פרסטון), החד-הורית שעובדת בנדל״ן. הבוס של ג׳ואן (שון הייז- שבנוסף מדבב את דג הזהב) מזהיר אותה שאם הבית שלה יהיה מבולגן, בזמן המסיבה לעובדי המשרד שמתוכננת בביתה, היא תפוטר. מאוחר יותר קונרד מבלגן את הבית תוך כדי גלישה במדרגות, ג׳ואן כעונש למעשיו מרתקת אותו לביתו. ג׳ואן נקראת בבהילות חזרה למשרד והיא נאלצת להזמין לילדים בייביסיטר, גברת קוואן, שתוודא כי הילדים לא הורסים את הבית לקראת המסיבה. לורנס (אלק בולדווין), בן זוגה של ג׳ואן, מנסה לשכנע אותה לשלוח את קונרד לפנימייה צבאית כדי שיתחנך.
לאחר שאמם עוזבת לעבודה, וגברת קוואן נרדמת, סאלי וקונרד מגלים בביתם חתול מדבר בגוף אדם (מייק מאיירס). החתול מנסה ללמד אותם איך לעשות כיף, אם כי דג המחמד של הילדים, מתעורר לחיים, ולא רוצה את החתול בסביבה. בסדרת תעלולים של החתול, הוא עומד על כדור ומאזן על עצמו חפצים, הורס את השמלה המפוארת של ג'ואן, קופץ על ספת הסלון, ואופה עוגות שמתפוצצות. תוך כדי כך, הוא אפילו משחרר את חבריו-דבר אחד ודבר שני שמשחיתים להם את הבית מתיבה שמובילה לעולמם הכאותי. החתול מפציר בקונרד שלא יפתח את התיבה, אחרת עולמם עלול לגלוש לעולם האמיתי. כלבם של הילדים בורח [כי בטעות דבר אחד ודבר שני זורקים אותו מהחלון] והם יוצאים להחזירו יחד עם החתול והדג. בינתיים התיבה בביתם נפתחת ועולמו של החתול מתחיל לגלוש לביתם.
תוך כדי חיפוש אחר כלבם, הם רואים את לורנס עם הכלב בדרך לאימם. הם חוטפים ממנו את הכלב ורצים חזרה לביתם, כשלורנס בעקבותם. בהגיעם לבית הם מגלים את התוהו ובוהו שמתחולל שם. החתול מסביר להם שכדי להחזיר את הבית לקדמותו יש לסגור את התיבה. לאחר רכבת הרים מאולתרת הם מגיעים לתיבה וסוגרים אותה. בניגוד להבטחותיו של החתול, הבית לא חזר לקדמותו ונשאר הרוס.
לאחר מריבה עם החתול, הילדים מגרשים אותו החוצה ומתכננים מה לעשות כאשר אימם תגיע הביתה ותראה את החורבן. לפתע החתול שב לביתם, רכוב על מכשיר ניקיון משוכלל כשלצידו דבר אחד ודבר שני. הם מנקים את הבית ואת הילדים. הילדים מודים לחתול והוא עוזב לפני שאימם נכנסת הביתה. בהגיעה הביתה, ג׳ואן מתפלאת מהסדר המופתי של הבית והיא מבינה את אופיו האמיתי של לורנס {שהוא למעשה צבוע והוא רוצה שסאלי וקונרד יעופו מהבית כדי שהוא יוכל להתאכזר לכלב שלהם} ומגרשת אותו מהבית אחת ולתמיד. המסיבה מתרחשת כמתוכנן ונהפכת להצלחה. ג׳ואן שואלת את הילדים איך הם בילו במהלך היום, והם מסתכלים אחד על השני בקריצה ותוהים אם לספר לה או לא.
חיה קדמון

חיה קדמון (25 בספטמבר 1919 - 4 בספטמבר 1960) הייתה משוררת ומתרגמת.

אודות

קדמון נולדה בסימפרופול שברוסיה, בשנת 1925, כשהיא בת 6, עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בכפר יחזקאל. אביה, אברהם קאופמן, היה מורה ואמה רופאת ילדים. היא למדה בגימנסיה הרצליה בתל אביב, הייתה חברה בשומר הצעיר ואחר גם בהנהגה הראשית של התנועה. היא הצטרפה ל"גרעין ארץ ישראלי-ג'", לימים חצור שבדרום.
קדמון הייתה חברה במפ"ם, וכתבה בעל המשמר, אחר כך הצטרפה לפלג השמאל של משה סנה, ובשנת 1954 הצטרפה למפלגה הקומוניסטית. היא החלה לפרסם בקול העם שירים, בהם שירים פוליטיים, שירים לירים ושירי ילדים, וכן מאמרי ביקורת ומסות בנושאי ספרות כללית ועברית. כמו כן תרגמה לעברית משיריהם של משוררים רוסים.
היא למדה ספרות עברית ואנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים ואחר כך המשיכה ללימודי השתלמות באנגליה, שם ערכה והגישה תוכנית בשידורים העבריים של רשות השידור הבריטית. כשחזרה לארץ עסקה בהוראת ספרות עברית ואנגלית בבתי ספר ובסמינריונים שונים. הייתה בין פעילי הליגה לידידות ישראל-ברית המועצות וביקרה בברית המועצות ובבולגריה. 
קדמון נישאה לרוברט פרקש, ביולוג יליד ארצות הברית, שהיה פעיל במפלגה הקומוניסטית בארצות הברית והגיע לישראל עקב הרדיפות המקארתיסטיות. 
קדמון נפטרה ב-4 בספטמבר 1960 כשהיא בת 41. נערך לה מסע ההלוויה ברחובות תל אביב בהשתתפות נציגי השגרירות הסובייטית, ועל קברה ספדו לה משה סנה ואלכסנדר פן, ובסיום הטקס הושר האינטרנציונל. בעלה נפטר שמונה חודשים לאחר מותה באופן פתאומי כשהוא בן 36. בנם היחיד, יובל, שהיה בן 4 כשהתייתם מהוריו, אומץ, על פי בקשתו של רוברט, על ידי ידידיו מהמפלגה הקומוניסטית, דני פתר-פטרזיל וליליה פתר פטרזיל.
עשור לאחר מותה יצאה לאור בהוצאת "תרבות לעם" אסופה משיריה, "לבעור תמיד" (1971), בעריכת המשורר אלכסנדר פן, הכוללת שירים פוליטיים, חברתיים וליריים.
קרחון ולטשר (אלברטה)

גאוגרפיה

הקרחון בולט משדה הקרח ואפטה הממוקם על קו פרשת המים של אמריקה. שטחו של הקרחון היה 4.9 קמ"ר בשנות ה-80. בדומה ליתר קרחוני הרי הרוקי הקנדיים, מאז המאה ה-19 הקרחון נסוג וקטן בשטחו בשל התחממות כדור הארץ.
סרגיי מילינקוביץ'-סאביץ'

קריירת מועדונים

מילינקוביץ'-סאביץ' הוא תוצר של אקדמיית הנוער של וויבודינה הסרבית. הוא התגלה במהלך שהותו בנוער לאחר שזכה עם הקבוצה בשתי אליפויות רצופות. מילינקוביץ'-סאביץ' חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו ב-26 בדצמבר 2012, חוזה לשלוש שנים בקבוצת וויבודינה.
מילינקוביץ'-סאביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0-3 ליגודינה ב-23 בנובמבר 2013. את שער הבכורה שלו כבש בתיקו 1-1 נגד ספרטק סובוטיצה ב-9 במרץ 2014. במהלך שהותו בקבוצה שבסך הכל נמשכה עונה אחת, רשם 13 הופעות ליגה והיה אחראי על שלושה כיבושים. כמו כן, הוא עזר לקבוצה לזכות בגביע הסרבי בדיוק בעונה חגיגות המאה למועדון.
בחודש יוני 2014 חתם מילינקוביץ'-סאביץ' על חוזה לחמש שנים בקבוצה הבלגית גנק וקיבל את החולצה מספר 20. את הופעת הבכורה שלו ערך בתיקו הבית 1-1 מול סרקל ברוז' ב-2 באוגוסט 2014. את שערו הראשון במדי גנק כבש בתיקו 1-1 מול לוקרן ב-18 בינואר 2015. גם בגנק מילינקוביץ'-סאביץ' שהה כעונה אחת, שבה רשם 24 הופעות ליגה שכללו חמישה שערים.
ב-31 ביולי 2015 דווח על פי עיתון הספורט האיטלקי, לה גזטה דלו ספורט, שמילינקוביץ'-סאביץ' הצטרף לקבוצת הסרייה א', לאציו. את הופעת הבכורה שלו ערך בניצחון הבית 1-0 על באייר לברקוזן הגרמנית ב-18 באוגוסט 2015 במסגרת שלב הפלייאוף של ליגת האלופות. את שערו הראשון בקבוצה כבש בתיקו 1-1 מול דניפרו ב-17 בספטמבר 2015 במסגרת הליגה האירופית. את שער הבכורה שלו בליגה כבש בניצחון החוץ 3-1 על פיורנטינה ב-9 בינואר 2016. בעונת הבכורה שלו בלאציו רשם 35 הופעות ושלושה שערים בכל המסגרות.
בעונתו השנייה במועדון כבש שבעה שערים ב-39 הופעות (ליגה וגביע). ב-21 בינואר 2018 מילינקוביץ'-סאביץ' כבש צמד בניצחון הליגה 5-1 על קייבו ורונה. כמו כן, חודש לאחר מכן כבש שוב צמד בניצחון 3-0 על ססואולו.

קריירה בינלאומית

באוקטובר 2015 זומן מילינקוביץ'-סאביץ' לראשונה לנבחרת סרביה לצמד משחקים במסגרת מוקדמות יורו 2016 נגד נבחרת אלבניה ונבחרת פורטוגל. במשחקים אלה הוא שימש כשחקן מחליף שישב על הספסל, אך לא זכה לקבל דקות. במאי 2016 הוא נבחר על ידי המאמן החדש של סרביה למשחקי ידידות נגד נבחרת קפריסין, נבחרת ישראל ונבחרת רוסיה. למרות זאת הוא שוב לא זכה לדקות משחק, ועזב את הנבחרת לאחר שני המשחקים הראשונים עקב החלטתו של המאמן לא לשתף אותו, כי יש שחקנים אחרים שיותר מתאימים לשיטת המשחק שלו.
ב-30 באוקטובר 2017 החליף מלאדן קרסטאיץ' את המאמן הקודם וכלל בהרכבו את מילינקוביץ'-סאביץ' לצמד המשחקים נגד נבחרת סין ונבחרת דרום קוריאה.

חיים אישיים

סרגיי מילינקוביץ'-סאביץ' נולד בליידה שבספרד למשפחה העוסקת בספורט. אביו, ניקולה מילינקוביץ', שיחק גם כן כדורגל, ואמו, מילאנה סאביץ', הייתה שחקנית כדורסל. סרגיי הוא אחיו הגדול של ואניה, המשחק בתפקיד השוער בקבוצה ספאל.
אליהו עקיבא רבינוביץ'

הרב אליהו עקיבא רבינוביץ' (י"ד בניסן תרכ"א, 1861 –  כ"ד בניסן תרע"ז, 1917) היה רב בפולטבה, הוגה דעות, מייסד ומוציא לאור של עיתונים אורתודוקסיים במזרח אירופה, ממייסדי תנועת אגודת ישראל.

ביוגרפיה

נולד לרב דובער רבינוביץ' ולרבקה, בתו של הרב בנימין רבינוביץ' (אחותו של האדר"ת). נישא למרים-רחל, בת בתו של הרב בנימין דיסקין, רבה של לומז'ה (אחותו של מהרי"ל דיסקין).
לאחר פטירת אביו מילא את מקומו כרב בפיונטיצה, לאחר מכן היה רב בקנישין ולבסוף בפולטבה.
תחילה תמך ברעיון שיבת ציון, אך לאחר זמן הפך למתנגד חריף לציונות בשל יחסו השלילי ללאומיות החילונית. ייסד והוציא לאור את העיתונים הפלס והמודיע, והיה בעל בית דפוס. היה ממייסדי אגודת ישראל ומהוגי הדעות המרכזיים שלה.
בתו חיה-פייגה נישאה לקרוב משפחתה הרב בנימין אברהם משה רבינוביץ' תאומים, בנו של האדר"ת, שכיהן כרב בשילעל ולימים הוציא בארץ ישראל את ספרו של סבו הרב בנימין רבינוביץ' "משנת ר' בנימין".
שמואל נח קרמר

שמחה שמואל (סמואל) נח קרמר (באנגלית: Samuel Noah Kramer;‏ 28 בספטמבר 1897 – 26 בנובמבר 1990) היה היסטוריון יהודי אמריקאי, מומחה בולט בהיסטוריה השומרית והלשון השומרית.

קורות חיים

שמחה שמואל נח קרמר נולד ב-28 בספטמבר 1897 בקייב שברוסיה (אוקראינה) לבנימין ולייטה קרמר. כתוצאה מהפוגרום ב-1905 בתקופת הצאר ניקולאי השני, קיסר רוסיה, היגרה משפחתו לפילדלפיה, שם ייסד אביו בית ספר עברי. לאחר שסיים את חוק לימודיו התיכוניים ורכש תואר ראשון, התנסה קרמר במגוון עיסוקים, בכללם הוראה בבית הספר של אביו, כתיבה ספרותית ועסקים. 
קרמר כתב באוטוביוגרפיה שלו שכאשר היה כבן שלושים, "התבהר לי שעלי להתחיל מבראשית ולנסות לעשות שימוש בלימודי העברית שלי, בהם השקעתי את רוב נעורי, ולהתייחס אליהם כאל קרש קפיצה לקריירה אקדמית".
הוא נרשם לקולג' דרופסי בפילדלפיה ללימודי עברית ושפות שמיות, ונמשך במיוחד לאגיפטולוגיה. באותה עת הוא עבר למחלקה ללימודי המזרח באוניברסיטת פנסילבניה, ועבד בצוותא עם אפרים אביגדור שפייזר הצעיר, שהיה לאחת הדמויות המובילות בעולם בחקר המזרח הקרוב. שפייזר ניסה לפענח לוח בכתב היתדות מתקופת הברונזה המאוחרת המתוארכת ל-1300 לפני הספירה לערך; כעת החל קרמר בקריירה שנמשכה לכל אורך חייו בהבנת מערכת כתב היתדות.
קרמר סיים את לימודיו לתואר דוקטור בשנת 1929 והתפרסם בזכות איסוף לוחות בכתבי יתדות ופיענוחם. בשנת 1932 חפר בעיראק באתר העיר שורופק במשך 6 שבועות בצוות משותף של בית הספר האמריקאי לחקר המזרח ואוניברסיטת פנסילבניה. מנהל החפירה היה אריך שמידט וקרמר שימש כאפיגרף. הוא פרש מהחיים האקדמיים בשנת 1968, אולם נותר פעיל. 

באוטוביוגרפיה שלו, שפורסמה ב-1986, הוא מסכם את הישגיו כדלקמן: 
ראשית והחשוב ביותר, הוא התפקיד ששיחקתי באיסופה, שיחזורה והחייאתה של הספרות השומרית, או לפחות בגילויה... הודות למאמצי נעשו זמינים למלומדים אלפי לוחות של ספרות שומרית, מאגר מידע בסיסי וראשוני שיוותר לעשורים הבאים. שנית, איפשרתי את תרגומם של אלפים מבין המסמכים הללו עבור הקהילה האקדמית, ובמיוחד לשימושם של אנתרופולוגים, היסטוריונים ואנשי מדעי הרוח השונים. שלישית, סייעתי להפיץ את שמה של שומר ברחבי העולם, ולגרום לאנשים להיות מודעים לתפקיד המכריע ששיחקו השומרים בעלייתו התרבותית של האדם.
בשנת 1982, הוענק לקרמר תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
קרמר הלך לעולמו ב-26 בנובמבר 1990 בארצות הברית.