google/wiki40b huggingface dataset:
AS-565 פנתר

חיל האוויר הישראלי

ב-12 באוגוסט 1996 קלטה טייסת 193 ("טייסת מגיני המערב") את ראשוני מסוקי ה-AS-565 פנתר, שזכה שם לכינוי "עטלף". המסוק החדש, שחמישה מסוגו נרכשו בעלות של כ-9 מיליון דולר למסוק, יועד להחליף את היורוקופטר HH-65 דולפין שסבל במהלך שירותו בטייסת מתקלות רבות. המסוקים הוטסו מארצות הברית במטוס מטען כשהם מפורקים בארגזים. במסוקים הוכנסו מספר שינויים שנועדו להתאמתם לצורכי חיל האוויר הישראלי. בין השאר, הותקנו על המסוקים אמצעי הגנה שכללו משגרי מוץ ונורים ומערכת לוחמה אלקטרונית. ב-1997 יצאו סופית מסוקי ה-HH-65A ("דולפין") משירות בחיל האוויר הישראלי.
טייסת 193 מפעילה את ה-AS-565 פנתר במשימות סיוע לחיל הים הישראלי ופועלת בשיתוף פעולה הדוק עם שייטת ספינות הטילים. המסוקים יכולים לפעול גם מספינות טילים (סטי"ל) מסוג סער 5 הכוללות מנחת מסוקים (בעבר פעל המסוק גם מספינות סער 4.5 חוחית עד שאלו יצאו משירות). המסוק מיועד לחילוץ, תצפית ואיכון מטרות. צוות המסוק מורכב מקברניט, טייס משנה, קצין סיוע מוסק (קס"מ) מחיל הים ומכונאי מוטס. המסוק יכול לשאת שלושה פצועים, בנוסף לשני אנשי צוות. מסוק העטלף בגרסה הישראלית אינו חמוש.

פרשת השחיתות ברכש המסוקים

בשנת 1994, פתחה ממשלת ארצות הברית בחקירה בחשד כי העסקה לרכישת המסוקים, שהייתה בהיקף של כ-58 מיליון דולר, ונעשתה בכספי הסיוע האמריקאי נופחה בכ-10 מיליון דולר. למרות שהמסוקים היו תוצרת חברת איירוספסיאל הצרפתית, הם נרכשו מחברת בת שלה הפועלת בארצות הברית, חברת "אמריקן יורוקופטר" (זאת כדי שמדינת ישראל תוכל להשתמש בכספי הסיוע האמריקאי המחייבים רכש מארצות הברית). 10 מיליון דולר מסכום העסקה לא שלמו לחברת "אמריקן יורוקופטר" אלא לגורמים שונים. מתוכם קיבל המתווך אורי אדלסבורג 4.8 מיליון דולר ועוד 2.4 מיליון דולר הועברו ל"פקידים זרים". גורל יתרת הסכום נותר לוט בערפל. בשנת 1996, סמוך למועד מסירת המסוקים, דרש ה-FBI מהרשויות בישראל לחקור את הפרשה. ונפתחה חקירה נגד אדלסבורג ונגד ראש הפרויקט בחיל הים באותה עת, תת-אלוף אלכס אייל. תת-אלוף אייל שיתף פעולה בחקירה, עבר בהצלחה בדיקת פוליגרף ונוקה מכל חשד, אך אדלסבורג שמר על זכות השתיקה.
בינואר 1997, הוגש בבית משפט בווירג'יניה כתב אישום נגד אדלסבורג ונגד שני חשודים נוספים. אחד מהם הורשע ונגזר עליו מאסר על תנאי. אדלסבורג בחר שלא להתייצב למשפט בארצות הברית, והוכרז עבריין נמלט. בפברואר 1997, הפסיק משרד הביטחון את התקשרותו עם אורי אדלסבורג, וביטל את היתר הייצוא הביטחוני של חברת אדלטק שבבעלותו.
מערכת השתן

מערכת השתן (או מערכת ההפרשה) היא מערכת בגוף האדם המטפלת באמצעות איברים שונים בטיהור וּוִיסוּת הדם וסילוק תוצרי פסולת רעילים ממנו. כחלק מתהליך זה המערכת מפרישה עודפי מים ושאריות רעילות מן הגוף באמצעות השתן.
מערכת השתן והכליות כוללת: שתי כליות, שני שופכנים, שלפוחית שתן ושופכה.
הכליות מסננות את הדם, ורוב המים והחומרים המומסים בהם מוחזרים למערכת הדם. המים והחומרים המומסים הנותרים מהווים את השתן.
השתן המופרש מכל כליה מועבר לשופכן, נאגר בשלפוחית השתן ובעזרת השופכה מופרש מהגוף. אצל זכרים השופכה היא גם נתיב להפרשת נוזל הזרע.
ז'אן-מארי גוסטב לה קלזיו

ביוגרפיה

לה קלזיו נולד ב-1940 בניס בצרפת, אך להוריו היה קשר חזק עם המושבה הצרפתית לשעבר מאוריציוס, לשם היגרה משפחתו עוד במאה ה-18. המושבה נכבשה בידי הבריטים ב-1810, אך המתיישבים שמרו על זהותם הצרפתית. אמו של לה קלזיו הייתה חרשת אילמת ואביו היה רופא. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת אביו של לה קלזיו כרופא צבאי בצבא הבריטי, בעוד שלה קלזיו ומשפחתו שהו בניס.
בגיל שמונה יצאו לה קלזיו ומשפחתו לטיול בן חודש בניגריה, שם הוצב אביו כרופא במלחמת העולם השנייה. במהלך המסע הוא כתב שני ספרים – המסע הארוך ו-Oradi noir, שהכילו רשימה של ספרי המשך צפויים. 
לאחר סיום בית הספר התיכון בניס הוא למד אנגלית באוניברסיטת בריסטול בין 1958 ל-1959, והשלים את התואר באוניברסיטת ניס ב-1963. הוא המשיך לתואר שני באוניברסיטת אקס-אן-פרובאנס ב-1964 וכתב דוקטורט על ההיסטוריה המוקדמת של מקסיקו באוניברסיטת פריפניאן ב-1983. הוא לימד באוניברסיטאות בנגקוק, אמקסיקו סיטי, בוסטון, אוסטין ואלבוקרקי ורבות אחרות.
לה קלזיו זכה לתשומת לב ברומן הראשון שכתב כבוגר Le procès-verbal משנת 1963. הספר היה מועמד לפרס גונקור, וזכה ב"פרס רנודו". 
את כתיבתו של לה קלזיו ניתן לחלק לשתי תקופות. בין 1963 ל-1975 בה כתב כתיבה המוגדרת כ"נסיונית", וכתב על נושאים כאי שפיות, שפה, כתיבה, וזאת תוך ניסויים צורניים ברוחם של בני זמנו כז'ורז' פרק או מישל בוטור. בתקופה זו שמר על תדמית כחדשן ומורד, וזכה לשבחיהם של מישל פוקו וז'יל דלז.
מסוף שנות ה-70, עבר שינוי סגנוני חריף. הוא נטש את הנסיינות וכתב כתיבה מעונה פחות, על נושאים כילדות, התבגרות ומסעות, תוך שהוא פונה לקהל קוראים רחב יותר. בשנת 1980 היה הראשון לזכות בפרס פול מוראן, המוענק על ידי האקדמיה הצרפתית. סקר שנערך על ידי המגזין הספרותי הצרפתי "Lire" בשנת 1994 הראה כי לה קלזיו נחשב על ידי 13% מהקוראים לסופר הצרפתי הדגול ביותר החי בעת עריכת הסקר.
לה קלזיו פרסם כשלושים ספרים, לרבות סיפורים קצרים, נובלות, מסות, שני תרגומים מהמיתולוגיה האינדיאנית, וכן רשימות ומאמרי ביקורת רבים.
בשנת 2008 זכה בפרס נובל לספרות. בנימוקי ועדת הפרס נכתב על לה קלזיו "סופר העזיבות, ההרפתקאות הפואטיות והאקסטזה החושנית, חוקר האנושות מעבר ומתחת לציוויליזיציה השלטת".
זנו

זנו (מאנגלית: Xenu, לעיתים נכתב גם כ-Xemu) הוא, לפי מייסד הסיינטולוגיה ל. רון האברד, שליט עריץ של "הקונפדרציה הגלקטית" (קונפדרציה מדינית של כוכבים).
לפני כ-75 מיליון שנה שלח זנו לכדור הארץ מיליארדי בני אדם במטוסים דמויי דאגלס DC-8, הקפיא אותם והשתיל אותם בתוך הרי געש. לאחר מכן הפציץ אותם בפצצות מימן, שגרמו למותם. נשמות אותם אנשים נאספו על ידי שלוחיו של זנו, והם נאלצו לצפות במעין בתי קולנוע בסרטים תלת-ממדיים עם מידע מוטעה במשך 36 ימים.
נשמות אלו שנקראות על ידי האברד "תטאנים", איבדו לאחר שטיפת המוח את הזהות האישית שלהם, והחלו להתקבץ באלפים. התטאנים החלו להתיישב בגופם של בני האדם בכדור הארץ ולגרום להם מגוון קשיים פיזיים ופסיכולוגים. לפי האברד, לסיינטולוגיה שיטה לטהר את בני האדם מאותם תטאנים.
הסיפור על זנו מפורט על ידי האברד במסמך בשם OT III, שהוא חלק מדוקטרינת "הטכנולוגיה המתקדמת" הסודית של הסיינטולוגיה. רק סיינטולוגים שעברו הכשרות מתקדמות ויקרות וטיפולי "אודיטינג" ומגיעים למצב "קליר", יכולים לשמוע את הסיפור של זנו. הסיפור מתואר בפירוט בסדרת הרצאות של האברד מאוקטובר 1968 וכן בתסריט שכתב בשנת 1977, בשם Revolt in the Stars.
בחוגי הסיינטולוגיה מכונה הסיפור של זנו "תקרית 2", או "חומת האש". האברד עצמו ייחס לסיפור חשיבות רבה ואמר שהוא מגלה את "הסודות של האסון אשר הוביל להתנוונות החיים כפי שאנו מכירים באזור הזה של הגלקסיה".
על סיינטולוגים החברים בכנסייה נאסר לקרוא את הטקסט OT III, שבו מפורט סיפורו של זנו, לפני שהשלימו קורסים מקדימים. לפי הסיינטולוגיה קריאת הטקסט ללא אישור עלולה להוביל לדלקת ריאות.
למרות האדרת הסודיות האופפת את תורת הנסתר הזו של האברד, עותקים של הטקסט מופצים באתרי אינטרנט רבים. למרות המערכות המשפטיות הרבות שארגוני סיינטולוגיה מנהלים על הפרת זכויות יוצרים, ההפצה לא פסקה. הדוברים הרשמיים של הכנסייה נמנעים בתוקף מכל התייחסות לזנו, אולם נעשו התייחסויות רשמיות לגביו מטעם הכנסייה בהתדנויות בבית המשפט. בפעמים הנדירות בהם התייחסו בסיינטולוגיה לנושא, הם השוו אותו לסיפורי המקרא, שגם בהם מתוארים אירועים בעלי אופי פנטסטי, שמובנם מתברר רק לאחר שנים של למידה.
הסיינטולוגים העצמאיים, אשר אינם כפופים לכנסיית הסיינטולוגיה, ומתנגדים לה ולפעולותיה, אומרים שזהו סיפור, אמיתי או לא אמיתי, שכאשר מעבירים על תוכנו תהליכים מסוימים, הוא מפיק תוצאות טובות. ועל פי טענתם אף אחד לא חייב להאמין בקיומו של סיפור זה.
איתי לב (במאי)

ביוגרפיה

לב נולד וגדל בכפר סבא, בנעוריו למד בתיכון כצנלסון בעיר. בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1997). ב-1996 יצר את סרטו הקצר הראשון, "חרדונים", שזכה בפרס הרשות השנייה ליוצרים צעירים. בשנים 1998-2003 ביים כתבות והיה עוזר במאי בערוץ 2, בתוכניות כגון החרצופים, שוקו טלעד וקפה טלעד. ב-2003 ביים גם קליפים בערוץ 24.
סרטו הראשון היה "5 דקות בהליכה", סרט פשע קומי בכיכובם של אלון אבוטבול, שרון אלכסנדר ונועה תישבי; הסרט זכה ב-2002 בפרס ירושלים לבמאים ישראלים חדשים]. ב-2006 ביים את סרט הילדים "גיבורים קטנים", בכיכובם של אביגיל אריאלי וציון ברוך, שהופץ בבתי הקולנוע בישראל ובצרפת; הסרט זכה במספר פרסים בינלאומיים, בהם פרס לסרט הטוב ביותר בפסטיבל זלין לסרטי ילדים בצ'כיה. ב-2011 יצא סרטו השלישי, "מלח ים", שהוא ראשון בסדרה של חמישה סרטים; בסרט מככבים ליאת גליק, יעל רייך, יפתח קליין וליאור מילר.
ב-2009 יצא סרטו הדוקומנטרי "בעולם אחר אין מילים", בשיתוף עם יעל רייך; הסרט עוסק בהתמודדות של אחיה של יעל, אילון, עם פגיעת ראש קשה. שנה מאוחר יותר צילם את סרטו התיעודי השני, "בלפסט בלוז", העוסק בהשוואה בין הסכסוכים הפוליטיים בישראל ובצפון אירלנד.
סשה אבשלום אגרונוב

סשה נצח אבשלום אָגַרוּנוֹב,Sasha Netzach Agarunov רוסית: Александр Бесендилович Агарунов; נולד ב-29 במאי 1976) הוא שחקן וקולנוען ישראלי.

ביוגרפיה

אגרונוב נולד בבאקו, בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית ומאוחר יותר אזרבייג'ן העצמאית, למשפחה מיהודי ההרים. הוא גדל ברובע היהודי של באקו, ה"ג'ואוד מחלה", בפינת הרחובות קאמו וקרגנוב. אביו, בֶּסֶנְדִיל אברמוב, היה בנו של יוצא העיר קובה ומשפחת אמו, ז'אנה אגרונוב גם ממשפחה של יהודים קווקזים מבאקו.
בגיל שבע-עשרה, לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, הוא עלה לישראל במסגרת תוכנית נעל"ה והתגורר בכפר הנוער ניצנה במשך שנתיים וחצי. הוא התגייס לצה"ל ושירת כלוחם מפעיל מאג בגדוד 51 של חטיבת גולני. עקב בעיות משמעת נגזר עליו עונש מאסר בן שישה-עשר יום. לאחר שהמשיך לעורר בעיות הוא סולק מהחטיבה, עבר בין יחידות שונות וריצה עוד עשרים יום בכלא. לאחר מכן הוא הוכרז כלא מתאים לשירות ושוחרר.
עם יציאתו לאזרחות, נרשם אגרונוב ללימודי קולנוע במכללת אריאל. אולם, בתום השנה השנייה התקבל לבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה והחל בלימודיו במוסד זה. לאחר זמן מה החל בתהליך חזרה בתשובה.
ב-2009 בחר הבמאי רנן שור באגרונוב חסר הניסיון לגלם את התפקיד הראשי בסרטו "הבודדים", שהתבסס באופן רופף על פרשת המרד בכלא שש ב-1997. אגרונוב הופיע בתור גלורי קמפבל, חייל בודד המנהיג השתלטות אסירים על המתקן.
על משחקו ב"הבודדים" הוא זכה בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2009 וקיבל צל"ש בפסטיבל קולנוע ירושלים
לאחר "הבודדים" המשיך אגרונוב בלימודיו. הוא ביים וכתב תסריטים עבור מספר סרטים קצרים, ושיחק ב"מקום בגן עדן" של יוסי מדמוני, ב"לרדת מהעץ" של גור בנטביץ', ב"פנסיון פראכט" של תמר ירום, ב"פת לחם" של עידן הובל, ב"כיפה אדומה" של ארנון צדוק, ועוד. כמו כן הופיע בסדרת הטלוויזיה "שטיסל"
ב-2015 ביים אגרונוב סרט קצר "עד לא ידע" (מפיק: דודי אסולין) שבו שיחק בעצמו לצד מיכאל מושונוב. הסרט השתתף בתחרות הרשמית בפסטיבל חיפה. אגרונוב קיבל מענק הפקה מקרן "גשר" וקרן "אבי חי" ומענק כתיבה ופיתוח מקרן הקולנוע הישראלי.
במקביל לעשייה הקולנועית שימש אגרונוב כמורה לתנ"ך ומחשבת ישראל בתוכנית "נתיב"
לאחרונה משמש כמרצה בבית הספר לקולנוע "מעלה" בירושלים, בו הוא מעביר קורסים "תורת המונטאז': בין הרב קוק לאייזנשטיין", "המדרש והקולנוע".
פסטיבל הבמה המוזהבת

פסטיבל הבמה המוזהבת (ברומנית: Cerbul de Aur) הוא פסטיבל מוזיקה פופולרי ברומניה, הנערך מדי שנה בבראשוב.
הפסטיבל נערך לראשונה ב-1968, אך ב-1971 נאסר על ידי השלטון הקומוניסטי, לאחר נפילת השלטון במהפכה הרומנית (1989) חודש הפסטיבל ואורגן מחדש מ-1992, האירוע נערך בקיץ ומשודר בשידור ישיר לטלוויזיה הרומנית. בין השנים 2010 ל־2017 לא נערך הפסטיבל עקב בעיות תקציב.
מריה פילאר איסקיירדו אלברו

קורות חיים

מריה פילאר איסקיירדו אלברו נולדה בסרגוסה ב-27 באוגוסט 1906. צאצא שלישי מבין חמישה, במשפחה דלת אמצעים. מריה לא הלכה לבית ספר וכך לא למדה בילדותה קרוא וכתוב. בגיל 12 חלתה במחלה קשה והייתה רתוקה למיטתה במשך שנתיים. לאחר שהבריאה נאלצה לעבוד כפועלת במפעל יצור נעליים על מנת לתמוך במשפחתה. בגיל 21 התעוורה והפכה למשותקת. במהלך מלחמת האזרחים בספרד פתחה את ביתה לנרדפים נוצריים.
ב-8 בדצמבר 1939 בחג העיבור ללא חטא היא נרפאה באופן פתאומי מהעיוורון והשיתוק. מריה ראתה בכך אות ממרים, אם ישו שבעקבותיו הקימה את "מסדר ישוע ומרים לפעילות מיסיונרית" (בספרדית Obra Misionera de Jesús y María). המסדר, שהנהלתו נמצאת בלוגרוניו שבספרד, פועל בספרד, איטליה, אקוודור, ונצואלה, מוזמביק וקולומביה.
מריה נפטרה ממחלת הסרטן ב-27 באוגוסט 1945.

תהליך הקדשתה

הקדשתה החלה בתהליך שנערך בבישופות מדריד, שהחל ב-1983 והסתיים כעבור 5 שנים, ב-1988, בשלב זה הוכרזה כמשרתת האל. כקדושה הוכרזה ב-4 בנובמבר 2001, בכיכר פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן, על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
היא הקדושה הפטרונית של משותקי הגפיים התחתונות, יום החג שלה הוא ה-27 באוגוסט.
צ'ארלס קרולאק

חיים מוקדמים ולימודים

קרולאק נולד וגדל בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו, שבמדינת וירג'יניה. אביו הוא גנרל הנחתים ויקטור קרולאק שנחשב לאחד הקצינים הנודעים בחיל. בשנת 1963 החל קרולאק את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית. בסיום לימודיו הוסמך כקצין בחיל הנחתים.

קריירה

בשנת 1964, לאחר הסמכתו לקצונה, עבר קרולאק בחיל הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. במלחמת וייטנאם השלים קרולאק שני סבבי שירות כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה. הוא עוטר בשני עיטורי כוכב הכסף על גבורתו. בהמשך שירת כמדריך באקדמיה של הצי וכמפקד הגדוד השלישי ברגימנט ה-3 של החיל. במלחמת המפרץ פיקד על אגד התחזוקה ה-2 של החיל.
קרולאק השלים מספר תפקידי פיקוד ומטה נוספים בחיל ובכללם מפקד כוחות הנחתים בזירת האוקיינוס השקט. לאחר מכן פיקד על מפקדת הפיתוח הקרבי של חיל הנחתים ופיתח את מושג "הרב"ט האסטרטגי". בתפקידו האחרון שירת כמפקדו ה-31 של חיל הנחתים. בשנת 1999 סיים את שירותו ופרש לגמלאות.
לאחר פרישתו שימש כיו"ר ומנכ"ל "MBNA Europe Bank" וכמנכ"ל קבוצת הכדורגל אסטון וילה.
מרגריט מנווארה

ביוגרפיה

מרגריט נולדה בעיר אנגולם שבמערב צרפת לשארל, רוזן אנגולם וללואיזה, נסיכת סבויה. כשהייתה בת שנתיים משפחתה עברה להתגורר בעיר קוניאק הסמוכה, שם נולד אחיה פרנסואה (לימים פרנסואה הראשון, מלך צרפת). קיבלה חינוך מעולה מטובי המורים. למדה ספרדית, איטלקית, לטינית, יוונית ועברית, וקראה את התנ"ך ואת סופוקלס בשפת המקור. ב-1509 אולצה להינשא לשארל הרביעי, דוכס אלנסון, על ידי צו של דודה, לואי השנים עשר, מלך צרפת, שבאמצעות נישואין אלה המשיך להחזיק בחבל ארמניאק שבמערב צרפת. אחרי 1515, כאשר פרנסואה ירש את כתר צרפת, הפכה מרגריט לאישה בעלת ההשפעה הגדולה ביותר בממלכה. היא פרשה את חסותה על אמנים ומחברים ובהם פרנסואה רבלה וקלמאן מארו. החוג הספרותי שקיימה בחצרה בערים פו ונראק שבדרום מערב צרפת נודע בשם "הפרנאסוס החדש". לאחר שהובס פרנסואה הראשון בידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בקרב פאביה בצפון איטליה (24 בפברואר 1525), ונלקח בשבי, נסעה מרגריט אחותו למדריד והביאה לשחרורו.
לאחר מות בעלה ב-1525 נישאה מרגריט לאנרי השני, מלך נווארה (ממלכה שהתקיימה בצפון ספרד ובאזור הרי הפירנאים), וב-1528 ילדה לו את ז'אן ד'אלברה, אמו של מלך צרפת לעתיד אנרי הרביעי. ב-1530 ילדה בן שמת בחג המולד של אותה שנה. מאורע זה גרם לה לכתוב את הפואמה "ראי נפשה של החוטאת" (1531), שביטאה את אבלה הכבד. פואמה זו גונתה בידי התאולוגים באוניברסיטת סורבון בפריז, שראו בה כפירה, אולם המלך פרנסואה הראשון אילץ אותם לחזור בהם ולהתנצל בפניה. מרגריט מנווארה הייתה פטרונית של אנשי רוח ובהם פרנסואה רבלה, קלמאן מארו ופייר דה רונסאר. היא כתבה פואמות ומחזות רבים, ואת קובץ הסיפורים "אפטמרון" שהתפרסם עשר שנים אחרי מותה.
רפקטוריום

רֶפֶקְטוֹריוּם (מלטינית: refectorium - משיב החיים) הוא חדר אוכל, בעיקר במנזרים ופנימיות.
הרפקטוריום, חדר האוכל המשותף, החל את דרכו כחלק מאורח החיים במנזרים על פי עקרונות השיתוף של מסדרי הנזירים הנוצריים, אשר הכתיבו תנאי חיים של קומונה. החל מהמאה ה-12 החלו הארוחות המשותפות להיות משולבות בטקסים דתיים וחשיבותו של הרפקטוריום בחיי המנזר גדלה.
גורמים רבים השפיעו על גודלו וצורתו של הרפקטוריום, אך עושרו של המסדר וגודל קהילת המנזר היו הבסיס לכך. מסורת אנגלית הכתיבה את מיקום הרפקטוריום מעל קמרון או מרתף, בניסיון לשחזר את מיקום הסעודה האחרונה, ובדרך כלל בצידו של קלויסטר ומנגד לקפלה שבמנזר. חברי מסדר הבנדיקטינים הקפידו כי הרפקטוריום יבנה כאולם לאורך ציר מזרח-מערב בעוד נזירים ציסטרסיאניים העדיפו את הציר צפון-דרום. הנזירים אכלו את ארוחותיהם כשהם יישובים על ספסלים ארוכים, בעוד הנזירים רמי המעלה ישבו על ספסלים מוגבהים באחד מקצות האולם. מחוץ לאולם ניצב אגן לשטיפת ידיים.
יוסף, סולטאן מרוקו

ביוגרפיה

יוסף נולד בעיר מקנס לסולטן חסן הראשון ולאשתו החמישית, רוקייה, אשה צ'רקסית מקונסטנטינופול .  הוא היה הבן הצעיר מבין בניו של הסולטאן חסן הראשון. הוא ירש את כס המלוכה מאחיו, הסולטאן עבד אל-עפייד, שהודח אחרי חוזה פאס (1912), שהפך את מרוקו למדינת חסות צרפתית. הוא היה חבר השושלת העלווית . 
שלטונו של יוסף היה סוער ולווה בהתקוממויות תכופות נגד ספרד וצרפת.  החמור שבהם היה התקוממות הברברית בהרי הריף, בהנהגתו של עבד אל-כרים ומרד שבטי הסאהרה, בהנהגת בנו של מה אל-עינין, אחמד אל-היבא. אמנם זה התחיל במקור באזור השליטה הספרדית בצפון הארץ, אולם התפשט אף לאזור שהיה בשליטה צרפתית, עד שקואליציה של צרפת וספרד הביסו את המורדים בשנת 1925. כדי להבטיח את ביטחונו האישי, העביר יוסף את בית המשפט מפאס לרבאט, ששימשה מאז כבירת הארץ. 
שלטונו של יוסף הגיע לקיצו, כאשר נפטר לפתע מאורמיה ב-17 בנובמבר 1927, ובנו מוחמד החמישי עלה לשלטון במקומו.
איזו מין שוטרת 2

עלילת הסרט

לאחר הצלת מלכת היופי סוכנת ה-FBI, גרייסי הארט (סנדרה בולוק), הופכת לידוענית. למרבה צערה היא נאלצת לפרוש מעבודתה בתור שוטרת לטובת קריירת ייצוג הסוכנות. אך כשחבריה מלכת היופי, שריל (הת'ר ברנס), וסטן פילדס (ויליאם שאטנר) נחטפים בלאס וגאס היא משתפת פעולה עם המשטרה כדי למצוא אותם. ביחד עם שומרת הראש שלה, סם פולר (רג'ינה קינג), הן מוצאות את שריל וסטן.

ביקורות והכנסות

הסרט זכה בעיקר לביקורות שליליות עם ציון נמוך על פי מדד האתר "Rotten Tomatoes". הסרט יצא לאקרנים ב-24 במרץ 2005. בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס כ-3 מיליון דולר בארצות הברית בלבד, אך בסוף השבוע השני הסרט גרף כ-19 מיליון דולר. לבסוף הסרט הכניס כ-48 מיליון דולר בארצות הברית וכ-52 מיליון דולר בחוץ לארץ. מה שמסכם את הכנסותיו בכ-101,393,569 דולר.
טנק-דחפור

טנק-דחפור (בראשי תיבות לא נפוצים: טד"ח) הוא טנק המצויד בכף דחפור ונועד לעבודות עפר ופריצה הנדסית בשדה הקרב. הטנק משלב בין המיגון וקצב התנועה של הטנק, ליכולת העבודה של הדחפור, אם כי הוא פחות יעיל בעבודות עפר מדחפור אמיתי.
בדרך כלל, הסבת טנק לטנק-דחפור נעשית על ידי הוספת כף דחפור לחלקו הקדמי של הטנק. כף דחפור זו היא נמוכה יחסית על מנת לא לפגוע בראות של הנהג ולא להפריע לירי התותח שעל הצריח. מסיבה זו, הספק העבודה של טנק-דחפור נמוך מזה של דחפור כבד, שהכף שלו בדרך כלל גבוהה יותר וגדולה בנפח אותו היא יכולה לדחוף. לעיתים, מוסר הצריח של הטנק ומוחלף במערכות הנדסיות אחרות (כגון זרוע חפירה של מחפר) והטנק משמש ככלי הנדסי בלבד.
טנקי-דחפור משרתים בדרך כלל לצד דחפורים ממוגנים אמיתיים. טנקי-הדחפור משמשים בעיקר לפריצה הנדסית ותמיכה הנדסית עבור כוחות שריון מסתערים (בפרט כאשר נדרשת מהירות ונסיעה למרחקים ארוכים), בעוד שהדחפורים משמשים בעיקר לעבודות עפר גדולות ויסודיות יותר (בפרט כאשר לא נדרשת מהירות ונסיעה למרחקים ארוכים).
בצה"ל שירתו טנקי-דחפור על בסיס M4 שרמן ו-M60 פטון, לצד דחפורי קטרפילר די-9. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 החל צה"ל במיגון הדחפורים, ומאחר שרוב הפעילות המלחמתית עברה ממלחמה כוללת וקרבות הבקעה לעימות מוגבל ולוחמה בשטח בנוי, גברו השימוש וההצטיידות בדחפורים ממוגנים בקרב על פני טנקי-דחפור. כיום, כלי הצמ"ה העיקרי בשירות צה"ל הוא דחפור D9R משוריין.
זויה צ'רקסקי

חיים אישיים

זויה צ'רקסקי נשואה לסאני נאדי, יליד ניגריה, ולהם בת. מתגוררת ביפו.
הרפתקאות במבה בממלכה הקסומה

הרפתקאות במבה בממלכה הקסומה הוא שמו של משחק מחשב שנועד לקידום המותג במבה. המשחק יצא לאור במרץ 2009 ונסגר בשנת 2017.
הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני

הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני (בפורטוגזית: Liga Portuguesa de Futebol Profissional, או בראשי תיבות: LPFP) היא הגוף המנהל את תחרויות הכדורגל המקצועי בפורטוגל. הליגה הוקמה ב-1978, והיא עובדת כגוף עצמאי תחת פדרציית הכדורגל הפורטוגלית . החל מיולי 2015 מכהן כנשיא הליגה שופט הכדורגל הבינלאומי לשעבר, פדרו פרואנסה.
הליגה אחראית על ארגון ופיקוח על שתי הליגות הבכירות בפורטוגל - ליגת העל הפורטוגלית והליגה הפורטוגלית השנייה בכדורגל, וכן על ארגון תחרות גביע הליגה הפורטוגלית.
קילוף עור

קילוף עור או בשמו העממי והלועזי "פילינג", הוא הליך קוסמטי בו תאי עור מתים מוסרים מהשכבה העליונה של העור ותאים חדשים נחשפים למתן מראה בריא וצעיר יותר. קילוף עור יכול להתבצע במספר דרכים ביניהם מקלחת פשוטה, סיבון באמצעות לופה, שימוש בחומרים כימיים או קילוף באמצעות לייזר.

היסטוריה

היסטוריונים מתארים תהליכי קילוף עור שהתבצעו עוד במצרים העתיקה בערך ב-3000 לפנה"ס. נשים מצריות היו מושחות את גופן בחומרים רבים: עור של בעלי חיים ומלח לקילוף מכני של העור וחלב חמוץ ושאריות של ענבי יין לקילוף כימי של העור. בתחילת המאה ה-19 החלו סלוני יופי באירופה וצפון אמריקה לבצע טיפולי קילוף עור ללקוחותיהם באמצעות "נוסחאות סודיות" שהיו כנראה חומצות מוחלשות ממקור צמחי. בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלו רופאים לבצע טיפולי קילוף עור מבוססי חומצת פנול וחומצת אצטט-טרי-כלורית (TCA). לבסוף, בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלו רופאים להשתמש בלייזר בטיפולי קילוף עור כתחליף לטיפול בחומצות.

סוגים של קילוף עור

ניתן לחלק את פעולת קילוף העור לארבעה סוגים:

קילוף כימי

קילוף כימי או "פילינג כימי" הוא טיפול הכרוך בשימוש בחומצות כימיות כגון חומצת פנול וחומצת אצטט-טרי-כלורית (TCA). טיפולים אלו יוצרים כוויות בדרגות קלות עד דרגה שתיים וגורמות לגוף לקלף מעליו את שכבות העור תוך יצור שכבות חדשות (שוב, בדומה לכוויה).

חסרונות

מכיוון שהליך יצירת כוויות הוא עדין ובעל סיכונים רבים, ההמלצה הגורפת היא שימוש חובה במקדם הגנה על בסיס קבוע בשעות היום והימנעות ככל הניתן לחשיפה לשמש לאחר ביצוע של פילינג מסוג זה לצמיתות. לאחר טיפול מסוג זה מערכת ההגנה החיסונית של העור נפגעת והיא נעשית חלשה וחשופה לקליטת זיהומים ברמה גבוהה יותר. בהתאם לכך, השימוש על בסיס קבוע בתכשירי הגנה הם בגדר חובה על מנת למנוע זיהומים ומניעת פיגמנטציה.

הסתייגות מTCA בעולם

בחלק ממדינות העולם חדלו משימוש בחומצות TCA. מגמה זו נובעת מכניסת מכשירי הלייזר ובין היתר במדינות עם אוכלוסייה בעלי פיגמנט כהה.
מדינות בהן נעשה שימוש קבוע ב-TCA הן צרפת, שווייץ, אנגליה, קנדה, ארצות הברית (בחלקה, בעיקר בקליפורניה), גרמניה, ישראל, פולין, רוסיה, אוסטרליה ומספר מדינות במזרח אסיה.

קילוף באמצעות לייזר

קילוף עור באמצעות לייזר הוא בעיקרון זהה לקילוף הכימי. הכווייה נוצרת על ידי קרן לייזר במקום חומצות ופרט לכך רוב המאפיינים זהים. יתרונו של הלייזר על הקילוף הכימי הוא במתן מראה אחיד יותר וביטול אפקט "פני החרסינה" שלעיתים נוצר בקילוף כימי עמוק. חסרונו של הלייזר על הקילוף הכימי הוא במחיר היקר יותר, הטיפול מכאיב יותר ולעיתים הוא כרוך בהרדמה כללית על מכלול סכנותיה.
גיל לבנדה

קריירה

לבנדה נולד בפתח תקווה. הוא בנו של אברהם לבנדה, שהיה מראשי קבוצת הפועל פתח תקווה. החל את דרכו כמאמן במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה כשאימן במשך מספר שנים את קבוצות הילדים והנוער של המועדון. בשנת 2008, הצטרף לבנדה למחלקת הילדים והנוער של מכבי חיפה שם אימן במשך תשע שנים קבוצות בגילאים שונים ובשנת 2011 אימן את קבוצת הנוער של המועדון. בשנת 2014, שימש לבנדה כעוזרו של המאמן הסרבי אלכסנדר סטנוייביץ' שאימן בקבוצה במשך כחצי שנה.
ב-17 במאי 2016 נבחר לשמש לראשונה כמאמן קבוצה בוגרת, לאחר שמונה למאמן הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית. ב-20 בדצמבר, לאחר יכולת ירודה שהציגה הקבוצה, פוטר לבנדה.
בפברואר 2017 מונה לבנדה לתפקיד עוזר המאמן בבית"ר ירושלים והחל לעבוד תחת המאמן שרון מימר. ב-16 באוגוסט, פוטר מימר מאימון הקבוצה ולבנדה מונה לתפקיד המאמן הזמני של הקבוצה. במשחק הבכורה שלו כמאמן ראשי בקבוצה, במחזור הפתיחה של עונת 2017/18, ניצחה בית"ר ירושלים את מכבי תל אביב בתוצאה 3-0. בין ה-3 בספטמבר ועד ה-13 בספטמבר הועסק במועדון אלי כהן כמנהל מקצועי ולבנדה היה כפוף אליו. לאחר שפוטר כהן, המשיך לבנדה לשמש כמאמן זמני עד ל-28 בספטמבר, אז מונה בני בן זקן למאמן הקבוצה ולבנדה חזר לעמדת עוזר המאמן. הנימוק בגינו מונה מאמן חדש לבית"ר במקום לבנדה הוא שללבנדה אין תעודת פרו הנדרשת כדי לאמן בליגת העל. סך הכל שימש לבנדה כמאמן הראשי בבית"ר במשך חמישה מחזורי ליגת העל, בהם רשם 3 ניצחונות ו-2 תוצאות תיקו.
ב-9 ביוני 2018 הוחתם לבנדה כמאמן הפועל איכסל, אשר עלתה לליגה הלאומית בסיום עונת 2017/18. ב-22 בספטמבר 2018 התפטר מתפקידו לאחר חמישה מחזורים, בהם לא צברה הקבוצה אף נקודה. בינואר 2019 מונה לבנדה לעוזרו מאמן עירוני קריית שמונה, תומר קשטן. מחזור לסיום העונה התפטר לבנדה מתפקידו לאחריו פיטוריו של קשטן.
אדיאה

גאוגרפיה

אדיאה ממוקמת כ-50 ק"מ מבירת המחוז דואלה וכ-154 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, אדיאה ממוקמת על גדות הנהר סאנגה .

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 21 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא פברואר (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (19 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,342 מילימטרים בשנה. חודש אוקטובר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (376 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (17 מ"מ גשם).

תעשייה

אדיאה בעלת חשיבות מיוחדת ברמה התעשייתית. ישנו בית חרושת לייצור אלומיניום, שנפתח ב-1955 עוד לפני העצמאות של המדינה.
ליד העיר יש גם תחנת כוח הידרואלקטרית חשובה, על הנהר סאנגה , שממנו כ-95% מהאנרגיה המסופקת בקמרון מיוצר.

תנועה ותחבורה

ישנה תחנת רכבת ליד העיר. אדיאה ממוקמת ליד הכבישים הלאומיים N3 ו-N7. בנוסף, היא נמצאת כ-4 ק"מ מהכביש המחוזי P14.

דת

מ-22 במרץ 1993, אדיאה הוא מושבו של הבישוף הקתולי.