google/wiki40b huggingface dataset:
נאסר-1

תיאור

לגוף הטיל צורת סיגר עם 4 כנפונים מתקפלים באמצעו, ו-4 כנפונים קטנים יותר בקצהו, בסמוך למנוע. אורכו 3.5 מטר ומשקלו 350 ק"ג, הראש הקרבי של הטיל שוקל 150 ק"ג. טווח יעיל של הטיל עד 35 ק"מ והוא מונחה מכ"ם וביות תת-אדום.

מאפיינים

איראן טענה כי הטיל בעל יכולת לחמוק מגלי המכ"ם ומסוגל להשמיד מטרות של עד 100 טון כגון ספינות קטנות כמו הפריגטה
. הנאסר-1 ניתן לשיגור מהיבשה, ומהים ולאחרונה איראן הודיעה כי התאימה את הטיל לשיגור ממסוקים ומצוללות. הנאסר-1 הוא למעשה שמו האיראני של הטיל הסיני C-704. כמה טילי C-704 נמצאו על אוניית המשא "ויקטוריה" שניסתה להבריח אמצעי לחימה מאיראן לרצועת עזה ונתפסה בשנת 2011 על ידי שייטת 13 במסגרת מבצע חוק ברזל. איראן מייצרת את הטיל בתחומה תחת רישיון סיני. יחד עם זאת, איראן טוענת כי הצליחה לשדרג את הטיל וכי הטווח המבצעי של הטיל כיום הוא 3,000 ק"מ, אולם מומחים במערב טענו כי איראן נוהגת להתפאר בהישגים טכנולוגים ללא בסיס.

ניסיון מבצעי

בדצמבר 2008, כוח ימי איראני ביצע ניסוי מוצלח בירי קרקע-קרקע של הטיל. לאחר הצלחת הניסוי איראן הודיעה במרץ 2010 על ייצור המוני של טיל הנאסר-1. בתחילת 2010, במהלך תרגיל צבאי איראני הטיל נורה מבסיס יבשתי. בשנת 2013 פרסמה איראן ניסוי נוסף המשוגר מהאוויר, לצד טיל איראני נוסף בשם קאדר המיוצר אף הוא ברישיון סיני, ושמו בסין הוא C-802.
במהלך מבצע צוק איתן, ובתגובה להפצצת צה"ל את ביתו של מוחמד דף על יושביו, ארגון החמאס טען כי ירה טיל נאסר-1 לעבר אסדת קידוח ישראלית השייכת לשותפות ים תטיס ונמצאת מול חופי אשקלון. הדיווח הוריד את מדד הנפט והגז באותו היום.
אמימר

לימודיו

אמימר נולד בעיר נהרדעא שבבבל. בצעירותו למד אצל חכמי הדור שלפניו, ובתלמוד הוא מוסר מאמרים בשמם. עם רבותיו הראשונים נמנים רב יוסף ורבא, שבשמם מסר מאמרים אחדים בתלמוד, וכן מסר גם מאמר בשם רב נחמן. למד גם אצל זקני ישיבת פומבדיתא, תלמידיו של רב יהודה, ומסר שמועות בשמם.
מאוחר יותר למד אצל תלמידי אביי ורבא שהיו מבוגרים ממנו, ובהם רב זביד מנהרדעא, שהיה מרבותיו המובהקים. כן למד מפי רב דימי מנהרדעא, רב פפא, רב חמא וחכמים נוספים. מאמרים שמסר אמימר בשמם מובאים בתלמוד הבבלי.
אין לבלבל בין אמימר לבין רב אמימר בר מר ינוקא, אבל יש מקרים אחדים בתלמוד שהשם הסתמי "אמימר" מכוון לרב אמימר בר מר ינוקא.

משפחתו

ידוע כי אמימר היה נכדו, בן בתו, של רמי בר חמא. מן המקורות ידוע על בנו, המוזכר בשם מר בר אמימר, שנמנה עם החכמים. גם הוא מסר שמועות הלכתיות בשם רבא, ונשא ונתן בהלכה עם רב אשי. פעמים אחדות מסר לרב אשי על מנהגי אביו, אמימר.
עוד מסופר בתלמוד על כך שנכדו של אמימר, בן בנו, נפטר בחיי סבו, אמימר: "אמימר שכיב ליה בר בריה, קרע עילויה. אתא בריה - קרע באפיה, אידכר דמיושב קרע - קם קרע מעומד" (מסכת מועד קטן, דף כ', ב'.) ובעברית: בן בנו של אמימר נפטר, קרע עליו (אחת מהלכות האבלות היא קריעת הבגד לאות אבל על המת). כשהגיע בנו של אמימר (אביו של הנפטר) - קרע אמימר שוב, בפני בנו. נזכר אמימר שקרע כשהוא יושב (ויש לקרוע בעמידה) - עמד וקרע.
מצאצאיו של אמימר כיהנו כגאונים בישיבת סורא ובישיבת פומבדיתא, והיו מצאצאיו מצויים כתלמידים בישיבת פומבדיתא.

פטירתו

לפי המתואר בתלמוד הבבלי, פטירתו של אמימר באה בעקבות דיון הלכתי בהלכות איסור ריבית. בדיון הוזכר מנהגם של בני העיר מחוזא למסור סחורה לסוחרים על מנת שיסחרו בה ויתחלקו ברווחים, ובשטר המתעד עסקה זו נכתב שהסוחר חייב לבעל הסחורה את שווי הסחורה בתוספת הרווח המשוער. רבא שלל מנהג זה, שכן ייתכן שלא יצליחו הסוחרים במשימתם ולא יגיע הרווח המצופה, ונמצא שכשיגבה בעל הסחורה אחר כך את חובו מן הסוחר, יגבה את מלוא הסכום הכתוב בשטר, הגבוה משווי הסחורה שנמסרה לסוחר. נמצא אפוא, שהסוחר לקח סחורה בשווי מסוים, ומשלם עליה לאחר זמן סכום גבוה יותר, ויש בכך איסור ריבית (מדרבנן).
בהקשר זה העיר מר בנו של אמימר לרב אשי: אבא (אמימר) היה מוסר סחורה לסוחרים וכותב שטר כזה, הכולל את שווי הקרן בתוספת הרווח המשוער. וכשבא הסוחר אליו לאחר מכן, אם היה טוען שלא הרוויח כפי ששיערו - היה אמימר מאמין לו ולא גבה את מלוא הסכום. על מנהג זה של אמימר מתח רב אשי ביקורת, באומרו: כל זמן שאביך חי כשחוזר הסוחר, מוטב, אבל מה יהיה אם אביך נפטר לפני שהסוחר חוזר? במקרה כזה שטר החוב ייפול לידי היורשים, והם לא יאמינו לסוחר שיטען שלא היה רווח כמצופה! הם יגבו מן הסוחר את מלוא הסכום שבשטר, ויש כאן איסור של ריבית דרבנן!
לפי הנאמר בתלמוד, דבריו אלו של רב אשי, שאמר "אם אביך ימות" היו מעין פתיחת פה לשטן, ובעקבותם נפטר אמימר, ובלשון התלמוד - "הוי 'כשגגה שיצא מלפני השליט', ונח נפשיה דאמימר".
ליסה נוואק

ביוגרפיה

נוואק היא הבת של אלפרדו וג'יין קאפוטו מרוקוויל.
בשנת 1969, בגיל 6, לאחר שצפתה בנחיתת החלל של אפולו (חללית), החלה להיות מעוניינת בתוכניות החלל.
בזמן שגדלה, נוואק המשיכה לעקוב אחר תוכנית מעבורות החלל ובמיוחד עקבה אחר נשים אסטרונאוטיות.
בשנת 1981, צלחה נוואק את התיכון צ'ארלס אשר נמצא ברוקוויל.
בשנת 1985, נוואק קיבלה תואר Bsc. בהנדסת אווירונאוטיקה מהאקדמיה הימית של ארצות הברית.
בשנת 1992, נוואק קיבלה תואר Msc. בהנדסת אווירונאוטיקה מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים במונטריי (קליפורניה).

קריירה צבאית

בשנת 1985, הוצבה נוואק בצי ארצות הברית.
בשנת 1987, נוואק נהפכה לקצינה בתחום התעופה.
בשנת 1993, נוואק נבחרה להיות קצינה בתחום ההנדסה האווירודינמית והלכה לUnited States Naval Test Pilot School בNaval Air Station Patuxent River, מרילנד.
לאחר שצלחה את לימודיה, נוואק נשארה לעבוד בתור קצינת מערכות תעופה בAir Combat Environment Test and Evaluation Facility, ובStrike Aircraft Test Squadron.
נוואק הוצבה בNaval Air Systems Command, שם נבחרה להיות אסטרונאוטית.
לנוואק יש למעלה מ-1500 שעות טיסה בלמעלה מ30 כלי תעופה בזמן הקריירה הצבאית שלה.
בזמן שירותה בצי, נוואק קיבלה מספרים פרסים כגון: Defense Meritorious Service Medal, Navy Commendation Medal, Navy Achievement Medal ושאר פרסים.

קריירה בנאס"א

נוואק נבחרה להיות אסטרונאוטית בשנת 1996 ונכנסה לNASA Astronaut Corps במרכז החלל ג'ונסון באוגוסט של אותה השנה.
נוואק העפילה בתור מומחית משימות הקשורות לרובוטיקה והוצבה במשימה עתידנית בשם STS-118.
לאחר שינויים בתוכניות, נוואק הוצבה במשימת חלל ב-4 ביולי 2006 בתור חברה בצוות המשלחת STS-121.
נוואק שירתה בתור מהנדסת טיסה, כאשר תחום האחריות שלה היה בעיקר תפעול הזרוע הרובוטית של המעבורת בזמן מספר פעילות חוץ-רכבית ולזכותה כמעט 13 יום בחלל.
בעקבות עבודתה בצוות המעבורת STS-118, קיבלה נוואק את אות NASA Space Flight Medal ממרכז החלל ג'ונסון ב-5 ביוני 2007.

לאחר נאס"א

נוואק המשיכה בשירות פעיל בצי ארצות הברית. בהבמשך, הוצבה בסגל ההכשרה האווירית בNaval Air Station Corpus Christi, טקסס.
שם, הייתה מעורבת בפיתוח של תוכניות הכשרה לטיסה אשר נעשה בהם שימוש נרחב בכל רחבי הצי.
בשנת 2017, בגיל 54, דווח שנוואק חיה בטקסס ועובדת במגזר הפרטי.

חיים אישיים

נוואק נישאה לריצ'רד - שותפה ללימודים אשר למדו יחדיו בהאקדמיה הימית של ארצות הברית ובבית הספר לטיסה, בשנת 1988.
ריצ'רד הועסק בנאס"א במרכז החלל ג'ונסון בזמן ששירת כקצין בצי.
לזוג נוואק ישנם 3 ילדים, ילד אשר נולד בשנת 1992 ותאומות אשר נולדו בשנת 2001.
מהמשפחה נמסר כי הזוג נפרד במהלך ינואר 2007 ובהמשך בוצעו גירושים.
Ich steh mit einem Fuß im Grabe, רי"ב 156

Ich steh mit einem Fuß im Grabe (גרמנית: "אני עומד עם רגל אחת בקבר") היא קנטטה דתית מאת יוהאן סבסטיאן באך. הקנטטה הולחנה במסגרת משרתו בלייפציג עבור יום ראשון השלישי שלאחר חג ההתגלות ובוצעה לראשונה ב-23 בינואר 1729. הסינפוניה הפותחת את הקנטטה היא אחת היצירות המוכרות ביותר של באך ובכלל.

היסטוריה

הקנטטה הרביעית והאחרונה שבאך הלחין עבור אותו המועד, יום ראשון השלישי שלאחר חג ההתגלות (ראו רי"ב 73, רי"ב 111 ורי"ב 72). הליברית נכתבה על ידי פיקנדר, יוהאן הֵרמַן שַין וקספר בינֵמַן מצטטת ומאזכרת את האיגרת אל הרומאים, י"ב, י"ז-כ"א והבשורה על פי מתי, ח', א'-י"ג.

היבטים ביצירה

בקנטטה מספר היבטים יוצאי דופן. הפרק הפותח הוא הקדמה אינסטרומנטלית והרמונית. ככל הנראה הגרסה המוקדמת לפרק האיטי בקונצ'רטו למקלדת רי"ב 1056, שבתורה, ככל הנראה גם היא עיבוד של קונצ'רטו שאבד לכינור, לאבוב או לכלי מלודי אחר. להבדיל מבגרסת הקונצ'רטו, בסינפוניה הכתובה לאבוב, כלי מיתר וקונטינואו (עוגב) בפה מז'ור ובבמשקל מרובע, תפקיד האבוב, המלודיה, בולט יותר בנפרד מההרמוניה, כמו כן הגרסה נבדלת בסיום הבונה מתח, מגיע לשיא ונפתר רק בפתיחת האריה לטנור העוקבת (במובן זה הפרק הוא הקדמה הרמונית לפרק שאחריו). שתי התיבות הפותחות תפקיד האבוב והמלודיה זהות לפרק האיטי מקונצ'רטו לחליל מאת טלמן, לא ברור מי הקדים את מי, וייתכן שבאך כתב הפרק בהשראת יצירת ידידו.
הפרק השני בקנטטה יוצא דופן בצורתו, אפשר להגדירו אריה עם כוראל, כ"כוראל מעל אריה" או "כוראל מקביל לאריה". הפרק כתוב לליווי אובליגטו ומאפיין יוצא דופן נוסף שלו הוא פתיחת הליווי בסינקופות מתחת לכלי המיתר המנגנים באוניסונו. הפרק כתוב במשקל משולש (היחידי ביצירה) ורווי מתחים והרפיות בשל הניגודים ההרמוניים שבו.
הרצ'יטטיב הראשון לבס, כתוב "יבש" (secco), ברה מינור (הסולם היחסי לפה מז'ור-ראו הפרקים הקודמים). תפקיד הבס, המלודיה, כתוב במרווחים רחבים (לא סקונדות) ומסיים באריוזו (ששובר מעט את ה"יובש").
האריה לאלט, כתובה בסי מז'ור, מלווה באבוב ובכינור המנגנים בטרצות וסקסטות מקבילות, ומכילה מספר קטעים עם ציורי מילים. למעשה זהו הפרק היחידי למעט הסינפוניה הקצרה הפותחת היצירה שבו לאבוב תפקיד.
הרצ'יטטיב השני גם הוא לתפקיד הבס, "יבש" כתוב בסול ולה מינור ומכיל קטע ממנגינה מהכוראל המסיים בדו מז'ור.

ביצוע

כאמור הסינפוניה הפותחת היא יצירה מוכרת ועובדה להרכבים רבים ומגוונים. הקנטטה הוקלטה על ידי מיטב המבצעים בהם, פיטר יאן לסינק וקולגיום באך הולנד, טון קופמן ותזמורת ומקהלת הבארוק אמסטרדם, גרדינר ומקהלת מונטוורדי, מסאקי סוזוקי וקולגיום באך יפן, ניקולאוס הרנונקור וקונצנטוס מוזיקוס וין ועוד רבים.
הלמה של גאוס (פולינומים)

הוכחה

הוכחה ללמה הראשונה. יהי D תחום פריקות יחידה, ונניח ש-  פולינומים בעלי מקדמים ב- D. ברור שגם מקדמי המכפלה  הם ב-D. אם יש למקדמי המכפלה גורם משותף שאינו הפיך, אז יש להם גורם משותף ראשוני, p. מכיוון שהאידיאל  ראשוני, חוג המנה  הוא תחום שלימות, ולכן חוג הפולינומים מעליו  גם הוא תחום שלמות. לפי ההנחה fg=0 בחוג זה, ולכן f=0 או g=0 - מכאן שלפחות אחד הפולינומים אינו פרימיטיבי.
הוכחה נוספת: יהי p ראשוני. אם  ו-, יש אינדקסים מינימליים n, m עבורם  לא מתחלקים ב-p. אז  לא מתחלק ב-p, ולכל ,  מתחלק ב-p ולכן המקדם של  ב- (שהוא ) לא מתחלק ב-p.
לובנה אזאבל

ביוגרפיה

אזאבל נולדה בבריסל שבבלגיה לאב מרוקאי ולאם ספרדייה. בתום לימודיה ב-Conservatoire royal of Brussels החלה את דרכה כשחקנית תיאטרון. ב-1998 החלה לשחק בסרטים קצרים, ביניהם הסרט "J'adore le cinéma". בשנת 1999 שיחקה בתפקיד הקולנועי הראשון שלה, בקופרודוקציה תוניסאית-צרפתית בשם "Les Siestes Grenadine", מאת הבמאי מחמוד בן מחמוד. 
ב-2001 שיחקה אזאבל בסרטו של הבמאי הצרפתי המוערך אנדרי טשינה, בסרט "Loin" (שפירושו: רחוק), שהיה מועמד לפרס "אריה הזהב" בפסטיבל ונציה. כן שיחקה בסרטו של מיכאל דביל "Almost Peaceful", שהיה גם הוא מועמד לפרס "אריה הזהב". בשנת 2002 שיחקה בסרט "אראם" של הבמאי רוברט קשישיאן, סרט זה זכה בפסטיבל מינכן והכניס את אזאבל לרשימת השחקניות הצעירות המבטיחות באירופה. בשנת 2003 שיחקה בסרטו של נביל אייאש, "A Minute of Sun Less", ובשנת 2004 בסרט "ויוה אלג'ריה", שהיה מועמד לפרס בפסטיבל סלוניקי. ב-2004 שיחקה בסרטו של הבמאי טוני גטליף, "הגולים", שזכה בפסטיבל קאן בפרס הבמאי הטוב ביותר.
אזאבל נודעה בעיקר עבור משחקה בסרט "גן עדן עכשיו" של הבמאי הפלסטיני האני אבו אסעד ב-2005, סרט שהיה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר, וזכה בגלובוס הזהב. ב-2007 שיחקה בסרט הישראלי "זרים" של ארז תדמור וגיא נתיב, שהשתתף בפסטיבל סאנדנס ובפסטיבל טרייבקה. על תפקידה בסרט "זרים" זכתה אזאבל בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל ירושלים לשנת 2007. באותה שנה גם שיחקה בסרט "24 בארים", של הבמאי ג'ליל לספרט, ובתפקיד אורח בסרט האקשן של הבמאי רידלי סקוט, "גוף השקרים". על תפקידה בסרט האשה ששרה זכתה בפרס ג'יני. אזבאל הופיעה בתפקיד מרכזי בסדרת הטלוויזיה (בי בי סי - 2014) המצליחה "האישה הנכבדת", המתרחשת במרחב שבין לונדון, ירושלים ועזה.
בשנת 2018 השתתפה בסרט הקולנוע הישראלי "תל אביב על האש" בבימוי סאמח זועבי. שיחקה גם בסרט המקראי בהפקה אמריקאית-בריטית "מרי מגדלנה" בכיכובה של רוני מארה.
מר סלפרידג'

פיתוח והפקה

ב-24 במאי 2011 הוכרז כי רשת ITV נמצאת במגעים עם חברת ההפקה ITV Studios על הפקת אדפטציה לביוגרפיה שכתבה לינדי וודהד "קניות, פיתויים ומר סלפרידג'". לאחר מכן אושר כי אנדרו דייוויס יפתח את תסריט הסדרה. עלילת העונה הראשונה מתרחשת בלונדון, תקופה בה נשים החלו ליהנות מחופש שניתן להן, ומספרת את סיפורו של הארי גורדון סלפרידג', מייסד חנות הכלבו סלפריג'ס ושל בני משפחתו ובעיקר של אשתו, רוז סלפרידג'.

במקור, הסדרה תוכננה לעלות לאוויר בשנת 2012. אולם נטען כי רשת ITV נאלצה לדחות את עלייתה לאוויר של הסדרה עקב שידורה של סדרה בעלת נושא עלילה דומה לזו בערוץ המתחרה, ה-BBC.

בצפון לונדון נבנה  סט צילומים שהיווה העתק מדויק לפנים חנות הכלבו סלפריג'ס משנת 1909. חזית המבנה החיצונית נבנתה מחדש במספנה ההיסטורית בצ'טם במחוז קנט. תחנת הרכבת התחתית הנטושה "אלדוויץ'" שימשה לצילום נסיעותיה של רוז סלפרידג' ברכבת התחתית בלונדון ולסצנות בפרק הראשון עם דמויותיהם של ויקטור קאליאנו, אגנס טאולר ואחיה ג'ורג'.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-19 בינואר 2014. הבמאי אנתוני ביירן שביים 3 פרקים בעונה הראשונה חזר לביים כמה פרקים נוספים גם בעונה השנייה.

ליהוק

מלהק אמריקני צורף להפקה על מנת למצוא את השחקן הכי מתאים לגילום דמותו של הארי גורדון סלפרידג'. סוכנו של ג'רמי פיבן הודיע לו על התפקיד וזה נפגש עם המפיק כריסי סקינס והבמאי ג'ון ג'ונס בלוס אנג'לס והתרשמו מהבנתו של פיבן את דמותו של מר סלפרידג'. המפיקה בפועל קייט לואיס "נרגשה לפתות" את פרנסס או'קונור לגלם את דמותה של רוז סלפרידג' כיוון שהייתה מעריצה של השנייה במשך שנים. השחקנית קתרין קלי לוהקה לתפקידה של ליידי מיי לוקסלי. במרץ 2012 הוכרז ליהוקם של גרגורי פיטוסי (הנרי לקלייר), אסלינג לופטוס (אגנס טאולר), זואי טאפר (אלן לאב) וטריסטן גראוול (ויקטור קאליאנו) לצוות השחקנים של הסדרה.

ביקורת

בסקר שנערך בחסות אתר האינטרנט msn נמצא כי 80% מהמשיבים אמרו שימשיכו לצפות בסדרה לאחר הפרק הראשון. פיל הוגאן מעיתון הגרדיאן ביכה על התפתחות הסיפור: "יש כל כך הרבה משברים וכל כך מעט דרמה" כתב. כתב הדיילי מייל איאן היילנד התרשם מהסדרה ושיבח את הופעתו של ג'רמי פיבן, זואי טאפר ואסלינג לופטוס. רוס סוויני מאתר האינטרנט Cultbox כתב כי לסדרה קיים כיוון אך "חסרה בתוכן ואין בה הפתעות אמיתיות", בנוסף שיבח סוויני את מעצבי התלבושות של ההפקה: "תשומת לב מדהימה לפרטים". סוזנה לזרוס מהמגזין Radio Times סברה כי הרצינות של הדמות גרעה מהריאליזם של הסיפור. עוד הוסיפה כי צוות השחקניות בסדרה יוצר את ה"מתח בעלילה" הנדרש כדי לשמור את הצופים. גבריאל טייט מהמגזין Time Out כתב כי הסדרה לא מעודנת בעיניו, סדרה טיפשית עם ערכי הפקה מפוארים אך הסדרה מרגישה יותר כ"אסקפיזם אידיאלי ליום ראשון בערב", טייט ציין בנוסף כי דמותה של אגנס טאולר היא "לבה של הסדרה". בנג'מין סצ'ר מעיתון הדיילי טלגרף כתב כי הסדרה היא "פחות נעימה ויותר כריזמטית" מהפקת הסדרה "The Paradise", "דרמה מפוארת ומוקצפת" ו"מחזה משעשע" כתב סצ'ר שבסופו של דבר לא האמין לסיפור העלילה. דן אוון, מבקר טלוויזיה מאתר האינטרנט msn כתב "זהו ערב צפייה מפואר ליום ראשון בערב", עוד טען כי הסטים והתלבושות ה"נפלאות" לדבריו הרבה יותר מוצלחות מאלו של "אחוזת דאונטון".
פסח ליכטנברג

פסח ליכטנברג הוא רופא ישראלי, מנהל מחלקה בבית חולים הרצוג לשעבר, פרופסור חבר קליני בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית ובעברו, ראש החוג לפסיכיאטריה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית.

ביוגרפיה

ליכטנברג למד רפואה בבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין של הישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
הוא מחזיק בתואר שני בפילוסופיה מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
פרופ' ליכטנברג מרצה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית ושימש כראש החוג לפסיכיאטריה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה.
הוא נחשב לאחד ממובילי המאבק לצמצום השימוש בקשירה ובתרופות אנטי-פסיכוטיות כפרקטיקה להרגעת חולי נפש.
בספטמבר 2016 ייסד פרופ' ליכטנברג את בית סוטריה הראשון בישראל. מטרתו של הבית היא להציע מעטפת תמיכה ודיור זמני עבור אנשים בתקופה של משבר נפשי או בעיצומה של חוויה פסיכוטית, מתוך כוונה למנוע את הצורך באשפוז, לעבור את הגל המשברי ולסייע לאדם לחזור למעגלי החיים בקהילה באופן מיטבי.
קדילאק פלייס

היסטוריה

לאחר לחץ מצד דירקטוריון חברת ג'נרל מוטורס, הסכים ויליאם דוראנט לבנות בשנת 1919 מטה משרדים קבוע בדטרויט. בעקבות זאת רכשה החברה חלקה בשדרת וסט גרנד, הרסה את 48 הבניינים שהיו עליה והחלה בהקמת מטה המשרדים. הבניין שימש את חברת ג'נרל מוטורס מיום סיום בנייתו, בשנת 1923, עד שנת 2001.
כיום, הבניין הוא ביתן של מספר נציגויות של ממשלת מדינת מישיגן, תחת חוזה ל-20 שנה שנחתם בשנת 1998. בתום תקופת החוזה ניתנה האפשרות למדינת מישיגן לרכוש את הבניין תמורת דולר אמריקאי אחד. בנוסף, השיפוץ שבוצע בבניין, כדי להתאימו למשרדי ממשלה, היה אחד מפרויקטי השיפוץ הממשלתיים היקרים ביותר.
בקדילאק פלייס עובדים כ-2,000 עובדי ממשל והוא כולל את בית המשפט לערעורים של מישיגן של מחוז 1. כמו כן נמצאים בו משרדיהם של מושל מישיגן, היועץ המשפטי לממשלה ומספר שופטים.

אדריכלות

בניין קדילאק פלייס בעל 15 קומות וגובה כולל של 67.1 מטרים. רצפת הקומה הגבוהה ביותר שלו היא במפלס 57 מטרים ובו 31 מעליות. במקור נבנה בשטח של 110,000 מ"ר והורחב ל-130,000 מ"ר. הוא תוכנן ועוצב בסגנון אדריכלות נאו-קלאסית בידי האדריכל אלברט קאהן. לבניין שתי קומות כניסה מהן צומחים 4 מבננים מקבילים. צורה זו תוכננה במטרה לאפשר לאור השמש והרוח לחדור אל מאות המשרדים שבו, למטרת הארה ואיוורור. בניין קדילאק פלייס מחופה כולו באבן גיר ובראשו קולונדה קורינתית. הוא נפתח לציבור בשנת 1923 והיה לבניין המשרדים השני בגודלו בעולם דאז (אחרי בניין אקוויטבל). בסיסו מוקף קשתות הנתמכות על עמודים איוניים.
יאן סאודק

חייו

סאודק נולד בפראג בירת צ'כוסלובקיה. אביו היה יהודי, ולכן נרדפו בני משפחתו על ידי הנאצים ורבים מהם נספו בגטו טרזיינשטט במהלך מלחמת העולם השנייה. סאודק ואחיו התאום קרל הוחזקו במחנה ריכוז של ילדים סמוך לגבול פולין. 
סאודק שרד את המלחמה והחל לעבוד בבית דפוס בשנת 1950. לאחר שסיים את שירותו הצבאי, ניסה לעסוק בצילום כאמנות, בהשראת הפרויקט "משפחת האדם" של אדוארד סטייכן. בשנת 1969 נסע לארצות הברית, שם הוצגה תערוכת יחיד מעבודותיו באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון, וקיבל עידוד לעבודתו מהאוצר יו אדוארס. 
כשחזר לפראג נאלץ סאודק לעבוד בחשאיות במרתף כדי להימנע מתשומת הלב של המשטרה החשאית, מכיוון שעבודתו עסקה בנושאים של חופש אירוטי והוא עשה שימוש בסמלים פוליטיים כרמיזה לשחיתות. החל משנות ה-70 המאוחרות הפך בהדרגה למוכר בעולם המערבי כצלם צ'כי מוביל, והוביל את תרבות הצילום בארצו. בשנת 1983 יצא ספר ראשון של עבודותיו באנגלית, ובעקבות כך, אפשר לו השלטון הקומוניסטי להפסיק לעבוד במפעל ונתן לו היתר לעבוד כאמן. בשנת 1987 החרימה המשטרה את התשלילים שלו, אך החזירה אותם לאחר מכן.
סאודק חי ויוצר בפראג.

עבודתו

עבודותיו הנודעות ביותר מאופיינות בשילוב של ציור וצילום, כשהוא מצייר סביב הדמויות לאחר ההדפסה תפאורה צבעונית, צבועה בצבעים עדינים, דבר שיוצר אווירה "חלומית" ומסתורית. בדרך כלל מופיעות בהן דמויות עירומות למחצה או לחלוטין, ובעלות אלמנטים חוזרים רבים. עבודותיו הראשונות עסקו בילדות, ולאחר מכן החל לעסוק בהתפתחות בין הילדות לבגרות, בתמונות שצולמו לאורך השנים ובהן קומפוזיציה, תנוחה ודמויות קבועות. סאודק עסק גם בדת ובאי הבהירות שבין הגבר לאישה, ומספר פעמים במהלך שנות ה-90 נעשו ניסיונות לצנזר את עבודתו. 
במהלך השנים הציג סאודק את עבודותיו בעשרות תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות. בין השאר הציג תערוכות יחיד במכון האמנות של שיקגו (1976), במוזיאון לאמנות של סינסינטי (1978, 1981), במוזיאון הבינלאומי לצילום בבית ג'ורג' איסטמן ברוצ'סטר (1978), במוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית במרכז פומפידו בפריז (1984, 1991), ובגלריות ומוזיאונים רבים נוספים. 
בישראל השתתף סאודק בביאנלה הישראלית השנייה לצילום במשכן לאמנות בעין חרוד (1988), ובתערוכה "מסודק ועד סאודק: צילום צ’כי במאה ה-20" במוזיאון הצילום בתל חי (1998). 
רבות מהתערוכות תועדו בקטלוגים שיצאו לאור, ובנוסף פורסמו מספר ספרים מעבודותיו, בין השאר בהוצאת ספרי האמנות טאשן (Taschen). כמה מעבודותיו נמצאות באוספים הקבועים של מוזיאונים שונים העולם, בהם המטרופוליטן בניו יורק, מכון האמנות של שיקגו, בית ג'ורג' איסטמן, המוזיאון לאמנות של בוסטון, ועוד. 
בשנת 2007 הפיק הצלם הצ'כי אדולף זיקה סרט תיעודי באורך מלא על חייו ויצירתו של סאודק. הסרט הוצג בפסטיבלי סרטים רבים, וזכה בפרס "עין הזכוכית" לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל Eurofest לסרטים אירופיים במונטריאול.
חלק מעבודותיו של סאודק חדרו לתרבות המערבית הפופולרית, ומשמשות כעטיפות לאלבומים של להקות רבות. אחת מתמונותיו משמשת כעטיפת אלבומו של יהודה פוליקר "אפר ואבק".
מלאכת עשיית שתי בתי נירין

מְלֶאכֶת הָעוֹשֶׂה שְׁתֵי בָּתֵּי נִירִין (וגם שְׁנֵי בָּתֵּי נִירִין) היא מלאכה מל"ט מלאכות שבת.
בעבר, נהוג היה לסרוג ולארוג בטכניקה, שבה הניחו שורות של חוטים זה לצד זה, כשראש כל אחד מהחוטים מחובר לכלי שנקרא "בית ניר", ושימש ליישור החוטים שלא יתפזרו. לאחר מכן העמידו שורה אחרת של חוטים בכיוון הנגדי, וארגו אותם יחד. לפי שיטת רש"ימלאכת עשיית בתי שתי נירין, היא הכנסת שתי חוטין, לתוך מקומם בכלי האריגה.
לפי שיטת הרמב"ם ורבי מנחם המאירי מלאכה זו, היא עשיית נפה או כברה או סל או סבכה או סריגת מיטה בחבלים. כוונתם, לכאורה, היא, שכאשר החל העושה לעשות את הכלי, ויצר בו שני חורים שנוצרו כתוצאה מסריגת השתי והערב, הוא עבר על איסור זה. אך גדולי פרשני הרמב"ם, פירשו שגם כוונת הרמב"ם היא כרש"י.
מוטי דלג'ו

כראש מועצה

בשנת 1994 נבחר דלג'ו לראשות המועצה האזורית דרום השרון, וזכה במערכות הבחירות לאחר מכן. בבחירות בשנת 2013, 54.66% מהקולות הכשרים נספרו לזכותו.
דלג'ו הוא ראש המועצה האזורית השני במספר שנות כהונתו באופן רציף (הראשון הוא יעקב לנדאו - שכיהן כ-26 שנים (1954-1980) - כראש המועצה האזורית השרון התיכון וכראש המועצה הראשון של דרום השרון).
ב-2018 הודיע כי לא יתמודד על קדנציה נוספת בתפקיד.
בתקופת כהונתו נעשו שינויים רבים במועצה - הוקמו היישובים הקהילתיים מתן וצור יצחק. בשנת 2003, כחלק מתוכנית הממשלה לצמצום רשויות מקומיות אוחדה המועצה המקומית לשעבר רמות השבים לתוך המועצה האזורית דרום השרון, המושב גני יהודה אוחד לתוך המועצה המקומית סביון והיישובים צור יגאל וכוכב יאיר התאחדו למועצה המקומית.
איזולירבנד (להקה)

היסטוריה

הלהקה הוקמה לכבוד תחרות הקדם אירוויזיון של 1982, בה התחרתה עם השיר "מלודי", שהלחין וייס למילים של לאה לופנפלד. השיר הגיע למקום השלישי בתחרות, ומאוחר יותר לאותו מקום במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ב של רשת ג'. הצלחת השיר הביאה להמשך שיתוף הפעולה בין חברי הלהקה.
בשנת 1982 הוקלט אלבומה היחיד של הלהקה, "ישן וגם נחר". שמו מהווה פרודיה על שם אחד מאלבומיו הראשונים של אריק איינשטיין, "ישן וגם חדש". עטיפתו, בה נראים חברי הלהקה חוצים מעבר חציה, היא פרודיה על האלבום "Abbey Road" של הביטלס. שירי האלבום התאפיינו במוזיקת פופ קלילה וטקסטים הומוריסטים. כך למשל, בשיר "שיר בעברית" שכתבו ביחד חברי הלהקה, מופיעים משפטים שוברי שיניים, כ"טיאטאתי ת'תא". את כל שירי האלבום הלחין ועיבד רוני וייס, ואת השירים כתבו לאה לופנפלד, ירון לונדון וחברי הלהקה עצמם. כנגני אולפן, הצטרפו להקלטות: חיים רומנו בגיטרה חשמלית, אלון הלל ושלמה חממי בתופים, וחברי להקת ברוש.
אף על פי שהשירים "מלודי", "חג על הגג", "שיר בעברית" ו"לורליי" זכו להשמעות רבות ברדיו, האלבום לא זכה להצלחה מסחרית גדולה. אולם, האלבום לווה בסיבוב הופעות שנמשך כשנה וחצי. 
פרט ל"מלודי", הצליח במצעדי הפזמונים גם השיר "חג על הגג". בדצמבר 1982 השתתפה הלהקה בפסטיגל מספר 2 עם השיר "משחקי וידאו" (מילים: לאה לופנפלד-וינקלר). במקביל להופעות, השתתפה הלהקה בפעם השנייה ברציפות בקדם אירוויזיון 1983 עם השיר "כל מי" (מילים: עמי פרנקל, רוני וייס) שהגיע למקום השישי.  
בתחילת 1984 פורקה הלהקה עקב אי הצלחה מסחרית, אך בשנת 1986 התאחדה שוב להופעה בקדם-אירוויזיון שם ביצעה את השיר ההומוריסטי "קפה או תה" (מילים: אבי קורן) שהגיע למקום השישי. 
בשנת 2006 יצא האלבום "ישן וגם נחר" לראשונה על גבי תקליטור. בנוסף לשירי האלבום המקוריים, נכללו בתקליטור שבע רצועות בונוס, ביניהן "כל מי" מהקדם אירוויזיון.
בפברואר 2010, ביוזמתו של הסוכן והמפיק עובד קראוס, נפגשו חברי ההרכב והחליטו על מופע איחוד מיוחד. אך באפריל באותה השנה נפטר חבר הלהקה עמי פרנקל מהתקף לב, והמופע בוטל.
פיליפ עירון

ביוגרפיה

עירון נולד ב-1942 בבלגיה כפיליפ הופשטטר לפריץ ומלכה הופשטטר. עירון מונה לרב חובל של אניית הצובר "מינרל דמפייר" של צי הסוחר הישראלי. ב-22 ביוני 1995 התנגשה האנייה באנייה קוריאנית, וטבעה. כל אנשי צוותה, 9 ישראלים ו-21 זרים, טבעו. בערכאת הערעור של בית המשפט לאדמירליות בבריטניה נקבע כי האונייה הקוריאנית הייתה אחראית לתאונה ביחס של 4:1 לעומת המינרל דמפייר.
גופותיהם של עירון ועוד ארבעה ישראלים אותרו והובאו לקבורה בישראל.
עירון נישא לחיה ולזוג נולדו 3 בנות (הילה, גליה ועדי) ובן (סיון).

הנצחה

המרינה העירונית באילת קרויה על שמו של עירון. אנדרטה לזכרו נמצאת במרינה. האנדרטה היא מעשה ידיו של האמן האילתי אמיר אלקיים. היא בנויה ממבנה אבן ועליו עוגן צבוע בכחול. בצד האחורי יש פסוק מספר יונה, פרק ב', פסוק ד': "כל משבריך וגליך עלי עברו".
בבסיס האנדרטה יש פרטים על קורות חייו של עירון.
תאוריות התיוג

תאוריית התיוג היא תאוריה בקרימינולוגיה לפיה החברה מגיבה לכל פעולה חברתית, באמצעות הטלת תגית חיובית או שלילית על פעולה מסוימת והמבצע אותה. אם התגית תהיה חיובית, אזי שמבצע הפעולה יפנים את התיוג וינהג בדרך נורמטיבית ומקובלת בחברה נתונה. אם התגית תהיה שלילית אזי מבצע הפעולה יורחק מחברתו ותחסם בפניו ההזדמנות לשוב לחברה הנורמטיבית, הוא יפנים את התגית השלילית וינהג בדרכים לא נורמטיביות כמו עבריינות.
ספר המצוות לרמב"ם

ספר המצוות לרמב"ם הוא חיבור של הרמב"ם הכולל רשימה של 613 המצוות (בגימטריה: תרי"ג מצוות) הרשומות בתורה שבכתב. מתוכן 248 (בגימטריה: רמ"ח) מצוות עשה ו-365 (בגימטריה: שס"ה) מצוות לא תעשה. לחיבור הקדים הרמב"ם מבוא של 14 שורשים (=כללים) לפיהם נקבעת רשימת המצוות.

שפת החיבור

החיבור נכתב בערבית יהודית.

מועד החיבור

את ספר המצוות כתב הרמב"ם לאחר חיבור פירוש המשנה ולפני חיבור אוסף ההלכות משנה תורה או בשמו הנפוץ היד החזקה, כמבוא לחיבור. בספר משנה תורה פירט הרמב"ם את כל ההלכות שבתורה לפי שייכותן למצוות השונות.
המכביה השש-עשרה

אירועים מיוחדים במכביה

השחיין לני קרייזלברג, האלוף האולימפי (סידני 2000), האלוף העולם המכהן (פרת' 1998) ושיאן העולם באותה בעת בשלושת משחי הגב השונים, נשא את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה של המכביה. את דגל אוסטרליה נשא האתלט זק אשכנזי, שנפצע באסון המכביה, במכביה הקודמת.
במכביה זו השתתפו הסייפים סרגיי שריקוב ומריה מזינה  האלופים האולימפיים המכהנים (סידני 2000) מרוסיה בחרב ובדקר, בהתאמה וואדים גוצט אלוף אולימפי בעבר (ברצלונה 1992) מאוקראינה בחרב וג'ונתן טיומקין  מארצות הברית שיזכה במדליית זהב שנתיים מאוחר יותר במשחקים הפאן-אמריקאיים ברומח.