פרס גראמי

היסטוריה

מוצאם של פרסי הגראמי הוא בפרויקט ליצירת שדרת הכוכבים של הוליווד בשנות החמישים. מספר אנשים מתעשיית המוזיקה נבחרו לוועדה שתפקידה להרכיב את רשימת אנשי המוזיקה הראויים לקבל כוכב בשדרה. במהלך העבודה, הבינה הוועדה שישנם אנשים רבים המובילים את תעשיית המוזיקה אך לעולם לא יזכו לכוכב בשדרה. בשנת 1957 הוחלט לתת מענה לבעיה על ידי ייסוד פרס שניתן על ידי תעשיית המוזיקה בדומה לפרס האוסקר ולפרס אמי, וכך הוקמה האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה של ארצות הברית.
טקס פרסי הגראמי הראשון נערך ב-4 במאי 1959 וחולקו בו 28 פרסים.
הטקס שהתקיים ב-1971 היה הראשון ששודר בשידור חי בטלוויזיה, ברשת ABC. החל מ-1973 משודר הטקס מדי שנה ברשת CBS.
עד 1971, טקסי פרס הגראמי נערכו במקומות שונים בו זמנית. הערים המארחות הראשונות היו ניו יורק ולוס אנג'לס. שיקגו הצטרפה הפכה לעיר מארחת בשנת 1962, ובשנת 1965 הצטרפה גם נאשוויל.
הטקס של שנת 1971, שנערך בלוס אנג'לס, היה הראשון שהתקיים במקום אחד. בשנה שלאחר מכן עבר הטקס לניו יורק, ובשנתיים הבאות הוא התקיים בנאשוויל. בשנים 1974–2003, פרסי גראמי נערכו במקומות שונים בניו יורק ובלוס אנג'לס.
בשנת 2004, הסטייפלס סנטר שבלוס אנג'לס הפך להיות ביתו הקבוע של הטקס. מוזיאון הגראמי נבנה בצמוד לסטייפלס סנטר, כדי לשמר את ההיסטוריה של טקס פרסי הגראמי. על המדרכות ברחובות המוזיאון מוטבעים דיסקי ארד, בדומה לשדרת הכוכבים של הוליווד, המכבדים את הזוכים של כל שנה בארבע הקטגוריות המרכזיות – אלבום השנה, תקליט השנה, שיר השנה ותגלית השנה.

תהליך המועמדות

התקופה בה אלבום יכול לצאת ולקבל מועמדות לפרס גראמי בשנה מסוימת היא בין תחילת אוקטובר שלפני הטקס של השנה הקודמת לבין סוף ספטמבר שאחריו.
הגשת המועמדות לפרס יכולה להיעשות על ידי חברות תקליטים או אנשים פרטיים. הגשת המועמדות נעשית בצורה מקוונת, ועותק פיזי של היצירה נשלח לאקדמיה הלאומית לאמנויות ולמדעי ההקלטה. כשהיצירה מתקבלת באקדמיה, נערכים מושבי ביקורת בהם משתתפים יותר מ-150 מומחים מתעשיית המוזיקה, על מנת לקבוע אם היא זכאית ואם היא הוכנסה תחת הקטגוריה נכונה.
רשימה עם יצירות שעברו את התהליך מופצת לכל חברי האקדמיה, שכל אחד מהם מורשה להצביע בתחום הכללי (אלבום השנה, תקליט השנה, שיר השנה, ותגלית השנה) ובלא יותר מתשעה מתוך שלושים תחומים אחרים. חמש ההקלטות שזוכות להכי הרבה קולות בכל קטגוריה הופכות להיות המועמדות לפרס, ובכמה קטגוריות יש ועדת ביקורת שקובעת את 5 המועמדים הסופיים. עשויים להיות יותר מחמישה מועמדים אם יש תיקו בתהליך.
לאחר שנקבעו המועמדים, פתקי הצבעה סופיים נשלחים לחברי האקדמיה, שיכולים להצביע בתחום הכללי ובלא יותר משמונה מתוך שלושים תחומים אחרים. חברי האקדמיה לא מחויבים להצביע רק בתחומי התמחותם. פתקי הצבעה נספרים בחשאי על ידי משרד רואי החשבון דלויט טוש טומטצו. המנצח בכל קטגוריה, זה שזכה למספר הקולות הרב ביותר, מוכרז בטקס פרסי הגראמי. אלה שלא ניצחו מקבלים מדליה על מועמדותם.
בשני סבבי ההצבעה, חברי האקדמיה נדרשים להצביע על איכות היצירה בלבד ולא להיות מושפע ממכירות, מצעדים, חברויות אישיות, העדפות אזוריות או נאמנות לחברה. קבלת מתנות אסורה.

פסלוני הגראמי

פסלוני הפרס מעוצבים בצורת גראמופון מוזהב, ומיוצרים על ידי חברת Billings Artworks בקולורדו. כל פסלון מורכב מכמה חלקים ומצופה זהב, ומיוצר בעבודת יד. ב-1990 שונה העיצוב המקורי של הפסלון כך שיהיה עמיד יותר בפני נזק, וכתוצאה מכך ממדי הפסלון גדלו.
נכון לפברואר 2009, חולקו 7,578 פסלונים.

ביקורת

מספר אמנים וכתבי מוזיקה ייחסו חשיבות מועטה לפרסים. מיינארד ג'יימס קינן מלהקת טול הסביר את אי הגעתו לטקס בו זכתה להקתו: "אני חושב שפרסי הגראמי הם לא יותר מאשר מכונת ענק לצורך קידום מכירות של תעשיית המוזיקה". הפרסים ספגו ביקורת על הענקת הפרס או נתינת מועמדות לאלבומים מצליחים יותר מבחינה מסחרית ולא אלבומים מצליחים מבחינה ביקורתית. בשנת 1991, שינייד אוקונור הפכה למוזיקאית הראשונה שמסרבת לקבל את הפרס; היא גם החרימה את הטקס בו הייתה מועמדת לפרסי תקליט השנה, מופע הפופ הווקאלי הטוב ביותר של זמרת, ומופע המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר. היא הסבירה שהסיבה להחרמה היא המסחריות הקיצוניות של הפרסים.
במאמר שכתב ג'ון קרמניקה, מבקר המוזיקה של ה"ניו יורק טיימס", הוא מתח ביקורת על חברי האקדמיה בשל היותם "שמרניים" ומתעלמים ממוזיקה "צופת פני עתיד".

אמנים ישראלים

הפסנתרן והמנצח הישראלי-ארגנטינאי דניאל בארנבוים היה הישראלי הראשון שזכה בפרס הגראמי, בטקס ה-19 בשנת 1976. בארנבוים זכה בפרס בקטגוריית "האלבום הקלאסי הטוב ביותר" עבור תפקידו כמנצח באלבום Beethoven: The Five Piano Concertos (שותפיו לפרס היו ארתור רובינשטיין בתפקיד המבצע, ומקס וילקוקס בתפקיד המפיק).
בארנבוים זכה בחמש פעמים נוספות ברבות השנים, בקטגוריות שונות, הן כמנצח והן כמבצע.
הכנר הישראלי-אמריקאי יצחק פרלמן זכה בחמישה עשר פרסי גראמי, ובנוסף בפרס גראמי על מפעל חיים ב-2008, והוא הישראלי בעל מספר הזכיות הרב ביותר.
הכנר פנחס צוקרמן זכה בפרס בטקס ה-23 בשנת 1980 בקטגוריית "הביצוע הקאמרי הטוב ביותר" (יחד עם פרלמן), ובטקס ה-24 בשנת 1981 בקטגוריית "הביצוע הקלאסי לכלי סולו הטוב ביותר" (יחד עם פרלמן ואייזק שטרן).
הזמרת עפרה חזה היא האישה הישראלית הראשונה שהייתה מועמדת לפרס הגראמי, בטקס ה-35 בשנת 1992, עם אלבומה Kirya, בקטגוריית "אלבום מוזיקת העולם הטוב ביותר". הזוכה בפרס היה סרז'יו מנדז עבור אלבומו Brasileiro.
הכנר גיל שחם זכה בפרס בטקס ה-41 בשנת 1998 בקטגוריית "הביצוע הקאמרי הטוב ביותר".
הכנרת מירי בן ארי זכתה בפרס בטקס ה-47 בשנת 2004 בקטגוריית "שיר הראפ הטוב ביותר", עבור כתיבת השיר Jesus Walks עם שותפיה לפרס, קניה וסט וצ'ה סמית'.
זמרת הסופרן האופראי הילה פליטמן זכתה בפרס בקטגוריה "הסולו הווקאלי-קלאסי הטוב ביותר" בשנת 2009.
חברת האודיו Waves Audio, זכתה בפרס הגראמי הטכני בשנת 2010.

זוכים לפי שנים

להלן מוצגים זוכים לפי שנים בארבע הקטגוריות המרכזיות (שאינן מוגבלות לסוגה מסוימת): אלבום השנה, תקליט השנה, שיר השנה ותגלית השנה. קישור לזוכים בקטגוריות האחרות נמצא בעמודה "פרסים נוספים".