הפרעה סכיזופרניפורמית

היסטוריה

גבריאל לאנדפלדט (1895-1983) טבע לראשונה את המונח הפרעה סכיזופרניפורמית בשנת 1939 באוסלו, נורווגיה, על מנת לתאר מצב של התחלה של פסיכוזה פתאומית יחסית המקושרת להפרעות מצב רוח ולעיתים בלבול. מאז נותר מושג זה ב- DSM  (כולל ב  DSM 5) בעוד שב ICD 10 יש שימוש במונח הפרעה פסיכוטית חריפה דמוית סכיזופרניה. מאז ימיו של לאדנפלדט התפתח המושג והשתנה.

מאפיינים אבחוניים נוספים

פרוגנוזה טובה: יכולה להינתן כשמתקיים שינוי בולט תוך ארבעה שבועות  מתחילת התסמינים הפעילים: בתפקוד התעסוקתי, בתפקוד החברתי, ובסימפטומים שתוארו לעיל בקריטריונים 3,5
פרוגנוזה לא טובה: ניתנת כשלא מתקיימים התנאים הללו
עם קטטוניה - בהתאם לאבני הבוחן המתאימים לאבחנת קטטוניה.

שכיחות ואפידמיולוגיה

שכיחות ההפרעה דומה לזו של סכיזופרניה במדינות מפותחות. במדינות מתפתחות השיעור ככל הנראה גבוה מעט יותר, בעיקר עם מאפיין הפרוגנוזה הטובה שהוזכר לעיל. הקושי לאמוד את השיעור האמיתי והמדויק של הפרעה זו נובע מכך שנכון להיום, וחרף התקדמות בהבנת הפיזיולוגיה של הפרעה זו עדיין אין בדיקות פיזיולוגיות או מבחנים דיאגנוסטיים ואחרים היכולים לתת אבחנה זו במדויק.    
גורמי סיכון פרוגנוסטיים: אנשים שיש להם קרובי משפחה שאובחנו עם הפרעה סכיזופרניפורמית נמצאים בסיכון מוגבר לפתח סכיזופרניה.

התפתחות ההפרעה

אופן התפתחות ההפרעה דומה מאד לזה הקיים בסכיזופרניה. כשליש מהאנשים שאובחנו עם הפרעה זו עתידים להחלים ממנה לחלוטין בתוך פרק זמן של עד שישה חודשים. כשני שלישים מהאנשים שקיבלו אבחנה של הפרעה סכיזופרניפורמית יקבלו כעבור שישה חודשים אבחנה של סכיזופרניה. אנשים שקיבלו בחלוף שישה חודשים אבחנה של סכיזופרניה או הפרעה סכיזואפקטיבית, עלולים לחוות הפרעות  בתפקוד התעסוקתי, החברתי והבין-אישי .

אבחנה מבדלת

הפרעות נפשיות אחרות ומצבים רפואיים אחרים: ישנם מצבים רפואיים שונים והפרעות שונות היכולים להראות דומים להפרעה זו, למשל הפרעה פסיכוטית שמקורה במצב רפואי, דליריום, או הפרעה נוירו-קוגניטיבית, פסיכוזה או דליריום כתוצאה משימוש בסמים או תרופות, דיכאון פסיכוטי, הפרעה דו קוטבית, הפרעה סכיזואפקטיבית, הפרעות פסיכוטיות אחרות, הפרעות אישיות מאשכול א' (סכיזואידית, פרנואידית וסכיזוטייפל). הפרעה סכיזופרניפורמית נבדלת מכל אלו בכך שאין היא תוצר של גורם חיצוני (סמים, תרופות וכדומה) וכן במשך הסימפטומית.      
הפרעה פסיכוטית קצרה: נבדלת גם היא בעיקר במשך קיום הסימפטומים הפעילים.

מחקר

לגבי הפרעה זו מתקיימים מחקרים ביולוגיים רבים. אחד מהם  בדקי שינויים בחומר הלבן במוח והקשר בין שינויים אלה לאובדנות בקרב אנשים עם הפרעה סכיזופרנופרומית. תחום אחר של מחקר נוגע לשיטות התערבות ושיקום לאנשים שעברו פסיכוזה ראשונה. דוגמה מצוינת לתחום מחקר כזה הוא פרויקט רייז RAISE  (Recovery After an Initial Schizophrenia Episode Early Treatment Program).

טיפול

בכל הפרעות הספקטרום הסכיזופרני קיימת חשיבות עליונה בגילוי וטיפול מוקדמים ככל האפשר, שכן זה משפר משמעותית את פרוגנוזת ההפרעה. כמו כן ישנה המלצה לטיפול פסיכו-סוציאלי מקיף וצמוד, שיכלול התייחסות לכלל היבטי החיים.הטיפול התרופתי חשוב ביותר בהפרעות אלה כאמצעי להפחתת חומרת הסימפטומים, משכם וחומרת הפגיעה שהם גורמים 
טיפול תרופתי: יש עדות להצלחה בטיפול תרופתי באמצעות אולנזופין (זיפרקסה) או נוגדי פסיכוזה אחרים. בחלק מהמקרים כשיש גם אפקט דיכאוני ניתן להשתמש בנוגדי דיכאון.  
אשפוז: בחלק מהמקרים נדרש אשפוז, לעיתים על רקע של סכנה אובדנית ולעיתים על רקע של חומרת הסימפטומים ופגיעה חריפה בתפקוד (מה שיכול להיות תוצאה של היענות לא טובה לטיפול התרופתי. 
טיפול רפואי שאינו תרופתי: בחלק מהמקרים נשקלת אפשרות של שימוש בנזעי חשמל (בעיקר כשמדובר באנשים במצב של קטטוניה). 
פסיכותרפיה: ישנן ראיות ליעילות שלCBT. בנוסף, יש חשיבות בכל הפרעות הספקטרום הסכיזופרני לתיאום טיפול (Case Manager) איכותי הלוקח בחשבון את כלל היבטי החיים של האדם עם ההפרעה: בריאות פיזית, (תזונה, פעילות גופנית), תפקוד חברתי, תעסוקתי וכדומה. 
שיקום: בעולם התפתחו לאורך השנים כמה שיטות וסוגי מסגרות המיועדים לטפל במצבים פסיכוטיים ראשוניים (לאו דווקא בעקבות הפרעה סכיזופרנופורמית). דוגמה מפורסמת למדי היא מיזם 'דיאלוג פתוח' הפועל בצפון פינלנד ומשתמש בשיטות של טיפול משפחתי וביקורי בית. גישה אחרת הנקראת מודל סוטריה מיושמת גם בישראל  (בבית סוטריה בירושלים) אם כי היא אינה חלק משירותי סל שיקום. שירות שכן ניתן במסגרת סל שיקום הוא תיאום טיפול.

ביקורת

הפרעה סכיזופרנפורמית הוחרגה מתוך אבחנת הסכיזופרניה ב DSM לאחר שנמצא כי באוכלוסיית מדינות מתפתחות יש מהלך מחלה שונה מאשר במדינות מפותחות.  ההבדל בינה לבין סכיזופרניה הוא פחות בתסמיני ההפרעה ויותר במשך הזמן שבו התסמינים נמשכים. נראה שדרוש עוד מחקר כדי להבחין בצורה טובה יותר בין הפרעה זו ובין סכיזופרניה.