google/wiki40b huggingface dataset:
זגורי (יוון)

זגוריה (ביוונית: Ζαγόρι) הוא חבל ארץ בהרי פינדוס בצפון-מערב יוון, קרוב לגבול עם אלבניה. שטחו כ-1,000 קמ"ר, מספר התושבים הוא כ-3,700 בלבד והם מפוזרים ב-45 כפרים קטנים. העיר הקרובה ביותר היא יואנינה. 
פירוש השם "זגוריה" הוא "מעבר להרים", המעיד על ייחודו של החבל מבחינת הטבע הפראי הכולל הרים גבוהים המושלגים בחורף ונהרות שוצפים. בחבל יערות גדולים של עצי מחט שונים ושפע של בעלי חיים כמו זאבים, דובים וחיות אחרות הנמצאות בסכנת הכחדה.
כפרי האזור שמרו עד היום על צביונם העתיק ובנויים מאבנים לא מסותתות. הגגות בנויים מרעפים של אבני צפחה. בשל ריחוקם ובידודים שמרו התושבים על אוטונומיה מסוימת בתקופת השלטון הטורקי.
את הנחלים חוצים גשרי גבנון מקושתים כפי שהיה מקובל באימפריה העות'מאנית. רק בשנים האחרונות, עם שיפור תשתית הכבישים והנגישות לאזור, החלו תיירים לפקוד חבל ארץ זה.

קניון ויקוס

קניון ויקוס הוא תופעת טבע ייחודית ביוון. בשנת 1997 הוא הוכר ונכלל בספר השיאים של גינס כקניון העמוק הצר ביותר בעולם. אמנם הגרנד קניון בארצות הברית עמוק ממנו אך קניון ויקוס צר ממנו. המקום מהווה פארק לאומי ומשמש מקום מפלט לבעלי חיים רבים המצויים בסכנת הכחדה, וכלולים בו מסלולי טיול רבים.
נזקי גוף זר

נזקי גוף זר (נג"ז או גו"ז) (באנגלית FOD-Foreign Object Damage או Foreign Object Debris) מתייחסים לנוכחות גופים זרים במערכות מכניות, ולנזקים שהם מסבים. גוף זר הוא כל חפץ או פסולת שאינו שייך למקום בו הוא נמצא. גו"ז הוא גורם קריטי בתעופה, שבה פגיעת גוף זר עשויה לגרום לנזק ממשי ולסכן חיים.

גו"ז במערכות מכניות

במערכות מכניות יש חשיבות גדולה לשלמות המערכת וחופש התנועה. אבן או בורג קטן שנתקע בין שני חיבורים של מכלול כלשהו מסוגלים לתקוע אותו במקומו, או לגרום לנזק או שבר, ועל ידי כך להוציא את המערכת מכלל פעולה. הסכנה העיקרית היא שנג"ז יגרום לתקלה במערכת מכנית קריטית כגון בקרת טיסה, כן נסע, גלגלים, בלמים, חיישני נתוני אוויר וכדומה.

גו"ז במנועים

מנועי סילון סובלים מרגישות רבה לנג"ז. הרגישות נובעת בשל העובדה שמנוע סילון שואב אוויר כצעד ראשון בפעולתו, ולכן כל סוג של גו"ז, אפילו כזה שלא נמצא על המטוס אלא בקרבתו, מסוגל להישאב למדחס. בנוסף הלהבים הדקים והעדינים אשר מהווים את החלקים הנעים בתוך מנועי הסילון חייבים להיות מושלמים, ואפילו פגיעות קטנות מאוד של כמה מיקרונים בלבד פוסלות להב, פגיעה שלא מטופלת עשויה לגרום להפסקת זרימה תקינה של האוויר ברחבי המנוע ועל ידי כך לגרום לאיבוד דחף, הזדקרות המנוע, ואף התפוצצותו כאשר אין מספיק זרימה בתא הבעירה והדלק שהוזרם לשם ניצת ולא נדחף הלאה על ידי זרימת האויר. בשל סכנות אלו יש דגש מיוחד על בדיקת המנועים בכל נושא הגו"ז.

גו"ז בכלל המטוס

לא רק מערכות המטוס נפגעות מגופים זרים. בורג שמופעלים עליו כוחות ג'י גבוהים מהווה סכנה לצוות המטוס. כל גוף זר במטוס נחשב לסכנה מיידית. אפילו אם הגוף הזר אינו נדמה מסוכן כגון נסורת ברזל, צבע מקולף, אבק וכדומה, הרי שהגוף יכול להפריע לתפעול המטוס ולכן נחשב למסוכן. לדוגמה: קילופי צבע עלולים ליפול על המחוונים ולהסתיר אותם, אותם קילופים יכולים להסיח את דעתם של אנשי צוות המטוס במקרי החירום.

המלחמה בגו"ז

הדגש בתעופה בנושא גו"ז בא מתוך ההבנה שגוף קטן ככל שהיה יגרום בסופו של דבר לנזק במערכות אם הנושא יוזנח. בשל כך כל חברות ורשויות התעופה (צבאיות ואזרחיות) הכריזו על "מלחמה בגו"ז". המלחמה כוללת הגדלת המודעות בכלל המקצועות, לא רק טכנאים אלא גם טייסים, ופעולות מניעה שאמורות לצמצם את התופעה למינימום האפשרי.
מארק גפן

ביוגרפיה

נולד בקראקוב שבפולין. בזמן מלחמת העולם השנייה ברח לסיביר. לימים תיעד תקופה זו בסיפורים רבים שפורסמו במוספי החגים של על המשמר. אחרי המלחמה שב לפולין, שם ערך את העיתון MOSTY שהיה מקורב למפ"ם. בשנת 1949 עלה לישראל והחל לעבוד כעיתונאי בעיתון על המשמר.
גפן החל את עבודתו ככתב מוניציפלי ואחר כך ככתב לענייני מפלגות ופוליטיקה, ובלט בכתבות על הנעשה בברית המועצות החל משנות החמישים. בשנת 1956, היה הראשון לדווח על טבח ח'אן יונס במהלך מבצע קדש, ב-3 בנובמבר 1956, בעת שצה"ל כבש את ח'אן יונס (בפעולה של איסוף נשק וריכוז מאות גברים לשם איתור חיילים מצרים ולוחמים פלסטינים). על פי דו"ח אונר"א, הרגו החיילים 275 פלסטינים: 140 פליטים ו–135 תושבים שאינם פליטים. 
בשנת 1975 זכה בפרס סוקולוב על פרסום "יומן מלחמת יום הכיפורים" שתיאר את השבועות הראשונים של המלחמה, כפי שדווחו לוועדת העורכים.
בשנים 1974–1985 שימש כעורך "על המשמר" במשותף עם חיים שור. ביוני 1980 התקשר אליו אלמוני, בשם ארגון "טרור נגד טרור" ואיים שכל חברי מערכת העיתון הם בוגדים שיחוסלו. 
נפטר ב-18 בדצמבר 1989.

חיים אישיים

היה נשוי ללוטה גפן שנפטרה שנת 1964, להם בת. אחר כך נישא לדורית, מזכירת המערכת של "על המשמר" ונולדו להם שלוש בנות.
הרמת משקולות

הרמת משקולות היא פעילות ספורטיבית שהעוסקים בה מנסים להרים משקלים כבדים המורכבים על מוטות ברזל בעזרת שילוב של כוח גופני וטכניקה.
לעיתים משתמשים במושג זה באופן בלתי מדויק, כאשר ההתייחסות היא לאימוני משקולות.
הנגול

הַאנְגוּל (한글 ‏, "כתב קוריאה" – בקוריאה הדרומית; או Joseon-geul 조선글 "כתב (שושלת) ג'וסון" – בקוריאה הצפונית) הוא האלפבית של השפה הקוריאנית. האלפבית משמש ככתב הרשמי של קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית. האנגול הוא אלפבית פונטי כלומר מורכב מאותיות לעיצורים ותנועות. האותיות אינן נכתבות בצורה סדרתית בזו אחרי זו, אלא מקובצות להברות, לכן הכתב נראה כמו כתב הברות בדומה לכתב היפני, אף שאיננו.
ג'אמו (자모 מבוטא: צ'אמוֹ) הן היחידות שיוצרות את מערכת ההאנגול, אלו הן אבני היסוד של ההברה ב"האנגול", הן מורכבות מצירופים של עיצורים או תנועות. שם נוסף הוא נַטְסוֹרי (낱소리), שמשמעותו יחידת צליל( 낱= יחידה; 소리= צליל).
בהאנגול קיימים 14 עיצורים ו-10 תנועות, ובסך הכל 24 אותיות. כל הברה מורכבת מלפחות 2 אותיות, ובהן עיצור אחד ותנועה אחת. האותיות המקובצות להברות יכולות להיכתב במאוזן משמאל לימין, או במאונך מלמעלה למטה.
בנוסף ל-24 האותיות הבסיסיות קיימים בהאנגול 27 סימנים שמורכבים משתי אותיות (או שלוש), למשל עיצורים כפולים שמסמלים הדגשה של העיצור, ודיפתונגים שבנויים משתי תנועות.
במקור היו באלפבית הקוריאני אותיות נוספות מעבר ל-24 שנמצאות בשימוש כיום. כתב ההאנגול פותח בהוראת המלך סג'ונג הגדול במאה ה-15.
כיטרידיומיקוסיס

כיטרידיומיקוסיס (באנגלית: Chytridiomycosis) היא מחלה מידבקת שמשפיעה על מחלקת הדו-חיים. הגורם לה היא פטריית ה-Chytrid, ובשמה המדעי- Batrachochytrium dendrobatidis. הכיטרידיומיקוסיס הביאה לירידה דרמטית ואף להיכחדותם של דו-חיים  במערב צפון אמריקה, מרכז אמריקה, דרום אמריקה ומזרח אוסטרליה. כיום, לא קיים אמצעי יעיל למדידת השפעות המחלה באזורי בר. המחלה תורמת לירידה גלובלית באוכלוסיות הדו-חיים, שכנראה והשפיעה על 30% ממיני הדו-חיים בעולם.
מחלת הכיטרידיומיקוסיס משפיעה על מינים מסוימים, מינים אחרים חסינים למחלה. מספר דו"חות שנכתבו בנושא גילו כי אוכלוסיות מסוימות יכולות לשרוד, אם הן מגלות רמה נמוכה של 'עמידות'. יצוין כי מרבית המחקרים שנערכו במעבדות אינם רלוונטיים מבחינה אקולוגית, מה שמקשה על השלכת מסקנותיהם על חיי הבר.
העדות הראשונה למחלה נצפתה בצפרדע הרפואית (Xenopus laevis). מכיוון שסוג זה משונע רבות ברחבי העולם מסיבות שונות, ייתכן שהוא העביר את המחלה למקומות אחרים. עם זאת, מחקרים אחרים מציעים כי המחלה הייתה קיימת בצפון ובמרכז אמריקה במשך מספר עשורים.
מחקרים מעבדתיים שונים העלו את האפשרות שתפקודה של הפטרייה נפגע קשות בטמפרטורות גבוהות, וכן כי חשיפה של חסרי זנב נגועים לטמפרטורה גבוהה תהרוג את הפטרייה. עובדה זו מסבירה מדוע מחלת הכיטרידיומיקוסיס נוטה להופיע באזורים קרירים.
יחידת נחשון (חיל המודיעין)

היסטוריה

בשנת 1969 הגה שבתאי בריל, קצין בחיל המודיעין (היום סגן-אלוף במיל'), רעיון לצייד טיסנים במצלמות לצרכים צבאיים. הוא ורס"ן שלמה ברק מחיל האוויר שכנעו את רמ"ח איסוף, אברהם ארנן, להקצות 1000 דולר לניסוי ובנו בעזרת היחידה הטכנולוגית באמ"ן את האב טיפוס הראשון. הניסוי הראשון נערך בכפר סירקין והוכתר כהצלחה.
גיחת הצילום המבצעית הראשונה של האב טיפוס הייתה מעבר לתעלת סואץ ביולי 1969 באמצע מלחמת ההתשה. המזל"ט צילם 50 תמונות טובות. בעקבות הטיסה המבצעית המוצלחת הוחלט על ידי ראמ"ן ורמ"ח איסוף להקים צוות פיתוח מיוחד לקידום הנושא. אחרי מלחמת יום הכיפורים חברת תדיראן מערכות התחילה בפיתוח מקצועי של מזל"טים. תדיראן פיתחה את המזל"ט מסטיף (( Mastiff Mini RPV (Remote Piloted Vehicle). הטיסה הראשונה הייתה ב-1975. ב-1978 הוקמה יחידת נחשון והכטב"ם נכנס לשירות בצה"ל תחת שם סורק-1. בשנת 1977 פותח הדור השני, שנכנס לשירות מבצעי ב-1979 תחת השם סורק-2. בשנת 1982 פותח הדור השלישי, שנכנס לשירות מבצעי תחת השם סורק-3. באותה השנה נכנס לשירות ביחידת נחשון גם מזל"ט ה"זהבן" (פותח ויוצר במפעל מזל"ט - מיזם משותף של תדיראן מערכות והתעשייה האווירית).
במלחמת שלום הגליל מזל"טים של היחידה ביצעו עשרות גיחות מעל לבנון, המשימה הידועה ביותר היא השתתפות במבצע ערצב 19.
באותה תקופה גם חיל האוויר התחיל להפעיל מזל"טים בטייסת 200 כמו בחיל המודיעין, בעוד שעד סביבות 1978-9, חיל האוויר הפעיל בעיקר מב"טים בלבד.
בשנת 1994 נכנס לשרות ביחידה מטוס הסרצ'ר-1 של התעשייה האווירית, שהוחלף בהמשך על ידי גרסה מתקדמת יותר, הסרצ'ר-2. 
יחידת נחשון נסגרה בשנת 2000, כל כלי הטיס של היחידה וחלק ממפעילי הכטב"מ הועברו לטייסת 200 ולבית הספר לכטב"מ.
דרור בורשטיין

ביוגרפיה

דרור בורשטיין גדל בנתניה, במשפחה דתית. הוא למד משפטים והוסמך כעורך דין, אך עבר ללימודי ספרות. סיים דוקטורט בספרות בהדרכת פרופסור דן מירון באוניברסיטה העברית בירושלים בנושא: "המרחב בפרוזה של יעקב שבתאי". מ-2018 הוא פרופסור חבר באוניברסיטה העברית ומלמד גם באוניברסיטת תל אביב.
החל מסוף 2011 הוא עורך את כתב העת 'הליקון' ואת ספרי השירה של ההוצאה. בין 1997 ל-2006 ערך תוכניות רדיו בקול המוסיקה והיה האוצֵר של הביאנלה הישראלית השנייה לרישום בבית האמנים בירושלים. הוא אצר תערוכות נוספות, בהן "חפצים וחמלה" בגלריה 33 בתל אביב ו"הלא ייאמן פשוט ישנו" בגלריה רוטשילד אמנות. כתב טקסטים לתערוכות של אמנים רבים, ובהם הדס עפרת, יוסל ברגנר, ומאיר אפלפלד שהוצגו בין השאר במוזיאון תל אביב לאמנות ובמוזיאון ישראל בירושלים.
זכה בפרס לספרות ע"ש זבולון המר מטעם עיריית ירושלים בשנת 1997 ובפרס שר החינוך והתרבות לשירה בשנת 2002 ופעמיים בפרס ראש הממשלה ע"ש לוי אשכול (2006, 2017), זכה בפרס ברנשטיין על "אבנר ברנר" ובפרס י"ל גולדברג על "אחות שמש". מספריו תורגמו לאנגלית, טורקית, גרמנית, צרפתית, איטלקית וספרדית.
נשוי לתמר ואב לשני ילדים. גר בתל אביב.
יצחק גראנבום

יצחק גראנבום (Izak Graanboom;‏ 1738 - 12 במרץ 1807), הרב של עדת ישורון הפורשת באמסטרדם, מחבר הספר זרע יצחק.
יצחק גראנבום היה יליד שוודיה, גר צדק, ששימש בקהילת אמסטרדם הישנה בתפקידי הוראה ורבנות. הוא היה לרב הראשון של קהילת "עדת ישורון" ול"זמר הראשון" בבית הכנסת שלה. הוא הנהיג שינויים שונים בתפילה בציבור, בסידרי בית הכנסת ובתכני התפילה, למשל: ביטול תפילת אב הרחמים.
אלברטו חואנטורנה

ביוגרפיה

חואנטורנה נולד בסנטיאגו דה קובה. בנעוריו עסק בפעילות ספורטיבית במספר תחומים: כדורגל, כדורעף, כדורסל ושחייה. הוא אמנם ניצח בתחרויות ריצה במסגרת בית ספרית, אך העדיף להתמקד בכדורסל וב-1969 החל לשחק כדורסל במסגרת קבוצתית. בעונת 1970 - 1971 צורף לנבחרת הנוער הלאומית של קובה בכדורסל. הצטיינותו במרוצים שנערכו כחלק ממסגרת האימונים בכדורסל משכה את תשומת לב מאמני האתלטיקה שהיו במקום וקצת אחרי גיל 20, החל חואנטורנה להתאמן באתלטיקה בהדרכתו של המאמן הפולני זיגמונד זביירזובסקי (Zygmunt Zabierzowski), מאמן אצני ה-400 מטר של נבחרת קובה באותה עת.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיים חואנטורנה במקום ה-10 בריצת 400 מטר בתוצאה של 46.07 שניות, 5 מאיות השנייה איטי מעליה לשלב הגמר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 45.94 שניות ובשלב רבע הגמר תוצאה של 45.96 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה במוסקבה בשנת 1973 זכה חואנטורנה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.36 שניות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1975 זכה חואנטורנה במדליית כסף בריצת 400 מטר (44.80 שניות).

אלוף אולימפי ושיאן עולם

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה חואנטורנה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.26 שניות, הזמן המהיר בעולם שנמדד ולא הושג בגובה (השיא העולמי ניקבע באולימפיאדת מקסיקו סיטי), לפני פרד ניוהאוז (44.40 שניות) והרמן פרייזר (44.95 שניות) שניהם מארצות הברית ובריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:43.50 דקות, לפני איוו ואן דאם מבלגיה (1:43.86 דקות) וריק וולהאטר מארצות הברית (1:44.12 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום השביעי בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:03.81 דקות, הרביעייה המנצחת הייתה של ארצות הברית (2:58.65 דקות).
באוניברסיאדה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1977 זכה חואנטורנה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:43.44 דקות, שיפור ב-6 מאיות השנייה לשיאו העולמי.
בתחרות גביע העולם באתלטיקה שנערכה בדיסלדורף, גרמניה אותה שנה זכה חואנטורנה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.36 שניות ובריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.01 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בשנת 1979 זכה חואנטורנה בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר (45.24 שניות) ובריצת 800 מטר (1:46.4 דקות).
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיים חואנטורנה במקום הרביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.09 שניות ולא הצליח להגן על תוארו. המנצח היה ויקטור מרקין מברית המועצות (44.60 שניות).
לאחר שפרש מספורט תחרותי כיהן חואנטורנה בשנת 1984 כסגן שר הספורט של קובה.
חואנטורנה נשוי ואב ל-5 ילדים.
נזלת

יצירת הג'ל

הנזלת היא ג'ל: רשת רופפת צמיגה שכולאת כמות גדולה של מים - כ-95 אחוזים. את הצמיגות הגבוהה והדביקות מקנים לה גליקו-פרוטאינים, שהם חלבונים שאליהם קשורות מולקולות סוכר, הנקראים מוצינים (mucins). 
דרך פתח ה"גביע" מופרש החלבון אל פני השטח, ורק שם הוא יוצר את הרשת הג'לטינית ומקבל את המרקם האופייני. על פני החלבון מצויות קבוצות טעונות במטען חשמלי שלילי בצפיפות גבוהה. בתוך תא הגביע, ריכוז גבוה של יוני סידן ממתן, אפקטיבית, את הדחיה האלקטרוסטטית בין המטענים השליליים, מה שמאפשר קיפול ואריזה שלו בנפח מצומצם. מחוץ לתא ריכוז הסידן נמוך בהרבה והחלבון מתפשט עד פי 500 מנפחו בתוך התא, עובדה המאפשרת לו לספוח מים ביעילות, וכך נוצר מרקם הג'ל הדביק האופייני.

הנזלת במצבי חולי

בעת חדירה של גורמים מעוררי מחלה לתוך הנחיריים, האף ומערכת הנשימה, עלולה להיווצר תגובה דלקתית של מערכת החיסון כנגד הגורם החודר. דלקת זו עשויה להתבטא בפעילות יתר של תאי הגביע ובייצור יתר של נזלת, המורכבת עתה, לא רק מהריר והג'ל, אלא גם תאי הדלקת גורמי הנזלת, מה שגורם לה להפוך סמיכה יותר, ולקבל גוון צהוב עד ירקרק.
הגורמים מעוררי הנזלת העיקריים הם נגיפים, וידועים כיום מאות נגיפים שונים העשויים לגרום לתחושת חולי ונזלת, המכונה גם הצטננות. לעיתים עשויה הנזלת להיגרם גם מחיידקים ואז גם עלולה להתפתח דלקת קשה עם חום גבוה ועם זיהום בגתות האף.
לעיתים, בשל רגישות יתר של דרכי הנשימה ומערכת החיסון, עלולים ילדים ומבוגרים לסבול מנזלת ממושכת, הנמשכת שבועות או חודשים, או אף כרונית. הגורם העיקרי במקרים כאלה, הם דווקא גורמים אלרגניים הבאים מסביבת האדם, דוגמת קרדית אבק הבית, פרוות בעלי חיים, אבקת פרחים, עובשים ועוד.
הטיפול בנזלת נעשה על ידי תרופות המנסות להקטין את ייצור היתר של הריר מתאי הגביע או לבלום את התהליך הדלקתי. תרופות אלו עשויות להינתן כטבליות או כטיפות או תרסיסים לאף; למשל אוקסימטזולין.
מחוזות לוב

היסטוריה

תחת שלטון האימפריה העות'מאנית לוב חולקה ל-3 חבלי ארץ - טריפוליטניה, קירנאיקה ופזאן. לאחר המלחמה האיטלקית-עות'מאנית, חבלי הארץ אוחדו תחת מסגרת פוליטית אחת, שחולקו מחדש באופן שונה. לאחר שהכוחות הבריטים והצרפתים כבשו את לוב מידי האיטלקים במערכה בצפון אפריקה בשנת 1943, החלוקה המקורית ל-3 חבלי ארץ הוחזרה ונשמרה גם לאחר הכרזת העצמאות של לוב ב-1951. לאורך השנים נעשו שינויים באופן החלוקה למחוזות כאשר ב-1983 מספר היחידות השלטוניות השונות עלה לשיא של 46 מחוזות.
ז'אן בפטיס פיילן

קורות חיים

ז'אן- בפטיס פיילן, נודע בכינויו "מטיס", היה ממתנגדי השלטון הנאצי ופעיל בשורות המפלגה הקומוניסטית הגרמנית. עקב פעילותו זו הוא נאסר מספר פעמים. בשנת 1933 נאסר על ידי הגסטפו ובשנת 1937 נשלח למחנה הריכוז בוכנוואלד.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

בעת שהותו במחנה הריכוז, הכיר פיילן אסיר יהודי בשם אמיל אלפרין, שכונה על ידי האסירים דמיטרי והחליט להחביאו בחדר הכביסה ובמרתף במחנה. יום אחד, אחד הקצינים במחנה הבחין באמיל והחליט לחקור את פיילן האם ראה אותו, אך פיילן לא הסגיר את אמיל אלא הצליח לשכנע את הקצין, שאמיל נפצע ופונה לבית החולים ומשם לא חזר. הוא שיכנע את הקצין שאכן אמיל נספה אבל מאז הפכה הסתרתו של אמיל להרבה יותר קשה. למרות זאת הצליח פיילן להחביא את אמיל עד שיחרור המחנה על ידי צבא ארצות הברית ב-1 באפריל 1945. פיילן סיכן את חיו בשביל יהודי שלא הכיר. במשך כמעט שנה התמיד במאמציו להסתיר את אמיל מפני הנאצים תוך כדי שהוא משקר לקצינים. גם כשהדברים התחילו להסתבך הגביר פיילן את מאמציו להסתיר את אמיל. אסיר נוסף שסייע בהסתרתו של אמיל היה אוקראיני צעיר בשם ניקיטה וואבודה.

לאחר המלחמה

משנת 1946 עד 1958 היה פעיל בתפקידי ניהול בתחום הכלכלה בתורינגיה ובפרנקפורט. מ־1958 עד 1965 במועצת הסחר ב- Beograd / SFR יוגוסלביה. לאחר מכן עד 1973 במשרות שונות בסחר החוץ של גרמניה המזרחית והיה גם חבר בוועדה הבינלאומית למחנה בוכנוואלד. פיילן ואמיל נשארו בקשר עד למותו של פיילן ב-1 בינואר 1991.

הכרה והנצחה

ב-6 בנובמבר 2005 הוכר כחסיד אומות העולם ושמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד-ושם. ניקיטה וואבודה, שעזר לפיילן להציל את אמיל הוכר גם הוא כחסיד אומות העולם באותו תאריך. הטקס התקיים באוקראינה.

לקריאה נוספת

.Hackett, David A., ed. Der Buchenwald-Report: Bericht über das Konzentrationslager Buchenwald bei Weimar. CH Beck, 2010
CNBC

ערוצי הרשת

הרשת משדרת בשלושה ערוצים עיקריים: ערוץ CNBC האמריקאי המקורי, ערוץ CNBC אירופה וערוץ CNBC אסיה. בנוסף להם קיימים כ-11 ערוצי משנה המשדרים בשפות שונות מלבד אנגלית (למשל: הינדית, טורקית ויפנית) או בגרסאות מקומיות המותאמות לאזורים מסוימים (אפריקה, יפן, אוסטרליה), ועוד 4 "מיני-ערוצים" המייצרים תוכן טלוויזיוני מצומצם. 
כשהושק ב-1989 נקרא הערוץ בשם Consumer News and Business Channel, אך מאז נזנח השם המלא ונותרו רק ראשי התיבות, שמסמלים בעיקר את הקשר לחברת האם NBC. 
ערוץ CNBC נחשב לערוץ החדשות הכלכליות המוביל בעולם ושוויו מוערך בארבעה מיליארד דולר. מתחריו הם ערוץ Fox Business של רשת פוקס וערוץ בלומברג.

תוכניות ומגישים

הערוץ משדר 24 שעות ביממה ומלווה את המסחר בבורסות השונות בעולם. הערוץ האמריקאי שם דגש על הבורסות בארצות הברית ומשדרי הדגל שלו משודרים הישר מרצפת המסחר של בורסת ניו יורק ה-NYSE. כמו כן משדר הערוץ מדי יום משדרים טרנס-אטלנטיים אותם מנחים במשותף קריינים משלושה מוקדים: מטה CNBC בניו ג'רזי, לונדון והונג קונג. 
המגישה הידועה מכל מגישי CNBC, שמאז 2013 עברה לעבוד בערוץ המתחרה Fox Business, היא מריה ברטירומו, חלוצת השידור מרצפת המסחר. מגישים בולטים נוספים הם: מארק היינס, ג'ו קרנן, בקי קוויק ואחרים. כוכב נוסף של הרשת הוא ג'ים קריימר, המנחה את התוכנית Mad money ומופיע לעיתים בתוכניות הערוץ השונות כדי לספק פרשנות לאירועים שונים. מניות המוזכרות על ידי קריימר בשידור, לחיוב או לשלילה, בדרך כלל נסחרות מיד לאחר מכן בעליות או ירידות חדות, בהתאמה.

בישראל

ניתן לקלוט את שידורי כל שלושת הערוצים באינטרנט דרך אתר הערוץ בתשלום.
רותי שץ

ביוגרפיה

שץ נולדה וגדלה בקבוצת כנרת בשם רות שץ. אחיה הוא האמן הפלסטי זמיר שץ והיא נכדתו של אהרון (אצקה) שץ, אדריכל ופסל. היא למדה במחזור ה' של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 1999 היא חברה לבמאי עדי ברש והשניים ביימו ביחד את סרטם הראשון "יהלומים וחלודה" (Diamonds and Rust), המתעד את חייהם של 38 פועלים מרחבי העולם החיים בתנאי עבודה מחפירים בעוד מעבידם מתעשר מהיהלומים אותם הם שואבים. הסרט הופק עבור הערוץ הראשון, ערוץ TVOntario הקנדי, הערוץ הצרפתי arte וערוץ סאנדנס (Sundance Channel) ובתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וקרן סורוס על שם ג'ורג' סורוס. בכורת הסרט התקיימה במרכז ז'ורז' פומפידו שבפריז וזיכתה את שץ וברש בפרס איגוד היוצרים הצרפתי העולמי (SCAM) וכן בפרס golden gate בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן פרנסיסקו.
בשנת 2002 ביימה עבור הסדרה של ערוץ 2 (קשת) 'המתנדבים' את הפרק "מסכות" העוסק בדיאלוג בין נשים מוכות וגברים מכים, שתי הקבוצות נמצאות במקלטים. 
"גן" (Garden), סרטה השני, יצא ב-2004; הסרט עוסק בשני נערים פלסטינים שברחו מהבית לאחר התעללות וניצול מיני והתפרנסו מזנות בגן החשמל בתל אביב.
הסרט נתמך על ידי קרן סאנדנס מיסודו של רוברט רדפורד, קרן מקור הישראלית, קרן AlterCiné הקנדית, ערוץ 8 ישראל ועשר תחנות אירופאיות שונות (בהן arte france, yle finland, tv2 denmark ועוד). הסרט הוקרן בלמעלה ממאה פסטיבלים ברחבי העולם ביניהם סאנדנס, לוקרנו, הוט דוקס ואידפא וזכה בפרסים רבים ביניהם פרס הסרט והבימוי בפסטיבל הגאה במדריד, פרס ראשון בפסטיבל הגאה בטורינו ופרס המצוינות ביאמגטה יפן.
בשנת 2009 שץ וברש ביימו סרט עבור ערוץ 10 בשם "מתאגרף בתשובה", על דרכו של יורי פורמן מתאגרף יהודי בלרוסי שעבר לברוקלין והחל תהליך הפיכה לרב במקביל להפיכתו לאלוף העולם באיגרוף למשקל בינוני.
בשנת 2011 יצא הסרט "רחוקים" (The Collaborator and his Family) בבימויה והפקתה של שץ ובן זוגה עדי ברש. "רחוקים" מספר את סיפורו של איברהים, משתף פעולה לשעבר שמנסה לזכות בהכרה ולקיים את משפחתו בכבוד בתחנה המרכזית הישנה בתל אביב. הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-אמריקאית של יס דוקו, PBS, ‏global voices האמריקאי ובשיתוף פעולה עם הבמאי והמפיק זוכה האוסקר האמריקאי רוס קאופמן (Ross Kauffman).
הסרט זכה במספר פרסים בראשם הפרס הראשון בפסטיבל יאמאגטה בניצוחו של ראש חבר השופטים אטום אגויאן,  

פרס התחקיר ופרס מטעם חבר השופטים בפסטיבל דוקאביב.
שץ ביימה והפיקה את הסדרה "איכילוב": עונה 1 שודרה ביס דוקו וערוץ 2 (רשת)  2014-2013; עונה 2 בערוץ 2 (רשת)   2017-2016.
מאז 2006 מרצה על קולנוע דוקומנטרי  ומעבירה סדנאות פיצ'ינג בבית ספר לקולנוע סם שפיגל, ומשמשת כיועצת לשיווק סרטי תעודה בעבור במאים ומפיקים בישראל ומחוצה לה מאז 2005. 
שץ חברה באיגוד היוצרים הצרפתי scam מאז 2001  ובאגודת העיתונאים בתל אביב. 
ב-2018 תעלה סדרה נוספת שלה ושל ברש בערוץ 2 (רשת) בשם "אמבולנס", סדרה מבית BBC.
סומליה במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של סומליה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שני ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים והשתתפותם הייתה סמלית. גם המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג לא הגיעה להישגים משמעותיים. המשלחת מנתה שני ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה והגיעו למקומות האחרונים.
שארל רנייה

ילדותו וצעירותו

נכד לסב צרפתי, בן לאב רופא יליד ארצות הברית ולאם גרמניה, נולד בעיר פריבור (פרייבורג אים יכטלנד Freiburg im Üechtland ) בשווייץ
ב 22 יולי 1914, ימים ספורים לפני פריצת מלחמת העולם הראשונה. אחרי לימודי תיאטרון בברלין, השתתף בגיל 17 בסרט חובבים "La Lettre" (המכתב) בפראג. ב-1933, שנת עליית היטלר לשלטון, עזב את ארצו ונסע לאיטליה. משם חזר כעבור 5 שנים בשנת 1938 והתקבל כשחקן בתיאטרון העירוני בגרייפסואלד.
אולם בשנת 1939 ראה עצמו נאסר במחנה ריכוז ליכטנבורג ביישוב פרטין באזור סכסן-אנהלט בגלל הומוסקסואליות. שוחרר אחרי 9 חדשים לאחר שהתחייב כמו אסירים משוחררים אחרים שלא לספר לאיש על מה שראה במחנה.

פעילותו כשחקן קולנוע וכאיש תיאטרון

בשנת 1941 התחתן עם השחקנית פמלה ודקינד, בת של המחזאי פרנק ודקינד. קשר נישואין זה סייע בידיו לשפר את מעמדו ולהתקבל על ידי אוטו פאלקנברג (1873 - 1947) לשחק ולביים על במת התיאטרון הקאמרי של מינכן Münchner Kammerspiele. 
אחרי מלחמת העולם השנייה עבד בתיאטראות שונים במערב גרמניה ובשווייץ - בדיסלדורף, בוכום, ציריך, ברלין ומינכן.
כבמאי הייתה לו פעילות פורחת בשנים 1961-1962 בתיאטרון "וינר אנסמבל" בווינה.
עיסוק נוסף שהביא לו פרסום היה השתתפותו בתוכניות תיאטרון ברדיו שבהן ביצע תפקידים רבים, ביניהם דרקולה.
כדובר צרפתית רהוטה כמו אשתו פמלה, עסק רנייה גם בתרגום ספרים, במיוחד ספרי בלשים, ותסריטים מצרפתית לגרמנית.
שארל רנייה השתתף במעל מאה סרטי קולנוע וטלוויזיה.
הופעת הבכורה שלו על המסכים הייתה בתפקיד ברטרם בסרט "האשליה האחרונה" (The Last Illusion, בגרמנית Der Ruf) משנת 1949 בבימויו של יוזף פון באקי ולפי תסריט של פריץ קורטנר. הסרט, שהשתתף בפסטיבל קאן, דן בחזרתו של פרופסור יהודי מגלות ארצות הברית לגרמניה אחרי נפילת הנאציזם. רנייה שיחק בין השאר גם את תפקיד הרוזן לריסה בסרט "ילדי המלך" (Königskinder) בשנת 1950 ובשנת 1953 גילם דמותו של המפקח מורו ב" הכומר מסאן לורנצו" ("Der Kaplan von San Lorenzo"). 
שיחק תפקידים מגוונים עד גיל מתקדם, לעיתים קרובות של דמויות שליליות. 
על יד אוטו אדוארד האסה (O.E.Hasse), הופיע כברון טרנטי בסרט קנריס משנת 1954, ויחד עם גרט פרבה ( Gert Förbe), ביצע את התפקיד מורטימר בגרסה חדשה של "צוואתו של ד"ר מבוז" (1962). לקח חלק פעיל גם בסרטי הבלשים הגרמניים לפי ספריו של אדגר ואלאס.
בין תפקידיו האחרונים היו הפרופסור ולדהיים בהכפיל (או הקסקדור) (Der Cascadeur") (1998"), והאב ב"הבלתי משוחדים" 
(Die Unberührbare") (2000").
זכתה בערכה רבה הופעתו בסרט הטלוויזיה "מארה/סאד"
("Die Verfolgung und Ermordung Jean Paul Marats" לפי המחזה של 
פטר וייס בשנת 1967.
אחרי מות אשתו, פמלה, בשנת 1986, שארל רנייה
התחתן שנית בשנת 1989 עם השחקנית הוותיקה סוניה צימן וחי את שנותיו האחרונות באמבך על חוף האגם שטארנברגזה.
נפטר בבאד ויסזה בגיל 87 עקב שבץ. 
בנו הוא נגן הגיטרה, הזמר והסופר אנטול רנייה,  בעלה של הזמרת הישראלית נחמה הנדל. בתו היא השחקנית
קרולה רנייה.
לשארל רנייה היו שלשה אחים: אנרי רנייה ניהל את מחלקת הבידור של רשות שידור הצפון- גרמני, אח אחר, אקסל רנייה היה שחקן ומפיק ברשות השידור של בוואריה, כמו כן גאורג רנייה.
ריינלדו ביניונה

ביוגרפיה

ביניונה נולד בעיר מורון שבמחוז בואנוס איירס למשפחה ממוצא איטלקי, גרמני, ספרדי וצרפתי בשנת 1947 התגייס לצבא ארגנטינה ובשנת 1958 מונה לקצין במטה הכללי של הצבא, בשנת 1975 הועלה לדרגת תת-אלוף והיה מפקד מחנה העינויים הגדול "קמפו דה מאיו" ליד בואנוס איירס, הוא היה מנהל בית הספר הלאומי הצבאי, במשך תקופה הוצב בתפקידי פיקוד בספרד ומאוחר יותר היה נציג החונטה הצבאית במשרדי ממשלה שונים, בשנת 1979 הועלה לדרגת אלוף ושנתיים לאחר מכן פרש מהצבא.
בעקבות תבוסת ארגנטינה מול בריטניה במלחמת פוקלנד התפטר באפריל 1982 הנשיא לאופולדו גלטיירי וביולי הושבע ביניונה לתפקיד הנשיא על ידי החונטה הצבאית, ובתקופתו נעשו הכנות לבחירות דמוקרטיות ולהשבת המשטר האזרחי בארגנטינה, כמו כן עליו להגן על מעמד הצבא בתהליך השבת הדמוקרטיה. לפני שהעביר את השלטון לנשיא שנבחר בבחירות הדמוקרטיות בשנת 1982 ראול אלפונסין העניק חנינה למפרי זכויות אדם והורה להשמיד מסמכים הקשורים להיעלמותם ועינויים של מתנגדים פוליטיים.
ב-20 באפריל 2010 הואשם ביניונה בבית משפט בבואנוס איירס במעורבות ב-56 מקרים של רצח ועינויים בתפקידו כמפקד מחנה עינויים וגזר עליו 25 שנות מאסר, ב-29 בדצמבר 2011 קיבל ביניונה עונש מאסר של 15 שנים נוספות על פשעים נגד האנושות שהיה מעורב בהן בהקמת מרכז עינויים סודי בעת ההפיכה הצבאית של שנת 1976.
ב-27 במאי 2016, נידון ביניונה ל-20 שנות מאסר בגין השתתפותו במבצע קונדור ובאשמת ניצול לרעה של סמכויותיו לצורך העלמת יותר ממאה בני אדם.