google/wiki40b huggingface dataset:
לצוד את האויב

עלילה

הצוללת האמריקנית טאמפה ביי הייתה במשימת מעקב אחר צוללת רוסית בים ברנץ, כשלפתע אירע פיצוץ בצוללת הרוסית ואילו זו האמריקנית נפגעה בידי טורפדו. בשל העובדה שלא התקבל כל דיווח מן הצוללת מחליט ראש אגף המבצעים של המטות המשולבים, אדמירל ג'ון פיסק (קומון), לשלוח את הצוללת ארקנסו שלה מונה מפקד חדש, קומנדר ג'ו גלאס (באטלר), לאתר את הצוללת הנעדרת ולחלץ את אנשיה אם ניתן, שכן על סיפון הצוללת ישנה גם המיסטיק, צוללת חילוץ. כשהצוללת ארקנסו מגיעה לאזור התקרית מתברר לגלאס ולצוותו כי צוללת רוסית נוספת אורבת מתחת לפני השטח. במקביל מחליט אדמירל פיסק, בעצת ג'ין נורקוויסט (קרדליני), אנליסטית בכירה במועצה לביטחון לאומי, לשלוח צוות מיחידת "אריות הים" (Navy SEALs), בפיקוד לוטננט ביל בימן (סטיבנס), שיחדור בצניחה לרוסיה ויבצע סיור לאיסוף מודיעין בבסיס הצי הרוסי בפוליארני, שבחצי האי קולה. הצוות, בפיקוד בימן, מגלה עד מהרה ששר ההגנה הרוסי, אדמירל דימיטרי דורוב, ביצע הפיכה צבאית ועצר את הנשיא הרוסי, זאכרין. דורוב מתכנן להצית מלחמת עולם שלישית ובעוד שיו"ר המטות המשולבים, אדמירל צ'ארלס דונגן (אולדמן), ממליץ לנשיאה האמריקנית לשלוח את הצי השישי למתקפה מקדימה על רוסיה, מחליטה הנשיאה להטיל על גלאס ובימן, על אנשיהם, לעצור אותו.
מנג'ול בהרגבה

ביוגרפיה

מנג'ול בהרגבה נולד בהמילטון (אונטריו), קנדה, למשפחה ממוצא הודי. הוא גדל בלונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית. אמו, מירה בהרגבה, הייתה פרופסורית למתמטיקה באוניברסיטת הופסטרה, והיא הייתה מורתו הראשונה למתמטיקה. כבר מגיל צעיר התגלה ככישרון מתמטי, וסיים בהצטיינות את לימודי המתמטיקה ומדעי המחשב בתיכון בגיל 14 בלבד. הוא סיים את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד בגיל 22, וקיבל את פרס מורגן בשנת 1996. הוא השלים את הדוקטורט באוניברסיטת פרינסטון בשנת 2001 בפיקוח אנדרו ויילס, ובמימון ארגון "מענקי הרץ". היה חוקר אורח בשנת הלימודים 2001-2002 במכון למחקר מתקדם, ובשנת הלימודים 2002-2003 באוניברסיטת הרווארד. בשנת 2003 הוא מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת פרינסטון.
מעבר למתמטיקה, לתארים ולפרסים, בהרגבה מטפח תחביבים רבים הקשורים לארץ מוצאו הודו: הוא למד לנגן על טאבלה. מורו היה גורו מוערך בשם זאקיר חוסיין. הוא למד את השפה העתיקה סנסקריט, אחת השפות העתיקות של השפות ההודו-אירופיות. מנג'ול בהרגבה למד את השפה מסבו (Purushottam Lal Bhargava ) אשר היה חוקר השפה סנסקריט וחוקר ההיסטוריה ההודית העתיקה.
קיימן בראק

גאוגרפיה

אורכו של האי 19 ק"מ ורוחבו הממוצע 2 ק"מ. שטחו של האי כ-38 קמ"ר. פני האי גבוהים משני איי קיימן האחרים. במרכז האי גבעת אבן גיר, שמדרונותיה מתונים, וגובהה המרבי 43 מטרים מעל פני הים.
האי קרוי על שם גבעה זו - "בראק" בגאלית היא "סלע בולט".

היסטוריה

האי קיימן בראק, כמו גם האי הסמוך קיימן הקטן, התגלו על ידי כריסטופר קולומבוס במהלך מסעו הרביעי והאחרון, בשנת 1503, בעקבות רוחות עזות אשר סחפו את ספינתו מנתיבה המתוכנן. הספינה, שהפליגה מהיספניולה לפנמה נסחפה והגיעה לאיי קיימן. קולומבוס קרא לאיים בשם "לאס טורטוגס" ("Las Tortugas") בשל מספר הצבים הרב שראה על חופי האי.
בשנת 1585 הגיע אל האי סר פרנסיס דרייק אשר קרא לאי בשם "קיימנס" (מילה בשפת הקריב שמשמעה תמסח) וזאת בשל מספר רב של איגואנות שראה על האי ואשר זוהו בטעות כתמסחים.
במהלך המאה ה-16 וה-17 שימשו האיים כאתר עצירה לשודדי ים אשר נהגו להשתמש במימי בארות האי, ולצוד בו מזון.

כלכלה

עיקר כלכלת האי מתבססת כיום על התיירות. האי מרכז צלילה פופולרי, וסביבו אתרי צלילה רבים ובהם אתר טביעה של פריגטה רוסית מסוג קוני אשר הועברה לצי הקובני, בשנת 1984, ובשנת 1996 נרכשה על ידי ממשלת איי קיימן ובספטמבר באותה שנה הוטבעה בסמוך לאי על מנת לשמש כאתר תיירות. ספינה זו ייחודית בכך שהיא הספינה הסובייטית היחידה אשר ניתן להגיע אליה בצלילת חופים. באי מסלולי הליכה לתיירים וכן אתרי טיפוס מצוקים. כמו כן משמש האי לתיירות דיג.

השכלה

באי פועלים שני בתי ספר יסודיים, ובית ספר תיכוני אחד.
עיסאווי פריג'

ביוגרפיה

פריג' נולד ב-1963 בכפר קאסם, למשפחה מוסלמית. הוריו הם פלאח ועקרת בית מסורתית.
בשנת 1982 החל ללמוד כלכלה וחשבונאות באוניברסיטה העברית בירושלים. בעת לימודיו באוניברסיטה הצטרף לתא הסטודנטים היהודי-ערבי "קמפוס", ואחר-כך עבר למפלגת רצ וממנה ליורשתה מרצ. כיהן בהן בשורה של תפקידים, בהם יו"ר נשיאות ועידת מרצ וחבר הנהלת המפלגה. בנוסף, שימש בתפקידים ציבוריים שונים, בהם חבר מזכירות שלום עכשיו, חבר מועצת יוזמת ז'נבה וחבר דירקטוריון צוותא שבתל אביב. פריג' הוא מקים הפורום לעידוד יזמות עסקית יהודית-ערבית.
ניסה להתמודד לכנסת לראשונה בבחירות לכנסת השש עשרה (2003). בבחירות לכנסת התשע עשרה נבחר למקום החמישי ברשימה (לאחר שסירב להיכנס למקום השביעי המשוריין לערבים), ונבחר מטעם מפלגת מרצ לכנסת ה-19.
בכנסת ה-19 וה-20 כיהן כחבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט, ממלא-מקום בוועדת הכספים, ויושב-ראש בשדולות הבאות: השדולה לקידום תעשיית הייטק במגזר הערבי, השדולה למען קידום התעסוקה במגזר הערבי והשדולה לקידום הספורט ואורח החיים הספורטיבי.
עקב התפטרות זהבה גלאון מהכנסת, מונה פריג' בנובמבר 2017 לחבר בוועדת החוץ והביטחון.
בשנת 2009 הדגיש כי מבחינה אידאולוגית לנושא שותפות היהודית-ערבית הוא מזדהה ביותר עם האידאולוגיה של חד"ש, את חברותו ופעילותו במרצ הוא מסביר מסיבות פרקטיות.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הודיע שיתמודד על ראשות מרצ לצד מוסי רז על כהונה של שני יושבי ראש - אחד ערבי ואחד יהודי. בהמשך הסירו את התמודדותם. בבחירות שובץ במקום השישי ברשימת "המחנה הדמוקרטי" ולא נבחר לכנסת.

חיים אישיים

פריג' נשוי ואב לשש בנות ובן. מתגורר בכפר קאסם.
בן טבאל

בן טבאל היה בן לאחת המשפחות המיוחסות בשבט יהודה, שישבה בעבר הירדן המזרחי.
בן טבאל היה טוען לכיסא המלוכה של ממלכת יהודה, שהתכוון לגזול את מלוכתו של אחז בעזרת רצין מלך ארם-דמשק ופקח בן רמליהו מלך ישראל, ולהקים יחד איתם ברית נגד האשורים: "נַעֲלֶה בִיהוּדָה וּנְקִיצֶנָּה וְנַבְקִעֶנָּה אֵלֵינוּ וְנַמְלִיךְ מֶלֶךְ בְּתוֹכָהּ אֵת בֶּן-טָבְאַל" (ישעיהו, ז',ו'). השינוי בניקוד השם טָבְאַל (דהיינו "אינו טוב לשום דבר") במקום טָבְאֵל – נעשה מתוך כוונת זלזול. זהותו של בן טבאל נשארה עלומה. על פי פירוש רש"י, מדובר במלך פקח עצמו, כאשר המילה "טבאל" בכתב אלב"ם נקראת "רמלא" = "רמליה". מבחינה לשונית מקביל השם טבאל לצורה טוביה, ואף ייתכן שמתקשר ל"בני טוביה" מתקופת בית שני.
פבלוס קונטוריוטיס

הקריירה הצבאית

פבלוס קונטוריוטיס נולד באי הידרה למשפחה מיוחסת ממוצא אלבני קדום. אביו גאורגיוס כיהן ב-1848 לתקופה קצרה כראש ממשלת הממלכה. ב-1875 התגייס לצי היווני וב-1897, במהלך המלחמה היוונית-עות'מאנית פיקד על אוניית מערכה. בין 1908 ל-1911 כיהן כעוזרו האישי של המלך גאורגיוס הראשון ובמהלך תקופה זו הועלה לדרגת קפטן. ב-1912 הועלה לדרגת תת-אדמירל ובמהלך מלחמת הבלקן הראשונה פיקד מאניית הפיקוד שלו ה"גאורגיוס אברוף" על הקרבות המוצלחים מול הצי העות'מאני. השגיו בקרבות הקנו לו מעמד של גיבור מלחמה וקונטוריוטיס הועלה לדרגת סגן אדמירל. ב-1917, פרש קונטוריוטיס מהצבא בדרגת אדמירל.

הקריירה הפוליטית

ב-1916 בעודו משרת בצי, מונה לשר הימייה בממשלתו של סטפנוס סקולידיס המלוכני. קונטוריוטיס התנגד לעמדתו הפרו-גרמנית של המלך קונסטנטין הראשון וצידד בהצטרפות הממלכה לצד מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה. הוא התפטר מתפקידו והצטרף לאלפתריוס וניזלוס בסלוניקי, שם הוקמה הממשלה הזמנית להגנת האומה שמרדה בשלטונו של המלך קונסטנטין הראשון ושלטה על חלק מהממלכה באזורי צפון יוון, כרתים ואיי הים האגאי. קונסטנטין הראשון נאלץ לוותר על המלוכה ואלפתריוס וניזלוס היה לראש הממשלה. וניזלוס, קונטוריוטיס ופנאיוטיס דנגליס הובילו את תהליך שיקומו והרחבתו של הצבא היווני וכונו "הטרויקה להגנת האומה". יוון הצטרפה למדינות ההסכמה והייתה שותפה לניצחונן על מעצמות המרכז בקרבות החזית המקדונית.
ב-28 באוקטובר 1920, לאחר מותו של אלכסנדר הראשון, מלך יוון מונה קונטוריוטיס לעוצר המלוכה, אך בראשית נובמבר, מייד לאחר תבוסתו של וניזלוס בבחירות הכלליות שנערכו ביוון התפטר מתפקידו. המלוכה ביוון הושבה על כנה, אך במרץ 1924 הודח המלך גאורגיוס השני וקונטוריוטיס נבחר לנשיאה הראשון של הרפובליקה ההלנית השנייה. במרץ 1926 התפטר קונטוריוטיס לאחר ההפיכה הצבאית שהעלתה לשלטון את הגנרל תאודורוס פנגלוס שהכריז על עצמו דיקטטור יוון. קונטוריוטיס עזב את אתונה לאי הידרה ובאוגוסט שב לאתונה ולמשרת הנשיא לאחר סילוקו של הגנרל פנגלוס בהפיכת נגד. במאי 1929 נבחר פבלוס קונטוריוטיס לכהונה נוספת כנשיא יוון, אך בדצמבר נאלץ לפרוש מתפקידו בשל בריאות לקויה. הוא הלך לעולמו באתונה ב-1935 והוא בן 80 שנים ונקבר באי הולדתו הידרה.
Back in the U.S.S.R

רקע והשראה

פול מקרטני החל לכתוב את השיר בתור "I'm Backing the UK" בהשראת הקמפיין "I'm Backing Britain", שזכה לתמיכה לאומית רחבה בינואר 1968, חודש לפני שהביטלס עזבו להודו כדי לבצע קורס במדיטציה טרנסצנדנטלית. על פי הסופר איאן מקדונלד, מקרטני שינה את השם ל"-"I'm Backing the USSR", ולאחר מכן, על פי הלהיט של צ'אק ברי משנת 1959 "Back in the U.S.A.", הגיע לשם של השיר. דונובן, הזמר-כותב הסקוטי, שהצטרף לביטלס בהודו, אמר כי "Back in the U.S.S.R." היה אחד "הקטעים הקטנים והמצחיקים" שמקרטני ניגן בדרך כלל באשראם, והוסיף כי "כמובן, הבלדות המלודיות פשוט נשפכו ממנו".

בראיון שנערך בנובמבר 1968, אמר מקרטני כי השראתו לשיר הייתה מהשיר "Back in the U.S.A." של צ'אק ברי וכתב מנקודת המבט של מרגל רוסי שחזר לברית המועצות לאחר שליחות ממושכת בארצות הברית. מייק לאב מהביץ' בויז, תלמיד אחר שהיה איתם בהודו, אמר למקרטני לנגן את "Back in the U.S.S.R." על גיטרה אקוסטית בארוחת בוקר ברישיקש, שם הציע למקרטני את הגשר שצריך להתמקד בבנות ברוסיה, בסגנון "California Girls". בראיון שלו למגזין פלייבוי ב-1984, אמר מקרטני כי הוא כתב את זה כ"סוג של פרודיה של הביץ' בויז" המבוססת על "Back in the U.S.A.". הוא הוסיף:
פשוט את אהבתי את הרעיון של נערות גאורגיה ודיברתי על מקומות כמו אוקראינה אם הן היו קליפורניה. היו גם ידיים על פני המים, שאני עדיין מודע להם. כי הם אוהבים אותנו שם [ברוסיה הסובייטית], למרות שהבוסים בקרמלין אולי לא.
במילותיו, מקרטני העביר את הפטריוטיזם של השיר של ברי לקונטקסט רוסי. הוא אמר כי הוא התכוון שזה יהיה "זיוף" על הטיעון האמריקאי הטיפוסי של טיעון כי "זה הרבה יותר טוב לחזור הביתה" ואת הכמיהה למקום המולדת שלהם. מקרטני אמר כי למרות היעדרם של מותרות כאלו בברית המועצות, הנוסע הרוסי "עדיין יהיה גאה כמו אמריקני". לדברי הסופר מיכאל גריי "Back in the U.S.S.R." היה התגובה הסרדונית של הביטלס על השיר על אמריקה של ברי, שהפכה ל"בלתי אופנתית" עד סוף שנות השישים.
טומי אונגרר

ביוגרפיה

אונגרר נולד בשטרסבורג שבאלזס. אביו, תאודור, שהיה אמן, מהנדס ובונה שעונים, מת בהיותו ילד, בשנת 1936. לאחר פטירת האב עברה המשפחה לכפר קולמר שבאלזס. בשנת 1940 נכבשה אלזס על ידי הצבא הנאצי וסופחה לגרמניה. הגרמנים השליטו באזור את תרבותם, ובבית הספר נאלץ אונגרר לדבר גרמנית. לאחר שחרור חבל אלזס ב-1945 שב בית הספר לדבר צרפתית. חוויות אלו השפיעו על אונגרר, ומוטיבים של רב-תרבותיות ואינדיבידואליזם הפכו למאפיין של ספריו.
לאחר כישלונו בבחינות הבגרות בשנת 1950 נדד אונגרר ללפלנד, ולאחר מכן הצטרף לצבא צרפת באלג'יריה, אך שוחרר לאחר שלקה בבריאותו. בשנת 1953 שב לשטרסבורג וניסה להשתלב בבית הספר לאמנות שם, אך בעיות משמעת הביאו שוב להרחקתו. במשך מספר שנים נדד ברחבי אירופה, ובשנת 1956 הגיע לניו יורק.
כאמן צעיר הושפע אונגרר מאוד מהאיורים במגזין ה"ניו יורקר" ובמיוחד מעבודתו של סול סטיינברג. מיד עם הגיעו לניו יורק זכה להצלחה. בשנת 1957 פרסם את ספר הילדים הראשון שלו, "The Mellops Go Flying". הוא שימש כמאייר עבור מגזינים מובילים כ"ניו יורק טיימס", "אסקווייר", "לייף", "הארפרס בזאר" ו"וילג' ווייס", וכן אייר מסעות פרסום של חברות מובילות. בד בבד החל בפרסום קריקטורות וכרוזים הנוקטים בעמדה פוליטית שמאלית רדיקלית ומתנגדים למלחמת וייטנאם.
ב-1970 עבר לקנדה וחי בחווה מבודדת בנובה סקוטיה. ב-1975 עבר לאירלנד, ומאז חי שם עם משפחתו. במהלך הקריירה שלו הפך למאייר מוביל ואהוב, לקריקטוריסט משפיע ולסופר ילדים שפרסם עשרות ספרים. עיקר יצירתו לילדים פורסמה לפני 1974, ולאחריה הקדיש עצמו ליצירות למבוגרים, הנושאות לעיתים אופי פוליטי. לצד זאת, חלק ניכר מיצירתו מוקדש לארוטיקה ובמיוחד לנושא ה-BDSM. בשנת 1998 שב ליצור ספרי ילדים. בסך הכול פרסם כ-140 ספרים לילדים ולמבוגרים.
אונגרר הציג תערוכות יחיד במוזיאונים רבים בעולם, ובשנת 2007 נבנה מוזיאון בשטרסבורג המוקדש רק ליצירותיו. בשטרסבורג מוצגת גם "מזרקת יאנוס" שעיצב, מזרקה שהוקמה בשנת 1998 בעיצובו, על מנת לציין יובל 2,000 שנה להקמת העיר.
אחדים מספרי הילדים של אונגרר תורגמו לעברית, בתחילה בשנות ה-70, ולאחר מכן שוב בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 על ידי מיכאל דק בהוצאת צלטנר.
אונגרר נפטר ב-9 בפברואר 2019.
זאב קליין

ביוגרפיה

זאב קליין נולד בלוד. למד בתיכון "גאולה" בתל אביב ואחר כך בתיכון מקיף יהוד. בוגר הסיטי קולג' של ניו יורק. בעל תואר שני מאוניברסיטת TUFTS בבוסטון.
התגייס לצה"ל ב-1967 שירת בחטיבה 7 ובמהלך שירותו לחם במלחמת ההתשה בקרבות ברמת הגולן ובתעלת סואץ. במילואים לחם במלחמת יום הכיפורים (1973) ובמלחמת לבנון הראשונה (1982). 
משנת 1979 היה תחקירן ראשי בפרויקט אנציקלופדיית "צה"ל בחילו" - במסגרתו היה שותף בכיר בכתיבת הכרכים "סיירות ומיעוטים", "חיל החימוש וחיל התחזוקה" וכן לכתיבת ערכים בסדרה.
שימש עוזר מחקר של העיתונאים זאב שיף ב"הארץ", יעקב ארז ב"מעריב", ואילן כפיר ב"מעריב".
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 החל לכתוב בשבעון הכלכלי "כספים" ובהמשך משנת 1990 החל לכתוב ביומון הכלכלי "גלובס". במקביל בשנות ה-80 של המאה ה-20 שימש כתב, בין השאר, בעיתונים "על המשמר" ו"דבר".
בשנת 1988 כתב וערך את הספר "המלחמה בטרור".
כיום, כתב כלכלה (לנושאי מאקרו ובכנסת) וכתב הכנסת (כלכלה) של העיתון "ישראל היום".
שמואל שלמה ליינר

לפני השואה

נולד לרבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר מראדזין בעל ה"תפארת יוסף" וכבר בינקותו נודע כעילוי. הוא למד אצל אביו ונישא לבתו של רבי יוסף קאליש, הרבי מאמשינוב במרחשון תרפ"ח. אחרי החתונה הוא היה סמוך על שולחן חותנו עד פטירת אביו בשנת תרפ"ט (1929), אז הוכתר לאחר הפצרות רבות של חסידיו כאדמו"ר מראדזין. בתחילה מילא את מקום אביו בוורשה. אולם בשנת תרצ"ד העביר את החצר לראדזין בגלל סלידתו מפוליטיקה ומחיי העיר הגדולה. בראדזין הוא הקים את ישיבת "סוד ישרים", שנחשבה לאחת מהישיבות המובחרות של חסידות פולין ולמדו בה כמאתיים בחורים. נודע במסירותו הרבה לתלמידיו ובדאגה גם לצרכיהם החומריים. עם ייסוד הישיבה מינה את גיסו וממלא מקומו, האדמו"ר אברהם ישכר אנגלרד מראדזין, לנשיא הישיבה. עם הזמן, פתח רבי אברהם ישכר עוד שבעה סניפים בעיירות שונות, בשליחות גיסו האדמו"ר. רבי שמואל שלמה נדד לערים רחוקות בפולין כדי לייסד תלמודי תורה ובתי ספר של "בית יעקב". הוא נהג לבקר בשטיבלים של החסידות בכל אתר ואתר כדי לפגוש את החסידים במקומות מגוריהם. הוא הגה תוכנית כללית לחיזוק החינוך התורני בפולין, אך זו לא יצאה אל הפועל עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
הפיץ את הרעיון של סבו, רבי גרשון חנוך הניך ליינר בעניין החזרת פתיל התכלת לציצית.

בימי השואה

שבועיים לפני פרוץ המלחמה סגר את ישיבתו ושלח את התלמידים לבתיהם, מחשש לגורלם. חדרי הישיבה שימשו מקלט לפליטים. בשלב מסוים הוא נמלט לוולאדובה, בה פעל לשכנע שהגרמנים אינם שולחים את היהודים לעבודה, אלא להשמדה. הוא תקף את היודנרט על שיתוף הפעולה עם הגרמנים והתנגד למסירת שמות של יהודים לגרמנים. הוא קרא ליהודים לברוח ליערות ולהלחם בנאצים. הוא ביקש שיצטרפו אליו 50 אנשים לפלוגה שתשרוף את הגטו ותברח ליער, אך לא נענה.
חסידיו ניסו להצילו ושלחו אליו כספים למטרת מילוט אך הוא לא הסכים לעזוב את וולאדובה והשתמש בכספים לקבורת יהודים שנזרקו מקרונות הרכבות בדרך למחנות המוות.
יש שתי גרסאות עיקריות על דרך הרצחו, לגירסת "ידיעות" (עיתונה של תנועת "דרור") נורה לאחר שהתגלה, ולפי העתון היידי "פארווערטס" הוא עונה ולאחר מכן נתלה לעיני קהילתו. גופת הרבי נשארה תלויה שלושה ימים עד שכמה יהודים סיכנו עצמם והביאו את גופתו לקבורה. יש גרסה האומרת שהוא הסגיר את עצמו לנאצים לאחר שמשמשו אמר לנאצים שהוא האדמו"ר ונהרג על ידם.
המשורר יצחק קצנלסון כתב עליו את "השיר על הרבי מראדזין" (נכתב במקור ביידיש בשם "דָאס ליד וועגן ראדז'ינער"). בשירו הוא מספר בין השאר שהאדמו"ר הבטיח לאיכרים סכום כסף על כל גופה של יהודי שיביאו לידו, במטרה להביאם לקבר ישראל. כונה "הרבי הלוחם".
בית החסידות שהוקם בבני ברק נקרא על שמו.
אובו-צמחונות

מניעים

מניעים אתיים להוצאת מוצרי חלב מבוססים על סוגיות הנוהג בתעשייה העומדת מאחורי ייצור חלב. הדאגות כוללות את הנוהג להשאיר פרה בהריון מתמיד על מנת שהיא תנקה ושחיטה של עגלים זכרים לא רצויים. דאגות נוספות כוללות את הנוהג הסטנדרטי של הפרדת האם מהעגל שלה ושלילת מקור החלב הטבעי של העגל. זה מנוגד לנוהגים התעשייתיים סביב תרנגולות אשר מטילות ביצים, המייצרות ביצים למאכל אדם ללא הפריה. ביצמחונים מעדיפים לרוב ביצי חופש, כלומר אלה המיוצרות על ידי תרנגולות לא כלואות. ביצמחונים רבים מסרבים לאכול ביצים מופרות, כאשר הבלוט מהווה דוגמה קיצונית שבה התפתחה הביצה.
ישנם צמחונים שהם רגישים ללקטוז ויש להם אלרגיה לקזאין, ולכן אינם יכולים לצרוך חלב או מוצרי חלב אחרים.
פליטת פחמן הקשורה לתרנגולות שומרות פחות מאלה הקשורים לבקר, גורם משמעותי לאלה העוסקים בצמחונות אקולוגית.

דאגות

חששות אתיים מהצריכה של ביצים נובעים מהתרגול של גריסת אפרוחים זכרים זמן קצר לאחר הלידה. פרקטיקות שנחשבות הומניות לגילוי אפרוחים כוללות ריכוך באמצעות השריה וחנק בגז.
אחד ההבדלים העיקריים בין תזונה טבעונית לאובו-צמחונית הוא הימנעות מביצים. טבעונים אינם צורכים ביצים בשום פנים ואופן. בייצור ביצים בכלובי סוללה, אפרוחים זכרים לא רצויים נזרקים או מושלכים בלידתם במהלך שמירה על היות דור נוסף של תרנגולות שעליהן להטיל ביצה.
אנה מאסי

חייה

אנה מאסי נולדה בסארי שבאנגליה. בתו של השחקן ריימונד מאסי, ואחות לדניאל מאסי, שחקן אף הוא.
הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה ב-1958 בסרט Gideon's Day. ב-1960 שיחקה בסרט "המציצן" (Peeping Tom) של מייקל פאואל, ובשנת 1972 בסרטו של אלפרד היצ'קוק "פרנזי". מאסי הייתה מוכרת בעיקר כשחקנית טלוויזיה, וגילמה שורה ארוכה של תפקידים בסדרות דרמה ובסרטי טלוויזיה כגון "משפחת פאליסר" (1974), "רֶבּקָה" (1979) (לצידו של בעלה לשעבר ג'רמי ברט), "ראש העיר קסטרברידג'" (1978), ו"מנספילד פארק" (1983).
ב-31 בדצמבר 2004 הוענק לה תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
אילן אגוזי

שירותו הצבאי

אגוזי נולד וגדל בקיבוץ כפר מנחם. ב-1962 התגייס לצה"ל והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קצינים. עם תום הקורס, בה הוכתר כחניך מצטיין, שב לשייטת, שם שימש כמפקד צוות. במלחמת ששת הימים השתתף בפעולת אלכסנדריה, במהלכה חדרו שישה צוללים לנמל אלכסנדריה. בטווח הפעולה הרלוונטי לצוללים לא נמצאו מטרות צבאיות, אלא רק מבדוק, מחפר ודוברה שמיועדים לעבודות נמל. הניסיון לפגיעה במבדוק לא צלח היות שנמצא שהוא בנוי מבטון ולא ניתן היה להצמיד לו מוקשים. המוקשים הודבקו למחפר ולדוברה. הצוללים, ובהם אגוזי, יצאו מהנמל ושחו לאזור הצוללת אך לא הצליחו למצוא את חבריהם הסמנים וחזרו לשובר הגלים. למחרת נתפסו והובאו לחקירות ושבי. אגוזי הוחזק בשבי המצרי תשעה חודשים עד לשחרורו. עם שחרורו שב לשרת בשייטת.

בשנת 1969, בעת מלחמת ההתשה, השתתף בפשיטה על האי גרין כמפקד חולית פריצה. אגוזי לחם בקרב לטיהור היעד המבוצר, נפצע מרסיסי רימון שנזרק לעברו, אולם המשיך להוביל את אנשיו בלחימה. הוא סייע בפינוי הנפגעים ובהטמנת מטעני החבלה להריסת מוצבי הצבא המצרי שבאי. אגוזי ולוחם נוסף היו האחרונים לעזוב את היעד בגמר הלחימה. על גבורתו בלחימה הוענק לו עיטור המופת. 
בהמשך שימש אגוזי כמפקד בית הספר להכשרות בשייטת 13, בדרגת רס"ן, ופיקד על כוח מן השייטת במבצע ברדס 54-55, בשנת 1973, אשר פשט על יעדי מחבלים כ-180 ק"מ בעומק לבנון, מצפון לטריפולי. הכוח תקף את יעד "גאולה 2". הכוח בפיקודו זיהה חלון ממנו נורתה לעברו אש. אגוזי פקד להשליך רימון אל החלון. הרימון שנזרק פגע בסורגים וחזר אל הכוח. אגוזי, אשר הבין כי הרימון עומד להתפוצץ ולפגוע בלוחמיו, הרים את הרימון במטרה להשליכו הרחק מן הכוח, אולם הרימון התפוצץ בידו ופצע אותו פצעים קשים. ארבעה לוחמים נוספים מסביב נפצעו באורח קל. אף שנפצע הוסיף אגוזי לפקד על החוליה עד שטופל על ידי רופא. הכוח הטמין ביעד מטעני חבלה, נסוג ופוצץ את המבנה. בלחימה על יעד "גאולה 2" נהרגו שבעה מחבלים. על מעשהו זה הוענק לו עיטור העוז. 
לאחר תקופת שיקום חזר לשירות קרבי ובמלחמת יום הכיפורים פיקד על כוח הקומנדו הימי בשארם א-שייח'. לאחר מכן הוסיף לשרת בשייטת בתפקידי פיקוד ולקח חלק במבצעים חשאיים שכללו נחיתה מן הים בלבנון. בהמשך עבר לשרת במפקדת חיל הים ובשנת 1987 השתחרר מצה"ל בדרגת אל"ם. לאחר שחרורו מונה למנהל קרן נכי צה"ל בארגון נכי צה"ל.
אגוזי בעל תואר ראשון מהטכניון ותואר שני במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת תל אביב. הוא נשוי ואב לשלושה.
בשנת 2014 התמודד על תפקיד יושב ראש ארגון נכי צה"ל והוביל את רשימת "תפנית".
רפאל שפירא

תולדות חייו

נולד בחודש אדר תקצ"ז (1837), בעיר סמורגון, לרב אריה לייב שפירא, רבה של קובנה, הידוע בשם ר' ליבלי קובנר. בשנת תרי"ב (1852), בגיל חמש-עשרה, נלקח על ידי ר' נפתלי צבי יהודה ברלין, הנצי"ב, כחתן לבתו שרה רשא. בשנת תר"ל (1870) נתמנה למשרת משנה לראש הישיבה בישיבת וולוז'ין, לצד חמיו הנצי"ב, והחל בהגדת שיעורים בישיבה שלוש פעמים בשבוע. בשנת תרמ"א (1881) ויתר על משרתו לטובת חתנו רבי חיים סולובייצ'יק מבריסק ויצא לכהן ברבנות בקהילת נובואלכסנדרובסק שבליטא.
בשנת תרמ"ו (1886) עבר לכהן ברבנות קהילת בוברויסק שברוסיה הלבנה כיום בלארוס. בשנת תרנ"ט (1899), עם פתיחתה מחדש של ישיבת וולוז'ין בהשתדלותם של נאמני הישיבה בווילנא ובמינסק ובהסכמת פרנסי וולוז'ין, הוזמן ר' רפאל לכהן כרב וראש ישיבת וולוז'ין, בדומה לכל ראשי ישיבת וולוז'ין. ר' רפאל טבע סיומת מיוחדת לצד חתימתו: "העובד עבודת התורה בוואלאזין". בשנת תרע"ה (1915), סמוך לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, התפזרה הישיבה ור' רפאל עקר למינסק, בה נפטר בכ"ג באדר ב' תרפ"א (1921).

שיטת לימודו

רבי רפאל שפירא הוא אבי שיטה לימודית ייחודית הידועה בשם "לשיטתיה", שילוב של חריפות בקיאותית ועמקות. שיטה זו מבקשת למצוא היקש בין הלכות שונות ודעות שונות של תנא, אמורא או פרשן תלמודי, ולהוכיח כי כל ההלכות והדעות האלו יש להן יסוד משותף וקירבה פנימית זו עם זו. מתוך גילוי המאפיין האחיד למקורות שונים של אותו מחבר, ניתן ליישב סתירות שהתגלעו בין מקורות אלו.

עזבונו התורני

כבר בצעירותו, נטל רבי רפאל שפירא חלק בעבודתו של חותנו, ביאור העמק שאלה על שאילתות דרב אחאי גאון, כפי שכותב הנצי"ב אודותיו: 
וגם חתני הרב מ' רפאל בהגאון מהר"א ליב שפירא זצ"ל אב"ד דק"ק קאוונא, הוא יושב עמדי בחבורה/ כחו יפה בתורה/ ודעתו ברה/ להתיישב עמו בעמק הלכה ולבררה/ וגם הוא הוסיף כמה הגהות ברוב חקירה
— העמק שאלה, קדמת העמק
מחידושיו הרבים נותר ספרו תורת רפאל וכמה יסודות למדניים המפורסמים בשמו. בכתיבת חידושיו ומכתביו נמנע ר' רפאל מלהשתמש בעט ברזל אלא בנוצה של עוף, משום חשש הלכתי של איסור 'לא תניף עליהם ברזל'. את היקף כתביו וגורלם מתארים בניו בעיצומה של השואה:
אבינו הגאון זצ"ל... הניח אחריו ברכה הרבה כתבים חידושי תורתו בסוגיות התלמוד... ובמקצועות ההלכה... לכל חלקי השו"ע ותשובות להוראת הלכה למעשה, אף חידושים באגדה... ואחרי פרוץ המלחמה הועברו והובאו הכתבים ברוב עמל וסכנת דרך לעיר ווילנא... וכל הכתבים הרבים נשארו במדינת ליטא ומאוד הלב דוי וסוער על זה כי מי יודע מה גורלם בסערת המלחמה הזו.
— הקדמה לתורת רפאל
איילה מלאך פיינס

קורות חיים

איילה מלאך-פיינס נולדה בקירגיזסטן ליהודית וזאב מלאך, פליטים מפולין שברחו מזרחה לברית המועצות בזמן מלחמת העולם השנייה. ב-1949 עלו ארצה והתיישבו בהרצליה.
למדה בבית הספר על-שם יוסף-חיים ברנר ובבית הספר התיכון בעיר מגוריה. למדה פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית וב-1967 קיבלה תואר ראשון. שירתה בצה"ל כקצינת פסיכולוגיה בחיל האוויר. לאחר שחרורה סיימה תואר שני ושלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטת בוסטון, ב-1971 וב-1974 בהתאמה. עבודת הדוקטור שלה הייתה בנושא "The Shift to Competition in the Prisoner's Dilemma Game". בין השנים 1984–1992 עבדה כעוזרת מחקר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, כפרופסור במשרה חלקית בבית הספר לפסיכולוגיה ובאוניברסיטת JFK בקליפורניה.
בין 1992 ל-1996 עבדה כמרצה במחלקה לפסיכולוגיה ובבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב ובין 1995 ל-1998 כראש המחלקה לפסיכולוגיה במכון הטכנולוגי בחולון.
לאחר מכן כיהנה כ-6 שנים כראש המחלקה למנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון ובהמשך כדיקן הפקולטה לניהול באוניברסיטה זו.

מחקריה

מחקריה של פרופ' מלאך-פיינס עוסקים במחקר השחיקה בעבודה ובחיי הנישואין בקרב זוגות כפולי קריירה; לחץ ושחיקה בקרב צוותים בינלאומיים וירטואליים; הבטים פסיכולוגיים ותרבותיים של יזמות; והבטים פסיכולוגיים בבחירת קריירה בניהול וביזמות. היא פיתחה מדד שחיקה אשר משמש חוקרים ברחבי העולם. בין פרסומיה בנושא נמצא הספר "שחיקה בעבודה: גורמים, תוצאות ודרכי התמודדות" שיצא לאור בעברית בהוצאת מודן. בנוסף פרסמה תשעה ספרים אחרים, שלושים פרקים בספרים ולמעלה ממאה מאמרים מדעיים. ספריה שנכתבו באנגלית תורגמו לשפות רבות כולל צרפתית, ספרדית, גרמנית, יוונית, פולנית, טורקית, קוריאנית, סינית ויפנית.
אי-שוויון פלי-זיגמונד

במתמטיקה, אי-שוויון פלי-זיגמונד מספק חסם על ההסתברות שמשתנה מקרי אי-שלילי. הוא קטן ביחס לתוחלת ולשונות שלו. הוכחה ראשונה לאי-השוויון הזה ניתנה על ידי אנתוני זיגמונד וריימונד פלי ב-1932.
משפט: יהי Z ≥ 0 משתנה מקרי בעל שונות סופית, ויהי  קבוע. אז .
הוכחה. פירוק לפי משתנים מציינים נותן 
. המחובר הראשון אינו עולה על . השני הוא לכל היותר  לפי אי-שוויון קושי-שוורץ.

אי-שוויונות קרובים

הגרסה החד-צדדית של אי-שוויון צ'בישב נותנת חסם טוב יותר: . זהו חסם הדוק, המתקבל למשל כאשר  במשתנה המקרי המקבל את הערך  בסיכוי  ואת הערך  בסיכוי המשלים.
ספל

ספל הוא כלי לשתיית משקאות חמים כגון תה, קפה, שוקו, חליטות צמחים ואף מרק. הספל עשוי לרוב מחומר קרמי, פורצלן או חרסינה, ולרוב בעל ידית.
באיים הבריטיים, ספלים לשעת התה עשויים מפורצלן בדרך כלל ומעוטרים בעיטורים רבים.
ברחבי אמריקה מקובל ספל גדול הקרוי "מאג" (mug), המיועד בעיקר לשתיית קפה נמס.
באיטליה יש ספלים מיוחדים לכל סוג קפה. לאספרסו - ספלים קטנים, לקפוצ'ינו - ספלים שקופים בגודל בינוני, לשוקוצ'ינו - ספלים מוארכים וארוכים (כיוון שנהוג לשתות עם כמה כדורי גלידה).
בצרפת נהוג לשתות את הקפה (קפה אולה) בספלים בגודל קערות. בספלים זהים נהוג לשתות בארגנטינה ובספרד את השוקולטה, לרוב בארוחת "שוקולטה קון צ'ורוס" - משקה שוקולד מתוק שמוגש עם סופגניות ארוכות הנקראות צ'ורוס.
רוב הספלים כיום ניתנים לחימום בתנור מיקרוגל.
הספלים מעוצבים במגוון חומרים, צורות, צבעים, גדלים ודוגמאות.