google/wiki40b huggingface dataset:
מאלי טרוסטינץ

מאלי טרוסטינץ (בבלרוסית: Малы́ Трасцяне́ц, רוסית: Малый Тростенец) היה תשלובת של מספר מחנות עבודות כפייה ומחנות השמדה ליד מינסק שבבלארוס, אשר בהם נרצחו, על פי מקורות סובייטיים, מעל למאתיים אלף איש (מתוכם כ-65,000 יהודים).

תולדות המחנה

קולחוז מאלי טרוסטינץ היה ממוקם במרחק של כ-10 קילומטר ממינסק. במקום שררו תנאי מזג אויר קשים, עם חורפים קרים מאוד וקיצים גשומים. לאחר כיבוש המקום על ידי הגרמנים במבצע ברברוסה, הוא נועד לשכן אסירי מלחמה סובייטיים שנתפסו לאחר המתקפה הגרמנית על ברית המועצות. למקום הובאו עובדי כפייה רוסיים מקומיים שעבדו בחווה וסיפקו את תוצרתה למפקדת האס אס במינסק. לקראת סוף שנת 1941 בחרו הנאצים בחורשה סמוכה אותה כינו בלאגובשינה (ברוסית=יער טוב), המרוחקת מהקולחוז כ-3.5 קילומטר, לאתר רצח. החורשה גודרה והוצבו מסביבה מגדלי שמירה.
המחנה הפך למחנה השמדה באביב 1942. המטרה העיקרית הייתה השמדתה של הקהילה היהודית הגדולה של מינסק והסביבה. בין 28 ל-31 ביולי 1942 נרצחו ונקברו בכפר זה ובכפר בולשוי טרוסטיניץ יהודים מהאקציות האחרונות במינסק, כשחלקם הובאו לאזור במשאיות גז.
ממאי 1942 החלו להגיע למחנה יהודים רבים בטרנספורטים מגרמניה, אוסטריה, פולין וצ'כיה. רוב היהודים שהובאו למקום נרצחו מיד עם הגעתם ביערות ההרג, ורק מעטים הועסקו בעבודות שונות, בבניית ובתחזוקת המחנה ובטיפול בחפציהם של הנרצחים. במחנה השתמשו גם במשאית גז, אם כי היא לא שימשה כגורם משמעותי בתהליך ההשמדה. מרבית הנרצחים בבלאגובשינה היו יהודים.  באוקטובר- נובמבר 1943, הפסיקו הנאצים את ההשמדה במחנה בלאגובשינה והחלו לבצע אותה באתר סמוך- ששקפקא. עד אז שימש מחנה ששקפקא את הגרמנים כאתר לעבודות כפייה, על בסיס הקולחוז שהתקיים בו בתקופה הסובייטית. מנובמבר 1943, העבירו הגרמנים את הרצח למחנה זה. הרצח התבצע במשאיות גז או בירי ולאחריו נשרפו הגופות בתנורים. מרבית הנרצחים בששקפקא לא היו יהודים.
ב-28 ביוני 1944, כשהצבא האדום התקרב לאזור, פוצצו הגרמנים את המחנה כחלק מתוכנית 1005, שמטרתה להשמיד ראיות על רצח עם. אבל הסובייטים גילו 34 בורות קבורה שהיו ממוקמים בחורשת בלאגובשצ'ניה, כ-500 מטרים מהכביש המהיר מינסק-מוגילב. רק שני אסירים יהודים הצליחו לשרוד את המחנה ורק אחד מהם שרד את המלחמה, אך זהותו אינה ידועה והוא מעולם לא נתן עדות.
הערכות מקוריות של מספר האנשים שנספו במחנה נעות בין 200,000 איש ליותר מחצי מיליון. סימנים באתר מעידים על כ-206,000 איש שנרצחו שם.

כיום

שום דבר לא נשאר מהמחנה מלבד שורה של עצי צפצפה שניטעו על ידי האסירים כחלק מגבולות המחנה. אנדרטה שנבנתה באתר המחנה מושכת אליה מבקרים רבים, במיוחד מאז פירוקה של ברית המועצות. לרגלי האנדרטה נכתב: "כאן בשטח טרוסטיניץ רצחו ושרפו הכובשים הגרמנים 201,500 נפש, אזרחים שלווים, פרטיזנים ושבויי הצבא האדום 1944-1941…" היהודים אינם מוזכרים בשלט. ביולי 2018 נחנך במקום אתר הנצחה רשמי של ממשלת בלארוס. האתר תוכנן על ידי האדריכל היהודי-בלארוסי ליאוניד לוין.
אנדרטה נוספת לזכר קורבנות המחנה הוקמה במינסק.
ביל אוונס

ביוגרפיה

ויליאם ג'ון אוונס נולד בפליינפילד, ניו ג'רזי ב-16 באוגוסט 1929. כשהיה בן שש החל ללמוד פסנתר ומאוחר יותר למד לנגן גם בכינור ובחליל צד. המפגש הראשון שלו עם עולם הג'אז היה בגיל 12, עת החליף את אחיו בתזמורת ריקודים בעיר מגוריו. אוונס המשיך בגיל מאוחר יותר ללימודי מוזיקה בקולג' והחל להופיע בהרכבים מקומיים שונים. בשנת 1951 התגייס לצבא ארצות הברית, שם ניגן על חליל צד בתזמורת.
לאחר שהשתחרר מהצבא בשנת 1954 החל אוונס לנגן בניו יורק עם מוזיקאי ג'אז בכירים, בהם הקלרניתן טוני סקוט, החצוצרן ארט פארמר, הסקסופוניסט לי קוניץ והבסיסט צ'ארלס מינגוס, איתם גם הקליט את הקלטותיו הראשונות.
בסוף שנת 1956 הקליט אוונס את אלבומו הראשון כמנהיג, "New Jazz Conceptions", יחד עם הבסיסט טדי קוטיק והמתופף פול מושן, איתו הרבה לעבוד גם בהמשך הקריירה המוזיקלית שלו. האלבום סימן כי באותה התקופה אוונס הושפע עמוקות מפסנתרן הבי בופ באד פאוול וממוזיקה קלאסית, עם מהלכי אקורדים והירמוני אקורדים חדשניים, שהיוו את אבן היסוד של הג'אז המודרני.
בשנת 1958 הצטרף אוונס לשישייה של מיילס דייוויס, בה היה המוזיקאי הלבן היחיד. אוונס היה חבר בהרכב למשך פחות משמונה חודשים, אך לבקשת דייוויס, חזר אליו בתחילת 1959 להקלטת "Kind of Blue", שהפך לאלבום הג'אז הנמכר ביותר בכל הזמנים.
בסוף 1958 הקליט את אלבומו השני כמנהיג, "Everybody Digs Bill Evans", יחד עם הבסיסט סם ג'ונס והמתופף פילי ג'ו ג'ונס. כחודש לאחר הקלטת אלבום זה חזר אוונס לאולפן ההקלטות, שוב עם פילי ג'ו ג'ונס, והפעם עם הבסיסט פול צ'יימברס. בסיום ההקלטות החליטו שהשלישייה אינה מעניינת מספיק, והחומר נגנז עד שנת 1975, אז יצא לאור תחת השם "On Green Dolphin Street".
בשנת 1959 הקים אוונס יחד עם הבסיסט סקוט לאפארו והמתופף פול מושן שלישייה הנחשבת לאחד מהרכבי הג'אז הטובים בכל הזמנים. השלישייה ניגנה הן סטנדרטי ג'אז מסורתיים והן קטעים מקוריים של אוונס, וחבריה שיכללו את האינטראקציה המוזיקלית ביניהם ליצירת אלתורים קולקטיביים שטישטשו את הגבולות שבין סולן למלווה. אלבומה הראשון של השלישייה, "Portrait in jazz", יצא לאור בשנת 1959. בשנת 1961 ניגנה השלישייה במועדון הווילג' ונגארד, שם הקליטה עוד שני אלבומים בהופעה חיה, "Sunday at the Village Vanguard" ו-"Waltz for Debby", המציגים את השלישייה בשיאה. אירוע טרגי קטע את פעילותה של השלישייה, כאשר לאפארו נהרג בתאונת דרכים כשהוא בן 25 בלבד.
מותו של לאפארו זיעזע את אוונס. הוא פרש מפעילות מוזיקלית למספר חודשים, ולאחריהם הקליט את אלבומו הבא, "Undercurrent", יחד עם הגיטריסט ג'ים הול. הוא הקים את השלישייה מחדש ב-1962, כשהבסיסט צ'אק יזראלס מחליף את לאפארו, לצד פול מושן. בשנת 1968 התיישב מתופף קבוע בשלישייה, מרטי מורל, ויחד עם הבסיסט אדי גומז היו לשלישייה השנייה המפורסמת של אוונס. יחדיו הקליטה השלישייה מספר אלבומים, בהם "Since We Met", שהוקלט אף הוא בהופעה חיה בווילג' ונגארד. בשנת 1975 החליף את מורל המתופף אליוט זיגמונד, ויחד הקליטה השלישייה את האלבום "You Must Believe in Spring".
אוונס השאיר חותם על עולם הג'אז ונחשב לאחד המוזיקאים המשפיעים ביותר על פסנתרני ג'אז במחצית השנייה של המאה ה-20. מהלכיו ההרמוניים והולכת הקולות שלו היוו את אבן היסוד לנגינתם של פסנתרנים מודרניים כגון הרבי הנקוק וקית' ג'ארט, ופתחו עולם חדש בג'אז.
ביל אוונס נפטר בניו יורק ב-15 בספטמבר 1980, מסיבוכים הקשורים לשימוש רב-שנים בסמים.
תחרות יין

תחרות יין (בצרפתית: Concours des vins) היא אירוע מקצועי מאורגן שבו שופטים ייננים ומבקרי יין סוגים שונים של יין ומעניקים להם וליקבים שייצרו אותם ציון (דירוג) ולעיתים מדליות בקטגוריות שונות. הכלי המרכזי בו נעשה שימוש בתחרויות הוא טעימת יין בשיטה העיוורת (בה לא ידוע לשופטים מהיכן הגיע היין אותו הם בוחנים) על מנת להימנע מהטיות של מותגים ומחירים. תחרויות נערכות ברמה אזורית, ארצית או בינלאומית. קיימות תחרויות רבות ושונות במאפייניהן, מתחרויות ליקבי בוטיק קטנים ועד לתחרויות עולמיות. יצרן יין שזכה במדליה בתחרות נחשבת, מעטר את תווית הבקבוק בסמל המדליה, שם התחרות, הקטגוריה והשנה בה נערכה. 
אחת המגמות מן המחצית השנייה של המאה ה-20 ואילך היא השוואת יינות מכל רחבי העולם, באופן המבטל את האזוריות. כך ניתנה אפשרות ליינות מקליפורניה או צ'ילה לגבור בטעימות עיוורות על יינות מיקבים צרפתיים בעלי מסורת ארוכה ומוניטין.
החוג לתקשורת, אוניברסיטת תל אביב

החוג לתקשורת נוסד בשנת 1995 באוניברסיטת תל אביב ופועל במסגרת הפקולטה למדעי החברה. בחוג מתקיימות תוכניות לימודים לתואר ראשון (בוגר) לתואר שני (מוסמך) ולתואר שלישי (דוקטור).

לימודי תואר ראשון בחוג לתקשורת

הלימודים בחוג לתקשורת הם בעיקר במסגרת דו-חוגית. ניתן לשלב את לימודי התקשורת עם כל אחד מהחוגים הנלמדים באוניברסיטה. ניתן גם ללמוד תקשורת במסגרת חטיבה מורחבת בשילוב עם לימודים בחוגים סוציולוגיה ואנתרופולוגיה או מדע המדינה.
לימודים עיוניים בחוג לתקשורת: תוכנית הלימודים של התואר הראשון רחבה וכוללת לימודי תשתית, לימודי העשרה, קורסי בחירה וסמינרים במסגרתם הסטודנטים עורכים מחקר עצמאי. הנושאים הנלמדים כוללים תקשורת חזותית, טכנולוגיות מידע, היסטוריה של לימודי התקשורת, מדיניות תקשורת, אמצעי מדיה דיגיטליים, תקשורת בריאות, תקשורת במגזר החרדי, יחסי ציבור, תקשורת בין-תרבותית, תקשורת ומגדר ומוזיקה פופולרית. החוג לתקשורת שם כמטרה עריכת מחקרים חדשניים בשדה התקשורת, בדיקת השינויים המתחוללים בו ומתן השכלה מחקרית בתחומים אלו.
לימודים יישומיים בחוג לתקשורת: תוכנית הלימודים כוללת סדנאות יישומיות המאפשרות התנסות בהיבטים המעשיים של תחומי תקשורת, כגון עיתונות, פרסום, מיתוג סביבתי, צילום, ועוד.
פרקטיקום בחוג לתקשורת: תוכנית הלימודים בחוג, הממוקם בתל אביב - מרכז המדיה הארצי - כוללת פרקטיקום בו ניתן להתמחות בארגון העוסק בתקשורת. הארגונים כוללים רשתות טלוויזיה, רדיו, משרדי פרסום ויחסי ציבור, ארגונים ציבוריים, ועוד.

לימודי תואר שני בחוג לתקשורת

תוכנית הלימודים לתואר השני המגוונת נועדה להרחיב ולהעמיק את הידע של הסטודנטים בתחום התקשורת המשתנה ומתפתח, להקנות להם כלים להבנה ולניתוח ביקורתי של תופעות ותהליכים בתקשורת, זאת לצד התנסות בסדנאות מקצועיות שפותחות פתח אל עולם העשייה התקשורתית. ניתן לבנות תוכנית לימודים אשר יש בה התמקדות בתחומים כגון תקשורת ואינטרנט, עיתונות, תקשורת תרבות ושפה, תקשורת לשינוי חברתי ועוד. הלימודים כוללים גם סדרת מפגשים שנתית בה מציגים חוקרים בכירים מהארץ ומהעולם מחקרים חדשים, ומפגשים במסגרתם מעלים אנשי תקשורת מרכזיים סוגיות הקשורות לעולמם המקצועי.
הפרקטיקום בתקשורת ואחריות חברתית: תוכנית התואר השני הוקמה בדגש על תקשורת ואחריות חברתית. תוכנית הלימודים מאפשרת לימודים יישומיים באמצעות פרקטיקום ייחודי, בו הסטודנטים שותפים לפעילות תקשורתית המתבצעת בארגונים חברתיים.
שילוב לימודים מקצועיים בתוכנית "כותרת" - בית הספר לעיתונאות: ניתן לשלב את הלימודים העיוניים בתקשורת בתואר הראשון ובתואר השני בלימודים מקצועיים במסגרת "כותרת"–בית הספר לעיתונאות בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב.

לימודי תואר שלישי בחוג לתקשורת

לחוג לתקשורת תוכנית ללימודי תואר שלישי המיועדת לתלמידים מצטיינים. תחומי החקר עשירים ומגוונים. ניתן לשקול רישום ללימודים לתואר שלישי כבר במסגרת הלימודים לתואר שני. סטודנט שיבחר במסלול זה יוכל לפתח את עבודת התזה לעבודת דוקטורט.

"בין השורות"

"בין השורות" הוא עיתון סטודנטים אינטרנטי ייחודי בנושאי אקטואליה. סטודנטים מוזמנים להצטרף למערכת העיתון ולהתמחות בכתיבה, בעריכה, בביצוע תחקירים ועוד. ניתן ללמוד ולהתמחות גם במסגרת סדנה שנתית, וזאת כחלק מתוכנית הלימודים.
עבדאללה אבן סבא

עבדאללה אבן סַבַּא הוא דמות היסטורית מהמאה השביעית, המקושר במקורות שונים עם הפילוג הגדול בעולם המוסלמי בין השיעה לסונה. הוא מוכר גם בכינויים "סבּאא", "אבן א-סַוְודא", "אבן והבּ" ו"אבן חַרְבּ".
חוקרים מודרניים רבים מטילים ספק בעצם קיומו ההיסטורי של עבדאללה אבן סבא, ורואים בו דמות בדיונית או חצי בדיונית. עם זאת, חוקרים אחרים מאשרים את קיומו ההיסטורי. מוצאו היהודי מוטל גם הוא בספק.

השקפה סונית

רוב המחברים הסונים טוענים כי עבדאללה אבן סבא אכן היה דמות היסטורית. טברי, המסתמך על סיף בן עומר, מספר כי עבדאללה אבן סבא היה יהודי תימני שהתאסלם. בזמן חליפותו של עלי אבן אבי טאלב הוא העלה רעיונות ותפיסות שמאוחר יותר קושרו עם זרם ה"ע'ולאת". התפיסות האלה כללו את קידושו של עלי, מינויו כיורש מוחמד, ההסתר (ע'יבה) והחזרה (רג'עה). בחיבורים סונים בעלי אופי פולמוסי, עבדאללה אבן סבא ממלא את התפקיד אותו מילא פאולוס בנצרות, תפקיד של משחית ההוראות הדתיות המקוריות. באסלאם הסוני ההשחתה הזו נתפסת כהחדרת רעיונות שיעיים במהותם לאסלאם ה"טהור".

השקפה שיעית

בחיבורים שיעיים רבים, עבדאללה אבן סבא מתואר כשיעי קיצוני (ע'אלי). הדמות שלו משמשת ככלי ניגוח בעד ונגד זרם הע'ולאת בשיעה, שכן לפי המסורת עלי העלה אותו על המוקד או הגלה אותו. כמו כן, מהימנותו של סיף בן עומר, המסרן עליו הסתמך טברי, מוטלת בספק אצל השיעים.
רבאול

התקופה הקולוניאלית ולאחריה

ב-1910 עברה נציגות גרמניה הקולוניאלית לסימפסונהאפן (Simpsonhafen), ביחד עם בית המשפט המחוזי, בית חולים ומתקני מכס ודואר. היישוב החל לצמוח במהירות ושמו שונה לרבאול, שפירושו מנגרובים בשפת הקואנואה המקומית, מכיוון שחלק מהעיירה נבנה על ביצת מנגרובים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כבשה אוסטרליה, לבקשת בריטניה, את גינאה החדשה הגרמנית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, נמסר השטח לאוסטרליה ב-1920 כחלק ממנדט חבר הלאומים, ורבאול הפכה לבירת הטריטוריה החדשה.

ההתפרצות של שנת 1937

תחת השלטון האוסטרלי התפתחה רבאול למרכז האזורי. אך ב-1937 התפרצו שני הרי הגעש הסמוכים לעיירה, וולקן וטבורבור. העיירה כוסתה באפר, והצונמי שבא בעקבות ההתפרצות השליך אוניות על החוף. בהתפרצות נהרגו 507 אנשים ונגרם נזק רב. בעקבות זאת החליט השלטון האוסטרלי המקומי להעביר את הבירה ללָאֶה (Lae) המרוחקת והבטוחה יותר.

מלחמת העולם השנייה

לאחר ההתקפה על פרל הארבור התבהר לאוסטרלים שהיפנים עתידים לתקוף גם את רבאול. לכן פונו כל הנשים והילדים מהעיירה בדצמבר 1941. היפנים החלו להפציץ את רבאול בינואר 1942, וב-23 בינואר החל קרב רבאול עם נחיתת אלפי נחתים יפנים בעיירה.
במהלך תקופת שלטונם פיתחו היפנים את רבאול לבסיס צבאי חזק יותר ממה שהקימו האוסטרלים, ולכך עתידה הייתה להיות השפעה על העיירה בתקופה שלאחר המלחמה. הצבא  היפני הקיסרי הקים בעיירה מערכת מנהרות באורך קילומטרים כהגנה מפני מטוסי בעלות הברית שהחלו לתקוף את האי מיד לאחר כיבושו. ב-1943 הגיע מספר החיילים היפנים ברבאול לכ-110,000 חיילים, והצבא היפני אף הקים בתי בושת בעיירה שנועדו לספק את צורכיהם.
ב-18 באפריל 1943, הופל מטוסו של אדמירל איסורוקו יממוטו, אדריכל ההתקפה על פרל הארבור, מעל האי בוגנוויל לאחר שהמריא מרבאול. מפענחי הצפנים של המודיעין האמריקאי יירטו תשדורת יפנית שהכילה את פרטי הטיסה של יממוטו, ו-18 מטוסי P-38 לייטנינג המריאו מגוודלקנל והפילו את מטוסו ואת מלוויו.
במהלך המלחמה החליטו בעלות הברית שלא לכבוש את רבאול אלא לנתק אותה באמצעות הקמת בסיסי אוויר וצי באיים שמסביב לה. לאחר שנותק מקווי האספקה בשל התקפות אוויריות תכופות הפך הבסיס ברבאול לחסר תועלת. היפנים החזיקו ברבאול עד כניעתם ב-15 באוגוסט 1945.

ההתפרצות של שנת 1994

בשנים 1983 ו-1984 הייתה רבאול על סף פינוי בשל התחממות הרי הגעש. ההתפרצות לא התרחשה עד 19 בספטמבר 1994, אז התפרצו הרי הגעש וולקן וטבורבור בשנית, וזרם פירוקלסטי מהר וולקן הגיע למרחק של שלושה קילומטרים. שדה התעופה המקומי והעיירה כולה כוסו באפר געשי. לתושבי העיירה ניתנה אזהרה 19 שעות לפני ההתפרצות ורובם הספיקו להתפנות. תכנון ההתפנות ותרגולות תכופות סייעו לשמירה על הסדר בעת ההתפנות, ובזכות זאת מספר ההרוגים היה מועט. מרבית המבנים בחצי הדרום מזרחי של העיירה קרסו תחת משקל האפר הגעשי. התפרצות זאת הביאה את השלטונות להעביר את הבירה המחוזית לקוקופו הסמוכה. למרות זאת ממשיכה הבנייה באזורי הסיכון ברבאול.
הר הגעש וולקן נותר רדום לאחר ההתפרצות ובטבורבור מתרחשות לעיתים התפרצויות קטנות היקף. תצפית הרי געש ממשלתית הוקמה בקצה הצפוני של רבאול ותפקידה הוא לנטר אחר הרי הגעש הסמוכים לעיירה אך גם אחר הרי הגעש בבריטניה החדשה ובאיים הסמוכים.
שדה התעופה של רבאול נחרב בהתפרצות של שנת 1994. השדה היה במסלולו הישיר של האפר הגעשי. השדה נבנה מחדש בעיירה טוקואה (Tokua), דרומית-מזרחית לרבאול, מחוץ לטווח הרי הגעש, אך מדי פעם הוא נסגר בשל פעילות געשית.
לרבאול מפרץ כמעט-מעגלי לחלוטין והוא אחד מהמעגנים הטובים בדרום האוקיינוס השקט לספינות משא. השימוש במפרץ זה היה אחד הגורמים שהביאו את האימפריה היפנית לכבוש את העיירה ב-1942.
מקדש סיני

מקדש סיני הוא מבנה ציבורי המשמש לביצוע טקסים ופולחנים דתיים של מרבית הדתות הקיימות בסין, והכולל לעיתים מגורים של נזירים. מרבית המקדשים שוכנים בסין, אבל עם ההגירה של סינים למדינות אחרות, בעיקר לדרום מזרח אסיה, אבל גם למדינות יבשת אמריקה, הוקמו מקדשים סיניים גם שם.

מקדש בודהיסטי

מקדשים ומנזרים בודהיסטיים קרויים סְה (寺, בפין-יין: Sì) או סְה-יְוֵּ'אן (寺院, בפין-יין: Sìyuàn), כשיְוֵּ'אן (院, בפין-יין: Yuàn), פירושו מקום קדוש. מכלול מקדשים גדול שנבנה במימון הקיסרות מכונה גוֹנְג (宫, בפין-יין: Gōng, "ארמון").

מקדש טאואיסטי

מקדשים ומנזרים טאואיסטיים קרויים גְווָאן (觀, בפין-יין: Guàn) או דָאוגְווָאן (道观, בפין-יין: Dàoguàn). מכלול מקדשים גדול שנבנה במימון הקיסרות מכונה גונְג, ומקדש קטן שיכול להיות בקתה או מערה יכונה מְיָאו.
במקדש הטאואיסטי יש שילוב בין בנייה המתבססת על עיקרי האמונה לבין בנייה המתבססת על שיטות בניית מקדשים סיניות מסורתיות, וחיקוי של מבני מקדשים בודהיסטיים סיניים. עקב כך הוא נראה חיצונית דומה מאוד למקדש בודהיסטי. ההבדלים בין שני סוגי המקדשים מינוריים: במקום פסלי שני השומרים בכניסה למקדש בודהיסטי יהיו פסלי טיגריס ודרקון. באולם המרכזי יהיו פסלי סָאן צִ'ינְג (三清, בפין-יין Sānqīng – "שלושת הטהורים"), השילוש הטאואיסטי, במקום השילוש הבודהיסטי.
הטאואיזם מעודד את בני האדם לחיות בהרמוניה עם הטבע ועקב כך בנויים מרבית המקדשים הטאואיסטיים על מדרונות ההרים. לרבים מהמקדשים יש שלד מעץ שהסינים מאמינים כי הוא טוב לבריאות.
מטרת הטאואיזם היא להתברך בחיים ארוכים ופוריים, ונושא זה משתקף בקישוטים של המקדש. על דלתות המקדש, חלונותיו וקורותיו, חקוקים התווים בסינית המסמלים ברכה, אריכות ימים ומזל, וציורים של צמחים (ברוש וחזרן), בעלי חיים (דגים, עטלפים ואיילים), ובעלי חיים דמיוניים (דרקון, עוף החול וצ'ילין) שכל אחד מסמל משמעות מסוימת: ידידות, אריכות ימים, כבוד, טוב לב וכו'.

מקדש קונפוציוס

מקדש קונפוציוס (孔廟, בפין-יין: Kǒng miào) הוא מבנה המוקדש לזכרו של קונפוציוס והמלומדים והפילוסופים של הקונפוציוניזם.
המקדש הגדול והעתיק ביותר שוכן בצ'ופו, במחוז שאנדונג, עיר הולדתו ומקום קבורתו של קונפוציוס. הוא הוקם בשנת 479 לפני הספירה, שנה לאחר מותו של קונפוציוס, והורחב שוב ושוב במשך למעלה מ-2,000 שנים מאז נוסד, וכיום הוא מכלול ענק של מבנים. בהדרגה הוקמו מקדשים נוספים לזכרו ככל שמעמדו גדל עד לדרגת קדוש. בשנת 630 הורה קיסר סין משושלת טאנג שיש להקים מקדש לקונפוציוס צמוד לכל בית ספר באימפריה בשליטתו.
בין המקדשים הידועים ביותר: מקדש קונפוציוס בשיאן (כיום המוזיאון יער האסטלות), מקדש פֿוּדְזְה-מְיָאוֹ בנאנג'ינג ומקדש קונפוציוס בבייג'ינג, שנבנה לראשונה ב-1302. מקדש קונפוציוס בטיינג'ין שוכן על שטח של 130 דונם, מכלול המבנים המסורתי הגדול ביותר בטיינג'ין.
בנוסף למקדשי קונפוציוס הממלכתיים קיימים גם מקדשים פרטיים המוקדשים להערצת האבות של צאצא משפחת קונג, אליה השתייך קונפוציוס, בניינים שבהם מנציחים את מעשיו, ומקדשים פרטיים באקדמיות של סין.
הפולחן במקדש קונפוציוס כולל העלאת מנחות לרוחו של קונפוציוס, כמו גם למלומדים ופילוסופים קונפוציאניים אחרים. טקס נוסף הוא ריקוד שמונה השורות, הכולל שמונה טורים של שמונה רקדנים בכל טור. במקור היה זה ריקוד שש השורות, כפי שבוצע עבור האצולה הסינית, אבל ב-1477 הועלה קונפוציוס לדרגת מלך, ולכן זכה בכבוד הניתן לקיסרים.
נלצ'יק

היסטוריה

ב-1724 נסיך קברדה אסלנבק קייטוקין העתיק את מגוריו למקום זה, שהפך בעקבות זאת למרכז האדמיניסטרטיבי של קברדה. ב-1818 החיילים הרוסים הקימו במקום מבצר, שאוכלס ב-1838. ב-1862 התגוררו במקום 2300 איש. במעמד של עיר מ-1921. בתקופת מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני, שנמשך בין 28 באוקטובר 1942 ל-3 בינואר 1943, העיר נהרסה ברובה. על העיר התנהלו קרבות עקובים מדם. בעיר הוקם גטו קטן ומאות אנשים נהרגו בבורות הירי שהנאצים הכריחו לחפור. חלק מקברי החיילים נמצאים בשטח העיר כיום.
בשנת 2003 זכתה נלצ'יק בתחרות העיר הנקיה ביותר ברוסיה. ב-13 באוקטובר 2005 אירעה בעיר מתקפה של חמושים צ'צ'נים נגד כוחות הביטחון הרוסיים. 136 איש נהרגו במתקפה.

קהילה יהודית

היהודים מתגוררים בעיר משנות ה-70 של המאה ה-19 בשכונת "קוֹלוֹנקָה" (המושבה "היהודית"). רובם שייכים לעדה של יהודי ההרים.
בפלישת הגרמנים לעיר ב-28 באוקטובר 1942 הוקם בעיר גטו ונחפרו בורות ירי. מאות יהודים נהרגו בבורות הירי שהוקמו מסביב לעיר, בתים נהרסו, ובעלי חיים ומזון הוחרמו. בית הספר שהופצץ הפך למשרדי הנאצים וילדי הגטו הוכרחו לנקות יחפים את בית הספר.
תושבי העיר שלחו מכתב לברלין שבו כתוב כי הם לא יהודים אלא טטים (כינוי ליהודים בקווקז) בתמורה לשליחת המכתב נערכו לחיילים הנאצים סעודות מהאוכל האחרון של היהודים התשובה הייתה מפתיעה :״כלב לבן וכלב שחור הוא עדיין כלב״ פירוש יהודי כזה ויהודי כזה, הוא עדיין יהודי.
ביום הגעת הנאצים לעיר 10 דקות לפני האיסוף למחנה ההשמדה הצבא האדום תקף את הנאצים והיהודים ניצלו, שיקום העיר היה ארוך והקהילה היהודית שוקמה במשך שנים רבות.

ספורט

קבוצת הכדורגל המקומית ספרטק נלצ'יק משחקת כיום (2010) בליגת העל הרוסית. אצטדיונה העירוני נקרא אצטדיון ספרטק.
ב-28 בספטמבר 2012 בעיר נלצ'יק התקיימו המשחקים הקווקזיים בהם השתתפו כ-2,000 אתלטים מכל הרפובליקות הקווקזיות.
דייוויד הסלהוף

ביוגרפיה

הסלהוף נולד בבולטימור, מרילנד שבארצות הברית, בן לעקרת בית ולאיש עסקים, וגדל בג'קסונוויל שבמדינת פלורידה ואחר כך באטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה ומדינת באילינוי. אחרי סיום לימודיו במכללת בייטס שבמדינת מיין זכה לתפקיד ראשון כשחקן, כאשר גילם את דמותו של ד"ר ויליאם פוסטר הבן (1975–1982) באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח". תפקידו המרכזי הראשון היה בסדרת הטלוויזיה "אביר על גלגלים" בין השנים 1982 עד 1986 שזכה להצלחה רבה. בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים זכה הסלהוף לפופולריות באירופה ואף להצלחה במצעדי הפזמונים בגרמניה - הצלחה שהולידה לו גם מלגלגים בארצו.
להצלחתו הגדולה ביותר זכה הסלהוף עם סדרת הטלוויזיה האמריקנית "משמר המפרץ" ששידורה החל ב-1989. הסלהוף גילם בסדרה את תפקיד המציל מיטץ' ביוקנן. בגלל עלויות ההפקה הגבוהות ומדרוגה הנמוך בוטלה הסדרה אחרי עונה אחת, אך הסלהוף השקיע מכספו כדי להשיבה לשידור ב-1991, ואף שימש כמפיקה הראשי. הסדרה המחודשת זכתה להצלחה גדולה בארצות-הברית וברחבי העולם, והופקה משך עשר עונות נוספות. לפי ספר השיאים של גינס "משמר המפרץ" הייתה הסדרה הנצפית ביותר בעולם, עם מעל ל-1.1 מיליארד צופים. הצלחת הסדרה הניבה סדרת בת בשם "Baywatch Nights", ששודרה בשנים 1995 -1997. בסדרה זו גילם הסלהוף את התפקיד הראשי, כחוקר פרטי.
בשנת 1996 קיבל הסלהוף כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. בשנת 2000 הופיע לראשונה על במות ברודוויי במחזה "ג'קיל והייד", ולאחר מכן הופיע במחזות הזמר "שיקגו" ו"המפיקים". בשנת 2004 השתתף בתפקיד אורח בסרט בובספוג מכנסמרובע - הסרט. ב-2009 הופיע עם בנותיו בתוכנית המציאות "פגוש את ההסלהופים" על משפחתו.
הופעתו הבולטת ביותר לאחר סיום "משמר המפרץ", הייתה כשופט בתוכנית המציאות "America's Got Talent"; הוא פוטר (2010) אחרי שלוש עונות. בשנת 2011 השתתף בתפקיד אורח בסרט הופ ארנב. ב-2012 השתתף בסרט "פיראנה 3DD" בתפקיד עצמו, כמציל בבריכה. בשנת 2015 שיחק בסרט "קונג פיורי". שיחק גם בסרט בוב ספוג מכנס מרובע בתפקיד שחקן אורח.

חיים פרטיים

הסלהוף היה נשוי לשחקנית קת'רין היקלנד (1984–1989) ואחר כך לשחקנית פמלה באך (1989–2006). לזוג שתי בנות, עליהן יש להסלהוף משמורת.
ארץ לעולם לא

ארץ לעולם לא (באנגלית: Neverland) היא אי בדיוני המתואר בספרו של ג'יימס מתיו ברי "פיטר פן" ובספר ההמשך "פיטר וונדי".
על פי ספרו של ברי, כל מי שנמצא בארץ לעולם לא אינו מזדקן, ועל כן הפך שם האי הבדיוני למטפורה לילדות נצחית וחיי נצח.
בטיוטות הראשונות של הספר נקרא האי "ארץ לעולם לעולם לעולם לא של פיטר" (Peter's Never Never Never Land). במחזה שהוצג קוצר שם האי ל-"ארץ לעולם לעולם לא" (Never Never Land) ובספר שפורסם נקרא האי "Neverland".
על פי התיאור בספר, אל האי ניתן להגיע במעוף "עד השני מימין, ואז ישר עד הבוקר" (בסרטי פיטר פן פירשו משפט זה כ"עד הכוכב השני מימין, ואז ישר עד הבוקר").
באי מתגוררים הילדים האבודים יחד עם פיטר פן, אינדיאנים, בנות ים, שודדי הים אותם מנהיג קפטן הוק, וכן התנין שאכל את ידו של הוק ומנסה למצוא אותו על מנת לאכול את ידו השנייה. 
האי סב למעשה סביב פיטר פן וכל תושביו מושפעים ממעשיו.
ולמרות שאף אחד לא מזדקן, ושכל אחד יכול לעשות מה שהוא רוצה. כשהלילה יורד, זה הזמן שכל הילדים מתחילים להתגעגע להורים שלהם. הם בוכים כל הלילה, עד שהם נרדמים או עד שהבוקר עולה.
מזרח גוג'ם

היסטוריה

בימי הביניים ועד 1991 היה חלק מהמחוז ההיסטורי והממלכה לשעבר, גוג'ם, שהיה חלק מהאימפריה האתיופית. עם התמוטטותה הסופית של השלטון המרקסיסטי ב-1991 חולק המחוז לארבעה מחוזות: מערב גוג'ם, מזרח גוג'ם ואגאו אוי שסופחו למדינת אמהרה ולמחוז מתקל שסופח למדינת בנישנגול-גומאז.
אנדרבי (אי)

היסטוריה

נמצאו ראיות ליישוב פולינזי במאות ה-13 וה-14. הממצאים התגלו בסנדי ביי, במיקום מוגן ופחות עוין יחסית, נגיש למושבות כלבי-ים.
ב-20 במרץ 1887, עלתה האונייה "דרי קאסל" על שרטון ליד האי אנדרבי, תשעה ימים לאחר שיצאה לים. האונייה הייתה בדרכה מגילונג, מדינת ויקטוריה אל פלמאות, קורנוול, עם צוות של עשרים ושלושה ימאים. היא נשאה נוסע אחד ומטען חיטה. האונייה הייתה בבעלות חברת ריצ'רדסון ורב החובל שלה היה ג'. גוף. 
הניצולים מצוות האונייה מצאו מחסה מצויד לפליטי אוניות טרופות בסנדי ביי על האי אנדרבי. הם בנו עוד מבנים גולמיים סביב מצבור הצידה הזה. על צוק נישא המשקיף אל המים קברו את גופות חבריהם לצוות, שנסחפו של החוף. לציון הקבר הציבו את הפסל מחרטום האונייה. 
לאחר 192 ימים הכריזה חברת הביטוח לויד'ס הלונדונית על האונייה כנעדרת באופן רשמי. ב-21 בספטמבר 1887, הגיעה אוניית קיטור בת 45 טון, ה"אווארואה", אל מפרץ הובסון, ויקטוריה, בשובה ממסע צייד בלתי חוקי של כלבי-ים באיי אוקלנד. על סיפון האווארואה נמצאו שמונת הניצולים ששרדו מן ה"דרי קאסל".
במשך שנים רבות תחזקה ממשלת ניו זילנד את אתר הקבורה של אנשי ה"דרי קאסל", עד ששקע אל תוך הקרקע. ואולם, במהלך מלחמת העולם השנייה, חולץ פסל החרטום על ידי משמר החופים, שהוצב על האיים בתוכנית משלחת הכף. עכשיו אפשר לראות אותו (יחד עם חפצים אחרים מן האונייה הטרופה) במוזיאון קנטרברי בניו זילנד, בכרייסטצ'רץ'. במקומו, מציינת עכשיו אבן מצבה את מקום קבורתם של הימאים.

בעלי חיים

אוכלוסיית החי הילידית כוללת את קורמורן אוקלנד ואת אריה הים הניו זילנדי. בעלי חיים מיובאים כוללים ארנבונים ובקר.

ארנבונים

זן ייחודי של ארנבון חי באי אנדרבי. ארנבונים אינם צורת חי טבעית לאי; אבות-אבותיהם הובאו מאוסטרליה באוקטובר 1865. לאחר שהובאו אל האי, הייתה אוכלוסייתם מבודדת למשך קרוב ל-130 שנה. הארנבונים סולקו מן האי בראשית שנות ה-90' של המאה ה-20, אף כי כמה מהם ניצלו והזן שורד בשבי. צבע פרוותם של ארנבוני האי אנדרבי הוא בעיקר אפור-כסוף, אבל הודות לקיום גן נסגני, אחוז קטן מהם מופיע בצבע קרם או בז'.

בקר

כמו במקרה של הארנבונים, הבקר הובא אל האי אנדרבי בסוף המאה ה-19. בני בקר קצרי-קרניים הובאו אל האי על ידי ציידי לווייתנים בשנת 1894, ושם התקיימו על אצה ושאר צמחים מקומיים, והיו עם הזמן לזן בר ייחודי. באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, הייתה רעיית הבקר קרובה לכלות את צמחיית האי. הבעיה הובאה לידיעת המחלקה לשימור הסביבה של ניו זילנד. בתגובה לכך, נעשו מאמצים לפנות את הבקר מן האי. עד אמצע שנות ה-90 נשארה במקום רק פרה אחת, "ליידי". ליידי הובאה לניו זילנד בפברואר 1993 והייתה מאז מושא מאמצים נמרצים לשמר את הזן, מאמצים שכללו שיבוט. ליידי מתה במאי 2009, בת יותר מעשרים שנה.

אזור ציפורים חשוב

האי הוא חלק מאזור ציפורים חשוב של קבוצת איי אוקלנד (IBA), שהוכרז ככזה על ידי הארגון הבינלאומי לצפרות הודות לחשיבות הקבוצה כאתר קינון לכמה זנים של עופות ים לצד הקורמורן הירוק, ברווז היופי והחרטומן, כולם עופות ילידים באי אוקלנד.

גאולוגיה

האי אנדרבי יושב על רמת קמבל ומורכב משרידים געשיים של התפרצויות, שאירעו לפני 25 עד 10 מיליון שנים.