google/wiki40b huggingface dataset:
אנטונינוס מפלקנטיה

אנטונינוס מפלקנטיה (באנגלית: Antoninus of Piacenza) היה נוסע נוצרי שביקר בארץ ישראל בשנת 570, וכתב מידע מפורט אודות המקומות אותם פקד. לעיתים הוא מכונה "אנטונינוס המרטיר", אך דבר זה הוא תוצר של בלבול בינו לבין אנטונינוס הקדוש, הקדוש המגן של העיר פיאצ'נצה. עוד הוא מכונה לעיתים בכינוי "אנונימוס מפיאצ'נצה" או "האלמוני מפיאצ'נצה". 
אנטונינוס עלה לרגל בשליחות הכנסייה ובסיוריו עבר לא רק בקברי קדושים נוצרים ואתרים מקודשים לנצרות אלא סייר במקומות רבים. כאדם מאמין חיפש אנטונינוס בכתבי הקודש אחרי רמזים שינחו אותו למקום הנכון. הוא הראשון שסיפר שפלגיה הקדושה  קבורה על הר הזיתים, במקום הידוע היום בשם קבר חולדה.
חשיבות כתביו של אנטונינוס מפלקנטיה היא בכך שהוא האחרון שתיאר את ארץ הקודש ואת אתריה לפני שהערבים כבשו את הארץ בתחילת המאה ה-7. בין היתר הוא ביקר בירושלים, בנצרת, בבית עברה בקאנה ובחופה הצפוני של הכנרת.
אנטונינוס מספר על יישוב יהודי בנצרת. הוא מציין את יופיין של הנשים היהודיות בנצרת וגם את החמלה שרוחשים הנוצרים ליהודים, וזאת בניגוד ליהודים שבלבם "אין חמלה על הנוצרים". הוא מציין את שקמונה הסמוכה לחיפה "כעיר של יהודים" ומספר שעל הקברים במערת המכפלה משתטח "המון לאין-מספר מכל הארץ של היהודים".
בנוסף, הוא תיאר את מנהגי הפולחן בכנסיית הקבר ובבזיליקה שעל הר ציון, אך למרות תיאוריו המפורטים, מכילים כתביו טעויות גסות וסיפורי מעשיות.
ההתייחסות ההיסטורית הראשונה לרומח הקדוש נעשתה על ידי אנטונינוס מפלקנטיה. כאשר תיאר את המקומות הקדושים בירושלים, כתב, כי הוא ראה בבזיליקה של הר ציון את "עטרת הקוצים שבה אדוננו הוכתר ואת החנית שבה הוא נפגע בצדו".
פאזל אלהי צ'אודהרי

ראשית חייו

פאזל אלהי צ'אודהרי נולד למשפחה בעל השפעה מבני הקבוצה האתנית הגורג'רית בכפר מראלה שליד העיר חריאן שבמחוז פנג'אב שבהודו הבריטית (כיום בפקיסטן). לאחר שסיים את חוק לימודיו בכפרו, החל צ'אודהרי ב-1920 את לימודיו באוניברסיטה המוסלמית היוקרתית של אליגר וב-1924 סיים את לימודי המשפטים. לאחר מכן הוא שב לפנג'אב והמשיך את לימודיו באוניברסיטה המקומית במשפטים ובמדע המדינה. ב-1925 סיים צ'אודהרי את לימודי התואר השני במדע המדינה וב-1927 את לימודי התואר השני במשפטים.
לאחר סיום לימודיו הקים צ'אודהרי משרד עורכי דין בלאהור, שם עסק בעיקר במשפט אזרחי ובהמשך חזר למחוז נעוריו והמשיך לעסוק שם בעריכת דין. ב-1930 הוא החל לגלות עניין בפוליטיקה והשתתף בבחירות הכלליות בהודו שנערכו באותה שנה ונבחר ללא מתחרים למועצת מחוז גוג'ראט.

קריירה פוליטית

ב-1942 הצטרף צ'אודהרי לליגה המוסלמית. ב-1945 הוא נבחר לתפקיד נשיא הליגה. הוא לקח חלק בבחירות של 1946 כנציג הליגה והיה פעיל מאוד כמי שהפיץ את רעיונות הליגה בקרב תושבי אזור מגוריו. עם קבלת עצמאותה של פקיסטן, היה צ'אודהרי מעורב בפעילות הממשלה החדשה ומילא תפקידים בכירים באספה הלאומית.
לאחר קבלת העצמאות מונה צ'אודהרי לתפקיד מזכיר פרלמנטרי. מאוחר יותר הוא מונה לתפקיד שר החינוך והבריאות. ב-1951 הוא התמודד בבחירות לאספה המחוקקת של מחוז פנג'אב מטעם הליגה המוסלמית ונבחר לתפקיד. ב-1952 הוא הצטרף למשלחת הפקיסטנית לאו"ם. בבחירות של 1956 הוא נבחר לאספה המחוקקת של מערב פקיסטן. ממאי 1956 ועד אוקטובר 1958 הוא שימש כיושב ראש האספה. כאשר איוב ח'אן הכריז על עריכת בחירות הוא נבחר כסגן מנהיג האופוזיציה על בסיס ניסיונו והידע שלו בהליכים הפרלמנטריים. צ'אודהרי הצטרף לוועידת הליגה המוסלמית ולאחר הבחירות של 1956 הוא נבחר כסגן יושב ראש האספה הלאומית.

נשיא פקיסטן

ב-1970 נבחר צ'אודהרי לאספה הלאומית מטעם מפלגת העם הפקיסטנית ומאוחר יותר נבחר להיות יושב ראש האספה. בבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-1972 הוא התמודד מול ח'אן אמירזדה ח'אן, נציג מפלגות האופוזיציה וב-1973 הוא הושבע כנשיא, כשבמקביל מונה מנהיג מפלגת העם, זולפיקר עלי בהוטו כראש הממשלה.
כנשיא היה צ'אודהרי בעיקר דמות סמלית והיה הראשון מבין נשיאי פקיסטן שסמכויותיו היו פחותות מזה של ראש הממשלה. היה זה בעקבות כינון החוקה החדשה של 1973 שנתנה יותר סמכויות לראש הממשלה. קודם לכן היה למעשה הנשיא ראש הזרוע הביצועית של הממשלה והוא היה זה שממנה אתת ראש הממשלה.
צ'אודהרי כיהן כנשיא עד 1978, כאשר הוא התפטר לאחר שהשלטון במדינה נתפש על ידי מפקד הצבא, הגנרל מוחמד זיא-אל-חאק. הוא מת ב-2 ביוני 1982 בגיל 78.
פאלאצו גרימאני די סן לוקה

היסטוריה

הארמון נבנה באמצע המאה ה-16 על ידי גרויאמו גרימאני, בתכנונו של האדריכל מיקלה סאנמיקלי. לאחר מותו של סנמיקאלי הושלם המבנה על ידי האדריכל ג'אן ג'אקומו דה גריג'י.
משפחת גרימאני התגוררה במבנה עד שנת 1806.
כיום המבנה משמש את בית המשפט לערעורים של ונציה.

תיאור המבנה

למבנה תכנון אופייני לארמונות ונציה - חדרי המבנה בנויים סביב חצר פנימית, והחזית, הפונה לתעלה הגדולה בנויה בסגנון נאו-קלאסי האופייני לתקופת בנייתו. החזית מעוטרת בעמודים מהסדר הקורינתי.
מיתה עושה ניפול

בהלכה היהודית, מיתה עושה ניפול היא סברא בהלכות אבר מן החי. כאשר אבר שלם של בעל חיים, התנתק מגוף בעל החיים, הוא נקרא אבר מן החי, כאשר רובו התדלדל הוא נקרא אבר המדולדל. אבר כזה, למרות שרובו מנותק מגוף בעל החיים, נחשב עדיין למחובר אליו, מכיוון שמיעוט ממנו מחובר לבעל החיים לא ניתן להחשיב אותו כאבר מת, שהרי הוא עדיין מחובר במקצת לגוף ויונק ממנו. כאשר בעל החיים מת, ייתכן שיש לומר למפרע, שהאבר נחשב לבשר מן החי כבר לפני שהוא התנתק מגוף בעל החיים, סברא זו נקראת בתלמוד - "מיתה עושה ניפול".

הסבר הגיוני

רבי יעקב יצחק רבינוביץ מסביר, כי בכל התורה כולה קיים כלל כי הרוב מכריע, אם כי למרות זאת, לא ניתן ללכת אחרי הרוב, כאשר רוב האבר התנתק מחיותו - מגוף האדם, שכן אבר שעדיין מחובר במקצת לגוף האדם, אינו נחשב לאבר מת, ובהכרח שהמיעוט - המחובר לגוף האדם יכריע את האבר כאבר חי. אבל כאשר האבר מת לחלוטין, נמצא כי בחלקו הגדול הוא אבר מן החי, ובחלקו הקטן הוא נבלה, במקרה כזה שוב יש ללכת אחרי הרוב - ולהחשיב אותו כאבר מן החי.

שחיטה עושה ניפול

בשחיטה, לעומת זאת, הפסק הוא כי "שחיטה אין עושה ניפול"., כלומר אין להחשיב את האבר כאילו נפל כבר מחיים כדי להחשיבו כאבר מן החי. מסביר הגאון מפונוביז', כי לשחיטה יש כוח הלכתי המתיר את הבהמה מאיסור אבר מן החי, ולכן מכיוון שהתקיים דין שחיטה בחלק מבעל החיים, הותר איסור אבר מן החי בכל האבר.
רבא, מביא פסוק כראיה לכך, שמיתה עושה ניפול, ואין שחיטה עושה ניפול. בחומש ויקרא כתוב: כתוב: "וכל אשר יפול עליו מהם במותם יטמא". המילה "במותם", לכאורה מיותרת; ברור שהפסוק מדבר על המצב של מות בעל החיים, שהרי כתוב בפסוק קודם לכן כי מדובר בנבלת בעל חיים. לכן, מפרש רבא את הפסוק בצורה כזו: "כל אשר יפול מהם - במותם", המיתה מפלת איברים מבעלי החיים ומחשיבה אותם כתלושים ונפולים לגמרי ממקום חיבורם, - איברים המדולדלים.

האיסור לבן נח

הצמח צדק מליובאוויטש פוסק, שדין זה שמיתה עושה ניפול, הוא רק לישראל ולא לבן נח. מכיוון שדין זה שמיתה עושה ניפול נלמד מפסוק "וכל אשר יפול", פסוק שנאמר לישראל ולא לאומות העולם.
אצולת הקיסרות הצרפתית הראשונה

הוצרות

מוסד האצולה של הקיסרות הראשונה נוצר בשנת 1804 ביצירת התואר לנסיכים בני המשפחה הקיסרית של נפוליאון. אחרים הגיעו בעקבותיהם. בשנת 1806 תוארי הדוכסים נוצרו, ובשנת 1808 התארים "ברון" ו"אביר".
נפוליאון מיסד את האצולה הקיסרית על ידי צו קיסרי ב-1 במרץ 1808. מטרתה של אצולה זו הייתה לאחד את מעמד האצולה הישן והמעמד הבינוני המהפכני באמצעות אצולה אחת. צעד זה, שמטרתו היא קידום אליטה יציבה, עולה בקנה אחד עם הקמתו של לגיון הכבוד ועוד מוסדות.

תארים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
רפאל שפירא (הנכד)

הרב רפאל שפירא (ה'תרפ"ג, 1923‏ - ט' בכסלו ה'תשנ"ח, 8 בדצמבר 1997) היה ראש ישיבה חרדי-ליטאי, ראש ישיבת תפארת ישראל ותפארת הכרמל בחיפה.

ביוגרפיה

נולד בלאפיטש שבליטא לרב ישראל איסר שפירא, רבה של לאפיטש ומחבר "עין ישראל", בן זקוניו של רבי רפאל שפירא מוולוז'ין; ולטויבא זלדה בת הרב אביגדור מנקביץ מקובנה, ונכדתו של רבי צבי לויתן (ר' הירש'ל סלבודקר), שעמד בראש ישיבה בעירו. בשנת ה'תר"צ עלו בני המשפחה לארץ ישראל, והתיישבו בתל אביב. הוא למד בישיבת חברון בירושלים, והתכתב בצעירותו עם רבי אברהם ישעיהו קרליץ ה"חזון איש". כמו כן היה משתתף בשיעוריו של הרב יצחק זאב סולוביצ'יק, שהיה בן דודו.
בשנת תש"ז נישא לזהבה גולדה (נפטרה אב תשס"ו) בתו של הרב חיים דוב מאיר רובמן, ראש ישיבת תפארת ישראל בחיפה, כאשר הוא ממשיך לגור בירושלים, כאברך בכולל שבראשות הרב סולוביצ'יק.
לאחר תקופה עבר לגור בחיפה והתמנה כר"מ בישיבה שבראשות חמיו, ובשנת ה'תשכ"א כאשר הלה הקים את הישיבה הגבוהה "תפארת הכרמל", הועמד כראש ישיבה בה לצדו. הוא הנהיג בישיבה שהכהנים ישאו כפים אף בימות החול, שלא כמנהג צפת והגליל שנוהגים בו בבתי כנסת רבים בחיפה. לאחר פטירת חמיו בשנת ה'תשכ"ו עמד הוא בראש מוסדות הישיבה בחיפה. כן עמד בראש ישיבת וולוז'ין בירושלים.
נפטר בט' בכסלו ה'תשנ"ח, 8 בדצמבר 1997 לאחר מחלה קשה, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.

משפחתו

בנו הרב שמחה זיסל שפירא הוא חתנו של הרב מנחם מאיר ציוני (שמושקוביץ) שהיה אב"ד בתל אביב, ועומד מאז פטירתו בראש מוסדות ישיבת תפארת ישראל. בין חתניו: הרב אליהו מן, ר"מ בישיבת אור ישראל בפתח תקווה, והרב יעקב מרקוביץ בנו של הרב צבי מרקוביץ, ראש ישיבה בצפת ובישיבות נוספות.
אחיו הם: הרב צבי שפירא מחבר הספר "צביון העמודים" על הסמ"ק, ומחותנו של הרב אהרן ליב שטינמן; הרב אליהו חיים שפירא, שהיה מקורב לקהילת בריסק בירושלים; והרב יקותיאל שפירא מבני ברק שהיה ראש כולל בתל אביב עד פטירתו. בין גיסיו: הרב שאול יוסף ויינגרטן רבה של בת ים והרב צבי קפלן ראש כולל "שערי תורה" בתל אביב-יפו (בנו של הרב ישראל חיים קפלן).
A7V

רקע

למרות האימה שהטילו הטנקים הבריטים הראשונים בחי"ר הגרמני, ולמרות ההצלחות הלא מבוטלות של הנשק החדש הזה, המטה הגרמני העליון במלחמת העולם הראשונה לא ראה ערך רב בטנקים. הגנרלים הגרמנים, רובם אנשי פרשים, ראו בטנק מעין צעצוע מכני שאין לו מקום בצבא רציני. לכן רק ב-1917 החל ייצור הטנקים בגרמניה, וגם אז בכמויות קטנות. הגרמנים ייצרו רק דגם אחד, ששמו היה A7V, והוא הוטל לקרב בפעם הראשונה במרץ 1918. ]

A7V

הטנק הגרמני היה פרי תכנונו של קצין תובלה גרמני. ה-A7V היה למעשה ארגז שריון שהורכב על שלדה של טרקטור. הוא היה גדול יותר ממקביליו הבריטיים, ותופעל בידי 18 אנשי צוות. השריון היה עבה יותר מזה של הטנק הבריטי, והחימוש כלל תותח 57 מילימטר ושישה מקלעי 7.92 מילימטר. לא היה לו צריח והחימוש סודר כך שתותח ה-57 מילימטר היה בחזית הטנק, שני מקלעים בכל צד, ושניים באחורי הטנק. ההנעה סופקה על ידי שני מנועי "דיימלר" מבוססי בנזין, שכל אחד מהם הפיק 100 כוחות סוס. השימוש בשני מנועים אלה איפשר לטנק מהירות של 8 קילומטר לשעה. לכאורה היה מדובר ברכב שעולה על הטנק סימן 1 הבריטי כמעט בכל, אך למעשה לא כך היה הדבר. ה-A7V סבל מבעיות מכניות קשות. המנועים ושאר מערכת ההנעה התקלקלו תכופות, ושריון הטנקים הגרמני היה מאיכות ירודה. למעשה השימוש היחיד שהיה ל-A7V היה בהעלאת מורל החי"ר הגרמני, ובכך שהחי"ר הבריטי נטה להימלט מפניו (כפי שעשה החי"ר הגרמני כאשר הותקף על ידי טנקים בריטיים).
אימאן שאמפרט

מכללות

בעונתו הראשונה בג'ורג'יה טק בעונת 2008/2009, שאמפרט קלע בממוצע 10.5 נקודות במשחק, הרביעי בקבוצה, עם 34.5 אחוזים לשלוש. במהלך עונת 2009/2010 עבר שאמפרט ניתוח ארתרוסקופיה כדי לתקן פגיעות במניסקוס בברכו הימנית והחמיץ 6 משחקים. הוא קלע בעונה זו 10 נקודות בממוצע, שלישי בקבוצתו.
בעונתו השלישית, 2010/2011, שאמפרט הוביל את קבוצתו בנקודות (17.3), ריבאונדים ואסיסטים, והיה השחקן השביעי בלבד בתולדות ליגת האטלנטיק קוסט שמוביל את קבוצתו בכל שלושת המדדים. הוא דורג רביעי בכל בליגה בנקודות, והחזיק במספר החטיפות הגבוה ביותר בליגה (שביעי בכל ארצות הברית). הוא נבחר לחמישייה השנייה ולחמישיית ההגנה של הליגה.
ב-28 במרץ 2011 העמיד עצמו שאמפרט לבחירה בדראפט ה-NBA כשהוא מוותר על זכאותו לעונה רביעית במכללות.

ניו יורק ניקס

שאמפרט נבחר בדראפט ה-NBA‏ 2011 בבחירה ה-17 על ידי ניו יורק ניקס. בעונתו הראשונה נבחר שאמפרט לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA. החמישייה כללה בעונה זו שבעה רוקיז כיון שהיה שוויון בתוצאות ההצבעה בין שאמפרט, קוואי לאונרד וברנדון נייט במקומות 5, 6 ו-7. כבר בעונתו הראשונה שאמפרט קנה לעצמו שם של שחקן הגנה מוצלח והיה היחיד מבין הרוקיז שקיבל קולות גם בהצבעה לפרס שחקן ההגנה של העונה. את העונה סיים עם ממוצע של 1.7 חטיפות למשחק (שביעי בליגה), 9.5 נקודות, 3.2 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים והעפיל יחד עם קבוצתו לפלייאוף מהמקום השביעי. שאמפרט שותף במשחק אחד בלבד וניו יורק הודחה בסיום הסדרה הראשונה על ידי מיאמי.
את עונת 2012/2013 החל שאמפרט באיחור בשל פציעה ואת הופעתו הראשונה בעונה זו ערך ב-17 בינואר 2013. בסך הכל שותף בעונה זו ב-45 משחקים ושוב העפיל עם קבוצתו לפלייאוף, הפעם מהמקום השני. הניקס גברו על הסלטיקס 2-4 בסיבוב הראשון, אך הפסידו לפייסרס בסיבוב השני באותה תוצאה.
בעונת 2013/2014 השתתף שאמפרט ב-74 משחקים, מהם 58 בחמישייה. הוא קלע בממוצע 6.7 נקודות במשחק, קלט 4.2 ריבאונדים ומסר 1.7 אסיסטים. בעונה זו לא הצליחו הניקס להגיע לפלייאוף וסיימו במקום התשיעי.

קליבלנד קאבלירס

ב-5 בינואר 2015, באמצע עונת 2014/2015, עבר שאמפרט בטרייד לקליבלנד קאבלירס לאחר שלוש וחצי עונות עם הניקס. בטרייד, שכלל גם את אוקלהומה סיטי ת'אנדר, קיבלו קליבלנד בנוסף לשאמפרט גם את חברו לניקס ג'יי אר סמית' ובחירה בדראפט 2015. בתמורה העבירו הקאבלירס לאוקלהומה את דיון וייטרס ולניקס את לו אדמונסון, אלכס קירק ובחירת סיבוב שני בדראפט 2019. 
בקליבלנד פתח שאמפרט בעיקר על הספסל, לאחר שבעת הגעתו לקבוצה היה פצוע. את עמדת הקלע בחמישייה מילא דווקא ג'יי אר סמית', שבניו יורק פתח בעיקר בספסל. בעונתו השנייה בקליבלנד, 2015/2016, זכה עמה באליפות ה-NBA.

סקרמנטו קינגס

לקראת עונת 2018/2019, לאחר כ-3 וחצי עונות עם הקאבלירס, נשלח לסקרמנטו קינגס כחלק מטרייד משולש עם יוטה ג'אז. ב-42 משחקיו בקבוצה קלע 8.9 נקודות בממוצע למשחק.

יוסטון רוקטס

בפברואר 2019 הועבר מסקרמנטו ליוסטון רוקטס, כחלק מטרייד משולש עם הקאבלירס.
ירון ניב

ירון ניב (נולד ב-1950) הוא פרופסור מן המניין קליני לרפואה פנימית וגסטרואנטרולוגיה, סמנכ"ל משרד הבריאות לאיכות ובטיחות הטיפול. בעבר סגן מנהל המרכז הרפואי רבין ומנהל המערך לאיכות, בטיחות הטיפול ואקרדיטציה. שימש כיו"ר האיגוד לגסטרואנטרולוגיה ומחלות כבד 1998–2001. יו"ר החברה הישראלית לבטיחות הטיפול וניהול סיכונים ברפואה.

ביוגרפיה

ירון ניב נולד בתל אביב. נשוי לגליה..
בשנת 1976 סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, במסגרת העתודה האקדמאית. את הסטאז' עשה בבית החולים אסף הרופא. שירת בצה"ל בנח"ל ואחר כך בחיל המודיעין כרופא צבאי, והקים את מערך הרפואה ביחידה 8200.
לאחר סיום שירותו הצבאי התמחה בהמרכז הרפואי שיבא ובשנת 1983 עבר לנהל את היחידה הגסטרואנטרולוגית בבית החולים רבקה זיו בצפת והיה רופא משפחה בקיבוץ כפר בלום. בתקופת עבודתו בגליל העליון בצע סקר לגילוי מוקדם של סרטן המעי הגס והיה בין הראשונים שבצעו סקר זה בישראל. בשנת 1990 התמנה למנהל המכון לגסטרואנטרולוגיה במרכז הרפואי סורוקה ולפרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 1994 עבר לנהל את המכון לגסטרואנטרולוגיה בבית החולים בילינסון ובהמשך הקים את המרחב לגסטרואנטרולוגיה (בילינסון, השרון ומרפאת קונקורד). הדריך בשנותיו כמנהל מכון לגסטרואנטרולוגיה 25 מתמחים. בשנת 2012 הצטרף להנהלת המרכז הרפואי רבין כסגן מנהל והקים את המערך לאיכות.
מתלמידיו – פרופ' רם דיקמן, פרופ' זהר לוי, ד"ר בוריס ספוז'ניקוב.

פעילות מחקרית וקלינית

פרסם כ־400 מאמרים מדעיים בעיקר בנושאי גילוי מוקדם של סרטן המעי הגס, הפרשת מוצינים במערכת העיכול, מחלת כיב והליקובקטר פילורי. משמש כסוקר ברוב העיתונים המובילים בגסטרואנטרולוגיה ובאיכות. חבר באיגודים מדעיים באירופה ובארצות הברית. שותף להנחיות קליניות ומחקרים רב-מרכזיים כמו הנחיות מסטריכט (EHMSG). השתלם ב UCSF ובביילור והיה פרופסור אורח ב UCSD ובמדריד.
כל ישראל ערבים (ארגון)

"כל ישראל עֲרֵבִים" היא תוכנית וקרן צדקה (המשמשת כמעין ביטוח הדדי), לציבור הדתי והחרדי בישראל, שמטרתה להבטיח יכולת כלכלית ליתומים שהוריהם חברים בתוכנית, על ידי הסכם שבסיסו כאשר אחד ההורים מתוך אלפי המשפחות החבר בארגון, נפטר והשאיר יתומים לא נשואים, כל החברים בתוכנית תורמים סכום סמלי ואחיד עבור כל יתום, ובסך הכל מצטבר סכום נכבד. מופעלות שתי תוכניות כאלה, "כל ישראל עֲרֵבִים" על ידי ועד הרבנים לענייני צדקה ו"עֲרֵבִים" על ידי קופת העיר בני ברק. השם מבוסס על דברי חז"ל כל ישראל עֲרֵבִין זה לזה. רבנים חרדיים בולטים חתמו על קול קורא התומך בהצטרפות לתוכניות.

רקע

בתקופה של לפני השקת התוכנית היה נהוג בקופות הצדקה המרכזיות בציבור החרדי להקים קרן צדקה לשארים. גיוס כספי הקרן כלל מסע איסוף כספים נרחב בארץ -ולעיתים אף בחו"ל- על מנת להגיע לסכום היעד שנקבע מראש זאת כדי לכלכל את השארים (אלמן/אלמנה ויתומים) כאשר המפרנס העיקרי במשפחה נפטר.
הסיבה לרצון למצוא מיזם חילופי היה משום שעם הזמן רבו המקרים של משפחות שאחד מבני הזוג נפטר מה שגרם לגיוס הכסף להיות מבצע מסובך יותר. נוסף לכך, צורת איסוף הכספים שכללה הדפסת עלונים עם חתימות רבנים אשר חולקו בתיבות הדואר ובבתי הכנסת בריכוזים החרדים בהם פורסמו תמונות בני המשפחה, עתים, בנוסף לטקסט בו תוארו קשיי המשפחה, בדרך כלל בהגזמה יתירה מתוך רצון לעורר את האנשים לתרום, מה שגרם לחשיפה מיותרת של המשפחה שנאלצה להסכים לכך באין ברירה אחרת.
בשנת ה'תשס"ה (2005) לערך, גיבש את הרעיון שמואל ליאני, עסקן חרדי מהעיר אלעד, והעלה אותו בפני הנהלות קופות הצדקה. התוכנית מציעה מעין ביטוח הדדי שתאגד קבוצות בנות כעשרת אלפי איש כל אחת. חברי הקבוצה יחתמו על הסכם שלפיו במקרה של מות אחד החברים בקבוצה תגבה הקרן עבור כל יתום 50,000$ בהוראת קבע או באשראי, כשבכל חודש ייגבו 64 שקלים לכל היותר. עד לנישואי הילדים ישמש סכום הכסף כקרן המניבה רווחים עבורם. באופן כזה יושג הסכום בקלות רבה יחסית ותישמר צנעת הפרט של היתומים.
התוכנית יצאה לפועל וזכתה להצלחה.

פעילות התוכנית כיום

תוכנית "ערבים", מופעלת על ידי שתי קופות הצדקה המרכזיות בציבור החרדי, ועד הרבנים לענייני צדקה ומכונה בשם "כל ישראל ערבים", ועל ידי קופת העיר בני ברק המכונה "עֲרֵבִים", כאשר שני הגופים יצאו כמעט במקביל עם פרטי התוכנית אל הציבור, והתנהלה מתחת לפני השטח מלחמת קרדיט בשאלה מי המציא את הרעיון. שני הגופים זכו לתמיכה נרחבת של גדולי הרבנים, ולמעשה אדם יכול לבחור לאיזה תוכנית להצטרף. הסכום הנגבה לכל יתום בפועל, הוא 2.5 דולר, בתוכנית כל ישראל ערבים, עבור כל יתום, ובתוכנית "עֲרֵבִים" הסכום הוא כ-1.5 דולר לכל יתום.
הנהלות התוכניות מצהירות שככל שיצטרפו עוד בתי אב לתוכנית כך ירד הסכום שנגבה מכל חבר.
בראיון עם הוגה הרעיון באוגוסט 2011 נמסר כי מספר החברים בארגון עומד על 46,000. לדבריו, יותר מאלפיים יתומים נעזרו בקרן מאז היווסדה.
בעקבות המיזם נפתחה בציונות הדתית קרן יחד.
הרומן

עלילה

הסדרה בנויה כרשומון של פלאשבקים של הדמויות המרכזיות בסדרה, מתוך חקירת משטרה, על ידי הבלש ג'פריז, של פשע שטרם ידועה לצופים מהותו. כל פרק בסדרה מורכב משני חלקים: חלק שבו העלילה מסופרת מנקודת המבט של נואה סולווי, מורה נשוי ואב לארבעה המתגורר בברוקלין, שמתקשה בכתיבת ספרו השני, וחלק שבו העלילה מסופרת מנקודת מבטה של אליסון לוקהארט, מלצרית נשואה המתגוררת במונטוק שבלונג איילנד, שבנה היחיד נפטר בגיל ארבע (מותו מעיב על חייה של אליסון לאורך הסדרה). במידה ניכרת כל אחד מהשניים מספר אותה עלילה, אך לא רק נקודת המבט שונה, אלא יש הבדלים, לעיתים משמעותיים, בפרטים העובדתיים.

עונה ראשונה

נואה ואליסון נפגשים במהלך חופשת קיץ משפחתית של משפחת סולווי בלונג איילנד, שם מתארחת המשפחה בבית הוריה של האם, הלן (אשתו של נואה). ניצתת ביניהם תשוקה עזה, בלתי מוסברת, הגורמת לכל אחד מהם לבגוד בבן זוגו. לאחר שהסובבים אותם מגלים את דבר הבגידה, כל אחד מהשניים מתוודה על הבגידה באוזני בן זוגו ומנסה לשקם את נישואיו, אך התשוקה גוברת, והשניים חוזרים להתראות. כאשר הלן מגלה שגם בביתם נואה שכב עם אליסון, היא מגרשת אותו מהבית.
נואה והלן מגלים שבתם הבכורה, ויטני בת ה-16, הרתה לסקוטי לוקהארט, גיסה של אליסון, שאותו פגשה בחופשת הקיץ. הדבר מעורר זעם רב של נואה כלפי סקוטי.
בפרק סיום העונה הראשונה מתברר לצופים מה שנרמז בפרקים הקודמים - הפשע שאותו חוקר הבלש ג'פריז הוא מותו של סקוטי לוקהארט. נואה, שבשלב מתקדם של העלילה חי באושר ובעושר עם אליסון, נעצר כחשוד ברצח.

פרסים

הסדרה זכתה בפרס "גלובוס הזהב" לשנת 2014 לסדרת הדרמה הטובה ביותר והשחקנית הטובה ביותר (רות וילסון). מאורה טירני זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 2015.
דונפזיל

שימושים קליניים

מחלת אלצהיימר - נכון לאוקטובר 2013 לא הוכח באופן מוחלט כי השימוש בדונפזיל או תרופות דומות אחרות משנה את מהלכה או את התקדמותה של מחלת האלצהיימר. עם זאת, מחקרים מבוקרים למשך 6 עד 12 חודשים הראו יתרונות מסוימים בהכרה והתנהגות. מחקרים ראשוניים דיווחו שטיפול בדונפזיל עלול להיות בעל השפעות על היבטים שונים של התקדמות המחלה, כגון נפח ההיפוקמפוס. לכן, נוירולוגים ופסיכיאטרים מרבים להשתמש בדונפזיל כטיפול באלצהיימר. בשנת 2005, המכון הלאומי של בריטניה למצוינות קלינית (NICE), הסיר את המלצתו לשימוש בתרופה למחלת אלצהיימר בדרגה קלה עד מתונה, בהתבסס על כך שלא נצפה שיפור משמעותי בתוצאות התפקוד, באיכות החיים או בתסמינים התנהגותיים. עם זאת, המכון תיקן את הנחיותיו בהמשך והורה על טיפול בדונפזיל בחולים בשלב בינוני של המחלה, שעבורם הצטברו ראיות חזקות יותר לשיפור.
ראיות משני ניסויים קליניים נוספים מציינות שהתרופה עשויה להיות יעילה למחלה בדרגה בינונית עד חמורה. דוגמה לכך היא מאמר ממכון קרולינסקה שפורסם ב-Lancet בתחילת שנת 2006, שבו נקבע כי דונפזיל משפר תפקוד קוגניטיבי גם בחולים עם תסמיני AD חמורים. ובאוקטובר 2006 מנהלת המזון והתרופות האמריקאים אישרה גם את Aricept לטיפול בשיטיון חמור.

מינונים

בדרגה קלה עד בינונית של מחלת אלצהיימר, מינון התחלתי מומלץ הוא 5 מ"ג פעם ביום. לאחר זמן של ארבעה עד שישה שבועות, מומלצת לעיתים עלייה במינון ל -10 מ"ג פעם ביום. בדרגת מחלה בינונית עד קשה אותו המשטר נמצא בשימוש, אבל במינימום זמן של שלושה חודשים, חולה יכול לקבל מינון של 23 מ"ג פעם ביום. חולי דמנציה צריכים לקבל 5-10 מ"ג, פעם ביום. המינון היומי המרבי הוא 23 מ"ג פעם ביום והמינון הנהוג הוא 5-10 מ"ג.

התוויות נגד

יש להשתמש בזהירות בחולים עם מחלות לב, הפרעות הולכה לבביות, מחלת ריאות חסימתית כרונית, אסתמה, הפרעות חמורות בקצב לב ותסמונת הסינוס החולה. חולים עם הפרעות במערכת העיכול צריכים להשתמש בזהירות כיוון שהתרופה עלולה לגרום לבחילות או הקאות. תסמינים אלה עלולים להופיע באופן תכוף יותר בתחילת הטיפול או לאחר העלאה במינון.

תופעות לוואי

תופעות לוואי נפוצות כוללות קצב לב איטי, בחילה, שלשול, אנורקסיה, כאבי בטן, וחלומות מלאי חיים.
בשנת 2006, פרסם היצרן Eisai הצהרה כי מחקר אחד שעסק בדמנציה וסקולרית מצא הבדל בשיעור החולים שמתו לאחר שטופלו בדונפזיל (1.7%) לעומת קבוצת הפלצבו (0%). זה יכול להיות בגלל שיעור תמותה נמוך מהרגיל בקבוצת הפלצבו. ניתוח של כל שלושת ניסויי דמנציה וסקולרית, על פי Eisai, "לא מראה הבדלים מובהקים סטטיסטית בשיעורי תמותה שנצפו בין דונפזיל וקבוצת הפלצבו."
רופא דיווח על כמה מקרים של מאניה.
אבי בלסברגר

אָבִי בְּלַסְבֶּרְגֶר הוא מנהל סוכנות החלל הישראלית. בעברו כיהן כמנכ"ל אלביט מערכות אבטחה.

ביוגרפיה

בוגר תואר ראשון ושני בהנדסת מכונות באוניברסיטת בן-גוריון ובעל תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
נכון ל-2016, לומד לתואר שלישי באסטרופיזיקה בטכניון
בלסברגר עבד במשך 30 שנה בחברות אלביט מערכות. התחיל כמהנדס פיתוח במיזמי מצלמות ללווייני תצפית בחברת אלביט מערכות אלקטרו-אופטיקה (אל-אופ), ועבד במגוון מיזמים, עד שהגיע להיות מנהל חטיבת המודיעין החזותי (בעבר אלביט אלקטרואופטיקה).
לאחר מכן עבר לחברת OIP, חברת בת של אלביט בבלגיה. בתפקידו האחרון שימש כמנכ"ל אלביט מערכות אבטחה. פרש מהחברה בשנת 2013.
כמו כן, היה חבר בוועדה המנחה של סוכנות החלל הישראלית, מרַכז ועדת החלל של המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי (מולמו"פ) וכן יועץ למוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית בתחום התוויית מדיניות החלל.
החל ממאי 2016 משמש מנהל סוכנות החלל הישראלית, לאחר פרישתו של מנחם קדרון.
תומאס שטרונץ

קריירת מועדונים

שטרונץ שיחק בקבוצת הנוער של דיסבורג, וממנה עלה לבוגרים בשנת 1986. בדיסבורג צבר שטרונץ 94 הופעות והבקיע 30 שערים.
בשנת 1989, בגיל 21, חתם שטרונץ בבאיירן מינכן, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע 5 שערים ב-20 הופעות, וזכה באליפות הבונדסליגה. בשנת 1992 עבר שטרונץ לשטוטגרט, בה צבר 79 משחקים והבקיע 12 שערים בשלוש עונות.
בשנת 1995 חזר שטרונץ לבאיירן מינכן, והחל לקצור הצלחות ותארים. כבר בעונתו הראשונה זכה בגביע אופ"א בשנת 1996, לאחר ניצחון כפול בגמר על בורדו. שטרונץ שיחק חמש עונות בקדנציה השנייה בבאיירן מינכן, בהן לבד מגביע אופ"א, זכה בארבע אליפויות, שני גביעים מקומיים וארבעה גביעי הליגה הגרמנית, והיה חלק מהקבוצה שהגיעה לגמר ליגת האלופות 1999 והפסידה למנצ'סטר יונייטד משני שערים בתוספת הזמן, אך לא שיחק בגמר. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה מיעט לשחק עקב פציעות טורדניות, ונאלץ לפרוש בסוף שנת 2000, בגיל 32.

קריירה בינלאומית

לשטרונץ 41 הופעות במדים הלאומיים. שטרונץ ייצג את גרמניה במונדיאל 1994, ולקח חלק בזכייה הגרמנית בטורניר יורו 1996, כאשר בדרך אל הזכייה הבקיע פנדל בבעיטות הכרעה נגד נבחרת אנגליה בחצי הגמר.

לאחר הפרישה

שטרונץ שימש כמנכ"ל בוולפסבורג בשנת 2005, פוטר מהתפקיד כעבור שנה. בהמשך הועסק באותו תפקיד על ידי רוט-וייס אסן, ופוטר גם משם. כיום שטרונץ מועסק בפרשנות כדורגל בערוץ ספורט 1 הגרמני.

חיים אישיים

אשתו של שטרונץ, קלאודיה, עזבה אותו לטובת שטפן אפנברג, חברו לבאיירן מינכן ולנבחרת גרמניה.
הידברות (ארגון)

ערוץ הידברות

פעילותו העיקרית של הארגון בישראל היא הפעלת ערוץ הידברות בטלוויזיה הרב-ערוצית. הערוץ הוקם בשנת 2008 ומשודרות בו הרצאות וסדנאות בנושאים כגון אמונה, חינוך, שלום בית, אהבה, שם האדם, יהדות ומדע, ישראל והעמים והתמודדות עם קשיים. בערוץ גם תוכניות לילדים, אירוח, מוזיקה וכתבות. הערוץ משדר 24 שעות ביממה, למעט שבתות וחגים. שידורי הערוץ מועברים גם באתר האינטרנט של הארגון. בערוץ מרצים הרב זמיר כהן, הרב דוד לאו, הרב שלום ארוש, הרב מיכאל לסרי, הרב שמחה כהן, הרב יצחק פנגר, הרב אהרון לוי, הרב אורי זוהר, הרב ראובן זכאים, הרב יגאל כהן, הרב יוסף בן פורת, וכן מרצים מארגון "ערכים" ועוד. מנהל הערוץ הוא הבמאי איתי וולמן.
הערוץ שודר בתחילה בכבלים ובלוויין (אפיק 97), וכיום הערוץ משודר גם בסלקום tv ובפרטנר TV.

ממיר צופיה

בשנת תשע"ו השיק הארגון את צופיה, ממיר דרכו ניתן לצפות רק בתכני טלוויזיה של הארגון או שהותאמו ונערכו על ידי הארגון. המערכת פועלת דרך מסך או דרך ממיר ייעודיים. לפי הכרזת הארגון, המערכת אינה מיועדת לחרדים. דמי המנוי כוללים את כל חבילות הערוצים: בית המדרש (שיעורי תורה), עולם הילדים, עולם הקטנטנים, ערוץ המשפחה, ערוץ מוזיקה, ערוץ טבע וערוץ נשים. המערכת נתקלה בהתנגדות חריפה של הרב אמנון יצחק והרב בן ציון מוצפי.