google/wiki40b huggingface dataset:
רצח כתוב היטב

תקציר עלילת הסרט

מחבר ספרי הפשע העשיר הרלן טרומבי מזמין את משפחתו הלא מתפקדת המורחבת לאחוזתו ביום הולדתו ה-85 בתקווה לאחד את כולם. עם זאת, לאחר מסיבת יום ההולדת, הרלן נמצא מת על ידי המשפחה והבלש בנואה בלאן נקרא לחקור את המקרה. די מהר, כולם במשפחה הופכים לחשודים.

הפקה

ביוני 2010 הביע הבמאי ריאן ג'ונסון עניין לעשות סרט תעלומת רצח בהשראת אגאתה כריסטי. הוא אמר לאינדפנדנט שהוא רוצה לעשות את הסרט לאחר שיסיים את העבודה על לופר (2012). עם זאת, פרויקט הקולנוע הבא של ג'ונסון אחרי "לופר" התגלה כ"מלחמת הכוכבים: אחרוני הג'דיי" (2017).
הסרט הוכרז בספטמבר 2018, כשדניאל קרייג מככב בסרט. ה נמכר למפיצים במהלך פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2018. באוקטובר 2018 הצטרפו כריס אוונס, לייקית' סטנפילד, מייקל שאנון, אנה דה ארמס, דון ג'ונסון, ג'יימי לי קרטיס וטוני קולט. בנובמבר 2018 הצטרפו כריסטופר פלאמר, ג'יידן ליברהר, קתרין לנגפורד, ריקי לינדהום, אידי פטרסון וראול קסטילו. שאנון השווה את הסרט ליצירותיה של כריסטי. במרץ 2019 חשף פרנק אוז, שעבד בעבר עם ג'ונסון במלחמת הכוכבים: אחרוני הג'דיי, כי הוא יופיע בתפקיד קטן.
ג'ונסון הודה כי הושפע מכמה מותחני מסתורין קלאסיים וקומדיות מסתוריות כמו "האחרונה משילה", "רצח באוריינט אקספרס", "משהו ברגליים", "רצח במוות", "מוות על הנילוס", "העיניים הפרטיות", "המראה הסדוקה", "רשע תחת השמש", "מלכודת המוות", "רמז מסתורי" ו"פארק גוספורד".

צילומים

צילומים עיקריים החלו ב-30 באוקטובר 2018, בבוסטון, מסצ'וסטס והושלמו ב-20 בדצמבר 2018.

שחרור

הסרט הוקרן לראשונה בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-7 בספטמבר 2019. הוא אמור להיוץ מופץ לאקרנים בארצות הברית ב-27 בנובמבר 2019.

ביקורת

באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג 98% על סמך 59 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.46 / 10. בקונצנזוס של מבקרי האתר נכתב, "רצח כתוב היטב מחדד את טרופי התעלומות הישנים עם יציאת מתח מורכבת בקפידה העושה שימוש מבריק בהרכב הכוכבים של התסריטאי ריאן ג'ונסון." אתר מטאקריטיק, המשתמש בממוצע משוקלל, הקצה לסרט ציון של 83 מתוך 100 על סמך 18 מבקרים.
דייוויד רוני, שכתב עבור "הוליווד ריפורטר", תיאר את הסרט כ"[סרט] זומם בעל אופי מזויף, משעשע להפליא ובלתי מוערך" ו"פינוק מתחילתו ועד סופו". הוא הילל את תסריט הסרט, שמחזיר את הצופה לתעלומות הרצח של שנות השבעים ושיבח גם את הופעות השחקנים.
קצין העיר

קצין העיר היה שמו של מוקד בו נמצאו נציגי צה"ל באזורים מקומיים (לרוב עירוניים) ברחבי הארץ. מוקד זה היווה גורם המספק מענה לכל שאלה או בעיה בה נתקלו החיילים החל מעת גיוסם. טיפול במלש"בים לעומת זאת היה בסמכות לשכת הגיוס.
בין העניינים שהיו באחריות של מוקד קצין העיר נכללו טיפול במצוקות נפשיות ותמיכה נפשית לחיילים, טיפול במשפחות כלואים, מתן מספרי טלפון צבאיים לאזרחים, מתן אישורים צבאיים רשמיים, ייעוץ בסיסי לגבי תנאי שירות, הארכת אישורי שהייה מחוץ לבסיס, מתן שירותי ייעוץ וסעד משפטי חינם לחיילים, איתור חיילים ומסירת הודעות חשובות כגון אזעקת חיילים במקרה של פטירת קרוב מדרגה ראשונה, והודעות נפגעים.
עד לשנות התשעים של המאה ה-20, סופק במוקדי קצין העיר גם שירות רפואי לחיילים שהיו בחופשה ונזקקו לטיפול רפואי. השירות הרפואי לחיילים בחופשה עבר במהלך שנות התשעים למרפאות אזוריות או מרחביות, באחריות חיל הרפואה. המרפאות החדשות כונו בטעות "מרפאות קצין העיר", דבר שגרם לבלבול אצל חיילים שפנו בשוגג ליחידות קצין העיר שלא סיפקו עוד שירות רפואי.
בשנת 2014 היו קיימים 12 קציני עיר ברחבי הארץ: אילת, אשקלון, באר שבע, חיפה, טבריה, ירושלים, נהריה, נתניה, עפולה, קריית שמונה, רחובות, תל אביב.
ב-2015 החליט ראש אכ"א, אלוף חגי טופולנסקי, על סגירת כל יחידות קציני הערים. משימותיהם, מלבד הודעות על נפגעים, הועברו לקצינת פניות הציבור (בראשי תיבות, "קפ"ץ"). מאז סגירת יחידות קציני הערים, אזרחים יכולים לקבל מענה טלפוני באמצעות מוקד קצינת פניות הציבור. הודעות למשפחות נפגעים נמסרות על ידי מודיעי נפגעים, והפעלתם היא באמצעות ראשי זירות נפגעים בחמ"ל הנפגעים של מנה"ק.
בת-שבע קניבסקי

קורות חייה

נולדה בשכונת מאה שערים בירושלים, בתם הבכורה של הרב יוסף שלום אלישיב ושיינה חיה, בת הרב אריה לוין. בילדותה נלוותה לסבה הרב אריה לוין בהליכתו לבקר את אסירי המחתרות וכן בביקוריו אצל חולים ואלמנות. בצעירותה עבדה בהנהלת חשבונות ועזרה לאביה, הרב אלישיב, בהגהת כתבי סבו הרב שלמה אלישוב, בעל ה""לשם שבו ואחלמה".
בחודש כסלו תשי"ב נישאה לרב חיים קניבסקי, שלמד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. את הצעת השידוך הציע החזון איש. לאחר נישואיהם עברו להתגורר בשיכון חזון איש בבני ברק. החל משנות ה-90 החלה לקבל נשים בביתה לעצה ולברכה - תופעה יוצאת דופן בציבור החרדי. בשנותיה האחרונות הקפידה להתפלל תפילת ותיקין בבית הכנסת לדרמן הסמוך לביתה, ועם הזמן הצטרפו אליה נשים רבות. נשים שבאו לבקש את ברכתה ייחסו לה מופתים.
נהגה לקיים מדי שבוע טקס הפרשת חלה לנשים באולם של בית הכנסת לדרמן, כשבסיומו בירכה את המשתתפות בזכות קיום המצווה. נוהג זה נמשך לאחר פטירתה על ידי בתה הרבנית לאה קולדצקי.
בשבת חול המועד סוכות תשע"ב נפטרה בחדרה מדום לב. מסע הלוויתה התקיים בבני ברק בהשתתפות עשרות אלפים, אל בית הקברות שומרי שבת בבני ברק, שם נטמנה. בשל ההלוויה בוטלו חלק מאירועי שמחת בית השואבה שהיו אמורים להתקיים במוצאי שבת. בקריית ויז'ניץ בבני ברק, מרכזה של חסידות ויז'ניץ, הוכנסו באותו לילה שלושה ספרי תורה, ובשעת ההלוויה הופסקה השמחה וחודשה עם סיומה.
בעקבות מותה, שינו כמה ארגונים ומוסדות את שמם והסבו אותו על שמה.

משפחתה

בניה הם הרבנים: אברהם ישעיהו, שלמה ויצחק שאול קניבסקי. בנותיה הן: חנה (נפטרה התשע"ד, 2014) - הייתה נשואה לרב שרגא נח שטינמן; לאה - נשואה לרב יצחק קולדצקי; רות - נשואה לרב יהושע צביון; ברכה - נשואה לרב זליג ברוורמן; ודינה - נשואה לרב אלעזר דוד אפשטיין.
לאחר מותה הוציאו בני משפחתה לזכרה במהדורה פנימית את הספר מצבת בת-שבע ובו חידושי תורה מאת עשרות מנכדיה.
בתה, הרבנית לאה קולדצקי, ממלאת את מקומה בקבלת נשים לברכה בביתו של אביה, לבקשתו.

הנצחה

בפברואר 2018 נחנכה בשכונת רמת בית שמש ג' טיפת חלב על שמה.
תורת ההסתברות

תורת ההסתברות היא ענף של המתמטיקה המשמש לניתוח כמותי של מאורעות שיש בהם אקראיות וחוסר ודאות, כגון ההסתברות שבהטלת שתי קוביות יצא הצירוף 6/6.
לתורת ההסתברות חשיבות רבה כבסיס לסטטיסטיקה, לתורת המשחקים, לעיבוד אותות, לאלגוריתמיקה, לתורת התורים, לכלכלה, לתורת האינפורמציה ולתחומים רבים נוספים.

מושגי יסוד

מושג בסיסי בתורת ההסתברות הוא מאורע פשוט, שהוא תוצאה אפשרית אחת מתוך כלל התוצאות האפשריות במרחב המדגם. מאורע הוא קבוצה כלשהי של תוצאות (תת-קבוצה מתאימה של מרחב המדגם). בהטלת מטבע בודד מרחב המדגם כולל שתי תוצאות אפשריות: "עץ" או "פלי". כל הטלה של מטבע היא מאורע פשוט, שניתן לשייך לו הסתברות. אם נניח שמרחב המדגם הוא סימטרי, נקבל שההסתברות למאורע הפשוט בו המטבע נופל על הצד "עץ" היא בדיוק חצי.
בהטלת קובייה יש שש תוצאות אפשריות (הערכים 1 עד 6 המתקבלים בצד העליון של הקובייה). במקרה זה תוצאות אלה הן מאורעות זרים (כלומר אינם יכולים להתרחש בבת אחת) ושווי הסתברות, בהנחה שהקובייה סימטרית. מאורעות נחשבים כבלתי תלויים אם ההסתברות להתרחשות של כל אחד מהם אינה מושפעת מהעובדה שהאחר כבר קרה. שתי הטלות נפרדות של קובייה, למשל, הן מאורעות בלתי תלויים.
אחת התכונות הבסיסיות של מרחבי הסתברות היא שההסתברות של איחוד מאורעות זרים שווה לסכום ההסתברויות של כל אחד מהמאורעות. תכונה זו מתאימה להנחה האינטואיטיבית שהסיכוי שלפחות אחד משני מאורעות יתרחש הוא סכום הסיכויים שכל אחד מהם יתרחש בנפרד, כל עוד אין ביניהם חפיפה. לדוגמה, בהטלת קובייה סימטרית ההסתברות לכל תוצאה אפשרית היא שישית. למאורע "תתקבל תוצאה זוגית", שהוא איחוד של המאורעות הזרים, שיתקבל 2, 4, או 6, יש הסתברות של חצי - שלוש שישיות.
ההסתברות של חיתוך של מאורעות בלתי תלויים, כלומר ההסתברות שכל המאורעות הללו יקרו יחדיו, שווה למכפלת ההסתברויות של כל אחד מהמאורעות. דוגמה: מה ההסתברות שבשלוש הטלות רצופות של מטבע התוצאה "עץ" תופיע לפחות פעם אחת? המאורע המשלים למאורע זה הוא שבכל שלוש הזריקות הופיעה התוצאה "פלי". ההסתברות של מאורע זה שווה למכפלת ההסתברויות של התוצאה "פלי" בכל אחת משלוש הזריקות, כלומר ההסתברות של המאורע המשלים היא חצי כפול חצי כפול חצי, שהיא שמינית. לפיכך ההסתברות שבשלוש הטלות רצופות של מטבע התוצאה "עץ" תופיע לפחות פעם אחת היא שבע שמיניות.

הסיכויים שהקובייה תיפול על המספר 6, הם 1/6. הסיכוי שבשתי קוביות יתקבל המספר 6 הוא 1/36 והסיכוי שבשלוש קוביות יתקבל 6 הוא 1/216. כלומר, ככל שמספר הקוביות גדל, הסיכוי שכולן יפלו על אותו המספר קטן. לצורך חישוב הסתברויות של מאורעות מורכבים יותר במרחבים בדידים וסימטריים, נעשה שימוש בשיטות קומבינטוריות.
הצגה לא מדויקת של בעיות בהסתברות עלולה להביא לתוצאות פרדוקסליות. דוגמה בולטת לכך היא פרדוקס המעטפות.
יוהאן בוקסטורף הבן

יוהאן בוקסטורף הבן (לעיתים: הצעיר; בגרמנית: Johann Buxtorf der Jüngere; ‏13 באוגוסט 1599 - 16 באוגוסט 1664) היה הבראיסט קלוויניסט, בן למשפחת מזרחנים בבזל. בנו של ההבראיסט הנודע, יוהאן בוקסטורף.

ביוגרפיה

בוקסטורף חי כל חייו בבזל, נולד ונפטר בה. כבר לפני גיל 13 התקבל ללימודים סדירים באוניברסיטת בזל ובדצמבר 1615 סיים את לימודיו לתואר שני ונסע להשתלם באוניברסיטת היידלברג. בהיידלברג למד מפי דוד פרוז , יוהאן היינריך אלטינג  ואחרים.
הוא ירש את כסאו של אביו בקתדרה ללימודים עבריים באוניברסיטת בזל. כאביו, קיים קשרים עם מלומדים יהודים רבים, בהם: יעקב אבנדנה מלונדון ואחיו יצחק אבנדנה, מנשה בן ישראל מאמסטרדם, מנחם ציון פורטו כהן ויוסף שלמה דלמדיגו מקנדיאה.
אווה נובק ג'ררד

ביוגרפיה

אווה נובק ג'ררד נולדה בבודפשט. היא אחותה הצעירה של אילונה נובק, שחיינית הונגרית בעבר ואלופה אולימפית גם כן.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה נובק ג'ררד במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:00.2 דקות לפני בת ארצה אווה סקלי (3:02.5 דקות). המנצחות בתחרות היו נל ואן וליט ההולנדית (2:57.2 דקות) וננסי ליונס האוסטרלית (2:57.7 דקות). בשלב חצי הגמר קבעה נובק-ג'ררד תוצאה של 2:58.0 דקות.

שיאנית עולם

בשנת 1950 קבעה נובק ג'ררד שיא עולמי חדש במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:48.8 דקות. שנה מאוחר יותר ב-1951 היא שיפרה את שיאה והעמידה אותו על 2:48.5 דקות. נובק ג'ררד שחתה חזה בסגנון השמרני ולמעשה שיאה העולמי שופר לראשונה בשנת 1961 על ידי השחיינית המזרח גרמניה קארן באייר.
לאולימפיאדת הלסינקי (1952) הגיעה נובק ג'ררד כשיאנית עולם במשחה ל-200 מטר חזה. במשחקים האולימפיים היא זכתה בשלוש מדליות. ב-200 מטר חזה זכתה נובק ג'ררד במדליית כסף בתוצאה של 2:54.4 דקות אחרי בת ארצה אווה סקלי (2:51.7 דקות, שיא אולימפי חדש). היה זה מאבק בין שלוש שחייניות מהונגריה, אך אלינור גורדון מקיי מבריטניה (2:57.6 דקות) התברגה ביניהן במקום השלישי לפני קלרה קילרמן ברטוש שסיימה במקום הרביעי בתוצאה זהה. כמו כן, היה הבדל רב בסגנון השחייה שלהן, סקלי שחתה חזה בסגנון ידיים פרפר ואילו נובק ג'ררד שחתה בסגנון השמרני. במשחה ל-400 מטר חופשי היא זכתה במדליית כסף נוספת בתוצאה של 2:13.7 דקות אחרי בת ארצה ולריה גינג (5:12.1 דקות, שיא אולימפי). במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי היא וחברותיה (אחותה המבוגרת אילונה נובק, יהודית תמש וקטלין סוקה) זכו במדליית זהב בתוצאה של 4:24.4 דקות, שיא עולם חדש שיפור לשיא העולמי הקודם שלהן (4:27.2 דקות) לפני ההולנדיות (4:29.0 דקות) והאמריקאיות (4:30.1 דקות). נובק ג'ררד קבעה במשחה זה את הזמן המהיר בתחרות 1:05.1 דקות. במשחה ל-200 מטר חזה בשלב המוקדמות, קבעה נובק ג'ררד שיא אולימפי חדש, בתוצאה של 2:54.0 דקות.
נובק ג'ררד פגשה את בעלה פייר ג'ררד, עיתונאי ספורט במשחקים האולימפיים בהלסינקי ומאוחר יותר התחתנה איתו. היא עברה להתגורר בבריסל, שם עבדה כרופאה וערכה את מחקריה.
לאולימפיאדת מלבורן (1956) הגיעה נובק ג'ררד בכושר לא טוב וכשחיינית נבחרת בלגיה. היא לא הצליחה לעלות לשלב הגמר, כשחתה במוקדמות תוצאה של 3:02.7 דקות ודורגה בסיום במקום ה-12.
אווה נובק ג'ררד נפטרה בבריסל שבבלגיה בשנת 2005.
פליקס אמיו

מטוסי אמיו

אמיו נולד בשרבור שבצרפת למשפחה אמידה. בילדותו פיתח תשוקה לטכנולוגיה בכלל ולתעופה בפרט. בשנת 1908 עברה משפחתו להתיישב באזור כפרי ממערב לפריז. באותו אזור בנו חלוצי התעופה צרפתיים מוסכים למטוסים והשטח הפתוח התאים לשדות תעופה. בשנת 1912 בנה אמיו את המטוס הראשון שלו בלה בורז'ה. בשנת 1913 רשם פטנט למערכת הזרקת דלק למנועי מטוסים.
בשנת 1914 התגייס לחיל האוויר הצרפתי ונשלח לחזית. הוא שירת כטייס עד אוקטובר 1915, ואז נקרא על ידי נציג הממשלה האחראי לציוד אווירי לקבל אחריות לבניית מטוסים. את ההון לחברה הביאו פול ופייר ורטהיימר (לימים הבעלים של בושם שאנל). ב-1920 ייצר מטוסים מדגמים שונים לשימוש חיל האוויר הצרפתי. ב-1919 הקים מפעל לייצור מטוסים בקולומב. המטוסים הצליחו לשבור שיאי תעופה שונים.
ב-1929 יצרה הממשלה הצרפתית חברה ממשלתית SGA על ידי מיזוג ורכישת יצרנים פרטיים במחיר טוב. אבל ב-1934 התברר שמדובר בכישלון מסחרי. כדי למנוע שערורייה ציבורית החברה הממשלתית נמכרה במחיר נמוך לקבוצה הכוללת את מרסל בלוך האחים ורטהיימר ואמיו.
אמיו פתח בשרבור מפעל בשם Chantiere Aeronautique de Normandy שייצר מפציצים, דגמים חדשים, 370, 350 ו-340, וזכה להזמנות ממשלתיות. עם זאת שיתוף הפעולה עם חיל האוויר הצרפתי השתבש. אמיו עשה כמה טעויות. מחלקת הקניות הממשלתית גרמה לעיכובים רבים, בגלל שינוי במדיניות.
פייר ורטהיימר יצא בינואר 1939 לארצות הברית עם תוכניות לפתוח מפעל הרכבה בניו אורלינס אך העניין לא צלח. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נאלצו שותפיו היהודים של אמיו, האחים ורטהיימר, לעזוב במהירות את צרפת. הם יצאו לברזיל ומשם עברו לניו יורק. כדי לשמור מהחרמה את רכושם הרב, כולל חברת הבשמים, העבירו אותו לאמיו.
ב-3 ביוני 1940 הופצצו המפעלים בלה בורג'ה ויומים מאוחר יותר גם המפעל בשרבור הופצץ. ב-10 ביוני העביר אמיו את המפעל עם 3,000 עובדיו למרסיי והצליח להמשיך לייצר ולספק תעסוקה. באביב 1942 ניסה אמיו ליצור קשר עם פייר ורטהיימר שנעשה מנהל בחברת בל בארצות הברית. החיבור נעשה בלתי אפשרי. מפעל אמיו במרסיי ניסה להעביר מטוסים בצבעי צרפת החופשית בצפון אפריקה. אמיו מימן רשת להברחת אנשים מצרפת לדרום אפריקה. הרשת מצליחה לשלוח מידע לאנגלים. במאי 1943 נתפס מרכז הרשת על ידי הגסטפו. מפעלי אמיו עברו לייצר חלקי מטוסים עבור חברת יונקרס הגרמנית.
לאחר המלחמה האחים ורטהיימר חזרו לצרפת ותבעו את רכושם. אמיו החזיר את כל מה שנמסר לו למשמרת. האחים הצהירו שקיבלו יותר ממה שמסרו. פעילותו של אמיו בשנות המלחמה נבדקה במסגרת הליכים שנערכו בצרפת נגד משתפי פעולה עם הגרמנים. אמיו יצא ללא אשמה וללא פגם מוסרי. בשנים אלה בנתה חברת אמיו תעופה כ-400 מטוסים דגם של יונקרס 52 שנקרא AAC.1 Toucan .

מספנות שרבורג

אמיו הפנה את כיוון עסקיו לבניית ספינות דיג וספינות מפרש תחרותיות במפעל על החוף בנמל שרבורג, שנקרא קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי (CMN).

הנצחה

בעירו שרבורג נקראה השדרה המקבילה לנמל בשם שדרות פליקס אמיו.
יוונית עתיקה

היסטוריה

השפה היוונית קיימת בכתב למעלה מ-3,000 שנה. הדעות חלוקות בדבר מקורות הלשון היוונית, ויש תאוריות שונות בנושא. אחת מהן טוענת שהיוונית נוצרה עם הגירת דוברי פרוטו-יוונית (יוונית קדומה מאוד) אל יוון, שהתרחשה בין השנים 3200 לפני הספירה ו-1900 לפני הספירה. על פי תאוריה אחרת, היוונית התפתחה ביוון עצמה מתוך שפה הודו-אירופית קדומה.

ניבים

ליוונית העתיקה היו מספר ניבים, המחולקים לארבע קבוצות: יוונית יונית, ארקדו-סיפריוט, יוונית איולית ויוונית מערבית. הניב הידוע ביותר הוא היוונית האַטִית, הניב של אתונה. חלק ניכר מהספרות היוונית הידועה כיום כתובה בניב זה.

קוינה

בתקופה ההלניסטית השפה היוונית התפשטה לאזורים רבים בעולם, בהם לא דיברו קודם לכן יוונית, וכך הלכה והתפשטה שפה יוונית בעלת אלמנטים משותפים, ואילו הניבים השונים של היוונית הקלאסית דעכו. השפה החדשה נקראה יוונית קוֹינֶה (κοινη), היינו יוונית "משותפת", שהיא בבסיסה יוונית אטית בתוספת מעט איונית ובה נכתבו לימים תרגום השבעים והברית החדשה. לאלכסנדר הגדול נודע תפקיד מהותי בשילוב הניבים היווניים. הניב המשותף הקל על התקשורת בתקופה ההלניסטית, ומשנלמד על ידי בני המדינות שכבש, הפכה היוונית לשפה עולמית לזמן מה. היוונית המשותפת הזו שימשה לינגואה פרנקה של האימפריה הרומית במשך שנים רבות.

פונולוגיה

מערכת ההגה של הלשון היוונית העתיקה מבחינה בין 12 תנועות (חלקן נכתבות כדיגרף, דהיינו צירוף של צמד אותיות), מהן 5 קצרות ו-7 ארוכות. בנוסף קיימים 10 צירופים שונים של דיפתונג. 
בתחום מערכת העיצורים ראוי להזכיר כי היוונית מכירה בנישוף כתכונת מבדילה בחלק ממערכת עיצוריה. 
היוונית העתיקה הבחינה בין שלושה סוגים שונים של הטעמה, אשר יכולים היו להופיע על אחת משלוש ההברות האחרונות של המילה. מערכת הטעם הייתה פונמטית.

מורפולוגיה

המורפולוגיה של הלשון היוונית העתיקה, בדומה לשפות הודו-אירופיות עתיקות אחרות, מאופיינת בנטייתה הרבה: לשמות (שמות עצם,שמות תואר, וכינויים) יש חמש יחסות, שלושה מינים (זכר, נקבה, סתמי), ושלושה מספרים (יחיד, זוגי, רבים), בעוד שלפעלים יש ארבע דרכים (מודוסים), שלושה אופנים (פעיל, סביל, מדיום), שלושה גופים, ושלושה מספרים.
ברוך קטינקא

ברוך קטינקא (19 במרץ 1887 – 18 באפריל 1965) היה מהנדס בניין ישראלי. הוא בנה מספר בתי ציבור בארץ, ובהם את בית ימק"א ירושלים ואת מלון פאלאס בעיר.

ביוגרפיה

נולד בשנת 1887 בעיר ביאליסטוק לשמואל-מנשה קטינסקי ולטובה לבית לימן. משפחת קטינסקי היא מצאצאי מנשה בן ישראל. דודנו הוא ברוך קטינסקי, מראשוני תל אביב. למד בחדר ובבית ספר תיכון, וכן כשנה וחצי בישיבת וולוז'ין. לאחר מכן למד בפוליטכניון שבעיר מיטוויידה (Mittweida). היה חבר "פועלי ציון" ומארגן אגודת הסטודנטים דוברי העברית "התקוה".
ב-1908 עלה קטינקא לארץ ישראל, והיה מהנדס בבית-החרושת לשמן ולסבון "עתיד" (שמן תעשיות) בחיפה. בימי מלחמת העולם הראשונה התגייס ושרת במסגרת צבא העות'מאני ברכבת העות'מאנית, ולימים היה למהנדס הטכני הראשי ברכבת החיג'אזית. בתפקידו זה תכנן והרכיב מנסרה מכנית, בה מנוע של קטר סובב דיסק חיתוך לחיתוך גזרי עץ להסקת הקטרים. לקראת סוף 1917 הוצב בירושלים, ועם נסיגת הטורקים מירושלים קיבל הוראות להתייצבות בדמשק. בדרכו לדמשק, יחד עם שני מהנדסים יהודים שעבדו תחתיו, נודע לו שהוא הוכרז כבוגד והוצא נגדו גזר דין מוות. חרף כך המשיך בדרכו לדמשק, ושם הציג לשופט את מכתבי ההערכה וציוני השבח שקיבל במסגרת פעילותו בירושלים, ושוחרר ממאסר. עד סוף המלחמה המשיך לשרת במסגרת הרכבת החיג'אזית, ובתום המלחמה נלקח בשבי על ידי הבריטים.
קטינקא היה חבר ועדת המים לצדם של שמואל סלושץ והיו"ר ד"ר מאיר גורביץ משהוקמה בשנת 1918. הוא היה ממייסדי 'התאחדות המהנדסים בארץ ישראל' ב-1919 וממקימי שכונת בת גלים בחיפה. עוד היה חבר הנהלת מפלגת הציונים הכלליים. 
בשנת 1927 פרסם המופתי של ירושלים, חג' אמין אל-חוסייני מכרז להקמת מלון פאלאס על אדמת הווקף מול בית הקברות המוסלמי הגדול באזור ממילא שבירושלים. גיוס כספי מוסלמים בעולם לשיפוץ מסגד אל אקצא וכיפת הסלע בהר הבית הותיר בידיו של המופתי הון שהיה בו די כדי לבנות את המלון, והוא יזם את הקמתו במטרה לקדם את האינטרסים האסלאמיים בעיר, ולהוות חיץ בין השכונות היהודיות הסמוכות.
קטינקא העריך שלא יזכה בעבודה בשל היותו יהודי, ולכן הקים שותפות עם קבלן ערבי.
החברה הקבלנית של קטינקא ושל שותפיו (הערבי-נוצרי ג'וזף פסקל אלבינה והיהודי טוביה דוניה) "אלבינה, דוניה וקטינקא" זכתה במכרז, והמבנה נחנך בשנת 1929. גם ביתו של המופתי נבנה על ידי החברה באותה עת.
הקמת המלון לוותה במספר תקריות, שהידועה שבהן הייתה סירובו של ראש העירייה, ראע'ב נשאשיבי, מתנגדו של המופתי, לחבר את המתחם למערכת הביוב העירונית. קטינקא פתר זאת על ידי הקמת מערכת שאיבה וטיהור מים טרם פונו מהמתחם, והזרמתם מבית המלון אל מתחם בית הקברות. עם חפירת בור המים במקום, גילה קטינקא עצמות שמקורן ככל הנראה בבית הקברות המוסלמי בממילא, אולם המופתי החליט לאשר את המשך העבודות למרות זאת, ולהעביר את העצמות מהמקום בתום העבודות. לימים הייתה החלטתו זו לחרב פיפיות.
בשנת 1940 זכה קטינקא במכרז לבניית שתי מצודות טגארט, במסגרת חלוקת הבנייה של המצודות בין קבלנים שונים.
קטינקא נודע בחוש הומור שבא לידי ביטוי בסיפורים שכתב בספרו "מאז ועד הנה". אחד ממעלליו התרחש ברכבת העמק עת קבוצת חיילים גרמנים חנתה בזמן מלחמת העולם הראשונה באזור הקואופרציה במרחביה. החיילים ביקשו להגיע לחיפה ונזקקו ל'קרונועים'. הנהלת הרכבת לא סיפקה להם מנועים וקטינקא לקח מדחף ומנוע של מטוס, הניחו על קרונוע, חבש כובע טייסים ויחד עם טייס גרמני 'הטיס' את הרכבת על המסילה לחיפה.
התגורר רוב ימיו בירושלים בשכונת תלפיות עם אשתו ושלושת ילדיו. בתו, גליליה, הייתה אלמנתו של הבמאי והשחקן גרשון פלוטקין. קטינקא נפטר בשנת 1965 בישראל לאחר מחלה.
יורם גרוס

קורות חיים

יורם גרוס נולד ב-18 באוקטובר 1926 בקרקוב שבפולין למשפחה יהודית. בתקופת השואה, חייו ניצלו בזכות התחזות לנוצרי באמצעות מסמכים אריים. סיפור משפחתו הופיע בסרט רשימת שינדלר של סטיבן שפילברג.
ב-1950 גרוס עלה לישראל יחד עם אחיו נתן ועבד כצלם דוקומנטרי ועיתונאי. ב-1964 ביים והפיק את הסרט רק בלירה. ב-1968 היגר לאוסטרליה יחד עם רעייתו סנדרה ושם הם השתקעו בסידני והקימו את "סטודיו הסרטים של יורם גרוס" וזכו להצלחה גדולה ולפרסים רבים על הפקותיהם. ב-1999 נקנה סטודיו ההפקות שלו על ידי EM.TV. באפריל 2011 הופצה האוטוביוגרפיה של גרוס.
גרוס הפיק 16 סרטי אנימציה עלילתיים מלאים כשמתוכם שמונה מהווים המשך לסרטו הראשון, "דוט והקנגורו".
גרוס הותיר אישה, שני ילדים וחמישה נכדים. גרוס הוא דודו של איש הקולנוע יעקב גרוס.
סדרות ההנפשה הקומיות שהפיק בחברה שלו לאחר שהיגר לאוסטרליה היו בלינקי ביל, משטרת האגדות, ופליפר ולופקה, שלוש הסדרות נוצרו על ידי על ידי היוצרים האוסטרלים רון אייזק וליאורה קמנצקי.
אלעזר דה קארווליו

חייו

דה קארווליו נולד באיגואטו למנואל אלפונסו דה קארווליו ודלילה מנדוסה. למד בארצות הברית אצל סרגיי קוסביצקי במרכז ברקשייר למוזיקה בטנגלווד, ובהמשך היה לעוזר הניצוח של קוסביצקי, במקביל לליאונרד ברנשטיין. בשנת 1963 קיבל תואר דוקטור למוזיקה מן האוניברסיטה של מדינת וושינגטון.
בברזיל כיהן דה קארווליו כמנצח ראשי בתזמורת הסימפונית הברזילאית של ריו דה ז'אנירו, התזמורת הסימפונית של מדינת סאו פאולו, התזמורת הסימפונית של רסיפה, התזמורת הסימפונית של פאראיבה והתזמורת הסימפונית של פורטו אלגרה. בארצות הברית כיהן כמנהל מוזיקלי של תזמורת סנט לואיס, המשרה החשובה ביותר שנשא בה באמריקה, בשנים 1963 עד 1968. במהלך כהונתו בסנט לואיס, נודע כתומך נלהב במוזיקה עכשווית. כמו כן ניצח על תזמורת סנט לואיס בביצוע פולחן האביב של סטרווינסקי, מיסה סולמניס של בטהובן והרקוויאם של ברליוז. 
דה קארווליו לימד באוניברסיטת הופסטרה ובג'וליארד. ב-1987 הצטרף לסגל המורים של אוניברסיטת ייל כפרופסור וכמנצח-הבית. בשנת 1994 היה לפרופסור אמריטוס של ייל. בין תלמידיו היו המנצחים קלאודיו אבאדו, שרל דיטואה, זובין מהטה, גוסטב מאייר, סייג'י אוזאווה, חוסה סרברייר ודייוויד זינמן.
דה קארווליו חיבר אופרות, פואמות סימפוניות ומוזיקה קאמרית.
דה קארווליו היה נשוי לז'וסי דה אוליביירה, מלחינה ופסנתרנית ברזילאית. נפטר ב-1996 בסאו פאולו.
ינס הגלר

קריירת מועדונים

הגלר החל לשחק בקבוצת הנוער של באייר לברקוזן בשנת 2006, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 2008, כאשר הוא משחק לסירוגין גם בקבוצת המילואים. הגלר הושאל בפגרת החורף של עונת 2008/09 לאאוגסבורג, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. הגלר שיחק באאוגסבורג במשך עונה וחצי, ובעונת 2009/10 סיים עמה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה, שמקנה מקום במבחני העלייה לבונדסליגה. במשחקי מבחן אלה כשלו אאוגסבורג והגלר מול נירנברג, שנשארה בבונדסליגה. בתום עונה זו סיים הגלר את ההשאלה לאאוגסבורג, והושאל שוב מבאייר לברקוזן, הפעם למשך שתי עונות לאותה נירנברג, ששיחקה אז בבונדסליגה. הגלר הציג יכולת טובה בשתי עונותיו בנירנברג, כשבעונת 2010/11 סיימה נירנברג במקום השישי, ובעונת 2011/12 סיימה במקום העשירי. הגלר צבר 65 הופעות ליגה במדי נירנברג, בהן הבקיע ארבעה שערים. בתום תקופת ההשאלה חזר הגלר לבאייר לברקוזן, שם שיחק שתי עונות מלאות. בעונת 2012/13 הגיע עם באייר לברקוזן למקום השלישי כשהוא מרבה לשחק בהרכב. בעונת 2013/14 ירדה כמות ההופעות של הגלר באופן משמעותי, ובאייר לברקוזן סיימה רביעית בבונדסליגה.
בתחילת עונת 2014/15 עבר הגלר להרטה ברלין. בעונתו הראשונה בקבוצה צבר 24 הופעות והפך לשחקן הרכב. לאחר מכן ירד משמעותית מספר ההופעות של הגלר.
בינואר 2017 חתם הגלר על חוזה לשנתיים וחצי בבריסטול סיטי. בדצמבר 2018 שוחרר מהקבוצה.

קריירה בינלאומית

להגלר ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21.