HOT

סמלילי החברה

בראשית ספטמבר 2018, נכנסה החברה לתהליך של מיתוג מחדש, בו שינתה את הסמליל שלה ללוגו חדש ומרובע. השקת המיתוג החדש כללה שינוי גם לסמליל החברות "הוט מובייל", "הוט 017" ו"הוט נט", וכן לכל ערוצי הטלוויזיה של החברה.

השידור האנלוגי

עם הקמתן, עמדו בפני חברות הכבלים אתגרים גדולים בנושא הקמת התשתית הטכנית. חלק מהחברות, כגון תבל, העדיפו שלא להשקיע בנושא התשתית, אלא לשכור מבזק תשתית מוכנה, לשלם דמי שכירות אך לחסוך עלויות הקמה. חלק מהחברות, כגון מת"ב וגוונים, בחרו שלא להיות תלויים, ולהניח תשתית משלהן. הדבר בוצע בפועל על ידי ניסור רצועה דקה בכבישי הערים, טמינת כבלים וכיסוי באספלט. על המדרכות הותקנו ארונות שליטה. ההשקעה הכספית בפרויקט זה הייתה גדולה מאד, וביקורת רבה הושמעה מצד האזרחים וראשי הערים על ביצוע קלוקל והריסת תשתיות, ואף הוגשו מספר תביעות משפטיות בנושא. אך עם השנים, כחלק מהתחזוקה השוטפת של כבישי הערים, נעלמו מן הנוף התמונות של הכבישים המחורצים, ותשתית הכבלים הפכה לחלק מהתשתיות הסטנדרטיות האחרות המותקנות בערים, כגון מים חשמל וביוב.
חברות הכבלים השקיעו מראש בכבלים איכותיים והכנה לתקשורת דו כיוונית, מתוך ראיה עתידית של מפת התקשורת, אך בשנים הראשונות התקשורת הייתה חד סיטרית. עם עלייתן לשידור, השתמשו חברות הכבלים בשידור אנלוגי רגיל, כאשר ניתן היה להבחין בשתי שיטות עיקריות. השיטה של רוב החברות, כגון מת"ב, הייתה שידור "רגיל". על מנת למלא אחר דרישות רוחב הפס אשר היו דרושות לשידור כל הערוצים, בוצע שימוש בערוצי שידור שאינם מיועדים במקור לשידורי טלוויזיה, דבר הנקרא Hyper Band. באופן זה ניתן היה להעביר את כמות ערוצים גדולה יותר. מכשירי הטלוויזיה אשר היו נפוצים בתחילת הדרך, לא כללו תמיכה ב Hyper Band, ולצורך זה סיפקו חברות הכבלים ממיר, אשר איפשר קליטה של השידורים בכל מכשיר. עם הזמן, החלו להימכר מכשירי טלוויזיה אשר תמכו ב Hyper Band והצורך בממירים פחת. חיסרון עיקרי בשיטה זו, מנקודת המבט של חברת הכבלים, הוא היכולת שהייתה לבצע חיבורים פיראטיים. ואכן דבר זה היה נפוץ, בעיקר כאשר חברות הכבלים דרשו תשלום נוסף עבור כל נקודה בבית.
בחברת תבל בחרו לשדר את השידורים בצורה מוצפנת, דבר שגרם לצורך בממירים גם עבור טלוויזיות התומכות ב Hyper Band. אמנם דבר זה נתן לחברה הגנה טובה בפני חיבורים פיראטיים, אך גרר ביקורת מפני שחסם את האפשרות להקליט בווידאו ערוץ אחד ולראות באותו זמן ערוץ אחר, מבלי להתקין שני ממירים לצורך העניין.
עם השנים, קיבלו חברות הכבלים אישור לשדר מספר ערוצי סרטים בשיטת שלם וצפה (PPV). הדבר בוצע גם בשיטה האנלוגית, כאשר השידורים מעורבלים, ועם רכישת הסרט, הממיר פותח את העירבול ומאפשר לראות את הסרט. בכל ערוץ שודרו מספר סרטים בודד בלולאה אינסופית, והצופה שרצה לראות את הסרט, היה צריך להתאים עצמו לשעת תחילת הסרט.
ב-1999 התכוונה מת"ב לספק שירותי טירינג (מכירה של חבילות ערוצים), באמצעות המערכת האנלוגית. הדבר נתקל בהתנגדות של משרד התקשורת, שהצהיר שיאפשר טירינג רק במערכת שידור דיגיטלית, ואף זאת לאחר מתן חלון זמן שבו חברות הלוויין יוכלו להציע טירינג באופן בלעדי.
בחודש יוני 2014 הוט ניתקה באופן סופי את כל המנויים מהשידור האנלוגי.

השידור הדיגיטלי

בתחילת שנת 2001 קיבלו חברות הכבלים אישור להפעיל במקביל לשידור האנלוגי, שידור דיגיטלי. ההבדל העיקרי הוא שהמידע העובר ממרכז הכבלים אל הלקוחות הוא מידע סיפרתי, המתורגם בממיר הדיגיטלי לאות טלוויזיה. השידור הדיגיטלי היה זהה בתחילת הדרך לשידור האנלוגי מבחינת התכנים, והתיימר לספק איכות משופרת. בפועל עבר השידור הדיגיטלי קשיי לידה, שכללו תמונות קפואות או מתערבלות, עד שהתשתיות התייצבו. השידור הדיגיטלי אִפשר להעביר מספר רב של ערוצים, הרבה מעבר ליכולת בשידור האנלוגי.
כפי שהוחלט על ידי המועצה לשידורי כבלים ב-13 במאי 1999, נאסר על חברות הכבלים להפעיל טירינג לתקופה של 18–27 חודשים או עד שמספר המנויים בלוויין יגיעו ל 250,000, וזאת על מנת לתת לשרותי הלוויין, שרק יצאו לדרך, יתרון כלשהו שיקל עליהם להיכנס לשוק וליצור תחרות. חברות הכבלים ניסו להילחם בגזרה על ידי הגשת עתירה לבג"ץ (בג"ץ 7852/98 ערוצי זהב ושות' נ' שרת התקשורת, פ"ד נג(5) 423 (1999)), אך העתירה נדחתה.
בספטמבר 2001, קיבלו חברות הכבלים אישור להציע חבילות טירינג, והחברות יצאו במגוון חבילות חדש. מתכונת זו סופקה רק ללקוחות השידור הדיגיטלי.
הממיר הדיגיטלי, המהווה למעשה מחשב בזעיר אנפין, איפשר להציע גם חבילות משחקים אינטראקטיבים, וערוצים נוספים שאינם מהווים ערוצי טלוויזיה, כגון ערוצי מידע שונים, וכן אפשרות לצפות בחשבונית דרך הטלוויזיה.
כמו כן, רוב הערוצים החדשים אשר נוספו עם השנים נקלטים אך ורק באמצעות השידור הדיגיטלי מאז החל לפעול ואינם מסופקים כלל ללקוחות האנלוגים, וכן הורדו מספר ערוצים מהשידור האנלוגי אך המשיכו להקלט בשידור הדיגיטלי. לקראת העשור השני של המאה ה-21, החלה HOT בתהליך מעבר לשידור דיגיטלי בלבד.

טלפוניה ואינטרנט

חברת HOT מורכבת משתי חברות: HOT מערכות תקשורת, המפעילה את הטלוויזיה בכבלים על שלל שירותיה, ו-HOT טלקום המפעילה את הטלפון הקווי ותשתית האינטרנט על גבי הכבלים. "HOT טלקום" הוקמה ב-2003 עם מיזוג חברות הכבלים והחלה לספק תשתית אינטרנט בכבלים. נכון לסוף שנת 2013 יש לחברה כ-744 אלף מנויים לתשתית האינטרנט.
ב-2005 קיבלה החברה רישיון להפעיל שירותי טלפוניה קווית פנים-ארצית בקידומת 077, ונכון לסוף שנת 2013 יש לחברה 676 אלף מנויי טלפון. באוקטובר 2009 השיקה החברה, לראשונה בישראל, שירות אינטרנט מהיר במהירות ‎100 Mbps תחת שם המותג "HOT UFI".

הוט נט

הוט נט (HOTnet) היא ספקית אינטרנט ישראלית שבסיסה בנצרת עילית. חברת הוט נט שירותי אינטרנט בע"מ היא חלק מקבוצת HOT ונמצאת בבעלות הוט מערכות תקשורת בע"מ – חברה ציבורית הנסחרת בבורסה. החברה קיבלה רישיון למתן שירותי גישה לאינטרנט בדצמבר 2010.

שירות

ביוני 2014 החליטה המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין לקנוס את חברת HOT בסך 1.3 מיליון ש"ח עקב זמני המתנה ארוכים מהסביר במוקדי השירות שלה. בדצמבר 2014 HOT נקנסה שוב בסך 1.6 מיליון ש"ח.

יחסי עבודה

עד שנת 2013 היו עובדי הוט בלתי מאוגדים לאחר שניסיונות של טכנאים להתאגד באמצעות הסתדרות העובדים הלאומית וההסתדרות הכללית כשלו מאחר שבית הדין לעבודה קבע כי אינם יכולים להתאגד בנפרד משאר העובדים. בשנת 2013 החל ארגון כח לעובדים לאגד את עובדי הוט ובפרט את עובדי מוקדי השירות שהם רוב המועסקים בחברה. בתגובה העבירה החברה עובדים בבאר שבע ובחיפה מההעסקה ישירה לחברות קבלניות. ביוני 2013 הודיעה כח לעובדים כי הגיע ליציגות בעקבות החתמת 1,200 עובדים על טופסי התפקדות לארגון והכריז על סכסוך עבודה, אך ניסיון התאגדות זה כשל. בשנת 2014 התאגדו באופן רשמי עובדי הוט במסגרת ההסתדרות הלאומית וכשנתיים לאחר מכן נחתם הסכם קיבוצי בין החברה לעובדים.