google/wiki40b huggingface dataset:
מארק סייקס

ביוגרפיה

מארק סייקס נולד בשנת 1879 למשפחת אצולה בריטית ממוצא קתולי. במלחמת הבורים (1899–1902) שירת בצבא הבריטי בדרום אפריקה. לאחר המלחמה שימש כמזכירו של השר לענייני אירלנד.
סייקס ערך סיורים ממושכים בטורקיה וכתב על כך ספרי מסע. בשנת 1911 נבחר סייקס בבחירות הביניים לפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית.
סייקס שהיה בעל דרגת סגן-אלוף ומפקד יחידת מילואים בצבא הבריטי לא נקרא לשירות בפרוץ מלחמת העולם הראשונה משום ששר המלחמה הבריטי לורד קיצ'נר נזקק לשירותיו לשליחויות מדיניות והוענק לו מעמד של מזכיר בקבינט המלחמה הבריטי. משנת 1916 שימש כאחראי לענייני ערב וארץ ישראל במשרד החוץ הבריטי.
סייקס ייצג את בריטניה במשא ומתן שקדם לחתימת הסכם סייקס-פיקו, שנחתם ב-16 במאי 1916 ונועד לקבוע את אזורי השליטה של בריטניה וצרפת בנחלה של האימפריה העות'מאנית במזרח התיכון (לרבות ארץ ישראל) לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה. ההסכם נקרא על שמו של סייקס ושמו של הדיפלומט הצרפתי שארל פרנסואה ז'ורז'-פיקו שייצג את צרפת במשא ומתן.
מארק סייקס תמך בתנועה הציונית ובהצהרת בלפור. בשנים שקדמו למלחמת העולם לא היה סייקס ידיד הציונות. הוא התקרב בהדרגה להבנת העניין היהודי והציוני, הודות לידידותו עם הרברט סמואל, מי שהיה לאחר מכן הנציב העליון הבריטי בארץ ישראל. הוא עמד על כך שהציונות שואפת לא רק לגאול את היהודים מן הגלות, אלא לכונן חברה חדשה עובדת ויצרנית. סייקס לא חשב אמנם על הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, אלא על הקמת "מרכז לאומי" יהודי שיחיה בשלום עם "יחידות לאומיות" ערביות שכנות וזאת תחת חסות בריטית. הוא ניסה לשכנע את הערבים לקבל בהבנה את ניסיונם של היהודים לבנות את ביתם בארץ ישראל וכי רק תועלת תצמח להם מכך. חיים ויצמן כינה את סייקס כ"אחת מהגדולות שבתגליותינו".
מארק סייקס נפטר בשנת 1919 מהשפעת הספרדית.
געש

היסטוריה

הקיבוץ נוסד בשנת 1949 על ידי העולים הראשונים של תנועת השומר הצעיר בדרום אמריקה, ועלה לקרקע ב-5 ביולי 1951.
במלחמת השחרור השתתפו מייסדיו בהגנה על קיבוץ נגבה, וביקשו להתיישב במקום בו נפלו שלושה מחברי הגרעין, אולם ראשי הקיבוץ הארצי - אליו משתייך הקיבוץ - שכנעו אותם "שגם חוף הים הוא ספר", וכך הוא עלה למיקומו הנוכחי, לחוף הים התיכון, בין נתניה והרצליה, ממערב לכביש החוף וממזרח לפארק לאומי חוף השרון.
על פי אגדה מקומית, שם היישוב ניתן לו באופן זמני על ידי אברהם הרצפלד, שבמפגש עם חברי הקיבוץ אמר: "אני רואה שאתם דרום אמריקאים רועשים גועשים, ואני מציע לכם את השם 'געש'", זאת על-אף שהשם שהוצע על ידי ועדת השמות הממשלתית היה "מצפה ים".
בשטח הקיבוץ היה פרדס גדול שניטע על ידי משפחת ליטוינסקי (גן ליטוינסקי) ובמרכזו בית בצורת טירה. כעבור שנים נעזב המקום והבית נשאר עזוב ומוזנח עד ששופץ בשנת 1987 והפך לגן אירועים.
בשנת 2007 עלה קיבוץ געש לכותרות בעקבות עסקת נדל"ן גדולה בה הקיבוץ מכר ליזמים פרטיים קרקע שהייתה מיועדת לבני הקיבוץ. היזמים, חברה בשם "צוקי ארסוף" תכננה לבנות במקום שכונת יוקרה לאלפיון העליון. בתחילה, ועדה מחוזית מרכז בהחלטה תקדימית ביטלה את התוכנית לאחר שקיבלה החלטה לתכנון מחדש, החלטה ששונתה על ידי בית המשפט בסוף 2007‏.

כלכלה

כלכלת הקיבוץ מבוססת על תעשייה געש תאורה , חקלאות דשא מוכן געש , מטעים, רפת "חוף השרון"), תיירות ופנאי חמי געש , אירוח כפרי געש , הטירה, סטואה ומועדון הגולף , יבוא ותעשייה ת.ש.ר. געש  - טכנולוגיה מסייעת לנגישות מידע עברי ולועזי לעוורים, כבדי ראייה ולקויי למידה) ומרכז מסחרי ("חצר געש").

חינוך

בקיבוץ קיימת מערכת חינוך הכוללת חינוך לגיל הרך, בית ספר יסודי וחברת נעורים. ישנם שלושה פעוטונים לגילאי 0-3, ושלושה גני ילדים לגילאי 4-6. החינוך לגיל הרך מתנהל בשיטת החינוך הקיבוצי ומדגיש חיבור לטבע ולקהילה.
בית הספר היסודי א.ד.ם וסביבה הממוקם בגעש הוא בית ספר ייחודי הנמצא בבעלות הקיבוצים געש ויקום וקולט את ילדי הקיבוצים וילדים מיישובי הסביבה. בין עקרונותיו נמנים איכפתיות, דמוקרטיה, מיצוי הפוטנציאל וסביבה. בית הספר פועל ברוח החינוך הפרוגרסיבי, משלב בתוכו חינוך פורמלי ובלתי פורמלי, ושואב השראה משיטת מונטסורי. הלמידה מתרחשת בכיתות תלת-גילאיות, כאשר לכל כיתה מוקצים שני מחנכים. בית הספר עורך פעילויות שונות וחוגים שונים בנושא איכות הסביבה וקיימות והוסמך ב-2015 לבית ספר ירוק.
נערי הקיבוץ לומדים בבית הספר האזורי חוף השרון הממוקם בקיבוץ שפיים, ובקיבוץ פועל מועדון חברתי לגילאים הללו.

שמורת ביצת געש

מצפון לבתי היישוב משתרעת שלולית חורף. במפת ה-PEF משנת 1880 נקראת הביצה Birket Shîshân "בריכת שישאן".
השליש הצפוני של הבריכה מופרד מיתר חלקיה באמצעות סוללת אדמה, והוא מוכרז כשמורת טבע "שמורת ביצת געש". במקום גדלה צמחיית ביצות אופיינית וצפרדעים, קרפדות וטריטון הפסים מגיעים אליה בחורף על-מנת להתרבות. סרטנים דוגמת זימרגל ארץ ישראלי ותריסן מטילים במקום את ביציהם ואלה בוקעות עם בוא הגשמים.
נשיקת הבושה

נשיקת הבושה (בלטינית: Osculum infame) היא שמו של טקס ברכה שלפי אמונה שרווחה בתקופת ציד המכשפות, נערך על ידי המכשפה כאשר היא נפגשת עם השטן. במהלך הטקס, המכשפה נושקת לפי הטבעת של השטן, המתפקד כפה נוסף שלו. נשיקה זו מאפשרת לשטן לפתות נשים, ומסמלת כניעה וסגידה אליו. הטקס היווה בסיס להאשמת נשים בכישוף והעדפת השטן על פני האל. על בסיס האשמה זו, נשים רבות הוצאו להורג על ידי הכנסייה הקתולית במאות ה-16 וה-17.

משמעויות חברתיות ודתיות

לאורך ההיסטוריה, המכשפות לא היו היחידות שהואשמו בכישוף מסוג זה: קיימים תיאורים של טקסים פגאניים ויהודים בתקופת האימפריה הרומית, הסוגדים לראש של חיה ויוצרים מגע עם איבר מגונה של מנהיגם. נשיקה כאות סגידה מתוארת אף בסיפורי הנצרות, בהם מריה מגדלנה שוטפת את רגליו של ישו עם דמעותיה, ונושקת להן .לעומת זאת, המכשפות נשקו לאחוריו של השטן כאות השפלה והפגנת נאמנות אליו, ונטישת דרכי האל. 
בעיני החברה האירופאית בתקופה זו, מגע אוראלי עם ישבן נחשב לאקט לא נקי, בדומה ליחסים מיניים עם בעלי חיים. אנשים אשר נחשבו ל'סוטים' נודו מחייהם המשפחתיים והחברתיים. יחס החברה כלפי פעילות זו יכול לספק הסבר להאשמת המכשפות בטקס, ולכך שכמעט ולא קיימים וידויים של השתתפות בטקס, גם מפי נשים שהודו בפעילותן כמכשפות. תעודות מהעיר אייכשטאט בגרמניה בין השנים 1617-1631, מתארות את חברותיהן של הנאשמות מבקרות אותן בבניין העירייה, שם נכלאו, ואף שותות איתן בירה. ביקורי החברות וניסיונותיהם של בעלי הנאשמות לשחרר אותן, מעידים על כך שהאוכלוסייה לא האמינה כי הנשים אכן השתתפו בטקסים אלו. 
בתחקורים עצמם, המכשפות הודו לפעמים על קיום מפגשים מסוימים, אשר זוהו עם מפגש ה'שבת'. אך המפגשים תוארו כמאורגנים ונורמטיביים למדי, ואף כללו אוכל ושתייה. ציד המכשפות התרחש בהיקפו הרחב ביותר בתקופת הרפורמציה, בה התערערה הנצרות הקתולית מן היסוד. דעת המחקר הינה כי הנשים אשר הואשמו בכישוף היו כאלו שמרדו כנגד הכנסייה הקתולית, כחלק מן ההתנגדות אליה. הטקס הבזוי בעיני כל, בו המכשפה מדביקה עצמה בחוסר ניקיון ובהמיות, הופץ על ידי הכנסייה על מנת לספק סיבה לנידוי, ולגיטימציה להוצאתן להורג.
חומצת קינמון

כימיה

חומצת קינמון מורכבת מחומצה פרופנואית הקשורה לטבעת פניל, ישנם 3 נגזרות של החומצה הנקראים הידרוקסיקינמונילים : פחמן אחד בטבעת קשורה לקבוצת הידרוקסיל (OH), הפחמן הסמוך בטבעת יכול להיות קשור להידרוקסיל, לחמצן-מתיל (O-CH3), או למימן בודד.
לילות לבנים

לילות לבנים הוא הכינוי המקובל לתופעה המתרחשת בשיא הקיץ באזורים הקרובים לקטבים, ואשר במהלכה השמש שוקעת מתחת לקו האופק למשך פרק זמן קצר, ועל כן חשיכה של ממש איננה משתררת כלל ועיקר. התופעה מתרחשת לפרקי זמן שונים בכל קווי הרוחב שמצפון ל-60° צפון ועד לקוטב הצפוני, ומדרום לקו הרוחב 60° דרום ועד לקוטב הדרומי.
ברחבי העולם מתקיימים פסטיבלים עירוניים שונים המכונים בשם זה או בשם דומה, ואשר עיקרם בפעילויות שונות המתקיימות משך כל הלילה. הפסטיבל הידוע בהם הוא פסטיבל הלילות הלבנים (Белые ночи) והוא מתרחש בתקופה זו של השנה בסנקט פטרבורג שברוסיה. האירוע זכה לשמו בעקבות סיפור קצר בשם זה שנכתב ב-1848 על ידי פיודור דוסטויבסקי. באיטליה ובצרפת משמש הביטוי כמטפורה לבילוי לילי ממושך. אף בישראל המושג נפוץ ומתאר לילה שיש בו פעילות רצופה ללא שינה. כך למשל 'לילה לבן' בעגה הצה"לית הוא לילה שבו החיילים אינם הולכים לישון.
מרגרט נייט

חיים מוקדמים

מרגרט נייט נולדה ב-14 בפברואר 1838 בעיירה יורק במדינה מיין בארצות הברית, לאביה ג'יימס נייט ואמה האנה טיל. לאחר שאביה נהרג, כשהייתה צעירה, היא עברה עם משפחתה למנצ'סטר ניו המפשייר. היא קיבלה השכלה בסיסית, אך היא ואחיה עזבו את בית הספר כדי לעבוד בחוות כותנה.
בגיל 12 מרגרט הייתה עדה לתאונת עבודה במפעל הכותנה בה עובד נדקר למוות על ידי חפץ חד הנורה מנול אריגה. בעקבות כך, ושבועות ספורים לאחר המקרה, מרגרט המציאה מנגנון בטיחות עבור הנול שלאחר מכן הוטמע בחוות כותנה אחרות במנצ'סטר. מרגרט לעולם לא רשמה פטנט על מנגנון הבטיחות ותפקודו המדויק אינו ידוע כיום, אך ככל הנראה זה היה מנגנון אשר היה עוצר את הנול כאשר הסירה (בוכייר) נשברה או שהמנגנון היה חוסם פיזית את הסירה כאשר אחת הייתה נשברת ועפה. בעיות רפואיות שהתגלו אצלה מנעו ממנה להמשיך לעבוד בחוות הכותנה ובהמשך שנות צעירותה עבדה במספר עבודות שונות הכוללות גם שיפוץ ביתי, צילום וחריטה.

קריירה

נייט עברה לעיר ספרינגפילד, מסצ'וסטס בשנת 1867 והועסקה על ידי חברת שקיות נייר קולומביאנית. בשנת 1868, נייט המציאה מכונה המסוגלת לקפל ולהדביק נייר בצורה של השקיות נייר החומות השטוחות המוכרות לקונים היום. נייט בנתה מודל מעץ של מכונה זו, אך זה היווה מכשול מאחר שהייתה צריכה מודל מברזל על מנת להוציא על מכשיר זה פטנט. צ'ארלס אנן, אשר שהה בחנות של המכונה בזמן שהמודל מברזל היה בבנייה, גנב את המודל של נייט והוציא על מכשיר זה פטנט. נייט החלה בהליכים משפטיים בנוגע לגניבת פטנט זה והוענק לה הפטנט בשנת 1871. בשיתוף פעולה עם איש עסקים ממסצ'וסטס, נייט הקימה את החברה Eastern Paper Bag Co.
במהלך הקריירה שלה, נייט המציאה עוד מספר פטנטים כגון: מנגנון מספור, מנוע סיבובי ועוד.

המשך החיים ומורשת

מרגרט מעולם לא נישאה, ונפטרה בגיל 76 ב-12 באוקטובר 1914.
לוח הערכה המכיר במרגרט נייט כ"האישה הראשונה שקיבלה פטנט בארצות הברית" ומכיר בה על החזקת 87 פטנטים בארצות הברית נתלה בעיר מולדתה פרמינגהם. אך למעשה נייט לא הייתה האשה הראשונה לרשום פטנט אלא אלה היו או מרי קיז או האנה סלייטר שזכו לכבוד זה.
נימפית

בספרות

בספרות של ולדימיר נבוקוב "אש חיוורת" (1962) משוחח גיבור הספר על סוג הפרפרים נימפית, כדימוי לאשתו.
גיג הרבור

היסטוריה של העיר

גיג הרבור נקרא בשם על ידי קפטן צ'ארלז ווילקס, אשר שט אל מפרץ העיר כדי למצוא מקלט במשך סופת גשם חזקה. בשנת 1867, הרבה דייגים ועולים באו לאזור מצפון אירופה כדי להתיישב במקום.
אחרי בניית גשר מצר טקומה בשנות ה-50, העיר התחילה לקלוט אנשים מסביבת טקומה ואוכלוסיית העיר גדלה למספר הנוכחי במשך השנים.
העיר הוכרזה כעיר ב-12 יולי 1946.

גאוגרפיה ואקלים

העיר נמצאת בחצי האי קִיטצֶפ, שהוא חלק מהחצי האי אולימפיק. העיר ממוקמת מסביב למפרץ הים. ביום בהיר, מעל גבעות האזור, אפשר לראות את הר ריינייר במזרח ובדרום וגם את הרי אולימפים במערב. גשרי מצר טקומה מקשרים בין העיר לטקומה. לדרום העיר יש שדה־תעופה אזורי (Tacoma Narrows Airport) אך הוא מנוהל על ידי עיריית טקומה.
אזור העיר מיוער וירוק מאד. האקלים של האזור אפיני למערב מדינת וושינגטון: יש קיץ נעים, יבש, וחמים אך קצר. בסתיו, בחורף, ובאביב גשום מאוד אבל האוקיינוס השקט מונע קיצוניות בטמפרטורות. בגלל זה, לא יורד הרבה שלג בחורף וכמעט אין שרבים בקיץ. טווח הטמפרטורות הוא בין 15-30 מעלות־צלזיוס בקיץ, ובין 0-13 בחורף.

דמוגרפיה

כיום יש 7,240 תושבים בעיר, ובהם 94.2% לבנים, 0.6% אינדיאנים, 1.5% אסיאנים, 0.2% אוקיינוסים, 1.1% כושים, 3.0% היספנים, ו-0.5% מגזעים אחרים. 1.79% מהתושבים משתי או יותר מוצאים.
השכר הממוצע של השכירים הוא $63,182 (ממוצע ארצי: $42,350.95). הגיל הממוצע של התושבים הוא 38.7 שנה. 40.3% מהתושבים למדו במוסד של השכלה גבוהה.

תיירות

לרבים מתושבי גיג הרבור שמירת הטבע חשובה מאד, והעירייה ייעדה הרבה אתרים כשמורות טבע וגנים עירוניים. במרכז העיר יש טיילת וחניות ובתי-מלון קטנים. העיר משמשת גם כשער כניסה להרים. רוב מהתיירות מתרחש בקיץ ובחודשים שבהם מזג־האוויר לא גשום.
הרבה מבקרים נמשכים לעיר לראות את גשר מצר טקומה החדש, אשר נפתח ביולי ב-2007. מפני שהממשלה החליטה להגביר את אגרת מעבר לגשר החל מ-יולי 2008, יש פחד שפחות אנשים יבקרו את העיר.
יהודה לייב סרוואל

הרב יהודה לייב סרוואל (נפטר באייר ה'שע"ז, 1617) היה רבה של ונציה וראש ישיבה בעיר, מגדולי רבני יהדות איטליה במאה ה-16.

ביוגרפיה

תלמידו של הרב שמואל יהודה קצנלבוגן. ישב כדיין בבית דינו של הרב בן ציון צרפתי. לאחר פטירתו, התמנה לרבה של ונציה ועמד בראשות ישיבה בעיר. היה הגזבר של הכספים שנאספו באיטליה עבור ארץ ישראל. עמד בקשרי ידידות עם רבי יהודה אריה די מודינה, שאף דן בבית דינו בצעירותו.
התכתב עם גדולי דורו באיטליה, בהם רבי יששכר בר איילנבורג, רבי יעקב לבית הלוי.
בעת שפרצה המחלוקת על המקווה ברוביגו, הצטרף למכשירים את המקווה, בניגוד לעמדת הרבנים אבטליון בן שלמה מקונסיליו, משה רפא פורטו, יהודה סאלטרו ועוד. פסקו בסוגיה זו הובאה בספר "משבית מלחמות", ותשובות האוסרים התפרסמו בספר "פלגי מים".
נפטר ב-1617, אייר ה'שע"ז בפדובה. רבי יהודה אריה די-מודינה כתב קינה על מותו. בנו רבי נחמיה סרוואל כיהן כדיין בוונציה.
חלק מתשובותיו פורסמו בשו"ת נחלת יעקב של תלמידו ר' יעקב בן אלחנן הלפרין (אלפרון), ובספרי שו"ת נוספים של חכמי דורו.
היה בעל ידיעה בערבית יהודית, ולחלק מהדעות תרגם לערבית את פירוש רב סעדיה גאון לשיר השירים.
פינג המוות

פינג המוות הוא סוג של תקיפת מחשב המשתמשת בחבילת מידע משובשת דרך פקודת פינג.
חבילת מידע תקינה היא בדרך כלל בגודל 56 בַּיִת או 64 בַּיִת אם הפתיח של Internet Protocol נלקח בחשבון. עם זאת, כל חבילת IPv4 יכולה להיות בגודל של  בַּיִת. ישנן מערכות מחשב שלא תוכננו להתמודד עם חבילות גדולות יותר מן המקסימום בגלל חוסר תאימות ל-RFC 791. כמו כל החבילות הגדולות, פינג המוות מפוצל לקבוצות של 8 אוקטטות לפני השידור. כאשר מחשב היעד מרכיב את החבילה חזרה, ייתכן כי תיגרם גלישת חוצץ וייתכן כי המערכת תקרוס ותאפשר העלאת קוד זדוני לתוכה.
פרצה זו יכולה להשפיע על מערכות רבות המשתמשות בפרוטוקול TCP/IP כגון: לינוקס, Unix, מקינטוש, Microsoft Windows והתקנים חיצוניים.
The Suburbs

רקע

תוכן השירים באלבום מגיע ומושפע מחוויותיהם של חברי הלהקה וין וויליאם באטלר בהתבגרותם בפרבר של יוסטון, טקסס. לדבריו של וין, האלבום הוא לא שיר הלל וגם לא שיר תוכחה לפרברים, אלא שיר מהפרברים. האלבום הוקלט במקום מגוריהם של וין באטלר ורז'ין שסיין במונטריאול, כאשר חלקים מסוימים הוקלטו באולפן הלהקה בקוויבק ובניו יורק. וין מתאר את צלילו של האלבום כתערובת בין דפש מוד וניל יאנג או לפחות כך הוא כיוון את האלבום שישמע כמו המוזיקה לה האזין כשהיה צעיר. הטריגר לכתיבת האלבום בנושא זה, לפי וין, הוא מכתב שקיבל מחבר ילדות שגדל איתו.

קידום האלבום

קליפ עבור "Ready to start" יצא ב-20 באוגוסט 2010. הקליפ בוים על ידי צ'רלי לייטנינג וצולם בקונצרט של הלהקה שנערך ב-7 ביולי 2010 בלונדון.
ב-30 באוגוסט 2010, יצא וידאוקליפ אינטראקטיבי של השיר "We used to Wait". הקליפ נכתב ובויים בידי כריס מילק, ועוצב בשיתוף עם גוגל כרום. הקליפ עושה שימוש בHTML5, בגוגל מפות וכן בשירות הStreet View של גוגל. הרעיון של הקליפ - המשתמש מזין את הכתובת של הבית בו הוא גדל, וגיבור הקליפ רץ ברחובות שבקרבת הבית לצלילי השיר ובקצבו.
וידאו נוסף לשיר הנושא של האלבום ראה אור ב-18 בנובמבר 2010. קליפ זה בוים על ידי ספייק ג'ונז ולמעשה הכיל קטעים מהסרט הקצר המדובר. הווידאו שצולם באוסטין, טקסס מספר את סיפורם של קבוצת נערים שחיה בפרברים ומכיל הופעות אורח של וין ושל רז'ין כשוטרים. סרטו בן 30 הדקות של ספייק ג'ונז שנכתב יחד עם וין והכיל מוזיקה מהאלבום, הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. הסרט הוקרן גם בפסטיבל South by Southwest.

עטיפת האלבום

לאלבום 8 עטיפות שונות.
עיצוב העטיפה נעשה על ידי קרוליין רוברט. מלאכת הניהול האמנותי של העטיפה הופקדה בידיו של וינסנט מוריסט והצילום בוצע על ידי גבריאל ג'ונס.
בחזית העטיפות השונות, מופיע רכב חונה ליד בית טיפוסי בפרברים. באחורי העטיפה מופיע הכיתוב 'ארקייד פייר מציגים: "הפרברים"' על גבי תמונה של חלק מסביבת הבית שמופיע בקדמת העטיפה מוגדל (עץ, גינה, חנייה ריקה, גדר הבית ועוד).

ביקורות

האלבום קיבל הכרה ביקורתית מוצלחת כלל עולמית. אתר הביקורות Metacritic נתן לאלבום ציון 87 שהתבסס על 43 ציוני מבקרים.
מבקר המוזיקה של BBC Music, מייק דיוור שיבח את האלבום כפרק המרגש והמרתק ביותר עד אז ביצירתם של ארקייד פייר. יצירה שובה, שככל שמתעמקים בה ומאזינים לה שוב מצליחה לשמור על הקסם והמסתוריות של המפגש הזמני הראשון איתה. הוא המשיך והשווה בין שיאם של רדיוהד ב-1997 כשהוציאו את אלבומם השלישי והמאוד מוערך ליציאתו של אלבום זה וקבע שניתן לכנות את אלבום זה הOK Computer של ארקייד פייר.
איאן כהן מפיצ'פורק נתן לאלבום ציון 8.6 בציינו כי זוהי הוכחה שארקייד פייר יכולים להצהיר הצהרות גדולות ומורכבות מבלי להשמע שנושאים את משקל העולם על גבם, בהתייחסו לאלבום הקודר, יחסית, Neon Bible.
איוואן רודקובסקי

איוואן רודקובסקי (בפולנית: Ivan Rudkovsky, ‏1900–1963) היה חסיד אומות העולם ממחוז ניאסוויז' שבבלרוס, מחוז שבתקופת מלחמת העולם השנייה השתייך לפולין הכבושה בידי גרמניה הנאצית.

מעשה ההצלה

איוואן רודקובסקי היה בעל חווה גדולה ליד הכפר נלפובו שבמחוז ניישווייז'. בשנת 1939, לאחר סיפוח מזרח פולין לברית המועצות לפי הנספח הסודי להסכם ריבנטרופ-מולוטוב, החל איוואן לעבוד בתור מורה בבית ספר בכפר הסמוך סְנוּב (Snów; סנואו (Сноў) בבלארוס המודרנית). אחד מעמיתיו להוראה היה מנחם קורולצ'וק, פליט יהודי ממרכז פולין.
בסוף יוני 1941 כבשו הגרמנים את האזור וסגרו את בית הספר. איוואן חזר לחוותו, ובעודו שם נודע לו שיהודי סנוב גורשו לגטו ניישווייז'. יותר משנה לאחר תחילת הכיבוש הגרמני הופיעו בחוותו של רודקובסקי שני פליטים יהודים. אחד מהם היה קורולצ'וק, עמיתו לשעבר להוראה בבית הספר. הם סיפרו לרודקובסקי שעם חיסול גטו ניישווייז', ביולי 1942, הצליחו כמה יהודים לברוח. הם שהו במשך שבועות ביערות, עד שהגשם והקור של החורף המתקרב אילצו אותם לחפש מקלט, לפחות עבור הילדים שבקרב הנמלטים. איוואן הסכים לתת מקלט לבתו בת החמש של קורולצ'וק, דורה, למרות התנגדותה של אשתו, שנבעה מהחשש לחיי שבעת ילדיהם אם יגלו הגרמנים את הסתרת הילדה. דורה נקלטה בביתו של איוואן ושמה שונה לטניה. כל פעם שזר התקרב לבית, התחבאה דורה בתיבת בגדים.
כאשר התקרב הצבא האדום היה האזור זירת קרב בין קבוצת פרטיזנים סובייטיים לבין חיילי ולאסוב, חיילים רוסים שלחמו לצד הגרמנים. בני משפחת רודקובסקי נמלטו עם דורה ליערות, תחת אש. הם מצאו מקלט אצל בני משפחה ושם נותרו עד שחרור האזור בידי הצבא האדום, בקיץ 1944.

לאחר השחרור

לאחר המלחמה התאחדה דורה עם הוריה והתיישבה בארצות הברית. איוואן ומנחם התכתבו זה עם זה למשך תקופה קצרה, אך הקשר ביניהם נותק.

הנצחה

בשנת 2009 הכיר יד ושם באיוואן רודקובסקי כחסיד אומות העולם.
טוטם

טוֹטֶם הוא עצם המייצג בעל־חיים או צמח, ומטרתו לשמש סימן (Emblem) לשבט, או אדם מסוים, דוגמת מנהיג רוחני.
טוטם הוא בדרך כלל בעל חשיבות דתית והמונח טוֹטֶמִיזם הוא השם שניתן למערכות אמונה המבוססות על עצם כזה.
המושג הוא מתחום הדתות האנימיסטיות. על אף שהמילה מגיעה מלשונם של בני שבט צ'יפוואה האינדיאנים במשמעות "ישות מקודשת", המושג אינו ייחודי לתרבות האינדיאנית בלבד, וניתן לראות ביטויים של טוטמיזם בקרב הרבה אמונות קדומות של תרבויות שבטיות ברחבי העולם. הטוטם מוצג לעיתים קרובות כמוליד השבט, כמייסדו, או כמעניק לו חיים, כדוגמת האגדה על הזאבה שהניקה מדדיה את רמוס ורומולוס, מייסדי רומא. למרות שהטוטם נחשב כקדוש ולכן לרוב אסור בפגיעה, טקסים טוטמיסטים מסוימים מתבססים דווקא על הריגה ואכילה של בשר חיית הטוטם, על־מנת לזכות בכוחה, ולחיזוק הקשר המיסטי איתה.
בקרב שבטים אינדיאנים באזור צפון מערב אמריקה הצפונית, הייתה נפוצה האמונות של גילוף עמודי טוטם, עמודי עץ עצומי ממדים שייצגו, בין סמלים נוספים, את הטוטם של השבט.
הסוציולוג אמיל דורקהיים החזיק בהשערה שהטוטמיזם הוא אמונתה הראשונית והקדומה ביותר של התרבות האנושית, והיא הבסיס ממנו התפתחו הדתות השונות.
זיגמונד פרויד, בספרו "טוטם וטאבו", טען שלטוטם השבטי יש חשיבות במניעת גילוי עריות, בהתבסס על מחקרים על מנהגי השבטים של ילידי אוסטרליה, המונעים זיווג בין שני אנשים בני משפחות קרובות בעלות אותו הטוטם.
מושג ה"טוטם" כפי שהוא מופיע באנתרופולוגיה הקלאסית ואצל פרויד שנוי במחלוקת. הדעה הרווחת היום היא שטוטם, כפי שהוגדר שגויה, אינו תופעה קיימת אלא הפשטה של חוקרים המעידה על חוסר הבנה.
בית הקברות הצבאי ברוונה

בית הקברות הצבאי רוונה באיטליה (Ravenna War Cementery) הוא בית קברות בו קבורים 927 חללי מלחמות העולם, רובם ממלחמת העולם השנייה. בבית קברות זה מצוי הריכוז הגדול ביותר מבין חללי הבריגדה היהודית, סך הכול נקברו שם 33 מחללי הבריגדה. בית הקברות ממוקם במרחק 12 ק"מ מערבית מהעיר רוונה, בדרך "SS16" מרוונה לפרארה, ליד הכפר פיאנג'יפאנה (Piangipane) הכלול בתחום העיר רוונה. בעבר התקיים במקום טקס זיכרון. בית הקברות פתוח לביקורים והכניסה אליו גם לבעלי ניידות מוגבלת.

החללים הטמונים בבית הקברות

חלק ניכר מהחללים הטמונים בבית הקברות הם מחיל המשלוח  הקנדי, שהיה חלק ממחנה בעלות הברית בפלישה לאיטליה. בתקופה שבין 2 לבין 22 בדצמבר 1944 נהרגו בקרבות 548 חיילים קנדיים מהקורפוס הקנדי הראשון, במערכה אשר נערכה בתנאים של גשם זלעפות, שטפונות, מחסור בתגבורת צבאית ובסוגי תחמושת וכל זה בשעה שההתנגדות הגרמנית נמשכה במלוא עוצמתה. אמנם העיר רוונה נכבשה כבר בראשית דצמבר 1944, אך הקרבות נמשכו בלחימה על חציית הנהרות: סניו (Senio) ולמונה (Lamone). מערכה אשר כונתה "ההתקדמות בחציית הנהרות". רק במתקפת חורף, בין ינואר 1945 לבין אפריל 1945, נשברה ההתנגדות הגרמנית. אחת המשימות האחרונות של הכוחות הקנדיים הייתה לטהר את השטחים המוצפים בין העיר רוונה לבין הלגונה קומאקיו (Comacchio lagoon). בסיומה הועברו הכוחות הקנדיים לצפון מערב אירופה (כמו הבריגדה היהודית). 
בבית הקברות טמונים גם 33 חללים ממלחמת העולם הראשונה שהיו קבורים בבתי קברות בסביבה: Gradisca ,Arzigano, Fano, Monterosso al Mare. קבוצות אחרות של חללים ממלחמת העולם השנייה היו מחילות המשלוח אשר הגיעו מהודו ומניו זילנד. ביניהם יש 63 חללים שלא זוהו.

תמונות מטקס הזיכרון ברוונה

הטקס התקיים על ידי היחידה להנצחת החייל, משרד הביטחון, בשנת 2007
חלבון עוברי

חלבון עוברי (Alpha fetoprotein או AFP) הוא גליקופרוטאין מרכזי בדם של עוברים ומיוצר כבר בשק החלמון העוברי.
חלבון זה מקודד על ידי הגן AFP, גן שממוקם על זרוע q של כרומוזום 4. הוא חלבון הפלזמה הנפוץ ביותר בעובר האנושי. רמתו בפלזמה יורדת במהירות לאחר לידה, אך מתחילה לרדת לפני הלידה בסוף השליש הראשון של ההריון. התפקיד של החלבון העוברי אצל מבוגרים אינו ידוע, עם זאת בעוברי מכרסמים הוא קושר את הורמון האסטרוגן כדי למנוע את הובלתו על פני השליה. הפונקציה העיקרית של זה היא למנוע את הפיכה של עובר נקבה לזכר. החלבון העוברי האנושי אינו קושר אסטרוגן, תפקידו בעוברי אדם פחות ברור. 
הוא חלבון פלזמה גדול המיוצר על ידי שק החלמון והכבד במהלך התפתחות העובר. 
חלבון עוברי (AFP) הוא גליקופרוטאין שמשקלו המולקולארי 68,000, הוא רצף של 591 חומצות אמינו ופחמימות.

בדיקת חלבון עוברי

בדיקות כמו בדיקת חלבון עוברי ובדיקת התבחין המשולש הן בדיקה מומלצת לאישה בכל הריון. מטרתן איתור הריונות בעלי סיכון למומים בעמוד השדרה של העובר, לאמוד את הסיכון לעובר הסובל מתסמונת דאון.
רמות של חלבון עוברי בדם האישה, הגבוהות מהנורמה בייחוס לשבוע ההריון, מעידות על האפשרות של מום פתוח בתעלה העצבית של העובר המתפתח. מום כזה עלול לפגוע קשות בתפקודם של הילד ושל המבוגר.

מהו מום פתוח בתעלה העצבית

התעלה העצבית מתפתחת בראשית חייו של העובר, וממנה מתפתחים המוח ועמוד השדרה. אם חלה הפרעה בתהליך הנורמלי של סגירת התעלה העצבית, יהיה לתינוק מום פתוח בתעלה העצבית הגורם לדליפת כמות גדולה של החלבון למי השפיר ולדם האישה. עקב כך הכמות הנמדדת בדם האישה גבוהה מהנורמה.
מומים קשים או חוסר ברקמת מח גורמים למוות בסמוך ללידה, או לנכות קשה.
בדיקת חלבון עוברי מגלה מומים אלה ברוב המקרים.
שרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן

ביוגרפיה

שרלוטה נולדה ב-17 ביוני 1787 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולשרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתם של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ופרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט. שרלוטה ואחיותיה תרזה ולואיזה היו יפות מאוד, והמשורר פרידריך ריקרט הקדיש להם את יצירתו "שלושת הוורדים".
ב-28 בספטמבר 1805 התחתנה שרלוטה עם פאול, נסיך וירטמברג, בנו של פרידריך, הנסיך הבוחר מווירטמברג, ממנו נולדו לה 5 ילדים. נישואי השניים לא היו מוצלחים, ופאול בגד בה בקביעות עם פילגשיו. לאחר לידת ילדם החמישי בשנת 1813 נפרדו השניים, אולם לא התגרשו מחמת אי הסכמתו של חמיה פרידריך הראשון, מלך וירטמברג.
לאחר שנפרדה מבעלה התגוררה שרלוטה בהילדבורגהאוזן, שם ביקרו אותה תכופות בתה שרלוטה, נסיכת וירטמברג ואחיה פרידריך, נסיך סקסוניה-אלטנבורג. ב-12 בדצמבר 1847 מתה שרלוטה בבמברג, והיא בת 60 שנים.