google/wiki40b huggingface dataset:
ההר הקדוש

תקציר העלילה

העלילה סוריאליסטית, ומרובת פרטים ביזאריים אך ניתן לסכם אותה כך: אדם (שבהמשך מזוהה כ"הגנב") המייצג את "השוטה" בקלפי טארוט שוכב על האדמה כשזבובים מכסים את פניו כאילו היה צואה, מתיידד עם גמד חסר גפיים (המייצג את הקלף "חמש חרבות" בקלפי טארוט) והולך לעיר כדי להשיג כסף מתיירים.
הגנב דומה לישו כך שכמה מתושבי העיר משתמשים בגופו כדי ליצור העתקים צלובים. הגנב מתווכח עם כומר אשר מתנגד לכך שהגנב אוהב את דמותו כישו ולכן הגנב אוכל את פני העתק צלמו ושולח את ההעתק לשמים על ידי בלונים, כך הוא מדמה את אכילת בשרו של ישו בטקס המיסה הנוצרי ומציע את עצמו לאלוהי השמיים. לאחר מכן הוא רואה המון מתקבץ סביב מגדל גבוה, קרס גדולה יורדת מהמגדל עם מטבעות זהב וההמונים מעמיסים על הקרס אוכל, הגנב רוצה למצוא את מקור הזהב ועולה על הקרס במקום המזון. במגדל הוא פוגש את האלכימאי ואת עוזרתו.
לאחר עימות עם האלכימאי הוא עושה את צרכיו במיכל והאלכימאי הופך את הצואה לזהב ואומר לגנב: "אתה צואה ואתה יכול להפוך את עצמך לזהב". הגנב לוקח את הזהב אך כאשר הוא רואה את עצמו בראי הוא שובר את הראי בזעם בעזרת הזהב, והאלכימאי לוקח אותו כחניך.
האלכימאי מציג לגנב שבעה אנשים שילוו אותו במסע, אשר מוצגים כבעלי הכח והמוסר כמוהו. כל דמות קשורה לכוכב במונחים אסטרולוגיים כאשר כל דמות מייצגת את ההיבטים הגרועים של התכונות האנושיות המקושרות לכל כוכב לכת באסטרולוגיה.
לאחר הצגת הדמויות וההגעה שלהן למגדל האלכימאי מעביר אותן ביחד עם הגנב והעוזרת טקסי שינוי רוחניים ולאחר מכן הם יוצאים למסע גשמי ארוך להשגת חיי נצח לעבר ההר הקדוש עליו גרים תשעה מאסטרים בעלי חיי נצח.
האנציקלופדיה הלאומית (שוודיה)

האנציקלופדיה הלאומית של שוודיה (בשוודית: Nationalencyklopedin, בראשי תיבות: NE) היא האנציקלופדיה העכשווית המקיפה ביותר בשפה השוודית.
הגרסה המודפסת של האנציקלופדיה כוללת 20 כרכים המכילים 172,000 ערכים, שנבחרו מתוך כ-400,000 ערכים מוצעים. במקביל כוללת גירסת האינטרנט של האנציקלופדיה ערכים רבים שלא נכנסו למהדורה המודפסת (ביוני 2005 כבר היו בה 260,000 ערכים). ב-2015 חתמה ההוצאה לאור של האנציקלופדיה על הסכמי ידע עם אנציקלופדיות אחרות ביבשת כמו אנציקלופדיית ברוקהאוס הגרמנית, והיא מציעה למנויה גישה לערכים רבים יותר במגוון שפות אירופיות.
הפקת האנציקלופדיה הלאומית התאפשרה באמצעות הלוואה נוחה שהעניקה ממשלת שוודיה למו"ל בסך 17 מיליון קרונות שוודיות בשנת 1980; ההלוואה נפרעה בדצמבר 1990.
האנציקלופדיה הלאומית השוודית היוותה השראה למו"ל האנציקלופדיה הלאומית הדנית שעיצב אותה בדמות זו השוודית.
כפתור ופרח

תוכן הספר

הספר הוא ספר הלכתי מובהק, שמטרתו העיסוק בהלכות הקשורות לארץ ישראל. אך אגב הדיון ההלכתי, אשתורי הפרחי מביא תיאור גאוגרפי של הארץ בזמנו, על תושביה, על גבולותיה - בהקשר לתחומים עליהם חלות המצוות. לצורך מחקרו למד אשתורי את השפה הערבית ושוטט בארץ ישראל. הוא חיפש שרידים למקומות ולצמחים המוזכרים במקרא, זיהה 180 אתרים עם מקומות ששמותיהם מוזכרים במקרא ובתלמוד, וכן צמחים רבים. רצונו של אשתורי ללמוד את הארץ והלכותיה באמצעות היכרות עמה משתקפת בדבריו בשער הספר:
"הן הייתי כשני שנים בגליל, דורש וחוקר את הארץ, ועוד חמש שנים בשאר ארצות השבטים, לא מנעתי עצמי שעה אחת מרגל את הארץ, ברוך העוזר.
— חברי בית המדרש להלכה בהתיישבות

צמחי ארץ ישראל בספר

כל המידע הבוטני מספרו של אשתורי הפרחי נלמד רק באופן עקיף, שכן זהו חיבור הלכתי מובהק ולא מדריך בוטני או ספר מסע. בספרו נזכרים עשרות רבות של מיני צמחים אותם תיאר וזיהה לקוראיו. הוא ציין את שמות הגידולים החקלאיים הנזכרים במשנה ובתלמוד, במגמה לזהותם בהתאם למציאות הרווחת בימיו. הנחת היסוד של אשתורי הייתה ש"רוב הזרעים והעשבים והפירות הללו נמצאים אתנו בארץ הערב ובשמם". לפיכך נראה שרוב הצמחים הנזכרים בחיבורו בתרגומם הערבי אכן נקראו כך בארץ ישראל בימיו. אולם פרופ' זהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן טוען כי רוב מלאכת זיהוי שמות הצמחים שבחיבורו אינה פרי מחקרו האישי, אלא שאולה ברובה מאחרים .
את המידע על צמחי ארץ ישראל בחיבורו של אשתורי, מחלק עמר לשתי קבוצות עיקריות. הראשונה, הכוללת את רוב הצמחים, עוסקת בזיהוי הגידולים החקלאיים הנזכרים במקורות התלמודיים. רוב הזיהויים מתבססים בעיקרם מתוך פירוש הרמב"ם ומקורות נוספים בהם משוקע חומר ארץ ישראלי. הקבוצה השנייה עוסקת בתיאור וזיהוי הצמחים שאשתורי ראה בוודאות וחקרם באופן אישי. חלק ניכר מצמחים אלה גדלו בבקעת הירדן, ולחלקם ודאי התוודע בשבתו בבית שאן. ניתן לזהות את חקירותיו האישיות של אשתורי הפרחי בארץ ישראל כאשר נקט בלשון אישית, כגון: דע, ראיתי, שמעתי; כשהמידע שמסר אינו מוכר ממקורות אחרים; וכשעשה שימוש במונח 'ארץ כנען'.

גלגוליו של הספר

אשתורי הפרחי סיים את חיבורו ההלכתי בבית שאן בשנת 1322. כמאתים שנה לאחר חיבורו נעלמו עקבותיו. אך עותק אחד הגיע לידי ר' יצחק כהן שולל במצרים, וממנו נעשו עותקים שהופצו במצרים ובארץ ישראל. השימוש העיקרי בספר היה לצורך המידע הרב הקיים בו על ההלכות התלויות בארץ ומידות בית המקדש, אך רבינו יוסף קארו בחיבורו בית יוסף מביא את הספר בהקשר להלכות ציצית. הספר הודפס לראשונה בשנת 1548 בוונציה שבאיטליה על-יד מאיר בן יעקב "איש פרענץ". בפעם השנייה הודפס בשנת 1850 בברלין שבגרמניה והמהדורה הנוכחית היא השלישית.
עוגיית פלורנטין

עוגיות פלורנטין (מכונות גם עוגיות פלורנטינר או פלורנטינים, על שם העיר פירנצה) הן עוגיות איטלקיות פריכות, המוכנות בדרך כלל בצורת ריבועים דקים, עשויות דבש, קרמל, שקדים ופירות יבשים. לרוב אינן מכילות קמח או ביצים.
הייחוד שלהן בכך שראשית מבשלים את הבצק, ואז אופים אותו. השילוב הדקורטיבי המתקבל מהשקדים והפירות היבשים נתן לעוגיות את שמן הנוסף, "עוגיות תחרה". ברוב הגרסאות מצפים את העוגיות בשוקולד מריר מומס, ומקשטים בעיטורים עדינים.
בגרסה הישראלית של עוגיות אלה מחליפים לעיתים את הפירות היבשים בקליפות תפוז מסוכרות.
וו נגויין גיאפ

חיים מוקדמים ולימודים

גיאפ נולד וגדל בכפר לוק טואי. הוא למד באוניברסיטת האנוי ובשנת 1938 הוסמך כעורך דין וכבעל תואר ראשון בכלכלה פוליטית. לאחר מכן עבד כעורך דין וכמורה להיסטוריה. בשנת 1940 התגייס לוייט מין, ארגון שחרור מהפכני שהקים הו צ'י מין בשנת 1941 כדי ללחום להשגת עצמאות וייטנאם מן השלטון הצרפתי ולהתנגד לכיבוש היפני של וייטנאם. גיאפ שימש בארגון במספר תפקידי מטה ופיקוד ולחם במלחמת העולם השנייה כנגד הצבא היפני בווייטנאם. בשנת 1946 מונה למפקד הוייט מין ולקח חלק בלחימה כנגד השלטון הצרפתי ששב לשלוט בווייטנאם לאחר המלחמה. 
בשנת 1951 מונה למפקד הכוחות הוייטנאמים שלחמו כנגד הצבא הצרפתי במלחמת הודו סין ובכלל זה בקרב דיין ביין פו. לאחר מכן פיקד גיאפ על כוחות צבא צפון וייטנאם במלחמת וייטנאם והוביל אותם בין היתר במתקפת הטט ובמצור על קה סאן.
בראיון שהעניק למגזין "ג'ורג'" בשנת 1998, הביע הגנרל ויליאם וסטמורלנד, מפקד כוחות הצבא האמריקני שלחמו בווייטנאם, זלזול מוחלט בכישוריו הפיקודיים של גיאפ: "למרות שגיאפ קיבל אימון מקצועי בלוחמה זעירה, הוא התעקש לנהל מתקפות גדולות שבהן איבד לוחמים רבים. הוא בעצמו הודה בתחילת 1969 שאיבד כחצי מיליון חיילים. עם זלזול כזה בחיי אדם אפשר, אמנם, להפוך ליריב קשה, אבל לא לגאון צבאי. מפקד אמריקני שהיה מאבד לוחמים בצורה כזאת, לא היה נשאר בתפקיד יותר מכמה שבועות."
שגרירות ישראל בברלין

הקמת השגרירות

עם כינון היחסים הדיפלומטיים בין מדינת ישראל למערב גרמניה ב-1965 נבחר אשר בן נתן כשגריר הישראלי הראשון בגרמניה. בין השיקולים לבחירתו לתפקיד ההיסטורי, שנשא את המטען הכבד של זיכרון השואה, היו בקיאותו בשפה הגרמנית וכן היותו איש מערכת הביטחון, שנתפס כסמל לכוחה ומעמדה של ישראל. בעיתונות התקופה נאמר גם, כי אחד השיקולים היה גם הופעתו הנאה והמרשימה של בן נתן, השונה מן הסטריאוטיפ של היהודי עליו חונך דור שלם של גרמנים בתקופה הנאצית.
עם הקמתה, שוכנה השגרירות באופן זמני בבניין ששימש את הקונסוליה של ישראל בקלן. השגרירות נחנכה רשמית ב-24 באוגוסט 1965, מיד לאחר שבן נתן הגיש את כתב האמנתו לנשיא הבונדסטאג, גאורג אוגוסט צין (בהיעדרו של נשיא גרמניה, ששהה בחופשה). בטקס החנוכה הקצר הניפו קבוצת ילדים את דגלי ישראל בחזית הבניין, והאורחים שרו את התקווה והרימו כוסות לחיי מדינת ישראל.
בינתיים, החלו העבודות להכשיר שני בניינים שרכשה מדינת ישראל בעיר בון, ששימשה אז כבירת גרמניה המערבית, כדי שישמשו לשגרירות החדשה ולמעון השגריר. ב-10 באוגוסט 1966 הושלמו ההכנות והשגרירות הועברה לבון, למעט המדור הקונסולרי ונספחות כלכלית שנותרו בקלן.

מעבר השגרירות לברלין

בשנת 1991, בעקבות איחודה של גרמניה והחלטת ממשלת גרמניה על העברת עיר הבירה חזרה מבון לברלין, פתחה ישראל קונסוליה כללית בברלין. בשנת 1999 הועברו מוסדות הממשל הגרמני לברלין ובשנת 2000 עברה לשם גם שגרירות ישראל. ביום העצמאות ה-53 של ישראל, ב-9 במאי 2001 נחנך בניין חדש לשגרירות ישראל בברלין. טקס חנוכת השגרירות נערך בהשתתפות שר החוץ שמעון פרס, שר החוץ הגרמני יושקה פישר, שגריר ישראל לגרמניה שמעון שטיין וכ-2,000 מוזמנים, בהם פוליטיקאים, אנשי תרבות ורוח, עיתונאים ונכבדים נוספים.

מבנה השגרירות

השגרירות משתרעת על שטח של 9 דונם בשכונת וילמרסדורף בברלין, שלפני מלחמת העולם השנייה התגוררה בה הבורגנות היהודית של העיר. היא שוכנת לא הרחק מאתר ההנצחה "רציף 17" בתחנת הרכבת גרונוולד, ששימש כאחת הנקודות הראשיות לגירוש יהודי ברלין בשואה, דבר המקנה לו סמליות נוספת. התכנון הייחודי של מבנה השגרירות, שנעשה על ידי האדריכלית הישראלית אורית וילנברג-גלעדי, מייצג ומסמל את מערכת היחסים המורכבת של ישראל וגרמניה ואת ישראל המתחדשת.
בניין השגרירות מצופה אבן ירושלמית ומעוטר בגג המזכיר מבנה של ספינה. בחזית הבניין שישה עמודים רחבים בעלי אלמנטים חזותיים שונים, המסמלים את שישה מיליון היהודים שנרצחו בשואה, כשביניהם משטחי זכוכית שנועדו להעניק ממד של פתיחות לקשרים בין המדינות.
בתוך מתחם השגרירות שולב גם בניין לשימור - וילה שנבנתה עבור איש העסקים היהודי-גרמני הרמן שונדורף בשנת 1929. המבנה נרכש, שופץ והוסב לשימוש כבית השגריר.
אגוסטינה צ'רי

ביוגרפיה

בשנת 2007 החלה צ'רי להיות בזוגיות עם השחקן והמפיק גסטון פאולס ולהם שני ילדים. השנים נפרדו בשנת 2014. אגוסטינה צמחונית והיא פועלת למען זכויות בעלי החיים.

קריירה בטלוויזיה

את הקריירה שלה החלה בגיל 6 בשנת 1989 בתוכנית של פלביה פלמירו "גל החגים" בתור רקדנית.
מילדותה חלמה אגוסטינה להיות בלרינה והיא אוהדת של פלביה פלמירו רקדנית ארגנטינאית.
בשנת 1991 החלה את קריירת המשחק הראשונה שלה בסדרה "מתנה משמים" בתפקיד פאולה.
בשנים 1992–1993 שיחקה בסדרה "ביג Pa" בתפקיד קמילה.
בשנת 1994 כיכבה בסדרה "Más allá del horizonte" ("מעבר לאופק") לצד אוסבלדו לופרט וGrecia Colmenares באותה שנה בשתתפה בתיאטרון לצד אמיליו דיסי.
בשנים 1995–1997 שיחקה את מילי בסדרת הילדים "קטנטנות". צ'רי זכתה בפרס מרטין פריירו בטקס נבחרי ילדים 1997 על משחקה בסדרה.
בשנים 1998–2000 שיחקה בסדרה "קיץ נצחי" בתפקיד ויולטה הררה לצד פלורנסיה ברטוטי וסברינה גרסיאנרה.
בשנת 2000 שיחקה בסדרה "Cabecita" לצד אלחו אורטיז בתפקיד לוסיה אסקבר.
בשנת 2001 חזרה לגלם את מילי בעונה השביעית והאחרונה של "קטנטנות", והופיעה בגראן רקס כמעט מכל שיר שהיה במופע, באותה שנה קיבלה תפקיד ראשון בסרט רודריגו והסרט שמבוסס על חיי הזמר רודריגו בואנו שמת ביוני 2000 בתאונת דרכים.
בשנת 2002 שיחקה בסדרה "מיליארדר" ובסיטקום "Sweethearts". 
בשנת 2003 שיחקה בסדרה "הם אהבה" בתפקיד אניטה.
בשנת 2004 שיחקה בסדרה "הגמלאים" שבערוץ 13 לצד דמיאן סנטו, סיסליה דופאזו, מרסלה קלוסטרבואר, גידו קזקה לוסיאנו פריירה, שנה לאחר מכן שיחקה בסדרה גברים עם כבוד שנוצרה על ידי Pol -Ka.
בשנת 2006 שיחקה בסדרה "רצח נשים".
בתחילת 2007 חזרה לתיאטרון ושיחקה תפקיד ראשי בהצגה מי מפחד מ"ווירג'יניה וולף" באותה שנה שיחקה בסדרה נשים של אף אחד לצד מריה ליאל, סוסו פרוקאנו וקרליבל מדינה.
בשנת 2008 שיחקה בסדרה "Toillete" לצד ויויאנה סכונה, אגוסטינה לקונה, אנדריאנה קוייאחן וקרוליינה ולסגנה באותה שנה שיחקה בהצגה "כולם למצוא את חואן" בכיכובו של גאסטו פאולס.
בשנת 2009 שיחקה בסדרה "רוזה היחידה היוקרתית" לצד ויולט סלס לצד לאונור בנטידו וכרמן וולחוס.
בשנת 2010 קיבלה שבחים על משחקה בהצגה "כולם למצוא את חואן", היא חזרה לקריירת המשחק אחרי שנה וחצי עקב כניסתה להריון.
היא חזרה לטלוויזיה לסדרה החדשה "גן עדן" לצד אלחנדרו אואדה ומריאנו טורה הסדרה צברה פופולריות.
בשנת 2013 השתתפה בסרט "סיפורי לב".
בשנת 2014 שיחקה בסדרה "החברים שלי מאז ומתמיד" לצד אמיליה אטיאס ניקולס קברה, ניקולס ואסקס גונסלו הרדיה, וקאלו רייבו, והייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2016 החלה לשחק בסדרה "עשירים לא מבקשים רשות" לצד גונסלו הרדיה בתפקיד אלנה.
צ'יבה

היסטוריה

צ'יבה נוסדה ב-1 בינואר 1921, וב-1 באפריל 1992 ניתן לה מעמד רשמי של עיר (מעמד המוקנה ביפן לערים בעלות אוכלוסייה מעל חצי מיליון תושבים).

דמוגרפיה

בספטמבר 2008 היו בעיר 961,544 תושבים, המתגוררים בצפיפות של 3,535 נפשות לקמ"ר. במרץ 2007 היו בעיר 19,135 תושבים זרים, כ-2% מכלל האוכלוסייה. צ'יבה מדורגת במקום ה-14 מבין הערים המאוכלסות ביותר ביפן.

תחבורה

נמלי התעופה המשרתים את העיר הם: נמל התעופה טוקיו נריטה ונמל התעופה האנדה.
המונורייל העירוני של צ'יבה שאורכו 15.2 ק"מ עובר במרכז העיר. בתחנת הרכבת בעיר עוברים הקווים: קו סובו-מיין, קו סובו-צ'ו, קו סובו (ראפיד), קו נריטה, קו סוטובו, וקו יוצ'יבו.
ZigBee

ZigBee הוא פרוטוקול לתקשורת אלחוטית מקומית בגלי רדיו, המתאפיין בצריכת הספק נמוכה, בקצב שידור איטי, וזמני התחברות מהירים. שכבות התקשורת הנמוכות (MAC, PHY) מבוססות על תקן IEEE 802.15.4. שכבת הרשת הוגדרה על ידי התאגדות ה-ZigBee.

יישומים מיועדים

בית חכם, רשתות חיישנים ביתיים ובבתי עסק, שלט רחוק אלחוטי למוצרי שמע וחוזי, ניטור רפואי, בקרת אורות, בקרת חימום, חיבור אלחוטי של גלאי עשן, אש, תזוזה.
השם ZigBee לקוח ממחול הדבורה, המשמש להעברת מידע בין דבורים.

שימושים

זיגבי מיועד לאפליקציות המעבירות מעט מידע ודורשות כמות נמוכה מאוד של חשמל. כדי להיות מותאם לזיגבי, המכשיר צריך להיות מסוגל לפעול עם סוללה במשך שנתיים. שימושים לדוגמה: בית חכם, תאורה חכמה, בקרת טמפרטורה, סנסורים מסוגים שונים, איסוף מידע רפואי, בקרה תעשייתית, זיהוי עשן ועוד.
מריו פאצ'י

חייו

פאצ'י נולד בפירנצה. הוא למד בקונסרבטוריון של נאפולי ובשנת 1895 זכה פרס פרנץ ליסט. לאחר זאת יצא לסיורים ממושכים על פני אירופה כולה. בעזרת ג'אקומו פוצ'יני התקבל ללימודי הלחנה וניצוח בקונסרבטוריון של מילאנו.
בדצמבר 1918 נסע פאצ'י לשנחאי, לכמה הופכות בתיאטרון האולימפי. הוא חלה במידה כזאת, שנאלץ להתאשפז בבית חולים, ומסיבות שונות, נשאר בסופו של דבר בשנחאי. בשנת 1919, קיבל עליו את הנהלת מה שהפכה ברבות הימים להתזמורת הסימפונית של שנחאי, התזמורת הסימפונית הוותיקה ביותר באסיה, שנוסדה בשנת 1879 כתזמורת צבאית של כלי נשיפה מעץ. פאצ'י הצליח להגדיל את התזמורת מ-22 ל-37 נגנים וב-23 בנובמבר 1919 נתן את הקונצרט הסימפוני הראשון באסיה. התוכנית כללה את הסימפוניה החמישית של בטהובן, הסרנדה לכלי מיתר "המערב הרחוק" מאת גראנוויל באנטוק, ו"סוויטת פר גינט" מס' 1 מאת אדוורד גריג.
בשנת 1992 שונה שמה של התזמורת והיא נקראה "התזמורת הסימפונית של המועצה העירונית של שנחאי". בזמן הראשון, היה הקהל כל-כולו זרים שהתגוררו בשנחאי, כ-20,000 במספר; בשלב זה נאסר על הסינים להאזין לקונצרטים. עתירות חוזרות ונשנות מצד פאצ'י אל השלטונות הביאו להרפיית הגבלות אלה. כך קרה גם עם התזמורת עצמה, שבמקור כללה זרים בלבד, אך מאוחר יותר השתלבו בה גם נגנים סינים.
תמיכתו של פאצ'י תרמה גם לייסוד בית הספר הלאומי המיוחד למוזיקה (國立上海音樂專科學校), שהיה מאז 1956 לקונסרבטוריון של שנחאי, מייסודם של קאי יואנפיי ושאו יומיי. בין המורים, שהיו גם נגנים בתזמורת, היה המלחין הגרמני וולפגנג פרנקל (1983-1897), שנמלט מגרמניה ב-1938, והכנר טאן שוז'ן.
אירוע שיא בתולדות התזמורת היה ביצוע הבכורה הסיני של הסימפוניה התשיעית של בטהובן ב-14 באפריל 1936, בניצוחו של פאצ'י; בשלב זה היו סינים רבים בין נגני התזמורת, אם כי לא בין הזמרים.
עם תחילת פלישת יפן לסין ומלחמת העולם השנייה, הורע מצב התזמורת. בתנאים אלה, נאלץ פאצ'י לבסוף להיפרד מן התזמורת בקונצרט אחרון ב-31 במאי 1942, שאחריו התפרקה התזמורת. היא התגבשה מחדש באוקטובר 1950, אבל במועד זה כבר מת פאצ'י בשנחאי.
מלם תים

היסטוריה

מל"ם - (במקור ראשי תיבות של מרכז למיכון משרדי) נוסדה בשנת 1952 כיחידת סמך של משרד האוצר. בשנת 1982 הפכה לחברה ממשלתית בשם "מלם מערכות". בשנת 1994 החברה הופרטה ונרכשה על ידי קונצרן כלל והייתה חלק מ"כלל מחשבים" מקבוצת "כלל סחר". בשנת 1997, נרכשה "כלל סחר" מקונצרן כלל, על ידי איש העסקים גד זאבי. בשנת 1998 ניירות הערך של מלם מערכות נרשמו למסחר בבורסה בתל אביב. "כלל מחשבים" הוקמה ב-1971, כאשר קונצרן כלל רכש את "תמכין מחשבים" שהייתה הנציגה בישראל של חברת מחשבי המיינפריים "Burroughs Corporation" (שהפכה בהמשך לחלק מחברת Unisys). החברה התקינה את מערכות המחשוב הראשונות בבנק דיסקונט ובבנק המזרחי, וברבות מחברות הביטוח בישראל. "כלל מחשבים" (באמצעות חברת הבת "כלל מערכות") המשיכה לייצג את חברת Unisys בישראל עד תחילת המאה ה-21.
חברת תים מחשבים ומערכות נוסדה בשנת 1972 על ידי מאיר ליפשס, תומאס גרנות ויגאל ירון. בשנת 1983 הפכה לחברה ציבורית וניירות הערך של החברה נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1985, נוסדה "מקיט בע"מ" כשותפות בין תים מחשבים וכתר פלסטיק.
מקיט פועלת בתחום מערכות תוכנה להנדסה, ייצור וניהול ידע הנדסי. בשנת 1990, נרכשה השליטה ב"תים מחשבים ומערכות" על ידי שלמה אייזנברג.
בשנת 1992, נוסדה "תים טלקום" (באנגלית: TTI Team Telecom International) כחברת בת של תים מחשבים; העוסקת בפיתוח פתרונות תוכנה אינטגרטיביים לתפעול וניהול רשתות טלפוניה. החברה זכתה להצלחה במכירת הפתרונות שלה לספקי תקשורת ברחבי עולם והונפקה בשנת 1996 בנאסד"ק. בשנת 2010, נרכשה על ידי חברת Teoco.
בשנת 1997, רכשה תים מחשבים מחברת אוסיף בית משרדים ברחוב גהל, בקרית אריה, המשמש מאז כמטה החברה.
בניין הקונסוליה האתיופית

בניין הקונסוליה האתיופית הוא בניין דירות ברחוב הנביאים 38-40 בירושלים ששימש בעבר כקונסוליה של אתיופיה.

היסטוריה

הבניין נבנה בשנים 1925–1928 על ידי זאודיתו, קיסרית אתיופיה ששלטה באתיופיה החל משנת 1916 והיה מיועד לבית עבורה לכשתבוא לגור בארץ הקודש. לאחר בניית הבניין הוחלט לשכן בקומתו התחתונה את הקונסוליה האתיופית ולהסב את שתי הקומות העליונות לדירות מגורים להשכרה. עוד נקבע ששליש מההכנסות מהשכרת הדירות יוקדשו למנזר האתיופי בירושלים.
בשנת 1936 נכבשה אתיופיה על ידי איטליה הפאשיסטית ובעקבות כך טענו נציגי איטליה בארץ ישראל לבעלות על הבניין. בית המשפט הבריטי שנדרש לדון בנושא קבע שלאיטלקים אין כל זכות על הבניין. בשל כיבוש זה הגיע באותה שנה לירושלים קיסר אתיופיה הגולה היילה סלאסי והתגורר בה במשך כחצי שנה.
בשנת 1973, בעקבות מלחמת יום הכיפורים, ניתקה אתיופיה את יחסיה עם ישראל (היחסים חודשו בסוף שנות ה-80) ומאז הבניין כולו משמש כבניין דירות.

הבניין

המבנה המפואר הוא בן שלוש קומות ומרתף ובו שתי כניסות וכתשעים חדרים. בחזיתו קבועים שני פסיפסים צבעוניים המכילים כתובות וסמלים של הקיסרות האתיופית. בפסיפס הקבוע בראש הבניין מופיע אריה עם כתר ושרביט ובפסיפס הקבוע מעל הכניסה הראשית מופיע כתר ושנת הבניה - 1920 (לפי הלוח האתיופי, שנת 1928 לפי הלוח הגרגוריאני). בנוסף מופיעה הכתובת בשפת הגעז: "ניצח האריה משבט יהודה" (חזון יוחנן ה 5) המהווה סיסמה של המשפחה המלכותית.
ססיל שמינאד

חייה

שמינאד נולדה בפריז להורים אמידים. עוד בהיותה בת שמונה התרשם מנגינתה המלחין ז'ורז' ביזה, שהיה מידידי המשפחה, ואף כינה אותה "מוצרט קטן". 
מ-1881, בהיותה בת 24, בוצעו יצירותיה בפומבי, ואחדות מהן עלו על הבמה פעמים רבות. מ-1887 יצאה למסעי הופעות כפסנתרנית בלונדון ובארצות הברית, ובמשך כל אותו זמן חיברה קטעי נגינה לפסנתר, רובם קצרים, קלים וקליטים. 
תפוקתה במהלך חייה הייתה רבה, וכללה מעל 400 יצירות, כמחציתן לפסנתר, 140 שירים, מוזיקה קאמרית, קונצ'רטינו לחליל, ואופרות. בארצות הברית הופיעה לראשונה ב-7 בנובמבר 1908. היא ניגנה יצירה שחיברה, את Concertstück, בליווי תזמורת פילדלפיה.
שמינאד לא נישאה מעולם. היא הייתה מן הנשים היחידות במאה ה-19 שהגיעו למעמד של מלחינה ומוזיקאית עצמאית ויוצרת. 
זמרת המצו-סופרן אן סופי פון אוטר ייחדה תקליטור שלם לביצוע שיריה.
קרלו רוביה

לימודים

קרלו רוביה למד הנדסה באוניברסיטת פיזה לאחר שלא התקבל ללימודי פיזיקה ב-Scuola Normale. לאחר כמה חודשים בלימודי ההנדסה קיבל רוביה הזדמנות ללמוד פיזיקה ב-Scuola Normale בעקבות פרישתו של מועמד אחר. רוביה סיים את מחקרו בנושא קרניים קוסמיות יחד עם מרצ'לו קונוורסי בשנת 1957 וקיבל את הדוקטורט שלו ב-1958.

קרירה ומחקר

לאחר קבלת הדוקטורט נסע רוביה לארצות הברית לעשות מחקר פוסט-דוקטורט במשך שנה וחצי באוניברסיטת קולומביה. במהלך תקופה זו רוביה ביצע ניסויים החוקרים מיואונים. ב-1960 חזר רוביה לאירופה בעקבות עינינו הגדול במרכז החדש לחקר חלקיקים CERN, שם עסק בניסויים בנושא הכוח החלש. כאשר נפתח ב-CERN מתקן חדש, רוביה ושותפיו עשו ניסויים במתקן שאפשר להם לגרום לאלומות של פרוטונים להתנגש זו עם זו, מטרת ניסוים אלו הייתה לחקור את הכוח החלש. ותוצאתם המרכזית היא ההבחנה בבראיונים המכילים קווארק קסום. ניסויים אלו היו בעלי חשיבות רבה והובילו לפיתוח משמעותי של טכניקות שעזרו במציאת חלקיקים נוספים בניסויים נוספים שהתרחשו במאיצי חלקיקים במהלך השנים.
ב-1976 הציע רוביה להתאים את ה-SPS למאיץ שיאפשר להתנגשויות בין פרוטונים לאנטי פרוטונים להתרחש. בעזרת סימון ואן דר מיר ופיתוחיו הטכנולוגיים, המאיץ החל לעבוד ב-1981 וכבר ב-1983 קבוצת פיזיקאים אשר נקראה קבוצת ה-UA1 שבראשה עמד רוביה, הבחינה בבוזונים W ו-Z אשר נושאים את הכוח החלש וגילויים תרם תרומה עצומה לתאוריות של פיזיקת חלקיקים. על גילוי זה קיבלו קרלו רוביה וסימון ואן דר מיר פרס נובל בפיזיקה. רוביה היה אחד מהמובילים של שיתוף הפעולה עם מתקן מחקר בהרי גראן סאסו (LNGS) שמטרתו לחקור דעיכה של פרוטונים.

הוראה בהרווארד

במשך 18 שנים רוביה לימד באוניברסיטת הרווארד, סמסטר אחד בשנה, כאשר בשאר השנה עשה ניסוים ב-SPS שב-CERN. בשנת 1970 קיבל רוביה תואר פרופסור מאוניברסיטת הרווארד וב-1987 הפסיק ללמד בהרווארד בעקבות תפקידו החדש כמנכ"ל CERN.

כהונה כמנכ"ל CERN

ב-17 בדצמבר 1987 חברי מועצת CERN החליטו למנות את קרלו רוביה למנכ"ל CERN. ב-1 בינואר 1989 החל רוביה בכהונתו כמנכ"ל CERN, בתפקיד זה שרת במשך 5 שנים.

פעולתו לפתרון משבר האנרגיה

רוביה היה פעיל מאוד בנושא משבר האנרגיה שעתיד לבוא. רוביה הציע רעיונות לניצול משאבים לייצור אנרגיה גרעינית בשימוש בטכנולוגיות המאיצים. רעיונותיו נלמדים היום ברחבי העולם במטרה לייעל כורים גרעיניים ולייצר אנרגיה מתוריום ואורניום. ב-2013 אף הציע לבנות תחנות כוח קטנות הפועלות על אנרגיה המופקת מתוריום. רוביה כיהן כנשיא ENEA. בזמן כהונתו שנמשכה 4 שנים חקר ופיתח טכנולוגיות בתחום האנרגיה הסולרית. בנוסף, רוביה היה היועץ המדעי הראשי של CIEMAT (ספרד) בנושא לוחות סולריים, מחברי קבוצת הייעוץ של האיחוד האירופי בנושא שינויי אקלים דרסטים, במועצת המתקן לחקר אנרגיה ב-IMDEA ויועץ בוועדת ECLAC של האו"ם. רוביה מונה גם למנכ"ל מדעי של המתקן למחקר ולימוד מדעי קיימות בפוטסדאם גרמניה.

משפחה

קרלו רוביה נשוי למורה לפיזיקה בתיכון בשם מריסה ויש לו שני ילדים: בת רופאה בשם לורה ובן בשם אנדרה שממשיך בעקבותיו, הוא פרופסור לפיזיקה במכון הטכנולוגי של ציריך ומתמחה בחקר נייטרינו.
איסור משכב בהמה

עונש השוכב

עונש השוכב עם בהמה הוא בסקילה, אחת ממיתות בית דין, בתלמוד למדו דין זה מסמיכות הפסוק 'מכשפה לא תחיה' שדינה בסקילה לדין משכב בהמה.
בן עזאי אומר: נאמר (שמות כב, יז): 'מכשפה לא תחיה', ונאמר (בפסוק הבא): 'כל שוכב עם בהמה מות יומת'. סמכו עניין לו, מה שוכב עם בהמה בסקילה - אף מכשפה בסקילה. אמר לו רבי יהודה: וכי מפני שסמכו עניין לו נוציא זה לסקילה?!

עובר ירך אמו

התורה אוסרת להקרבה בהמה שנרבעה וקויימו בה יחסים על ידי אדם. אם הייתה הבהמה מעוברת, גם הוולד אסור בהקרבה, זאת גם לפי הדעה האומרת שהוא לא נחשב כחלק מגוף אמו, לפי דעתו של רבא, שכן הוא נהנה מהרביעה באופן נפרד.

לא נחשדו ישראל

הרמב"ם מרחיב על כך בהלכות איסורי ביאה, ובמסכת בבא מציעא, רב יוסף אוסר על אלמנה לגדל כלב מחשש שכזה. יחד עם זאת, מקובל להניח שבני ישראל אינם נחשדים במשכב בהמה וכי האיסור שלעיל נועד על מנת למנוע לשון הרע.

דין הבהמה

רמב"ם: "אין הבהמה נפסלת משום רובע או נרבע עד שיהיה האדם שרבעה בן תשע שנים ויום אחד... ואם האדם הוא שנרבע מן הבהמה אינה נפסלת עד שתהיה האשה הנרבעת בת שלש שנים ויום אחד או יהא האיש הנרבע בן תשע שנים ויום אחד. 
אמר אברהם: זה המחבר דימה איסור מזבח לאיסור סקילה ואולי אין מדמין כן שהרי נרבע על פי הבעלים או על פי עד אחד שאינו במיתה ופסול למזבח הואיל ונעבדה בו עבירה מפני שהוא מאוס ואם הבהמה נרבעה ודאי בעינן שיהא הרובע בן ט' שנים ויום אחד לפי שאין לה הנאה ממנו והיא אנוסה ומתני' היא במסכת נדה, אבל כשהבהמה רובעת שנהנית מן העבירה נפסלת מכל מקום".

אזכור בענייני צניעות

יש שכתבו שיש לאשה להיות צנועה בליל טבילתה, וכן נהגו הנשים להסתיר את ליל טבילתן שלא ללכת במהומה או בפני הבריות, שלא ירגישו בהן בני אדם, ומי שאינה עושה כן, נאמר עליה "ארור שוכב עם בהמה" בהתאם למנהג זה, התיר הרב יהודה אסאד לאשה בעלת חנות — שהיא ובעלה ביקשו לדחות את טבילתה שחלה במשך ימי השבוע, כדי שלא ירגישו אחרים בהליכתה — לדחות את טבילתה לערב שבת.
הרב עמרם בלום בשו"ת בית שערים, דחה את דברי הרב יהודה אסאד וכתב עליו ש"הפריז על המדה", כיון שמדובר במנהג ואין כאן דין גמור ולא ייתכן שהמנהג ידחה את דין הטבילה בזמנה.
משפחת קיין והאלים המצריים

עלילה

סדרה זו מספרת על שני ילדים: קרטר קיין, ילד בן 14, ואחותו הקטנה בת ה-12, סיידי קיין.
שני האחים הופרדו מאז מות אמם והם נפגשים רק פעמיים בשנה.
במהלך הספרים הם נלחמים נגד הכאוס, לומדים את קסמי החרטומים (קוסמי מצרים העתיקה) ומנסים למנוע את החרבת העולם. יש לציין שכל ספר בסדרה מסופר בתור תמליל להקלטה ומסופר על ידי שני האחים אחד אחרי השנייה.

בן סובק

ספר נוסף אשר לא נכלל בסדרה אשר מתאר הרפתקה משותפת של פרסי ג'קסון וקרטר קיין. בספר זה קרטר יוצא לבד להלחם במפלצת שמציקה לבני-אנוש ומגלה שהמפלצת היא בעצם פתסוחוס, בנו של סובק.  פתסוחוס, המתואר כתנין בגודל מפלצתי, בולע אותו. אך פרסי מציל אותו והמפלצת בורחת. קרטר בטעות מתחיל קרב בינו לבין פרסי. פרסי מצליח לפגוע בקרטר אך קרטר קושר אותו. כאשר הם נזכרים בפתסוחוס הוא כבר מגיע למקום מיושב ומתחיל לזרוע הרס. פרסי וקרטר מאחדים כוחות בניסיון להוריד את הקולר ההופך תנין רגיל למפלצת פתסוחוס. בסוף הקרב הם מצליחים להביס אותו ולהוריד ממנו את הקולר והמפלצת חוזרת לתנין התינוק שענד את הקולר. פרסי וקרטר חושדים בכך שהקולר לא נענד על ידי התנין בטעות, אלא בגלל מישהו המעוניין בפגישתם. אולי מישהו שיודע שאיחוד כזה יוביל לאסון. בשל כך פרסי וקרטר נפרדים, אך קרטר נותן לפרסי סימן קסום. הסימן מאפשר לפרסי לקרוא לקרטר בדרך קסומה בעזרת קריאה בשמו של קרטר.
בסוף הספר קרטר רומז בבירור לספר המשך וכל הספר מתרחש מנקודת מבטו.בהמשך יוצא ספר המשך הנקרא "המטה של סראפיס" שמספר על אנבת' צ'ייס (חברה של פרסי) וסיידי קיין

המטה של סראפיס

ספר ההמשך ל"בן סובק" אשר מתאר הרפתקה משותפת של אנבת' צ'ייס וסיידי קיין.