google/wiki40b huggingface dataset:
תרשיש (עיר)

תַרְשִׁישׁ היא שמה של עיר מקראית עתיקה, המוזכרת בתנ"ך מספר פעמים. בתרגום השבעים ובוולגטה וכן בתרגום יונתן בן עוזיאל תורגמה העיר כקרתגו. אולם כיום מקובל לזהות את העיר כטרסוס שבאסיה הקטנה או עם טרטסוס שבחצי האי האיברי. העיר הייתה ידועה כעיר סוחר, ומלכי יהודה וישראל ניהלו קשרי מסחר ענפים עם העיר, ואוניות נוסעים היו יוצאות מנמלי הארץ לעיר.

המסחר בעיר

העיר נודעה בזכות יכולת המסחר הענפה שלה ופריטים רבים יובאו בדרך קבע מן העיר למזרח התיכון. בין השאר מוזכר בתנ"ך: מתכות שונות (זהב, כסף, ברזל, בדיל ועופרת), בעלי חיים אקזוטיים (תוכים, פילים וקופים) ומקנה.
בגלל היקף המסחר ואיכות הספנות, נקראו אוניות משובחות אניות תרשיש. האניות יועדו לנסיעות למרחקים ארוכים יחסית והיו בעלות תפוסה גבוהה יחסית. בניית האוניות היותה אתגר כלכלי והנדסי עבור הממלכות, ואחזקת אניות שכאלה הייתה הכרחית עבור התפתחות ממלכה.

אזכורים בתנ"ך

השם תרשיש מוזכר בתנ"ך לראשונה כאחד מבניו של יון. כך שהעיר תרשיש היותה (בעיני בני התקופה) חלק מהעם היוני.
העיר מוזכרת בתנ"ך לראשונה כעיר העומדת בקשרי מסחר עם שלמה המלך, שאוניותיו הביאו מהעיר סחורות. את קשרי המסחר אנו רואים גם בתקופה מאוחרת יותר, אצל יונה הנביא, שכאשר רצה להתחמק מקיום הוראת האל להוכיח את בני נינוה הוא עלה על ספינה מנמל יפו אל תרשיש. ניכר איפוא, שנסיעות אל תרשיש מנמלי ארץ ישראל הקדומה היו דבר שבשגרה.
מאידך, ברור שנסיעה אל תרשיש הייתה נסיעה ארוכה, ותרשיש נחשבה ארץ רחוקה. כאשר ישעיהו מנבא אודות אחרית הימים, הוא אומר:
וְשַׂמְתִּי בָהֶם אוֹת, וְשִׁלַּחְתִּי מֵהֶם פְּלֵיטִים אֶל הַגּוֹיִם, תַּרְשִׁישׁ פּוּל וְלוּד מֹשְׁכֵי קֶשֶׁת תֻּבַל וְיָוָן, הָאִיִּים הָרְחֹקִים אֲשֶׁר לֹא שָׁמְעוּ אֶת שִׁמְעִי וְלֹא רָאוּ אֶת כְּבוֹדִי, וְהִגִּידוּ אֶת כְּבוֹדִי בַּגּוֹיִם
— ספר ישעיהו, פרק ס"ו, פסוק י"ט
אזכור נוסף מופיע בספר דניאל, בו תואר המלאך גבריאל שגופו כגודל תרשיש:
וּבְיוֹם עֶשְׂרִים וְאַרְבָּעָה, לַחֹדֶשׁ הָרִאשׁוֹן:  וַאֲנִי, הָיִיתִי עַל יַד הַנָּהָר הַגָּדוֹל--הוּא חִדָּקֶל. וָאֶשָּׂא אֶת-עֵינַי וָאֵרֶא, וְהִנֵּה אִישׁ-אֶחָד לָבוּשׁ בַּדִּים; וּמָתְנָיו חֲגֻרִים, בְּכֶתֶם אוּפָז. וּגְוִיָּתוֹ כְתַרְשִׁישׁ, וּפָנָיו כְּמַרְאֵה בָרָק וְעֵינָיו כְּלַפִּידֵי אֵשׁ, וּזְרֹעֹתָיו וּמַרְגְּלֹתָיו, כְּעֵין נְחֹשֶׁת קָלָל; וְקוֹל דְּבָרָיו, כְּקוֹל הָמוֹן
— ספר דניאל, פרק י', פסוק ו'

מיקום גאוגרפי

בין פרשני המקרא קיימת אי הסכמה לגבי זהותה של תרשיש. בעוד שבתרגום יונתן בן עוזיאל, תרגום השבעים והוולגוטה תרשיש היא קרתגו, הרי שהמלבי"ם פירש שהכוונה לעיר טרטסוס שבספרד, המוזכרת על ידי הרודוטוס ועוד. פרשנות זו מבוקרת בחומרה, היות שקיומה של העיר בכלל מוטל בספק, וייתכן שהיא כלל לא התקיימה מעולם. יוסף בן מתתיהו בקדמוניות היהודים מצביע על טרסוס שבקיליקיה כתרשיש המקראית.
פרשנים מודרניים, כמו תומאס קלי צ'ייני מציעים שתרשיש הכוונה לחוף באופן כללי, ובפרט, לחופים האירופיים שממערב ליון הקדומה.
חיים זנדברג

חיים זנדברג (נולד ב-24 באוגוסט 1963 בחיפה) הוא  משפטן  ישראלי,  פרופסור למשפטים ומומחה לדיני מקרקעין ודיני קניין.

ביוגרפיה

נולד וגדל בחיפה. בוגר בית הספר הריאלי העברי. את שירותו הצבאי עשה בחיל המודיעין. כיום משמש כשופט (במיל.) ביחידת בתי הדין הצבאיים באזור יהודה ושומרון. סיים לימודי תואר ראשון במשפטים בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1990. אחריהם המשיך במסלול ישיר לדוקטורט בהנחיית פרופ' יהושע ויסמן. במסגרת זו קיבל תואר שני במשפטים בשנת 1995 ותואר שלישי בשנת 1999.
במהלך לימודיו זכו חיבוריו בפרסי הקרן ע"ש אהרון ויוסף בן שמש (1990), הקרן ע"ש משה דוכן (1991) ופרס בנק טפחות (1992). עבודת הדוקטורט שלו זכתה בפרס מרכז יצחק רבין לחקר ישראל (2000).
במהלך לימודיו שימש מרצה גם באוניברסיטת חיפה (1994–1996) ובמרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן (1997–1998). בשנת 2002 שימש מרצה מן החוץ באוניברסיטת בר-אילן, ומשנת 2005 לימד במכללת שערי משפט.
התמחה במשרד עורכי הדין אפרים אברמזון ושות' בירושלים. חבר לשכת עורכי הדין מאז שנת 1991. עד שנת 2002 עבד כעורך דין במסגרת משרד עורכי דין מרדכי ברקוביץ' בירושלים. כיום מייעץ לגופים מוסדיים ולעורכי דין.
בשנת 1999 הצטרף לסגל בית הספר למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל בו החל ללמד בשנת 1996. עמד בראש תחום ההתמחות  במשפט אזרחי ובמשפט מסחרי של בית הספר והיה המנהל האקדמי של תוכנית התואר השני ועורך כתב העת "המשפט" בהוצאת המכללה למינהל. בשנת 2002 מונה לשופט בבית הדין המשמעתי העליון של המכללה. משנת 2001 מלמד גם בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית.
כמשפטן מומחה בתחום הקניין והמקרקעין מונה בשנת 2003 על ידי משרד המשפטים ליושב ראש ועדת הערר על בחינות מועצת שמאי המקרקעין.
בשנת 2005 מונה על ידי משרד הפנים ליושב ראש הוועדה לקביעת הגבולות בין מועצה אזורית גזר לבין העיר המאוחדת מודיעין-מכבים-רעות. בשנים 2010–2011 היה נציג ציבור בוועדה הממשלתית-ציבורית לבחינת המדיניות הקרקעית לניהול הקרקע החקלאית הנכללת בגדר מקרקעי ישראל.
כיהן כחבר המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג) ה-12 ועמד בראש ועדת המשנה של המועצה לתחומי המשפט ומדעי החברה. כמו כן היה חבר הוועדה לבדיקת ההיתכנות של קיום לימודים לקראת תואר ראשון (LL.B.) בשפה האנגלית ועמדתו לפיה אין מקום להתיר לימודים אלה התקבלה על ידי המועצה.
משנת 2015 מכהן כיו"ר הצוות הבין-משרדי המלווה את עבודת הגף להערכת תארים אקדמיים מחו"ל, משרד החינוך.
ב-6 בנובמבר 2016 פורסם שמו ברשומות כמועמד לכהונת שופט בבית המשפט העליון.
זנדברג נשוי לד"ר חיה זנדברג, שופטת בבית המשפט המחוזי בירושלים ולשעבר מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה, ולהם ארבע בנות.
חתושיליש הראשון

חַתוּשִילִיש הראשון ( וגם חתושילי הראשון. שמו המקורי היה לַבַּרְנַש השני) היה מלך החתים בין השנים 1650 - 1620 לפנה"ס. הוא היה המלך הראשון אשר קבע את בירתו בעיר חתושש לאחר כיבושה והריסתה עד היסוד בידי אניתש כמאה שנים לפני כן. עד אותה תקופה שמשה העיר נשש כבירת החתים. הוא היה המלך החתי הראשון שהשאיר אחריו טקסטים כתובים. לפניו היה מלך נוסף בשם לברנש או (לברנה) הנקרא לברנש הראשון, המופיע ב"תעודת תֶלֶפִּנוש".
מיד עם העברת הבירה לחתושש שינה לברנש השני את שמו לחתושיליש  כמעשה המסמל תקופה חדשה במלכותו (פירוש השם חתושיליש הוא: "איש חתושש"). הוא נחשב למייסד הממלכה החתית הקדומה. על פי המסורת של מלכי החתים, מוצא משפחת המלוכה  היא בעיר כושרש (או כּושַרֶה) שמקומה היה ברכסי האנטי-טאורוס, בין נהר פרת ונהר ההליס (קיזיל אירמק).  עיר זאת הייתה גם עירו של פיתחנש אבי של אניתש. ההיסטוריון איתמר זינגר מעלה את שתי השערות בנושא זה, הראשונה שהמשפחה המלכותית חזרה  לעיר מוצאה בתקופת האופל שלאחר שיקעתה של העיר כנש, או שהיה כאן ניסיון ליצור קשר תעמולתי בין אניתש לבין חתושיליש הראשון. אין במסמכים שנמצאו הסבר להעברת המרכז השלטוני לחתושש.
מסמכים רבים הגיעו לידי החוקרים מתקופת שלטונו של לברנש השני, והמפורסמים שבהם נמצאו בשנת 1957 בצורת טבלאות חרס רשומות בשפה האכדית והחתית העוסקות בהרחבה בשש משלושים שנות מלכותו. מהטבלאות אנו למדים שבנוסף לכינוי "מלך חתושש" הוא לקח לו גם את הכינוי "מלך כּושרש", לזכר בירת החתים הקדומה, עוד לפני כיבוש העיר נשש. 
לברנש השני נודע כמלך לוחם ורבים מהחוקרים מאמינים על סמך הטבלאות הללו שלברנש השני הגיע בכיבושיו עד הים השחור: בשנתו הראשונה הרס סופית את "זַלפּהַ"  מצפונה של חתושש ויריבתה הגדולה. בשנה השנייה למלכותו יצא לברנש למסע כיבושים בסוריה והרס את העיר אללח' והסיר את שושלת המלוכה מבית ימחד שנוסדה על ידי ירים-לים מלך אללח'. בשנה השלישית נלחם בממלכת אַרְזַוַה (לימים לידיה) במערב אנטוליה. העדרו הביא להתקפת החורים ממזרח על הממלכה,  ולכן נאלץ להעביר את שנתו החמישית למלחמות בדרום-מזרח אנטוליה. הוא כבש את הערים החוריות החשובות חשום, אורשו וחחום.  בתיאור הכיבוש מופיע אזכור בו מציין חתושיליש הראשון שאיש לא חצה את הפרת לפניו, פרט לסרגון מאכד, שמלך במאה ה-24–23 לפנה"ס. הוא מציין שסרגון לא שרף את העיר, ואילו הוא, חתושיליש, החרים את העיר עבור אל הסער של השמים. בתיאור שלו הוא נלחם בחחום בשנה החמישית למלכותו, שלוש פעמים נלחם על שעריה, הרס אותה ואת רכושה הביא לחתושש. בתיאור השלל הוא מציין שני צמדי עגלות עמוסות כסף, מרכבת פריון, אייל אחד מכסף, ספינה אחת עם חרטום מצופה זהב. הוא מציין שהוא שחרר את העבדים והשפחות של העיר ומסר אותם לאלת השמש. הוא מספר ששרף את העיר באש, ואת העשן הראה לאל הסער, את המלך רתם לעגלה.
לצורך המלחמה בחחום, ביקש חתושיליש הראשון את עזרתו של תוניפ-תשוב, מלך על ממלכה בשם טיקונני , שהיה לה כנראה גבול עם חחום, והן היו כנראה עוינות אחת לשנייה.
חתושיליש הראשון ידוע גם בזכות בניית המבצר המתנשא על הצוק מעל לעיר חתושש. הוא נחשב גם למחוקק ולמכונן של הממשל והמנהל  של הממלכה החתית.
בילי וולד

ביוגרפיה

וולד נולד למשפחה יהודית בשיקגו, אילינוי. למד בתיכון בלוס אנג'לס, ובמהלכו היה שחקן בייסבול בולט. בין השנים 1957–1958 נבחר לנבחרת הייצוגית של לוס אנג'לס בכדורסל ובבייסבול. בשנת 1958 עבר למכללת אורגון, ובין השנים 1959- 1961 שיחק כדורסל בנבחרת המכללה. כן שירת בצבא ארצות הברית. בהמשך סיים בית ספר גבוה לאימון כושר גופני והפך למורה לחינוך גופני ומאמן כדורסל בבית ספר תיכון סילברטון שבעיר אורגון, קליפורניה. באוקטובר 1966 הגיע לישראל בסיוע הוועדה האמריקאית למען הספורט בישראל, על מנת להשתקע בארץ, ולעבוד כמאמן במכון וינגייט. בהמשך חזר וולד לשחק כדורסל באופן פעיל. לאחר מכן ובמהלך תקופתו בארץ לימד בבית הספר האמריקאי בכפר שמריהו.
לקראת עונת 1966/1967 הצטרף וולד להפועל תל אביב, והיה למתאזרח הראשון בתולדות הפועל תל אביב. באותה עת, שלטה הפועל בכדורסל הישראלי לאחר שתי זכיות רצופות באליפות. את הקבוצה אימן שמעון שלח והשחקנים המובילים היו גרשון דקל ורמי גוט. היריבה מכבי תל אביב, "ענתה" להפועל עם החתמת טל ברודי, שביקורו הראשון בישראל היה שנה קודם לכן, במסגרת משחקי המכביה השביעית. כניסתם של השניים סימנה פתיחת עידן חדש בכדורסל הישראלי - עידן האמריקניזציה. את משחקו הראשון רשם וולד בדצמבר 1966 במסגרת "גביע הפועל".
באותה עונה התנהלה הליגה באופן שונה מהרגיל, כאשר הוחלט לחלקה ל-2 אזורים: צפוני ודרומי. בכל אזור שובצו 7 קבוצות אשר שיחקו 12 מחזורים. 4 הראשונות בכל אזור עלו ל"ליגת על" ששוחקה ב-14 מחזורים, והאלופה בליגת על זו (הנק' מהשלב ה"אזורי" לא נספרו) תהיה אלופת המדינה 1967. את משחקו הראשון בליגה רשם וולד במחזור השביעי. בשלב הראשון של הליגה, הקדימה הפועל תל אביב את מכבי תל אביב בזכות יחס סלים. בשלב השני הקדימה מכבי תל אביב את הפועל תל אביב בזכות יחס סלים וזכתה באליפות על חודו של סל. וולד רשם 18 משחקים בהם קלע בממוצע של 13.9 נקודות למשחק. באותה שנה בוטלו משחקי גביע המדינה עקב מלחמת ששת הימים שפרצה ביוני 1967.
בתום העונה קיבל וולד אזרחות ישראלית, וזאת כדי שיוכל להשתתף במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה שנערכה באותה שנה. וולד אמר בהתרגשות: "אני מאושר שהגעתי למעמד זה ושניתן לי לייצג את ישראל במשחקי אליפות אירופה בכדורסל. אני שמח שאני יהודי ומעל הכל שמעתה אני גם אזרח ישראלי". בהמשך סיקרה התקשורת את ההתרגשות שאחזה בוולד, כשקיבל את המדים הלאומיים. בספטמבר 1967 הצטיין וולד עם 27 נקודות בניצחון הנבחרת נגד נבחרת רומניה. באוקטובר 1967 השתתף וולד באליפות אירופה שנערכה בהליסנקי, תחת המאמן שמעון שלח. הנבחרת סיימה במקום השמיני עם ארבעה ניצחונות וחמישה הפסדים. וולד השתתף ב-9 משחקים וקלע בממוצע של 10.6 נקודות למשחק. נחשב לאמריקאי הראשון שמשחק באליפות אירופה.
בעונה הבאה 1967/1968, הפך וולד לשחקן הבכיר בהפועל תל אביב, ולמלך הסלים שלה עם 333 נקודות בממוצע של 18.5 נקודות למשחק. הקבוצה עצמה שוב סיימה כסגניתה של מכבי. ביוני 1968, עוד בטרם הסתיימה העונה, עזב וולד את הפועל תל אביב וחזר לארצות הברית לצמיתות, בעקבות בקשת משפחתו.
וולד שיחק שתי עונות בליגה הראשונה בישראל, קלע 584 נקודות בממוצע של 16.2 נקודות למשחק.
לאחר חזרתו לארצות הברית אימן וולד כדורסל בתיכונים בארצות הברית. בשנת 2003 נבחר וולד עלי ידי אתר scjewishsportshof.com ל"היכל התהילה של הספורטאים היהודים".
כיכר עירונית

כיכר היא חלל עירוני ציבורי פתוח המשמש למטרות ציבוריות שונות. הכיכר העירונית מהווה שטח פתוח המשמש למפגש, לבילוי, לפעולות ספורט ותרבות, ואף לפעילות פוליטית (כגון הפגנות). כיכר מרכזית בלב העיר משמשת לעיתים למפגשים של הקהילה.
המושג כיכר בעל משמעות שונה לאוכלוסיות בעולם. כיום כיכר מהווה אלמנט בהתפתחות העיר, כאשר העושר של המושג משתנה ללא הרף עם השתנות הזמן, כולל שינויים בתרבות, בטכנולוגיה, בתחבורה, בפוליטיקה, במערכות כלכליות ואתוסים של זמן.

היסטוריה

במקור משמעות המילה כיכר ורחוב היו הפוכות: כיכר = מקום מאורך וצר; רחוב = מקום רחב.
"כיכר הירדן" מוזכרת בבראשית י"ג בתור עמק מוקף הרים, ובו מספר ערים ("ערי הכיכר").
ביוון העתיקה, העיר (הפוליס) נחלקה למספר חלקים, כאשר החלק המרכזי נקרא האגורה שהייתה מקום הכינוס של המועצה שניהלה את ענייני העיר.
מאוחר יותר התפתח ברומא העתיקה הפורום שעוצב בצורה של כיכר או מספר כיכרות (מחוברות לפי קווי מתאר טופוגרפיים) ששימש כמרכז עסקים המשפטי הציבורי של העיר.
בימי הביניים קמו ערים רבות (אך לא גדולות במיוחד) אשר מיקומן נקבע על ידי מאפיינים טופוגרפיים כמו נהרות, חופי הים ומצרי יבשה. מאפיינים אלו גרמו להתפתחות גשרים והרחבת פיתוח העיר ולקשרים הדוקים פנים יבשתיים. התפתחות הגילדות, והעיסוק בענפים כלכליים, הפכו את הערים למרכזי מסחר פורחים. עם התפתחות הערים והתפתחות המיומנות השונות ניתן לראות טיפוסים שונים של ערים, שיכולות להתאפיין לפי רחובותיהם וכיכרותיהם המרכזיות. בנוסף לערים אלו, ישנן ערים שהתפתחו בצורה חופשית או תוכננו, בצורה מלאה או חלקית.
בהתפתחות של הסוגים השונים של הערים ניתן לראות סוגים שונים של הקצאת יעוד למקומות ציבוריים גדולים כמו: רחובות, כיכרות, שדרות, קניונים, גנים ציבוריים, מקומות ציבוריים פתוחים. כל אלו מושפעים מהתפתחות התרבויות השונות בעולם.

סוגי כיכרות

סוג אחד לכיכר הוא מקום ציבורי רחב או מקום פתוח במרכז העיר הנמצא בין בניינים עירוניים. הכיכר משמש לאיסוף אנשים ויש בו לעיתים חנויות. כיכר מסוג זה היא לרוב חלק מהיסטורית הפיתוח של מרכז העיר, שמהווה גם נקודת מפגש של רחובות וגם נקודה מרכזית בפיתוח וניהול ציבורי מקומי.
סוג אחר הוא אזור בסמוך לכביש מהיר בו יש מתקנים ציבוריים, מקום שנותן שירותים לקהל רחב. כלומר מרכז קניות, מתחם של חנויות בנקים בתי קולנוע, תיאטראות וכו' במיקום בדרך מהירה בו השהות היא יותר זמנית ופחות קבועה. זוהי כיכר עסקית המפותחת כחלק מהאזור המסחרי של העיר. לרוב חלק גדול בהתפתחות של פרברי המשרדים היא התפתחות כיכר משרדים, שנבנת על ידי הבעלים או מנהלים בכוונה לפיתוח של המרחב הכללי באמצעות מימון פרטי.
לדוגמה, בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה התפתחות מוגברת בניו יורק ומפתחים של בנייני המשרדים הגבוהים נטו לעצב את קומות התחתית כפלאזה שמטרתה להפוך את הבניין כולו למרשים יותר.
אישטוון טיסה

שנים ראשונות וכהונה ראשונה

טיסה הגיע ממשפחה פוליטית. אביו, קלמן טיסה, היה ראש ממשלת הונגריה בשנים 1875–1890 מטעם המפלגה הליברלית. הוריו השתייכו לאצולת בעלי הקרקעות ממוצא קלוויניסטי. טיסה למד משפטים באוניברסיטאות ברלין, היידלברג ובודפשט ואת הדוקטורט שלו במדע המדינה ערך באוניברסיטת אוקספורד. ב-1886 נכנס לפרלמנט ההונגרי כחבר המפלגה הליברלית. ב-1897 קיבל את תואר הרוזן, כיהן כנשיא הבנק ההונגרי למסחר ותעשייה והיה חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ב-1903 נבחר לכהן כראש ממשלה ושר פנים והחליף בתפקיד את קלמן סל שנאלץ להתפטר. בתקופתו נחנך בניין הפרלמנט ההונגרי ודוכאה ביד קשה שביתת פועלי רכבת והתקוממות איכרים במחיר של עשרות הרוגים ופצועים.

בין הכהונות

לאחר שהפסיד למפלגת העצמאות הקים ב-1910 את "מפלגת העובדים הלאומית" (Nemzeti Munkapárt) והצליח להיכנס כראשה לפרלמנט. פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ביקש להנהיג זכות בחירה כללית ברחבי האימפריה, טיסה התנגד ליוזמה (יחד עם פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה) כיוון שסבר שזכות כזו תעלה את כוחם של המיעוטים האתניים וה"אינטלקטואלים העירוניים" (כלומר הקומוניסטים) ותוריד מכוחו של הרוב (הדחוק) ההונגרי השולט ולפיכך סירב למשרת שר בממשלה.
ב-1912 כיהן טיסה כיו"ר הפרלמנט ותמך ברפורמה שמטרתה לחזק את ההונגרים בתוך צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית, ובמרכזה דרישה להכיר בשפה ההונגרית כשפת פיקוד בצבא לצד הגרמנית. לאחר ניסיון הפיכה סוציאליסטי ב-22 במאי 1912, השתמש בחוקים לשעת חירום על מנת לאסור חברים ממפלגות האופוזיציה. עקב כך, נורה טיסה ב-7 ביוני על ידי מתנקש, שהחטיא.

כהונה שנייה ומלחמת העולם הראשונה

שנה לאחר ניסיון ההתנקשות, ב-7 ביוני 1913 הושבע טיסה כראש ממשלה בפעם השנייה. הוא המשיך להשתמש בסמכויות החירום והעביר חוק שהגביל את חופש הדיבור. למרות שהטיף בעד מדיניות יד קשה נגד סרביה, לא היה בין התומכים ביציאה למלחמה נגדה לאחר רצח פרנץ פרדיננד על ידי לאומן סרבי בסרייבו בסוף יוני 1917. טיסה חשש מפני תסיסה של מיעוטים סלביים בתוך גבולות הונגריה (שכבר עלו במספרם על ההונגרים) ובפני פלישה רומנית לטרנסילבניה. עקב לחץ כבד מצד מצדדי המלחמה, הרמטכ"ל האוסטרי קונרד פון הצנדורף ושר החוץ לאופולד פון ברכטולד ומצד האימפריה הגרמנית נכנע טיסה לבסוף ונתן את הסכמתו לגיוס ויציאה למלחמה, לאחר שמנע מכת-פתע נגד סרביה במסגרת משבר יולי. העיכוב שכפה טיסה ביציאה למלחמה נתן בידי סרביה שהות לגייס את צבאה ולהתכונן לפלישה.
בעת המלחמה ניהל טיסה ניהל מדיניות הונגרית-לאומית. הוא תמך בצבא, תוך הדגשת מקומם של מפקדים הונגרים ומאידך, ניצל את חולשתה של וינה על מנת להשיג הישגים לאומיים, בין היתר על ידי סירוב לאספקת מזון מהונגריה לאוסטריה. הפרלמנט שימש לטיסה כ"עלה תאנה" על מנת לתת תוקף חוקי להחלטותיו. 
בשובו מביקור בחזית נעשה כנגדו ניסיון התנקשות שני, על ידי חייל.
במאי 1917 אולץ טיסה להתפטר, תחת לחצו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה, שביקש למצוא דרך לסיים את המלחמה ולעצור את ההפסדים.

סוף ימיו

לאחר שהתפטר מתפקידו כראש ממשלה, שירת טיסה שירות סמלי בצבא. 
ב-16 באוקטובר 1918 ניסה סוציאליסט אנטי-מיליטריסטי להתנקש בחייו של טיסה, כאשר האחרון עזב את בניין הפרלמנט. טיסה ניצל גם מניסיון התנקשות זה, שהיה השלישי במספר. המתנקש נתפס, אך שוחרר כעבור 15 יום במסגרת ההפיכה.
ב-31 באוקטובר, במסגרת ההפיכה הקומוניסטית, פרצו חיילים לביתו של טיסה וירו בו לנגד עיני אשתו. ההאשמה בה הואשם הייתה "חרחור מלחמה" ובין היתר סומן על ידי המהפכנים כמי שדחף ליציאה למלחמה.
בית פיינברג

היסטוריה

גרעין המבנה נבנה מאבני כורכר, ובשל הקושי בהשגת היתרי בנייה מהשלטונות העות'מאנים בארץ שימש תחילה כרפת או כאורווה. ב-1898 עברה משפחת פיינברג מיפו לחדרה והתגוררה בבית, אך שבה עד מהרה ליפו, לאחר שכל בני המשפחה חלו בקדחת. בנית הבית וקנית האדמות החקלאיות מומנו ברובם על ידי דב ( בוריס) פינברג, אחיו של ישראל, אשר המשיך לחיות ברוסיה בחלק מהזמן עבד שם והשקיע כספים רבים בבנית הבית ובקנית אדמות חדרה. רק בשנת 1906 או לאחריה, החלה בניית אגפיו האחרים של המבנה, שהוקמו סביב חצר פנימית בצורת האות ח'. בצלע המערבית של המבנה נבנו ארבעה חדרים וחדר אוכל שפנה אל החצר הפנימית. באגף הצפוני היו שתי קומות, ובין היתר הותקן בו בית שימוש, דבר יוצא דופן לתקופה. באגף הדרומי נבנו חדרי השירות: מטבח, אמבטיה ומגורי העוזרת. בחצר הפנימית טיפחה אם המשפחה פניה פיינברג, גן ורדים ואירוסים, וכאשר הברון אדמונד רוטשילד ביקר בבית בשנת 1914, העניקה לו זר ופקעות אירוסים. מתחת למבנה נחפר מרתף גדול שתקרתו מקומרת, ובעת גירוש תושבי דרום הארץ בידי הטורקים התגוררו בבית קרובים ומכרים של המשפחה, והמרתף שימש להטמנת חפצי ערך. בני משפחת פיינברג היו ידועים כאניני טעם, דבר שבא לידי ביטוי בריהוט ובכלי הבית, ובציורי קיר בסגנון אר דקו ואר נובו. במאורעות תרפ"א שהתרחשו ב-6 במאי 1921, הותקפה חדרה בידי פורעים ערבים מטולכרם. בתיה הדרומיים של המושבה נעזבו ו-14 מהם, ובהם בית פיינברג, נבזזו והועלו באש. פניה פיינברג לא חזרה מאז לגור בבית, והוא היה נטוש ומוזנח במשך עשרות שנים.
הבית תואר רבות בספר אות מאבשלום.

כיום

המבנה שופץ על ידי עיריית חדרה, משפחת פיינברג, המועצה לשימור אתרי מורשת, קרן קיימת לישראל ומוזיאון החאן בחדרה, והושב למצבו בתחילת המאה ה-20. בין היתר שוחזרו גם ציורי הקיר. בשנת 2008 נפתח במקום מרכז תרבות ומוזיאון המציג את תולדות משפחת פיינברג, תוך שימת דגש על אבשלום פיינברג. בחדר האוכל מוצג סרט תיעודי המתאר את שיפוץ הבית ושימורו, ובחצר הפנימית פועל בית קפה. בחצר גדל חוטר מדקל אבשלום שהיה במקום נפילתו ליד רפיח. המקום מופעל על ידי 'נחלים החברה לפיתוח תיירות חדרה'
רפסודיה בוהמית

היסטוריה

בראיונות עם פרדי מרקורי הרעיונות הראשוניים ל"Bohemian Rhapsody" התחילו בסוף שנות השישים תחת השם "Real Life". אבל ככול שעבר הזמן פרדי המשיך ופיתח את השיר עד שסיים אותו בסביבות אמצע 1974.
את "Bohemian Rhapsody" הקליטו חברי קווין במשך שלושה שבועות ב-1975. השיר הוא בלדת רוק, ומשולב בה גם קטע אופראי. תחילה היו שסברו שהשיר יהיה ל"כישלון חרוץ", אך למרות זאת נשלח עותק של השיר לשדר הרדיו קני אוורט, שהשיר מצא חן בעיניו. על אף שמרקיורי ביקש שלא לשדרו, הוא הושמע 14 פעמים בתוך יומיים. השיר זכה להצלחה כבירה, ושבר שיאים כששהה 14 שבועות ברציפות במצעד הבריטי. 
זהו אחד השירים המזוהים ביותר עם להקת קווין. בנוסף, זהו השיר הראשון של הלהקה שצולם לו וידאוקליפ, שהיה למעשה אחד הווידאוקליפים הראשונים שהופקו לשידור בטלוויזיה. הוא הופיע באלבום "A Night at the Opera" שהיה לאלבום פלטינה. 
לאחר מותו של פרדי מרקיורי יצא השיר כסינגל בפעם השנייה, וכך הפך לשיר הראשון בהיסטוריה שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי במשך יותר משבוע אחד, בשנים נפרדות - 9 שבועות בשנת 1975 ועוד 5 שבועות בשנת 1991.
בשנת 1992 נכלל השיר בפסקול הסרט "עולמו של ויין" והחזיר את פופולריות השיר באמריקה והשיב אותו לצמרת המצעדים.
בשנת 2000 נבחר השיר באנגליה, בישראל (על ידי רדיו תל אביב) ובארצות נוספות לשיר המילניום. עם השנים בוצע השיר במספר רב של גרסאות כיסוי.
על אף שבחרו בו כשיר המילניום, מגזין הרולינג סטון דירג אותו במקום ה-161 ברשימת ה-500 שירים הגדולים בכל הזמנים.
בנובמבר 2018 יצא לאקרנים סרט ביוגרפי אודות פרדי מרקיורי ולהקת קווין הנושא את שם השיר.
ב-21 ביולי 2019 הקליפ לשיר חצה את מיליארד הצפיות ביוטיוב, כשבכך הוא קובע שיא של שיר משנות השבעים עם כמות הצפייה הגבוהה ביותר.

ביצוע בהופעות

חברי להקת קווין, שעבדו נמרצות על האלבום, לא הותירו לעצמם מספיק זמן לחשוב על דרך טובה לבצע את השיר בהופעות החיות כמו באלבום, שכן ללא הכפלת הקולות השיר היה מאבד מקסמו, לכן הם שרו בפתיחה את הגרסה הראשונה, ואת הקטע האמצעי האופראי הם השמיעו מהקלטה, עד שמגיע הקטע האחרון, החזק והרוקיסטי יותר, איתו הם נכנסו בנגינה חיה.
ח'אנות קרים

עלייתה

הח'אנות הוקמה כאשר שבטים קיפצ'קיים מאורדת הזהב בחרו לחדול מאורח חייהם הנוודי בערבות קומניה ולאמץ את חצי האי קרים, שהיה מחוז של האורדה כבר מ-1239, בתור מולדת. הבדלנים בחרו את חאג'י גיראי, מצאצאי ג'ינגיס חאן ואחד המועמדים לכתר האורדה, למנהיג. חאג'י ניהל "מלחמת עצמאות", שהוכתרה בהצלחה בשנת 1441, והומלך לח'אן ב-1449. 
מותו של חאג'י הצית מאבק ירושה בן עשור, עד להתערבותם של כוחות העות'מאנים, שתחת פיקודו של גדיק מהמט פאשה פלשו אל חצי האי בשנת 1475, הכניעו את נסיכות תאודורו ומושבות גנואה (קמבאלו, סולאיה וקאפה), ומינו את מנגלי גיראי, בנו של חאג'י, לח'אן. בעקבות כך הפכו הח'אנים של קרים לבני חסות של האימפריה העות'מאנית, אולם הותר להם חופש מסוים בניהול ענייניהם, כשהעות'מאנים מתייחסים אליהם יותר כבני ברית מאשר נתינים.
בשנת 1502 הביס מנגלי את הח'אן האחרון של אורדת הזהב, ובכך חיסל את שאיפותיה של האחרונה לשלטון בקרים. במהלך המאה ה-16 הפכה ח'אנות קרים ליורשתה של אורדת הזהב, השתלטה על הממלכות הטטאריות שבין הים הכספי לוולגה (חאנות קאזאן וחאנות אסטרחן), והופכת לישות הטטארית החזקה ביותר, תוך שהיא מנהלת מסעות מלחמה מוצלחים נגד הממלכה הרוסית במוסקבה. הח'אנות המשיכה להוות כוח אזורי משמעותי עד תחילת המאה ה-18.

שקיעתה

שקיעתה של ח'אנות קרים הייתה תוצאה של החלשות האימפריה העות'מאנית ושינוי במאזן הכוחות במזרח אירופה לטובת יריבותיה. הצבאות הקרימאים לא הצליחו להשיג שלל במערכות שניהלו בשיתוף עם העות'מאנים והרוסים הפכו לכוח חזק מדי מכדי שיאפשר לקרימאים מסעות ביזה בתחומו, בנוסף הסכם קרלוביץ בשנת 1699, אסר פשיטות שכאלו. השחיקה הפוליטית-כלכלית הובילה לקונפליקטים ומאבקי שליטה בין השבטים השונים שהרכיבו את הח'אנות.
במחצית הראשונה של המאה ה-17 הופיעו מהמזרח שבטים קלמיקיים וניהלו מלחמה עם הקרימאים המוחלשים, תוך שהם כורתים ברית עם הרוסים. לקראת סוף המאה ה-17 כוחות אוקראינים ורוסים ניהלו קמפיינים ממושכים בדרום אוקראינה ובקרים, שפגעו עוד בח'אנות. היה זה במלחמה העות'מאנית-רוסית (1735–1739), תחת פיקודו של הרוזן כריסטופור מיניך, שהכוחות הרוסים הצליחו לבסוף לפרוץ לחצי האי ולזרוע הרס רב בדרכם.
מצב הלוחמה נמשך גם במהלך מלוכתה של יקטרינה הגדולה. המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) הסתיימה בהסכם קוצ'וק קאינרג'ה שהפך את קרים לעצמאית מהעות'מאנים ולמעשה תחת השפעה הולכת וגוברת של האימפריה הרוסית. הח'אן האחרון של קרים, סאהין גיראי, הודח על ידי יקטרינה ב-1783, תוך שהיא מספחת, דה פקטו, את חצי האי קרים, ומחסלת את הח'אנות.
אפרים מנדלסון

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
מנדלסון נולד בישראל בשנת ה'תשכ"ז (1967) למשפחה מחסידות צאנז. כיום מתגורר מנדלסון בבית שמש.

קריירה

את דרכו המוזיקלית החל בגיל צעיר כזמר אירועים. בשנת 1997 הפיק את אלבומו הראשון שזכה לפרסום בזכות הלהיט 'כאייל תערוג', ומאז הפיק מספר אלבומים שזכו להצלחה. משנת 2000 -
2003 היה מנדלסון פעיל בסבב הופעות נרחב שהתחיל בישראל ולאחר מכן המשיך לאירופה ובעיקר בצרפת יחד עם שמואל שפירו.
מנדלסון מנהל את ארגון "שמחינו" המפיק אירועי זמר בבתי סוהר ובבתי חולים. מופיע כזמר באירועים ובחתונות. בשנים האחרונות פרש מנדלסון מהעבודה האינטסיבית במוזיקה.
Celtic Frost

היסטוריה

הלהקה שינתה כיוונים מוזיקליים בקצב מהיר מאוד לגבי להקת מטאל: החל מ־Morbid Tales שהזכיר את הבלק מטאל בתחילת דרכו, דרך Into The Pandemonium הפרוגרסיבי, והיישר אל הנפילה של הלהקה, אלבום הגלאם רוק Cold Lake שקלטיק פרוסט עדיין לא הצליחה להתאושש לגמרי מהנזק התדמיתי שנגרם לה בגללו. בין לבין יצא גם To Mega Therion שכנראה מייצג נאמנה את הצליל של הלהקה.
האלבום Vanity/Nemesis המאוחר יותר, הצליח לשחזר את הצליל המקורי של קלטיק פרוסט, לנסות כיוונים חדשים, וגם להחזיר חלק מהפופולריות של הלהקה. האלבום האחרון הוא אוסף של להיטים, קטעים נדירים, קטעים מתוך Cold Lake שהוקלטו מחדש כמטאליים יותר ושני שירים חדשים שהיו אמורים להיות חלק מאלבום עתידי, שמעולם לא יצא, כשטום פירק את הלהקה והקים את אפוליון סאן.
ב-2003 קלטיק פרוסט התאחדה והתחילה לעבוד על אלבום הקאמבק Monotheist שיצא ב־2006 וזכה לביקורות משבחות. 
אפשר לשמוע את טום ווריור גם בפרויקט המטאל של דייב גרוהל פרובוט מ־2004.