עדין אבן ישראל

ביוגרפיה

נולד בירושלים למשפחה חילונית. אביו, אברהם שטיינזלץ, היה נינו של רבי האדמו"ר הראשון מסלונים, והיה תלמיד של הלל צייטלין ודרכו הכיר את אשתו לעתיד, לאה לבית קרוקוביץ. הוא עלה לארץ ישראל ב-1924 מוורשה שבפולין. היה חבר לח"י וקומוניסט. ב-1936 נסע לספרד על מנת להצטרף לבריגדות הבינלאומיות שלחמו במלחמת האזרחים שם.
בשנות העשרה שלו חזר שטיינזלץ הבן בתשובה. את התהליך החל בעזרת הרב שמואל אלעזר היילפרין. הוא למד בישיבת תומכי תמימים של חסידות חב"ד בעיר לוד. בין השאר למד אצל הרבנים דב בער אליעזרוב, שלמה חיים קסלמן ונחום שמריהו ששונקין. בהמשך למד כימיה ופיזיקה באוניברסיטה העברית ולימודים תורניים בישיבות בירושלים. כשהיה בן 24 מונה למנהל בית ספר הצעיר ביותר בארץ. בעל השכלה רחבה בתחומי דעת שונים.
בשנת ה'תשנ"א 1991 שינה את שם משפחתו לאבן ישראל בהמלצת רבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד.
בשנת ה'תשע"ז, 2017 הוענק לו התואר "יקיר העיר ירושלים"
בדצמבר 2016, כסלו ה'תשע"ז, עבר אירוע מוחי קשה.

פעילות ציבורית וחינוכית

בשנת ה'תשכ"ה, 1965 הקים את "המכון הישראלי לפרסומים תלמודיים" השוכן כיום בשכונת נחלאות שבירושלים, העוסק בביאור התלמוד במטרה להנגישו לקורא הישראלי של ימינו. התלמוד בהוצאתו, הידוע כ"תלמוד שטיינזלץ", מנוקד, מפוסק ומחולק לפסקאות. בנוסף לפירושים המקובלים (רש"י ותוספות), נכללים בו תרגום של התלמוד מארמית לעברית בתוספת מבואות, הסברים קלים, סיכומים, ביוגרפיות של חכמי התלמוד, תרשימים, תמונות ועוד. הכרך הראשון יצא לאור בשנת 1967. בשנת 2004 יצאה לאור גרסה ממוחשבת של מהדורתו על גבי תקליטור. ב-2010 (א' בכסלו ה'תשע"א), הסתיים הפרויקט עם צאתו לאור של הכרך האחרון.
בשנת ה'תשמ"ד 1984 הקים בירושלים את הישיבה הגבוהה "מקור חיים" בשיתוף הרב מנחם פרומן והרב שג"ר, שנסגרה לאחר ארבע שנים. לאחר מכן נפתחה בשכונת מקור חיים בירושלים הישיבה התיכונית מקור חיים
בנשיאותו, שלאחר מכן עברה לכפר עציון. בשנת 1989, בסמוך לנפילת מסך הברזל, הקים את הישיבה הראשונה במוסקבה שזכתה להכרת שלטונות ברית המועצות. בשנת 1999 הוקמה בנשיאותו הישיבה הגבוהה בתקוע.
בשנת תשמ"ח 1988 הוענק לו פרס ישראל למדעי היהדות. בשנת תשע"ב (2012) זכה בעיטור נשיא מדינת ישראל.
בשנת ה'תשס"ד יצאה לאור גרסה ממוחשבת של תלמוד שטיינזלץ על גבי תקליטור.
בשנת ה'תשס"ה (2005) הקים הרב אבן ישראל (עם הרבנים ישראל אריאל, יואל שוורץ ואחרים) ארגון בשם "סנהדרין החדשה". במסגרת זו מונה הרב אבן ישראל ל"נשיא הסנהדרין". הוא ראה את הגוף החדש כגוף "עוברי", שאינו אלא בסיס לסנהדרין אמיתית בעתיד. במשך השנים התמעטה מעורבותו בגוף זה ובסיוון ה'תשס"ח (2008) הודיע על פרישתו.
בשנת ה'תשס"ו 2006 פתח בשכונת נחלאות שבירושלים את מרכז שטיינזלץ לידע יהודי, שבו מתקיימים שיעורים וסדנאות.
משמש גם כנשיא חטיבת הביניים והתיכון התורני 'שפע', שהוקמו בשנת ה'תשס"ח.
בשנת ה'תשע"ו נבחר לאחד מ״אנשי השנה״ של מקור ראשון.
מאוגוסט 2016 כתב במשך כמה חודשים טור קבוע במוסף "שבת" של מקור ראשון על פרשת השבוע. שכתובים מהתוועדויותיו מתפרסמים לעיתים קרובות בעלון קרוב אליך. חלק מהן יצאו בספר התוועדות.
הרב אבן ישראל מושפע מתורת אדמו"רי חב"ד והרבי מקוצק. הוא שמר על קשר מיוחד עם רבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד והיה בין היחידים שנכנסו אליו ל'יחידות' בשנותיו האחרונות]. היה בקשר קרוב גם עם האדמו"ר מגור, רבי ישראל אלתר, ואת ביאורו למסכת פאה מן התלמוד הירושלמי הכין לבקשת אחיו וממשיכו באדמו"רות, רבי שמחה בונים אלתר.

ביקורת

בשנת 1989 יצאו רבנים חרדים בולטים, בעיקר ליטאים, בקול קורא שאוסר את ספריו של הרב שטיינזלץ. הרב אלעזר מנחם מן שך כתב כי על ידי הלימוד של התלמוד המבואר של הרב שטיינזלץ "סר כל זיק של קדושה ואמונה" והדבר יביא לשכחת התלמוד. עוד תקף את חיבוריו האחרים וטען "שיש בהם דברי מינות ואפיקורסות וחילול כבוד התורה" וכי הרב שטיינזלץ "מעז לדבר בזלזול נורא על האבות הקדושים, התנאים והאמוראים, אשר אין לנו כלל תפיסה בגודל מדריגתם והשגתם" ו"ספריו צריכים גניזה, ואסור ללמוד ולעיין בהם ולהכניסם לבית המדרש, והירא דבר ה' ישמור נפשו מלהחזיקם בביתו". אל קריאתו של הרב שך הצטרפו רבנים בולטים ובהם הרב יוסף שלום אלישיב והרב אהרן לייב שטיינמן. הרב שמואל הלוי וואזנר פרסם עם בית דינו פסק הלכה לפיו "איסור גמור לעיין ולהפיץ את ספרי הרב שטיינזלץ", בנימוק כי בספרו "תלמוד לכל" ובפירושיו לתלמוד יש "לשונות של זלזול" בחכמי הגמרא. גם הרב ניסים קרליץ פרסם עם בית דינו פסק הלכה האוסר את ספרי הרב שטיינזלץ. כתוצאה מכך הוחרם התלמוד המבואר של הרב שטיינזלץ אצל רבים בציבור החרדי, בעיקר בזרם הליטאי.
בעקבות זאת פרסם המכון הישראלי לפרסומים תלמודיים, המוציא לאור את ספרי הרב שטיינזלץ, מודעת הבהרה ובה נאמר כי בספרים שנגדם יצאו הרבנים "שלטו בהם ידי סופרים זרים ונשתרבבו בהם דברים שאין רוח חכמים נוחה מהם ואסור לפרסמם, וכל הדברים הם רחוקים ממהלך מחשבות מרן שליט"א (=הרב שטיינזלץ)". כעבור זמן פרסם הרב שטיינזלץ עצמו מודעת הבהרה ובה כתב: "בעקבות תוכחת הגאונים הבד"ץ של העדה החרדית שליט"א תודתי נתונה להם על שהעמידוני על האמת שרבים מהדברים בספרים אחדים שפורסמו על שמי נכתבו שלא כדת. והנני מפרסם בזה שאתקן כל הראוי תיקון בס"ד בהתאם להוראות גדולי הדור שליט"א. ואני חוזר ומבקש מכל אשר הספרים הללו נמצאים ברשותם להחזירם אלי ואחזיר לתמורתם, ובינתיים שלא ישתמשו בהם כלל".
ב-2011 התבטא לגבי הביקורת:
חלק מזה נבע ממקורות לא טהורים. היו לכך כל מיני סיבות ששייכות אל 'מתחת לחגורה', ואינן שייכות לעניינים שבקדושה. היו גם סיבות שאני יכול להבין. תראה, כאשר מישהו גדל והתחנך בתוך העולם החרדי אז מכירים אותו ומתייחסים אליו אחרת. אבל כשבא מישהו, שהוא, לגבי רבים, זר, חושדים בו. זה היה גם חלק מסוים מהמערכה נגד חב"ד