הר סדום

סקירה גאולוגית-סוגי הסלעים ודרך היווצרותם

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. הסיבה לכך: הפרדה מחדש של תוכן לפסקאות.
בהר סדום נחשפות שלוש תצורות סלע עיקריות: תצורת סדום, תצורת עמורה ותצורת הלשון. כל אחת מהתצורות הורבדה באחד מגופי המים שמלאו את הבקע.

תצורת סדום (הורבדה בלגונת סדום)

המלח ממנו מורכב הר סדום שקע בקרקעית לגונת סדום בסוף תקופת המיוקן ואולי עד תחילת הפליוקן (לפני כ- 5 - 6 מיליוני שנים). לגונת סדום נוצרה כתוצאה מחדירת מי הים התיכון לבקע ים המלח כנראה דרך עמק יזרעאל. חדירת הים הביאה להיווצרות לשון ים ארוכה וצרה שהשתרעה מאזור הכנרת ועד דרומית לאזור ברכות האידוי של ים המלח. חיבור של גוף מים הקיים באזור אקלים מדברי, אל הים הפתוח, אפשר זרימה מוגבלת אך קבועה של מי ים לתוך הלגונה, כפיצוי על אבדן המים באידוי. עלייה בריכוז המלחים המומסים במים הביאה בשלב מסוים להשקעה של סלעים אבפורטים (סלעי אידוי) שונים, בעיקר מלח הבישול (הליט, NaCl) וגבס, שהצטברו בשכבות בעובי של יותר מ-2 קילומטרים על קרקעית הלגונה. יחד עם שכבות המלח והגבס שקעו גם שכבות דקיקות של סדימנטים קלסטים, פצלים ודולומיט. כלל שכבות אלה יצרו את תצורת סדום.
צבירת חתך אבפורטי כה עבה מתוך הלגונה מחייב תהליך של השתפלות טקטונית (שקיעה) של קרקעית האגן, שאם לא כן עשויים המלחים השונים למלא את נפח האגן, עד לסתימתו.

תצורת עמורה (הורבדה באגם עמורה)

לפני כ- 3 - 3.4 מיליוני שנים נותק סופית הקשר בין לגונת סדום לים הפתוח וגוף המים הפך מלגונה לאגם. גוף המים הראשון שהתקיים לאחר ניתוק לגונת סדום מהים מכונה "אגם עמורה". אגם עמורה התקיים בכמה מחזורי התפשטות והתכווצות עד תחילת תקופת הקרח האחרונה לפני 70,000 שנים. רוב רובה של תצורת עמורה קבור בתת-הקרקע, ורק חלקה העליון ביותר מבצבץ אל פני השטח במקומות מסוימים לאורך הבקע. חתך עבה של תצורת עמורה נחשף בשוליים המזרחיים של הר סדום באזור מערת ארובותיים. כמו כן מופיעה תצורת עמורה לאורך השוליים המערביים של הר סדום. תצורת עמורה מורכבת מסדימנטים קלסטים, ארגוניט, חוואר, גבס, וכן יחידות חול וקונגלומרט. עובי תצורת עמורה במרכז האגן הוא כ- 5 קילומטרים.

תצורת הלשון (הורבדה באגם הלשון)

אגם הלשון התקיים בבקע לפני 14 - 70 אלפי שנים. אגם זה השתרע בין אזור חצבה שבדרום עד לכנרת שבצפון. בשיאו, לפני כ-26,000 שנים, מפלסו הגיע עד כ-160 מטרים מתחת לפני הים, כלומר יותר מ-270 מטרים מעל מפלס ים המלח הנוכחי. באגם הלשון הושקעו שכבות דקיקות (ורוות), של חרסית, ארגוניט וגבס. עובי תצורת הלשון בנחל פרצים הוא כ-40 מטרים. לפני כ- 14,000 שנים החלה ימת הלשון להתכווץ עקב שינויי האקלים העולמי שהפך לחם יותר. שאריות אותו אגם הם ים המלח וים כנרת.

סלעי החיפוי

סלעי החיפוי מייצגים את השאריות הבלתי מסיסות של ראש מחדר המלח שיצר את הר סדום. שכבות המלח של תצורת סדום הכילו ביניהן שכבות דקיקות של חרסית, גבס, פצלים וחול דק (5% מנפח שכבות המלח). תוך כדי עליית המחדר הומסו שכבות המלח על ידי מי התהום או על ידי מי האגם המתוקים יחסית (שהדיאפיר חדר אל תוכן), והותירו אחריהן שארית בלתי מסיסה שהצטברה ובנתה את סלעי החיפוי. עובי סלעי החיפוי המצפים את שכבות המלח האנכיות מגיע לכ-40 מטר. משטח ההמסה המפריד בין המלח לשרידים הבלתי מסיסים שמעליו מכונה "ראי המלח".

עליית מחדר המלח של הר סדום

תכונות המייחדות את סלע המלח (הליט), מסלעים אחרים.
א. שינוי צורה תחת לחץ. לחץ מתמשך ומסיבי על שכבות המלח יכול להביא "לזרימת" השכבות לצדדים.
ב. צפיפות נמוכה ביחס לצפיפות סלעי הסביבה. תכונה זו גורמת למלח לנוע ביתר קלות בסביבתו הצפופה ממנו. סדקים בסלעים הצפופים יכולים להביא לעליית המלח לאורך הסדקים.
שכבות המלח (תצורת סדום), המצויות במרכז האגן, מכוסות ביותר מ-5.5 קילומטרים של סלעי משקע שונים (בעיקר תצורת עמורה ותצורת הלשון). לפני כ-2.5 מיליוני שנים, המלח שנלחץ על ידי עמוד השכבות שמעליו התחיל לזרום ממרכז האגן לצדדים בקצב של מילימטרים אחדים בשנה. כעבור מאות אלפי שנים הגיעו שכבות המלח לאזור של שברים וסדקים בשוליים המערביים של אגן ים המלח. כאן עלו שכבות המלח דרך קווי השבר, תוך הטיית שכבות המלח ממצבן האופקי המקורי למצב האנכי הנוכחי. בדרכן למעלה הטו שכבות המלח את שכבות תצורת עמורה ותצורת הלשון שהיו מעליהן. כך בעצם נוצר דיאפיר (מחדר) הר סדום, אשר ליבו עשוי משכבות אנכיות של מלח שהטו וחדרו תוך כדי עלייתן את שכבות הסלע שהיו מעליהן. כיום נחשפות שכבות תצורה עמורה כשהן ניצבות אנכית לאורך שוליו המזרחיים של הר סדום. (הטיית השכבות נראית באזור מערת ארובותיים). גיל שכבות תצורת עמורה באזור מערת ארובותיים, נע בין 740 ל-140 אלף שנים טרם זמננו. שכבות תצורת הלשון מופיעות כיום באזור מישור עמיעז שממערב להר סדום (השכבות הדקיקות בנחל פרצים) ועל גבי הר סדום עצמו. גיל שכבות תצורת הלשון שבנחל פרצים הוא בין 70,000 ל-14,000 שנים. לעומת זאת גיל שכבות תצורת הלשון על הר סדום עצמו הוא צעיר מ-43,000 שנים. העדר שכבות תצורת הלשון שגילן הוא בין 70,000 ל-43,000 שנים יכול להעיד שלפחות בחלק מאותה תקופה הר סדום בצבץ כאי מעל לפני המים. השכבות הצעירות ביותר של תצורת הלשון על הר סדום הן בנות 14,000 שנים. שכבות תצורת הלשון בונות בין היתר את "הגבעה הלבנה" או "גבעת הכפתור" (נ.ג. 194-) שבהר סדום.
הר סדום נחשף סופית להשפעת הכוחות החיצוניים (בפרט לגשמים וזרמי מים) מלפני 14,000 שנים ועד ימנו. כאן החל תהליך הדומה לתהליך הקארסטי שבסלעי גיר, אך באופן מואץ יותר בשל טבעו של המלח. מי הגשמים הדלים באזור, המסו שכבות של מלח ויצרו ערוצי נחלים קטנים, מערות מפותלות ובמקומות מסוימים נוצרו ארובות ופירים עמוקים
מאוחר יותר, החל תהליך הדומה לתהליך הקארסטי שבסלעי גיר, אך באופן מואץ יותר בשל טבעו של המלח. המים היורדים עם הגשמים הדלים באזור המסו שכבות של מלח ויצרו ערוצי נחלים קטנים, מערות מפותלות ובמקומות מסוימים נוצרו ארובות ופירים עמוקים.

מערות המלח

במסגרת מחקרי המרכז לחקר מערות התגלו בהר סדום כמאה וחמישים מערות מלח. מדובר בריכוז מערות המלח הגדול ביותר בעולם. מערותיו של הר סדום ידועות ביופיין המיוחד, ביניהן מוכרות ומטוילות - מערת ארובותיים, מערת הקולונל, מערת סדום, מערת מלח"ם ומערת השועל. מערת מלח"ם היא מערת המלח הארוכה ביותר בעולם, ואורכה 10 ק"מ. בתוך המערות ישנם נטיפי וזקיפי מלח יפהפיים, חריצים ונקיקים ישרים, צרים וארוכים, מאובני דגים, אצות, צבים ונחשים, וגושי מלח ענקיים, שקופים כזכוכית. כיום סגורות למטיילים רוב מערותיו של ההר בשל חשש ממפולות והתמוטטויות.