google/wiki40b huggingface dataset:
גניגר

כיום

גניגר הוא קיבוץ מתחדש (מופרט) ורבים מחבריו מוצאים את פרנסתם מחוצה לו. ענפי המשק שבו כוללים מפעלי תעשייה - "גניגר מפעלי פלסטיק" ו"אמיקו" - וכן גידולי שדה, רפת, פרדס, לול. 
בתחום הקיבוץ שוכן בית הספר היסודי האזורי "עמק יזרעאל" ובו תלמידים מהיישובים גניגר, רמת דוד, כפר החורש, תל עדשים, בלפוריה, מזרע ומגדל העמק
הקיבוץ מחזיק בחלק מחברת א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל.
בקיבוץ פועלים, בין היתר, בריכת שחייה וסניף של תנועת הנוער בני המושבים.

בקיבוץ גדל והתגורר החייל סמ"ר שחר דאובר ז״ל אשר נפטר בצוק איתן ועל שמו מגרש כדורגל ומתחם כושר לחיילים לפני צבא.
קמרון מונאהן

ביוגרפיה

מונאהן נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה, לאם חד הורית, דיאן, וגדל בפלורידה.
הוא בן זוגה של השחקנית פייטון ליסט.
הופיע לראשונה על המסכים בשנת 2003, בסרט הטלוויזיה "איש המוזיקה", בו גילם דמותו של וינת'רופ פארו. בשנת 2006 הופיע לצד אדם סנדלר בסרט "קליק", בתפקיד קווין או'דויל. ביצע מספר הופעות אורח בסדרה "מלקולם באמצע", בה גילם את חברו לכיתה של דיואי, צ'אד. כמו כן, הופיע ב"מספ7ים", ב"מנטליסט", ב"מונק", ב"שלושה נהרות", ב"הגליידס", ב-"NCIS", ב"ריזולי ואיילס", ב"Terriers", ב"פרינג'", ב"חוק וסדר: מדור מיוחד" ובסרט "נשף סיום".
בקיץ 2010 הצטרף לצוות השחקנים הראשי של הפיילוט מבית "שואוטיים", "חסרי בושה", בתפקיד איאן גלאגר.
מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק)

קורות חייו


נולד בעיירה ליוזנה בתחום המושב של האימפריה הרוסית (מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 במחוז ויטבסק בבלארוס) לדבורה לאה אלטשולר, בתו של רבי שניאור זלמן מלאדי, ולרבי שלום שכנא אלטשולר. נקרא על שם רבי מנחם מנדל מוויטבסק. בגיל שלוש התייתם מאמו, ועל פי צוואתה גדל בבית סבו, רבי שניאור זלמן מלאדי שלימדו תורה. בה' בכסלו תקס"ג (1803) בגיל 14 נישא לבת דודו, חיה מושקא בת רבי דובער שניאורי, האדמו"ר מחב"ד-לובביץ.
עד פטירת חותנו היה עונה בשמו על שאלות הלכתיות, ולאחר פטירתו סירב להתמנות במקומו כאדמו"ר. בסיוון תקפ"ט, ניאות להפצרת החסידים לנהוג כאדמו"ר. עם מינויו החל לפעול להצלת צעירים יהודים מגיוס לצבא הרוסי (במה שזכה לכינוי "גזרת הקנטוניסטים"), הקים ועד שתדלנים להפחתת מכסות הגיוס והרחבת האפשרות להמיר את הגיוס בתשלום כספי. במקביל עודד את אנשיו לפעול לשם כך גם בדרכים בלתי חוקיות כמו שחרור הילדים המגויסים באמצעות מתן שוחד לשומרים ורישום הילדים כמתים, לשם פעילות זו הוקם ארגון בשם "חברה תחיית המתים". במקביל שלח את נאמניו למקומות כינוס המגויסים כדי לעודדם להישאר נאמנים ליהדות, ובעצמו השתדל לקרב חיילים אלו. נשתמר מאמר חסידי שאמר ביידיש בעת מפגש עם קבוצת חיילים כזו.
בשל עידודו את חסידיו (1839) לעסוק בחקלאות, והתיישבות ששים משפחות יהודיות בעידודו בכפר שצ'דרין שליד הומל לשם כך (1844), הוענק לו תואר "אזרח נכבד" של האימפריה הרוסית, וב-1851 העניק לו ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה מעמד של "אזרח נכבד לדורותיו". תואר זה היה בתוקף עד קריסת האימפריה הרוסית במהפכת פברואר.
לדברי האדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון, בשנת 1841 (תר"א) ייסד ישיבה בליובאוויטש על מנת למנוע מרוח ההשכלה לסחוף אליה את הצעירים. הישיבה שרדה 26 שנים.
ניהל מאבקים נחושים נגד יוזמות של המשכילים, ששכנעו את השלטון הרוסי להתערב באורחות חיי היהודים ובמערכות החינוך שלהם. באספת הרבנים בשנת תר"ג (1843) בנוגע להצעה לכפות על היהודים לימודי חול, הזהירו אותו השלטונות כי מאבקיו נתפסים בעיניהם כהתנגדות לשלטון. צאצאו הרב יוסף יצחק שניאורסון מספר שלמרות זאת הוא המשיך ובעקבות זאת נעצר במהלך האספה עשרים ושתיים פעמים.
גם גדולי תורה מקרב המתנגדים העריכו את למדנותו. שאלות הלכתיות נשלחו אליו מאזורים שונים באימפריה הרוסית. תשובותיו וחידושיו קובצו בספרים "צמח צדק". נודע גם בשל ספרייתו הגדולה. מסופר עליו כי מגיל 12 החל לכתוב חידושי תורה. חלק מכתביו יצא לאור, והם עוסקים בשו"ת הלכתי, קבלה וחסידות. כתבי יד רבים שלו אבדו וחלקם נמצא מאוחר יותר ויצא לאור.
נפטר ביום י"ג בניסן תרכ"ו (29 במרץ 1866) ונקבר בבית העלמין בלובביץ'. ממלא מקומו בליובאוויטש היה צעיר בניו, רבי שמואל שניאורסון.
פריץ ברנד

תחילת דרכו

ברנד נולד בברלין, הקיסרות הגרמנית. ב-1 באוקטובר 1907 הצטרף כצוער לצבא הפרוסי, שהיה חלק מצבא הקיסרות הגרמנית. הוא סופח לרגימנט התותחנים ה-40, וב-27 בינואר 1909 הועלה לדרגת לוטננט. הוא לחם בשורות הרגימנט במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-24 בדצמבר 1914 הועלה לדרגת אוברלויטננט. מאביב 1915 הוא שימש כשליש של הרגימנט, וב-18 באוגוסט 1916 הועלה לדרגת האופטמן. בסוף 1916 הוא החל את הקריירה שלו במטכ"ל, ובשנים הקרובות מילא תפקידי מטה שונים. בנוסף לשני צלבי ברזל הוא קיבל גם מדליות רבות אחרות.
לאחר המלחמה הצטרף לרייכסווהר, ובאביב 1920 צורף למטכ"ל של הבריגדה ה-20, ולאחר מכן הועבר לדיוויזיה ה-1 בקניגסברג. במשך מספר שנים הוא מילא תפקידי פיקוד ומטה, וב-1 בינואר 1928 הועלה לדרגת מיור. ב-1 בפברואר 1932 הועלה לדרגת אוברסטלויטננט, וב-1 באוקטובר 1933 קיבל פיקוד על רגימנט הארטילריה ה-2 (הפרוסי), ופיקד עליו עד 30 בספטמבר 1934. ב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-15 באוקטובר 1935 הוא קיבל פיקוד על רגימנט הארטילריה ה-12 (שוורין), ופיקד עליו עד 12 באוקטובר 1937. ב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל-מיור. בתחילת פברואר 1938, בעקבות פרשת בלומברג-פריטש, הועבר ל-OKH ומונה למפקח של בתי הספר הצבאיים. ב-1 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת גנרל-לוטננט.

אחריתו

לאחר פרישתו חי ברנד בוויילהיים שבמערב גרמניה עד מותו ב-26 בנובמבר 1967 בגיל 78.
גאורג, דוכס לויכטנברג

ביוגרפיה

גאורג נולד בסנקט פטרבורג ב-29 בפברואר 1852, למקסימיליאן, דוכס לויכטנברג ולמריה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ושרלוטה, נסיכת פרוסיה. גאורג ואחיו קיבלו את התארים "נסיכים קיסריים", בשל היותם נכדיו של הצאר. בשנת 1852 מת אביו, ובשנת 1854 התחתנה אמו עם גריגורי אלכסנדרוביץ' סטרוגנוב, ומכיוון שעשתה זאת ללא אישורו של אביה, נאלצה אמו לגלות מחוץ לארצה. גאורג ואחיו שנותרו ברוסיה, גודלו על ידי דודם אלכסנדר השני, קיסר רוסיה.
ב-12 במאי 1879 התחתן גאורג עם תרזה פטרובנה, דוכסית אולדנבורג, בתם של פטר, דוכס אולדנבורג ותרזה, נסיכת נסאו-ויילבורג. אחיה הגדול של תרזה, אלכסנדר פטרוביץ', דוכס אולדנבורג, היה נשוי לאחותו של גאורג אוגניה מקסימיליאנובנה, נסיכת לויכטנבורג מאז 1868. סבה של תרזה התחתן עם יקטרינה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה, וצאצאיהם גדלו ברוסיה, ובעקבות כך הם הפכו ל"רוסים" לחלוטין, בדומה למשפחתו של גאורג עצמו. וכך, למרות התואר הגרמני שלה, הדוכסית תרז, כמו אביה לפניה, גדלה ברוסיה בילדותה, ונחשבה תמיד לחלק מהמשפחה הקיסרית הרוסית .
ביולי 1881 קיימה שייטת המילואים הבריטית בידור על הספינה HMS הרקולס, שהוצבה בקרונשטאדט. בארוחת הצהריים השתתפו תרז ובעלה, כמו גם הקיסר והקיסרית ועוד דמויות רוסיות רוסיות וגרמניות חשובות. שנתיים לאחר מכן, ב-19 באפריל 1883, מתה תרזה במפתיע בסנקט פטרבורג.
שתי נסיכות ממונטנגרו, מיליצה ואנסטסיה, התחנכו במכון סמולני בסנקט פטרבורג תחת חסותה של הקיסרית מריה פיודורובנה . הם נשארו במנזר במשך שנה אחת עד שהחינוך שלהם הושלם, ועד מהרה הפכו לפופולריות מאוד בקרב האצולה הרוסית. שתי הבנות תפסו במהרה את עינו של שני בני משפחת הקיסרות הרוסית: פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וגאורג עצמו.
ב-16 באפריל 1889 התחתן גאורג עם אנסטסיה, נסיכת מונטנגרו, שש שנים אחרי מותה של תרזה. הקיסר אלכסנדר השלישי נתן לאנסטסיה לכבוד נישואיה נדוניה ניכרת.
למשפחה הייתה אחוזה קטנה ליד הים השחור, שם בילו את החורף. בעודם שוהים שם בחורף 1905, הם היו עדים למרד על אוניית הקרב פוטיומקין. באביב, המשפחה נשארה בבית שלהם במתחם הארמונות והגנים בפטרהוף לקראת הקיץ הבא כולו.
כשהיה עדיין נשוי לאשתו השנייה, עבר גאורג לגור עם הפילגש הצרפתיה שלו, מה שעורר כעס גדול אצל אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה. כאשר סופר לו כי גאורג מבלה את חופשותיו בעיר החוף של ביאריץ בדרום מערב צרפת, הכריז אלכסנדר "כי הנסיך שוטף את הגוף המזוהם שלו בגלי האוקיינוס".
הנישואים שלהם נחשבו "סוערים ומתוחים", וב-15 בנובמבר 1906 התגרשו השניים. לאחר מכן נישאה אנסטסיה לניקולאי ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, נכדו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה (ומצד אמו, אחיינה של אשתו הראשונה של גאורג, תרזה). היא ואחותה התפרסמו בחברה הרוסית כ"סכנה השחורה", כביכול, בגלל ארץ מולדתם של מונטנגרו, בגלל עורם הכהה ובגלל התעניינותם בתורת הנסתר.
בשנת 1901, בין אם בגלל מותם או נישואיהם המורגנטיים של אחיו הבוגרים, הפך גאורג לראש הענף הרוסי של בית בוארנה. בתחילת המאה העשרים, כשהיה עדיין נשוי אנסטסיה, נסיכת מונטנגרו, נחשב גאורג ליורש אפשרי של אלכסנדר הראשון, מלך סרביה, אולם, אלכסנדר הודח ונרצח בהפיכה צבאית, ופטר הראשון, מלך סרביה עלה לשלטון במקומו.
גאורג ירש אוסף גדול של ציורים, פסלים, ויצירות אמנות אחרות מאביו, שהביא אותם איתו כאשר הוא עבר ממינכן לסנקט פטרבורג להינשא למריה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. גאורג מת ב-16 במאי 1912 בפריז, ונקבר במאוזוליאום הגדול במבצר פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג.
איזבלה אנטוניה, נסיכת קרוי

ביוגרפיה

איזבלה אנטוניה נולדה ב-7 באוקטובר 1890 בביירוית, לקרל אלפרד, דוכס קרוי וללודמילה, נסיכת ארנברג, בתם של אנגלברט, דוכס ארנברג השמיני ואלאונורה, נסיכת ארנברג. ב-12 ביולי 1912 התחתנה איזבלה אנטוניה עם פרנץ, נסיך בוואריה, בנו של לודוויג, נסיך בוואריה, ממנו נולדו לה 6 ילדים. בשנת 1913 עלה חמיה לשלטון, לאחר הדחת בן דודו אוטו, מלך בוואריה, והוכתר כלודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם הוא נאלץ להתפטר מתפקידו לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בעקבות התבוסה הגרמנית במלחמה פרצה המהפכה הגרמנית, שבה נאלץ חמיה להתפטר מתפקידו, ופרנץ ומשפחתו התלוו ללודוויג השלישי להונגריה, שם הקים פרנץ חוות הרבעה מפורסמת. בשנת 1945, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, נאלצה המשפחה לברוח מביתם, והם עברו להתגורר בשטארנברג. בשנת 1957 מת בעלה פרנץ, וב-30 במרץ 1982 מתה איזבלה אנטוניה בביתה.
קוני למל בקהיר

עלילה

קוני למל (מייק בורשטיין) הוא מורה חסידי לחוזרים בתשובה ביישוב בעל צביון חרדי. אשתו נפטרה ויש לו שני ילדים. אחיו התאום והחילוני מוני הוא בדרן ושחקן תיאטרון המעלה מופעים משותפים עם חברתו יונה (חנה לסלאו). בעקבות הבטחה של תשלום של מטבעות יקרות בשווי מיליון דולר עבור העברת ספר תורה יקר שיועבר על ידי קוני לקהילה היהודית בקהיר מחליט הבוס של מוני (משה איבגי) שהוא גם הבוס של ארגון פשע קטן, לחטוף את קוני ולשלוח את אחיו השחקן מחופש בדמותו עם ספר התורה כדי שהוא יקבל עבורו את הכסף. כדי להכין את השטח למוני שולחים הפושעים את יונה מחופשת לבחור חסידי קרוב משפחה של קוני. ההחלפה מצליחה ויונה מתקרבת אל קוני ועוזרת לו בטיפול בילדים וכך מכשירה את הקרקע להחלפה. הפושעים חוטפים וכולאים את קוני, ומוני מחופש לקוני לוקח את ספר התורה לקהיר, מקבל את הכסף, ומצליח לברוח לפושעים ולהביא את הכסף לקוני שבינתיים הצליח אף הוא לברוח מהפושעים. כאשר מביא קונילמל את הכסף לסבו, מתברר כי המטבעות שהביא מזויפים, והכסף האמיתי נשלח אל הישיבה, ואל סבו של קוני בדואר דיפלומטי.

הקשר פוליטי

סרט זה יצא לאקרנים זמן קצר לאחר החתימה על הסכם השלום בין ישראל למצרים ומביא לידי ביטוי את האופוריה הישראלית לגבי שלום עם המדינות הערביות הסובבות את ישראל.
כרמל (מכונית)

כרמל הייתה מכונית קומפקטית ישראלית תוצרת אוטוקרס, בעלת מרכב פיברגלס. המכונית עלתה על פס הייצור בשנת 1962, בגרסאות: משפחתית, סטיישן, מסחרית וטנדר.

הקדמה

ב-1961, הגיעו מכירות הסוסיתא "קובייה" ל-760 יחידות. כדי לענות על הביקוש לרכב שהלך והתברר כהצלחה, התרחב המפעל, מספר העובדים הגיע ל-150, ויצחק שובינסקי החל לחפש אחר רעיונות לדגמים נוספים.
ה"כרמל" עוצבה בדומה לאחותה האנגלית מבית רליאנט – ה-"Regal". הרכב שווק בשני דגמים: 1000 (מנוע 997 סמ"ק) ו-1200 (מנוע 1197 סמ"ק), אך הוא התקשה להתחרות בתוצרת "קייזר-אילין" ואף בסוסיתא.
בשנת 1965 יצא אל השוק דגם משופר ומרווח יותר - ה"כרמל 12". דגם זה נחל הצלחה לא מעטה, בין השאר כרכב שרד של קציני צה"ל בדרגת סא"ל.
לאחר שאוטוקרס פשטה את הרגל, בנובמבר 1971, פסק פיתוח המכוניות לזמן ממושך. החברה שהוקמה ב-1974, "רום כרמל", המשיכה ביצור מערך הדגמים של אוטוקרס. בשנים 1976–1978 ייצרה רום כרמל את טנדר הסוסיתא בגרסתו מ-1968, עם מנוע "פורד" 1300 סמ"ק. באוגוסט 1978 יוצרה הסוסיתא האחרונה.

מפרט טכני

מנוע 997 סמ"ק, מנוע 1197 סמ"ק של פורד קורטינה.
בשנת 1965 יצא אל השוק דגם מרווח ומשופר יותר – "כרמל 12". כרמל דוכס יוצרה בין השנים 1967–1975, אם כי בשנת 1973 יוצרה לשימוש צה"ל בלבד. המרכב מפיברגלאס הורכב על שלדת סולם ותיקה, המכללים המכניים נלקחו מהסוסיתות הישנות, ורק המנוע הוחלף לדגם טריומף 1,300 סמ"ק שהפיק 55 כ"ס. היא יוצרה ב-6,550 יחידות בטרם הוחלפה.
גרסת הטנדר זכתה לפופולריות רבה בצה"ל ובשוק הפרטי בשנים 1968–1978. בעשור זה יוצרו 8,900 טנדרים, והוא הוביל מבין דגמי אוטוקרס.
רום כרמל 1,301 שהחליפו, השתמש במנועי הטריומף בנפח של 1,300 ו-1,500 סמ"ק. אליהם הצטרף מנוע פורד 1,300 סמ"ק, וההספקים נעו בין 53 ל-56 כ"ס.
המידות של כרמל דוכס: אורך - 4,040 מ"מ, גובה - 1,470 מ"מ, רוחב - 1,620 מ"מ, בסיס גלגלים - 2,500 מ"מ.
תומאס טולמאץ'

ביוגרפיה

טולמאץ' נולד לסר ליונל טולמאץ' מאחוזת הלמינגהאם שבסאפוק, ולאשתו אליזבת', הרוזנת השנייה מדייסארט.
ב-1678 הוא התמנה לקפטן בצבא, ושירת בטנג'יר. ב-1685 מונה ללוטננט-קולונל ברגימנט רובאים, אך ויתר על התפקיד לאחר עלייתו לשלטון של המלך ג'יימס השני.
טולמאץ' נטש את המלך ג'יימס לטובת ויליאם מאוראנז' הפרוטסטנטי, שב-1688 הצליח להדיח את ג'יימס במהלך המהפכה המהוללת. תמורת שירותיו העניק לו ויליאם, שנקרא כעת המלך ויליאם השלישי, את משרת מושל העיר פורטסמות', וקולונל במשמר קולדסטרים; ב-1689 הוא נבחר לכהונה בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז הבחירה מלמסברי, וכיהן במשך שנה אחת.
הוא שירת עם הרגימנט שלו במלחמת הברית הגדולה, ונלחם לראשונה בקרב וולקורט שנערך באוגוסט 1689. ב-1691 הוא שירת באירלנד בדרגת מייג'ור גנרל, וזכה לתהילה בקרב אקרוים ובמצורים על את'לון, גולוויי ולימריק. המוניטין שלו התחזק עוד יותר בעקבות ביצועיו המוצלחים בארצות השפלה בקרבות סטינקרק ונירווינדן.
בין 1691 ל-1694 כיהן בפעם השנייה והאחרונה בחייו בבית הנבחרים הבריטי, הפעם מטעם מחוז הבחירה צ'יפנהאם. בשנתו האחרונה בבית הנבחרים הוא הציע לתקוף את הנמל הצרפתי בברסט, ואף הוביל את המתקפה. אולם, הצרפתים קיבלו מודיעין מוקדם על ההתקפה המתוכננת, ותיגברו את חיל המצב ואת ביצורי הנמל. למרות שהוביל באומץ את החיילים האנגליים, הם ניגפו בקרב ונסוגו עם אבדות כבדות. טולמאץ' נפצע גם כן, נכנע לפציעותיו, ומת בפלימות' ביוני 1694. הוא נקבר בכנסיית סנט מרי שבכפר הלמינגהאם, סאפוק.
קצה קדמי וקצה אחורי

במחשבים, קצה קדמי וקצה אחורי (באנגלית: front end ו-back end בהתאמה), הם מושגים כלליים המתייחסים לחלקים שונים במערכת תוכנה. הקצה הקדמי אחראי על איסוף ועיבוד הקלט מהמשתמש, על מנת להביא אותו לצורה שהקצה האחורי יכול להשתמש בה. הקצה הקדמי הוא הממשק שבין המשתמש לקצה האחורי.
בארכיטקטורת תוכנה יכולות להיות שכבות רבות בין החומרה למשתמש הקצה. ניתן לתאר כל שכבה כזאת כבעלת קצה קדמי וקצה אחורי. הקצה הקדמי הוא אבסטרקציה המפשטת את הרכיבים שנמצאים תחתיה, על ידי הצגת ממשק ידידותי למשתמש. לדוגמה, בעיצוב תוכנה, בארכיטקטורת model-view-controller, מוגדרים קצוות קדמיים וקצוות אחוריים לבסיס הנתונים, לממשק המשתמש, ולרכיב עיבוד הנתונים. ההפרדה של מערכות תוכנה לקצוות קדמיים ואחוריים מפשטת את תהליך הפיתוח ומאפשרת לתחזק את חלקי המערכת בנפרד.

ביישומי רשת

ביישומי רשת, כלל אצבע אומר שהקצה הקדמי (או "צד-הלקוח") הוא כל דבר שניתן לראותו כאשר מסתכלים על קוד המקור של דף האינטרנט כאשר נמצאים בצד הלקוח (כלומר, לא בצד השרת). על מנת לראות את קוד המקור של צד השרת (או "הקצה האחורי"), יש להיות בצד השרת.
יכול להיווצר בלבול בין המושגים כאשר בזמן שנמצאים בצד הלקוח, מבצעים עריכה של קבצים בצד השרת. לדוגמה, רוב כותבי ה-HTML לא חייבים להיות בצד השרת כאשר הם מפתחים את ה-HTML. לעומת זאת, מפתחים לצד השרת, בהגדרה חייבים לעבוד רק בצד השרת. ולבסוף, על מנת ליצור אתר אינטרנט אינטראקטיבי המורכב מדפי אינטרנט דינמיים, נדרש פיתוח הן עבור צד השרת והן עבור צד הלקוח.

במערכות הפעלה

במערכות הפעלה, מנהל קבצים גרפי הוא הקצה הקדמי עבור מערכת הקבצים של המחשב. המעטפת (shell) משמשת כממשק למערכת ההפעלה – הקצה הקדמי מתקשר עם המשתמש, והקצה האחורי מפעיל את התוכניות של מערכת ההפעלה בתגובה.
שימוש בממשק שורת פקודה (CLI) דורש לימוד של מושגים מיוחדים ושינון פקודות. לכן ממשק משתמש גרפי (GUI) משמש כקצה קדמי המשמש כחלופה ל-CLI, המאפשרת לעבוד עם סביבת "שולחן עבודה". בסביבת מערכת ההפעלה Unix, ספריית ncurses היא קצה קדמי חצי-גרפי פשוט יותר עבור ה-CLI. ברמת ממשק שורת הפקודה עצמו של יוניקס, רוב הפקודות הן "פילטרים" – תוכניות עצמאיות שיכולות לשמש גם כקצה קדמי או כקצה אחורי עבור פקודות אחרות. במקרה זה התוכניות עובדות כך שהן מעבירות נתונים (piping) מהאחת לשנייה, לרוב לצורך עיבוד טקסט.
לדוגמה: CLI-prompt> cmd1 | cmd2 | cmd3 | cmd4
זוהי דוגמה לשרשור פקודות באמצעות קו ניצב (pipe). כאן הפלט של התוכנית cmd1 משמש כקלט עבור cmd2; הפלט של cmd2 משמש כקלט עבור cmd3, וכך הלאה.
צוות איתמר

בספר

הספר נפתח בתיאור גיוסו של המחבר, אבנר שור, בן קיבוץ שובל, לצה"ל בפברואר 71'. שור התנדב לסיירת מטכ"ל וצורף לצוות לוחמים בפיקודו של איתמר סלע. עם חבריו לצוות נמנו אבי דיכטר, עמרי פדן ואורי טבנקין. לאחר הטירונות מתאר המחבר את מסלול הכשרת הלוחם ביחידה, אותו עברו הוא וחבריו, וכן את אימוני הצוות, כיצד נתגבשו לכדי יחידה מלוכדת באמצעות התגברות על מכשולים ואתגריים אישיים וצוותיים. עוד מתאר שור את מערכת היחסים הבין-צוותית ואת הדינמיקה בינם לבין מפקדם, איתמר. בספר מוזכרים גם מי שהיו מפקדים בולטים ביחידה ובהם אהוד ברק, אשר שימש כמפקד היחידה, יוני נתניהו, אשר היה מפקד הפלוגה בעת הכשרתם, וכן מחליפו מוקי בצר. 
במבצע אביב נעורים נהרג אחיו, אבידע שור, שהיה סגן מפקד סיירת צנחנים. במלחמת יום הכיפורים, לחמו חברי הצוות בשורות הסיירת  בחזיתות הצפון והדרום. בין היתר לקחו חלק במבצע זנבר, חצו את תעלת סואץ ולבסוף לקחו חלק בפשיטה מוסקת על ג'בל עתקה. לבסוף מתאר שור את שחרורם של לוחמי הצוות מן הצבא, ואת עבודתם בשב"כ כמאבטחים בשגרירות ישראל בלונדון. עוד מתאר המחבר את המילואים ביחידת שלדג בעת מלחמת לבנון הראשונה. בספר בולטות הרעות ואחוות הלוחמים שבצוות שנותרו שנים רבות לאחר השירות הצבאי המשותף. 
בשנת 2004 הוענק למחבר פרס יצחק שדה לספרות צבאית.
אני חולם על נעמי

אני חולם על נעמי הוא שירם המפורסם של הצמד "חדוה ודוד" (חדוה עמרני ודוד טל (רוזנטל)). השיר זכה בפסטיבל הזמר הבינלאומי של טוקיו  בשנת 1970 וכך התפרסם בישראל וביפן.

יצירת השיר

בשנת 1970 היו אמורים הצמד "חדוה ודוד" להשתתף בפסטיבל הזמר הבינלאומי של טוקיו ביפן אשר חשיבותו מוערכת מאוד, אך לא היה להם שיר להשתתף עמו בתחרות. הצמד פנה אל המלחין והמעבד הישראלי דוד קריבושי שיעזור להם במציאת שיר מקורי. קריבושי עמל באותם הימים על לחן מנגינה לפרסומת "קפה עלית". הלחן מצא חן בעייני חדוה ודוד ואלו החליטו להשתמש בלחן בפסטיבל בטוקיו.
הצמד חדוה ודוד פנו אל הפזמונאית והמשוררת הישראלית תרצה אתר כדי שזו תכתוב מילים למנגינה. אתר כתבה את השיר עמו הופיע הצמד בפסטיבל טוקיו וזכה להצלחה מסחררת ביפן. השיר נחל הצלחה רבה ביפן לאחר שתורגם ליפנית (ביפנית: ナオミの夢, naomi no yume). אומדן המכירות של השיר ביפנית עמד על מאות אלפי עותקים, היקף מכירות שנחשב גדול עבור זמרים לא-יפנים. אז הגיעה ההצלחה גם לישראל, ובמצעד הפזמונים ה'תשל"א (1971) של קול ישראל זכה השיר במקום השני.
בשנת 2011 התמודד השיר בתחרות שירי שבת עברית ברדיו 103FM בתור אחד מ-100 השירים העבריים האהובים ביותר.

פרקי השיר ותכניו

השיר המחורז כולל תשעה בתים.
בבית הראשון מתאר הדובר את מקומה של נעמי, אהובתו, בחלומותיו. הוא מדמה את המחשבות עליה למוזיקה מטאפורית המפארת אותה: 
כלי נשיפה ומיתרים סובבים בחלומי

שרים שירי תהילה לך

כן, שירי תהילה נעמי

נעמי, אני - שלך
בבתים הבאים, דמותה של נעמי חורגת כביכול מעולם המחשבות הפנימי והוא רואה את אהובתו בכל אתר ואתר בין שהוא ממשי או מדומין, כך למשל בבית השני: 
וברחוב הרמזורים כל הזמן רק אדומים

כל התנועה מחכה לך

פפם פפם - רק לך נעמי

כל העיר הזאת - שלך
זביגנייב הרברט

זביגנייב הרברט (בפולנית: Zbigniew Herbert; ‏29 באוקטובר 1924 - 28 ביולי 1998) היה משורר, מסאי ומחזאי פולני. בן לדור היוצרים שלאחר מלחמת העולם השנייה שתולדות חייו וכתיבתו שזורים בקורותיה של המאה העשרים. נחשב לאחד מגדולי המשוררים המודרניים בפולין, שלכל אורך חייו לקח חלק פעיל בקונפליקטים של העם הפולני ובלט בדבקותו בעקרונותיו המוסריים והאמנותיים.

הרברט וצ'סלב מילוש

ב-1958, בעת מגוריו בפריז, פגש לראשונה את צ'סלב מילוש.
בין שני המשוררים, פולנים מהגרים, שהדאגה למצב הפוליטי והאתי בפולין הייתה משותפת להם, נרקמה ידידות מיוחדת ומורכבת.
מילוש, שהיה מבוגר מהרברט ב-13 שנים ופעיל כמשורר וכמתרגם, שימש להרברט כמורה רוחני בתחילת דרכו הספרותית.
בשיא שיתוף הפעולה ביניהם תרגם מילוש את שירי הרברט לאנגלית ובכך חשף אותו לקהל הקוראים האמריקאי והבריטי. הרברט הקדיש לו את שירו "אלגיה לפורטינבראס" (דמות מ"המלט"). עם הזמן, כשמעמדו של הרברט כמשורר התבסס, נפלו ביניהם חילוקי דעות אישיים ופוליטיים, שמקורם בגישותיהם הפטריוטיות השונות.
הרברט האשים את מילוש בכך שלדעתו לא גילה מספיק פטריוטיות ושבזמן הכיבוש הנאצי לא השתתף בפעילות המחתרת, ומילוש האשים את הרברט בכך שלדעתו לקה בעיוורון מיסטי ורגשי בכל הקשור לפולין.
הייתה ביניהם התכתבות ענפה לאורך השנים והם התפייסו לפני מותו של הרברט.

על יצירתו

שירתו בעלת מבנה אסתטי דל בפיסוק ומדויקת. היא כתובה בראייה אירונית, ריאליסטית ומפוכחת, ועוסקת במושג הסבל המתמשך והזיכרון.
הוא מרבה להשתמש באלמנטים מיתולוגיים והיסטוריים, כשהעבר משמש לו כלי להתבוננות בהווה. בראיון עמו אמר שהוא פונה להיסטוריה לא בתקווה להפיק ממנה לקח, אלא כדי לעמת את הניסיון שלו אל מול ניסיון האחרים, וכדי להשיג לעצמו מה שאפשר לכנותו כחמלה ואחריות כלל-אנושיים.
לאחר שחווה את ההרס שבמשטר הטוטליטרי, החל להטיל ספק בהשגת גאולה דרך הסתמכות על תורות מיסטיות או רציונליות ושלל את האוטופיה.
שירתו נוקטת עמדה לפיה היחיד מחויב לעמוד בהתנגדות חסרת סיכוי מול ההיסטוריה ללא ערובה לניצחון, תוך השענות על הקהילה האנושית חסרת השלמות, שבה היחיד אחראי לקהילה ונושא את הזיכרון ההיסטורי אל הדורות הבאים. 
לך זקוף בין הכורעים ברך

בין אלה שהפכו גבם ושהפכו לאבק

ניצלת לא על מנת לחיות

זמנך קצר יש למסור עדות

היה אמיץ כשהתבונה מכזיבה היה אמיץ

בחשבון אחרון רק זה נחשב

וזעמך חסר האונים לו יהי כמו ים

בכל עת אשר תשמע את קול המושפלים והמוכים
כך נאמר לגיבור שלא מרצונו בשירו "המסר למר קוגיטו" בתרגומו של דוד וינפלד.
סידור פרחים

סידור פרחים, שזירת פרחים או עיצוב זרים היא אמנות יצירת סידורי פרחים באגרטלים, קערות וסלים, או הכנת זרים מפרחים, עשבים, צמחים קישוטיים וחומרים בוטניים אחרים. בדרך כלל המקצוע קשור לעבודה בחנות פרחים, ומסדרי זרים הם בדרך כלל גם מוכרי פרחים. עם זאת, יש העוסקים בשזירת פרחים לא כמקצוע, אלא כתחביב; וכיום נפוצה גם מכירת זרי פרחים מעוצבים בתחנות דלק, מרכולים, משתלות ובחנויות פרחים מקוונות. העוסקים בסידור פרחים צריכים קשר עין-יד טוב, כך שיוכלו לשזור פרחים בלי לפגוע בהם, וכן הבנה בסוגי פרחים שונים וצרכיהם.
סידור פרחים הוא מקצוע בעל מורשת עתיקה בתרבות המערבית, שכן זרים נחשבו לחלק בלתי נפרד ממסיבות כמו חתונות, מאירועי אבל, ימי הולדת ומסיבות לרגל הוּלדת תינוק. כיום גם נפוץ השימוש בזרים לקישוט חדרי ישיבות, בתי מלון, כינוסים ואף בבתים פרטיים.
קיימים סגנונות שונים בסידור פרחים, מסגנונות מסורתיים מאוד ועד "יצירות אמנות" של ממש. כיום משלבים חלק ממעצבי הזרים גם תכשיטים או דברי מתיקה בסידורי הפרחים שלהם. באזורים מסוימים קיימים סידורי פרחים אופייניים.
תת-סדרה

ניסוח פורמלי

תהא  סדרה כלשהי, ותהא  סדרה עולה ממש של מספרים טבעיים. אז הסדרה  נקראת תת-סדרה של .

גבול של תת-סדרה

נקרא גבול חלקי של הסדרה  אם קיימת תת-סדרה של  המתכנסת ל-. הגבולות החלקיים של סדרה נקראים נקודות הצטברות שלה. קבוצת נקודות ההצטברות היא קבוצה סגורה. 
סדרה מתכנסת (במובן הרחב) אם ורק אם כל הגבולות החלקיים שלה שווים. כך למשל הסדרה  מתכנסת ל-3, ולכן כל תת-סדרה שלה, למשל , מתכנסת לאותו מספר. הסדרה  מתבדרת, אולם תת-הסדרה שלה 
, מתכנסת ל-5. לכן, אם ידוע שסדרה מתכנסת, אז אפשר לחשב את הגבול שלה דרך חישוב הגבול של תת-סדרה.
לכל סדרה יש לפחות גבול חלקי אחד, סופי או אינסופי. הסיבה לכך היא שאם הסדרה חסומה אז יש לה תת-סדרה מתכנסת לפי משפט בולצאנו-ויירשטראס, ואם היא אינה חסומה, אז קל לבנות מאיבריה תת-סדרה שמתכנסת לגבול אינסופי.
ריק מוראניס

קורות חיים

מוראניס נולד למשפחה יהודית בטורונטו שבקנדה. בילדותו למד בבית הספר התיכון על שם סר סנדפורד פלמינגן.
באמצע שנות ה-70 החל לעבוד במשרה חלקית תחת השם "ריק אלן" כתקליטן בתחנות רדיו שונות בטורונטו בהם CFTR, CKFH ו- CHUM-FM. במקביל החל מוראניס להופיע בתור קומיקאי במועדוני לילה שונים בטורונטו.
הופעת הבכורה הטלוויזיונית של מוראניס התקיימה בשנת 1976 בתוכנית "90 minutes Live".
הופעת הבכורה הקולנועית של מוראניס התקיימה בשנת 1983 כאשר כיכב בסרט "The Adventures of Bob & Doug McKenzie: Strange Brew" בתפקיד בוב מקנזי.
במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20 בלט כשחקן קומי במספר הפקות הוליוודיות גדולות בהם סרטי "מכסחי השדים", הסרט "חנות קטנה ומטריפה", הסרט הפרודי "שיגעון בחלל" (1987) בו גילם את "לורד הלמט" (פארודיה על דארת' ויידר), בתפקיד בארני ראבל בעיבוד הקולנועי של "משפחת קדמוני" משנת 1994, וכמו גם בתפקיד הממציא המטורף וויין סלינצקי בסרט "מותק, הילדים התכווצו" משנת 1989.
מוראניס פרש מתעשיית הקולנוע בשנת 1997, שש שנים לאחר שאשתו מתה מסרטן הכבד. מאוחר יותר הוא הסביר כי בתור אב חד הורי הוא התקשה גם לגדל את ילדיו וגם להיות מעורב ביצירת סרטים וכי בהמשך הוא גילה שהוא לא מתגעגע לתעשיית הסרטים.
בשנת 2005 מוראניס פרסם אלבום קאנטרי בשם "The Agoraphobic Cowboy". ב-8 בדצמבר 2005, הוכרז האלבום בתור מועמד לפרס גראמי בקטגוריית האלבום הקומי הטוב ביותר לשנת 2006. ב-3 בפברואר 2006, מוראניס ביצע שיר מתוך האלבום בתוכנית של קונאן או'בריין.
ב-24 ביוני 2008, מוראניס הצהיר כי הוא מסרב להצטרף ליתר חברי הקאסט של מכסחי השדים על מנת לדבב את דמותו במשחק וידאו חדש המבוסס על הסרטים.

משפחתו וחייו האישיים

מוראניס הוא אב לשני ילדים מנישואיו לאן מוראניס שנפטרה בשנת 1991.