google/wiki40b huggingface dataset:
אריאטה

הנעה ועבירות

האריאטה מונע על ידי מנוע דיזל בעל 12 צילנדרים ו-1,250 כוחות סוס מתוצרת פיאט. הממסרת של הטנק מכילה בתוכה מערכת ריטרדר הידראולית ואת מערכת ההיגוי. לטנק עבירות גבוהה המאפשרת טיפוס עליות בזווית של 60 מעלות, נסיעה במהירות מקסימלית של 65 קמ"ש, האצה ל-32 קמ"ש בתוך 6 שניות, חציית תעלה בעומק של עד 4 מטרים לאחר הכנה או 1.2 מטר ללא הכנה מוקדמת.

מיגון

מיגונו של הטנק עשוי מחומרים מרוכבים וניתן דגש לחזית הטנק, בה עובה המיגון באופן משמעותי. נטען כי מיגונו עומד ברמה אחת עם מיגונם של האברהמס M1A2 האמריקאי והצ'אלנג'ר 2 הבריטי. המיגון עצמו בחלקים גדולים מהטנק משופע, ולטנק פלטות בזוקה להגנה על מזקו"ם הטנק.
כחלק מהמיגון של הטנק, ישנן שתי מדוכות עשן, לצורך מיסוך, היכולות לשגר מוץ במידת הצורך, כדי להטעות מערכות מכ"ם. הטנק צויד גם במערכת התרעה מתוצרת BAE Systems Italia המעניקה כיסוי של 360 מעלות ומתריעה בפני איומים פוטנציאלים לטנק. לטנק ישנה מערכת הגנת מפני איומי אב"כ (אטומי ביולוגי כימי) שפותחה על ידי חברת Sekur SpA.

חימוש

החימוש העיקרי של הטנק הוא תותח חלק קדח מתוצרת חברת אוטו מלרה האיטלקית בקוטר של 120 מ"מ. התותח מיוצב ומכונן על ידי מערכת אלקטרו-הידראולית ובעל יכולת ירי של כל סוגי הפגזים בצבא האיטלקי, לרבות פגזים בעלי מטען חלול ופגזים חודרי שריון. הטנק חמוש ב-42 פגזים בסך הכל, 15 מתוכם בצריח ו-27 הנותרים מאוכסנים בתובה של הטנק. לטנק יכולת לרכוש מטרות נעות באופן עצמאי, כשהטנק נמצא בעמדה או בתנועה.
האריאטה חמוש גם בשני מקלעי 7.62 מ"מ. מקלע מקביל ומקלע נ"מ שנמצא על תקרת הצריח ומתופעל על ידי המפקד. הטנק חמוש ב-2,500 כדורים למקלעים אלו. בשני צידי הצריח, מותקנות שתי מדוכות עשן לצורך מיסוך ומיגון.

בקרת אש

מערכת בקרת האש של האריאטה היא Turms Fcs שפיתחה חברת Galileo Avionica. היא מאפשרת לטנק לרכוש מטרות נעות באופן עצמאי, כשהטנק נמצא בעמדה או בתנועה. כחלק ממערכת בקרת האש, לתותחן מד טווח לייזר ומערכת דימות תרמי, בנוסף למערכת לבדיקת מהירות וכיוון הרוח, לשם חישוב סטיית הפגז. כמו כן ישנה מערכת לבדיקת הלחות.
מערכות בקרת האש המתקדמת, מאפשרות פגיעה בדיוק רב במטרות רכב קרבי משוריין בנוסף לאפשרות לפגוע במסוקים מנמיכי טוס. לכל הטנקים מסוג זה, מערכת קשר משותפת, שהיא חלק ממחשב בקרת האש, המאפשרת להחליף מידע טקטי בין הכלים הפועלים בשטח.
מפציעי השחר (ספר)

מפציעי השחר – סיפורו של נביל על ימיה הראשונים של ההתגלות הבהאית או סיפורו של נביל (אנגלית: The Dawn-Breakers: Nabíl’s Narrative of the Early Days of the Bahá’í Revelation or Nabíl's Narrative) (בפרסית: تاریخ نبیل תאריח'-י נביל) הוא תיאור היסטורי של ימיהן הראשונים של הדתות הבאביות והבהאיות, אשר נכתב על ידי נביל זרנדי, הידוע גם בכינוי "נביל-י אעט'ם" (נביל הגדול) בין השנים 1889–1890. התרגום האנגלי מאת שוגי אפנדי יצא לאור בשנת 1932.

הכותב

נביל הצטרף לבאביזם בסביבות שנת 1847. בזמן שהיה באבי נסע ברחבי איראן וקידם את התנועה על ידי פגישות עם מנהיגים מקומיים והפצת ספרות באבית. לאחר מות הבאב, היה אחד מהטוענים להגשמת נבואותיו המשיחיות של הבאב, אך לבסוף ויתר על כך והצטרף לבהאא אללה בבגדאד בשנת 1858. לאחר מכן נסע ברחבי המזרח התיכון כדי להפיץ את האמונה הבהאית, וכתב את "מפציעי השחר" בעכו, שם גם נפטר בשנת 1892.

המקורות לספר

הספר מסתמך בעיקר על זכרונותיהם של אנשים מראשוני הבאבים, וגם על זכרונתיו של נביל עצמו, אשר השתתף באירועים רבים אותם הוא מתאר.

תוכן הספר

חלקו של הספר אשר ראה אור באנגלית מספר על ראשית ההיסטוריה הבהאית באיראן של המאה ה-19, עד שנת 1853 בערך, עם גירושו של בהאא אללה לבגדאד. לספר שני חלקים: קודם לתחילת הבאביזם, ואחריה. בחלק הראשון מסופר על שייח' אחמד אחסאי, תאולוג שיעי אשר קדם לבאב, אשר הקים תנועה משלו בתוך האסלאם השיעי, אשר רבים מחבריה הצטרפו לבאביזם ולבהאיזם. לאחר מכן מסופר על יורשו סייד כזים רשתי, איתו הבאב נפגש ולמד אולי חלק מתורתו. נביל מקשר אותם ישירות לתנועה הבאבית ומספר כי סייד כזים חזה את בואו של הבאב ואמר: "אתם רואים אותו בעיניכם ועדיין אינכם מזהים אותו!" בחלק השני מסופר על חיי הבאב ואותיות הח"י (שמונה-עשר המאמינים הראשונים בבאב) וביניהם מולא חוסיין, טאהרה, ובהאא אללה עצמו. הבאב נולד בעיר שיראז.
משם, לאחר מות סייד כאט'ים, הכריז הבאב על עצמו כ'מובטח', אסף אליו את אותיות הח"י ושלח אותם להפיץ את בשורתו ברחבי איראן, מה שגרם למהומות וסכסוכים עם השלטונות, שלא ראו בעין יפה את מה שנדמה היה להם כבגידה באסלאם האורתודוקסי הקיים. בעקבות זאת, באביים רבים נהרגו על דתם, ובסופו של דבר אף הבאב בעצמו נכלא במצודת מאקו והוצא להורג בתבריז.

השוואה לספרים אחרים דומים

ישנו גם ספר בשם "תאריח-י-ג'דיד" (ההיסטוריה החדשה), אשר נערך בשנת 1880 על ידי מירזא חוסיין המאדני, אשר התבסס על זכרונות שכתב באבי בשם מירזא ג'אני קשאני אודות הבאב בין השנים 1850–1852. שלא כמו "מפציעי השחר", ספר זה אינו פרי ידיו של סופר אחד, ומכיל תוספות וגרסאות שונות של אותן זכרונות, בנוסף לשגיאות בהעתקת כתבי היד.

השפעת הספר

על פי פיטר סמית' ב A Concise Encyclopedia of the Bahá'í Faith, לספר הייתה השפעה גדולה על הבנתם של בהאים מערביים את דתם ואת קשריה לבאביזם.

תרגומים

הספר נערך, תורגם בחלקו לאנגלית, והודפס לראשונה בשנת 1932 על ידי שוגי אפנדי, נינו של בהאא אללה ומנהיג הדת הבהאית.התרגום מכסה בערך את חציו הראשון של הספר. הטקסט המקורי עוד לא יצא לאור בשלמותו, על אף שקיימים תרגומים לפרסית ולטורקית מתרגומו האנגלי של שוגי אפנדי. הספר תורגם גם לכמה שפות אחרות, ביניהן צרפתית וערבית. כתב היד המקורי נשמר בארכיון הבהאי הבינלאומי בחיפה.
שיבת ציון (אוניית מעפילים)

שיבת ציון הייתה אוניית מעפילים שארגנה "ההגנה". נקראה על שם צמד המילים בפסוק בספר תהילים: "בשוב ה' את שיבת ציון היינו כחולמים".

תולדותיה

האונייה הייתה אוניית משא עשויה עץ, באורך 121 רגל, ברוחב 28 רגל, בעומק 13 רגל, ובתפוסה של 287 טון. היא הייתה בעלת מפרש אחד, מנוע דיזל איטלקי אנסלדו, ומהירותה הייתה 7 קשר. נבנתה בשנת 1946 ושמה היה "Luciana". 
נרכשה על ידי המוסד לעליה ב' באיטליה, ומשם שטה לצרפת. כוחות מודיעין בריטיים ידעו על הכנתה להפלגת מעפילים. צוות ההכנה להפלגה כלל עובדים מקומיים ואנשי המוסד לעליה ב' ובראשם גדעון שוחט. רב החובל היה איטלקי וצוות הימאים כלל 7 אזרחים איטלקים: קצין ראשון, שני מלחים וארבעה מכונאים. המלווים אנשי "ההגנה" היו מפקד האונייה דוד מימון איש הפלי"ם, והאלחוטאי מייק הררי. 
ההכנות להפלגה כללו בניית קונסטרוקציה על הסיפון ובה דרגשים ללינה. בהמשך, גרם המתקן לאי יציבות ולחוסר אפשרות להסוות את סוג הספינה ואת מטרת הפלגתה. הוכנו שתי סירות הצלה ל-20 איש כל אחת, וכן 20 טון מי שתייה ל-20 יום, מזון ל-23 יום ודלק ל-18 יום. היא צוידה במכשיר קשר מסוג אלחוט מורס. 
ב-14 ביולי 1947, הגיעה האונייה אל מול חוף אלג'יר, לאחר שבמשך אותו יום הסתובבה. ב-15 ביולי בלילה נראה נצנוץ חלש מהחוף. הסירה שהייתה אמורה להמתין לא הגיעה. במקום זה אותתו לספינה מבית החרושת ללבנים, שהיה באזור ההעמסה, 19 ק"מ ממפרץ קטן מערבית לעיר אלג'יר. 411 המעפילים היו ילידי צפון אפריקה, מתוכם 120 ילדים ותינוקות. רוב המעפילים היו ללא שיוך תנועתי או מפלגתי, חלקם חברי תנועת "דרור". הם נאספו בתיאום בעיירה ברקי, ואל אתר ההפלגה הגיעו במכוניות פרטיות של יהודי הקהילה. ההעמסה התבצעה באמצעות סירות שנשכרו מדייגים ערבים. היה אי סדר בהעמסה, מפני שרק שתי סירות משוטים קטנות פעלו. ההעמסה של המעפילים החלה בשעה 23:00 ונמשכה עד שעה 02:00. האנשים לא היו מאורגנים וממושמעים, מפני שלא הודרכו לקראת הצפוי להם. אחר כך חולקו תפקידי ארגון בין המעפילים.
האונייה הפליגה ב-16 ביולי לפנות בוקר. יצאה בחשאי ללא בעיות, השלטונות הצרפתיים שיתפו פעולה, ובליל ההעמסה לא היו מאוישות נקודות המשמר לאורך החוף. הנתיב מתוכנן היה כף בון, כף מטפן, דרום כרתים, חיפה.
מפגש מתוכנן עם אוניית המעפילים "י"ד חללי גשר הזיו" לא צלח בגלל תקשורת לקויה וחוסר מכשירי ניווט, והאונייה המשיכה בדרכה. 
הבריטים ידעו על ההכנות בנמל מרסיי, לכן הציבו משחתת במצר מסינה כדי לעקוב אחר כיוון הפלגתה, וכן הפעילו סיור אווירי בין סיציליה לכף בון. יום לפני הגיעם לכף בון חג מעליהם מטוס בריטי. המעפילים ירדו מתחת לסיפון, אך המבנה על הסיפון משך תשומת לב. למחרת הגיעה משחתת, אך לא ענו לקריאותיה, והיא המשיכה ללוות את "שיבת ציון". שלוש משחתות נוספות הצטרפו ללוות את הספינה. אז החלו הכנות לעימות ומתן הוראות; המעפילים החלו לבנות מכשולים מלוחות עץ, והכינו בקבוקים, קופסאות שימורים וחפצים שונים, כדי להשליך על הבריטים. על הסיפון נמרחה מרגרינה. האנשים חולקו לקבוצות ונקבעה תוכנית הגנה. נעשו גם פעולות הסברה, מפני שחלק מהמעפילים חששו מעימות אלים והעדיפו לשוט לקפריסין. במרחק חמישה מייל מנמל חיפה נגחה אחת המשחתות את הספינה, והגיעה הוראה מפורשת מהארץ לא להתנגד בגלל התינוקות שבספינה. 
ב-22 ביולי עלו הבריטים לספינה, ובאמצעות מקלות ונשק השתלטו עליה. המנוע חובל כדי לעכב את ההשתלטות, ולמנוע הפלגה לקפריסין. ב-03:00 נותק הקשר. 
האונייה נגררה לנמל חיפה, והמעפילים הורדו מהאונייה ונשלחו למחנות המעצר בקפריסין.
גנב עירוני

עלילה

חבורה של ילידי צ'ארלסטאון, פרבר של בוסטון מסצ'וסטס, מתכננת שוד בנק בעיר קיימברידג'. את החבורה מרכיבים דאג מקריי (בן אפלק), ג'יימס "ג'אם" קופלין (ג'רמי רנר), אלברט מגלוואן (ג'ורג' קרול) ודזמונד אלדן. במהלך השוד הם חוטפים את מנהלת הבנק, קלייר קאייסי (רבקה הול), ולאחר שיחרורה דאג מתמנה לעקוב אחריה. השניים מתחברים ובמהלך שיחה דאג מגלה לה שאימו עזבה אותו כשהוא היה ילד. בינתיים, סוכן ה-FBI, אדם פרולי (ג'ון האם), מגלה את אחריותם של הקבוצה על שוד הבנק. בנוסף, הוא מגלה שמי שמפעיל אותם הוא פרג'י (פיט פוסלתווייט). לאחר מכן, הקבוצה מבצעת שוד בנק נוסף שבו היא כמעט נתפסת.
לאחר שדאג חוזר מביקור אביו בכלא, ג'אם מציע לו עבודה חדשה שהוא מסרב להיענות לה. אך פרג'י מאיים על חייה של קלייר ומכריח את דאג לקחת חלק בשוד. דאג וג'אם נכנסים לפנוויי פארק במדי שוטרים ושודדים את חדר הכספות, הם חוברים לחבריהם שממתינים באמבולנס. סוכני ה-FBI מקיפים את הפארק בעקבות מידע שניתן להם מאחותו של ג'אם, כריסטה (בלייק לייוולי). ג'אם נלחץ ומתחיל לירות וכך הוא חושף את מיקומם. במהלך קרב היריות נהרגים ג'יימס ואלברט, דאג וג'אם מצליחים לשרוד כשהם מחופשים לשוטרים, אך הם נאלצים להיפרד. לאחר שהסוכן פרולי מגלה שהשוד בוצע על ידי שודדים מחופשים לשוטרים, הוא מאתר את ג'אם ברחוב ובקרב יריות שמתפתח ג'אם נהרג.
דאג חוזר לפרג'י ומחסל אותו. הוא מתקשר לקלייר והיא מודיעה לו באמצעות קוד שסוכני ה-FBI נמצאים בביתה. דאג בורח מבוסטון לפלורידה, לא לפני שהוא מותיר תיק עמוס בכסף לקלייר ומנדרינה, כרמז לעיר Tangerine באורנג' קאונטי שבמדינת פלורידה, ממנה באה אימו של דאג ואליה הוא בורח.

ביקורות והכנסות

הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות. לפי האתר "Rotten Tomatoes", כ- 94% ממבקרי הקולנוע בארצות הברית נתנו לסרט ציון חיובי בהתבסס על 191 ביקורות. הסרט יצא לאור בפסטיבל הסרטים של ונציה. יתר על כן, בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס כ-23.8 מיליון דולר, מה שמיקם אותו כסרט המכניס ביותר בשבוע זה. נכון ל-5 בדצמבר 2010 הסרט הכניס כ-91,735,513 מיליון דולר בארצות הברית וכ-51,333,497 מיליון דולר ברחבי העולם.
אוגופוגו

תצפיות

אנשים התומכים בקיום האוגופוגו טוענים כי התצפית המתועדת הראשונה הייתה בסביבות 1872 ולפי התרחשויות באזור המיושב על ידי מתיישבים אירופיים. 
ייתכן והאיזכור המוקדם ביותר של האוגופוגו היה בשנת 1860.
בשנת 1926 נטען כי אירעו התרחשויות בחוף אוקנגן מיסיון.
באירוע זה ככל הנראה היו כשלושים איש או יותר שטענו כי ראו את המפלצת.
באותה השנה עורך העיתון היומי ונקובר סאן בובי קרטר, כתב: "יותר מדי אנשים ראו את 'המפלצת' מכדי להתעלם ברצינות מרובה מהעובדות הקיימות".
הסרט הראשון על הייצור היה של ארט פולדן והוסרט בשנת 1968. הסרט מציג אובייקט כהה הנע לעבר החוף.
הסרט השני על הייצור הוסרט שוב בשנת 1989 על ידי קן צ'פלין, מוכר מכוניות משומשות ואביו קליים צ'פלין שטענו כי ראו יצור דמוי נחש השוחה בנהר ומצליף בזנבו, כמה שבועות מאוחר יותר חזר קן צ'פלין עם אביו וביתו וצילמו שוב את היצור.
הבריטים קראו לזואולוג; דוקטור קארל שוקר, שסיווג את האוגופוגו לקטגוריית ה'מרבה גיבנת', והניח שזהו ייצור מסוג לוויתן נחשי מפותל ופרימיטיבי כגון הבסילוזאורוס ('מלך לטאה').
עם זאת, הראיות הפיזיות שמציגות את האוגופוגו היו מוגבלות ולא ברורות מצילומי הסטילס והוידאו. אחת ההנחות הייתה כי בעצם מדובר בחדקן האגם (lake sturgeon)‏. יש הנחות שונות שמדובר באי זיהוי של צונאמי שהוא מעין גל עומד (seiche) ומתחתיו תנועות אגמיות מפותלות.
הרבה נכתב על האוגופוגו בספרים, בכתבות, הוסרטו עליו סרטי קולנוע והוא הוזכר בסדרות.
ישנו אף בול עם ציור ששמו מתנוסס עליו.
אגדות רבות נוצרו סביב האוגופוגו.
הפיגוע במועדון השפילד קלאב בראשון לציון

הפיגוע

הפיגוע בוצע כחלק מפיגועי טרור פלסטיני רבים שבוצעו במהלך האינתיפאדה השנייה. מעט אחרי השעה 11 בערב נכנס מחבל אוחז במזוודה מלאה חומרי נפץ למועדון השפילד קלאב, שנמצא בקומה השלישית של בניין תעשייתי באזור התעשייה החדש, במערב ראשון לציון. המחבל פוצץ עצמו במרכז האולם, ומן הפיצוץ נהרגו 15 ישראלים, כאשר אחת ההרוגות מתה מפצעיה בבית החולים.
המקום בו בוצע הפיגוע היה מועדון סנוקר בו הוצבו מכונות מזל ששימשו להימורים. במקום לא היה מאבטח והוא נבנה בשיטת הפל קל.
הפיגוע התרחש בעת שראש הממשלה אריאל שרון היה בביקור בארצות הברית לצורך מפגש עם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. בשל הפיגוע קיצר ראש הממשלה את ביקורו, והבטיח כי ישראל תגיב תגובה חריפה לפיגוע.
גדודי עז א-דין אל-קסאם של החמאס קיבלו אחריות על הפיגוע, בהודעה לסוכנות הידיעות הצרפתית.
שבועיים לאחר הפיגוע בוצע פיגוע נוסף בראשון לציון, במדרחוב שבמרכז העיר. בפיגוע זה נרצחו שני ישראלים.
בחודש אוגוסט 2002 נלכדה חוליית סילואן שהופעלה על ידי החמאס, והייתה אחראית לביצוע הפיגוע.
אבראהים חאמד שהיה בין האחראים על תכנון פיגוע זה ואחרים, נתפס, הועמד לדין ונדון בשנת 2012 ל-54 מאסרי עולם.
על המדרכה סמוך למבנה בו בוצע הפיגוע, הוצבה מצבת זיכרון לזכר הנרצחים שצורתה עוררה ביקורת בקרב משפחת הקורבנות.
לבסוף הוסרה האנדרטה הראשונה ובמקומה הוקמה אנדרטה במקום בולט - בדרך משה דיין פינת יוסף לישנסקי.
טולימה

היסטוריה

במהלך התקופה הפרה-קולומביאנית האזור היה מיושב על ידי שבטי ילידים שונים, ובעיקר על ידי הפיחאו והפנצ'ה. הספרדים הגיעו לראשונה לאזור במחצית הראשונה של המאה ה-16 והכיבוש שלו הושלם ב-1551. האזור הפך לפרובינציית מריקיטה, שהשתייכה תחילה למלכות המשנה של פרו ומהמאה ה-18 למלכות המשנה של גרנדה החדשה. העיר מריקיטה הייתה בירתה של הפרובינציה והיא כללה את שטחי המחוז המודרני ועוד חלקים קטנים ממחוזות מודרניים נוספים.
ב-1811 החלו הניצנים של מאבק העצמאות הקולומביאני והוקמה הפדרציה של הפרובינציות המאוחדות של גרנדה החדשה. מריקיטה הפכה לאחת החברות בפדרציה, אך כעבור שנים ספורות, ב-1816, האימפריה הספרדית השתלטה על האזור מחדש.
בסופו של דבר רפובליקת קולומביה הגדולה קיבלה עצמאות כעבור מספר שנים. האזור השתייך למחלקת קונדינמרקה (שכללה את שטחי קולומביה ופנמה המודרניות). לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה ופרובינציית מריקיטה נוסדה מחדש. ב-1851 הבירה הועברה לאיבגה. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והאזור השתייך למדינת קונדינמרקה, עד שב-1861 פוצלה ממנה מדינת טולימה שכללה את שטחי המחוזות המודרניים טולימה ווילה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המשיכו להתקיים באותה מתכונת. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפכה למחוז טולימה שכלל את אותם השטחים.
בתחילת המאה ה-20 פוצל מטולימה מחוז וילה וכן שטחים בצפונו נמסרו למחוז קלדס, שכלל אז את מחוזות קלדס, קינדיו וריסרלדה המודרניים.

כלכלה

כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על חקלאות, דיג, כרייה, תעשייה ותיירות.
פארק לכיש

היסטוריה

עד הקמת הפארק באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 היה יובלו של נחל לכיש בתחום העיר אשדוד מזוהם כתוצאה מהזרמת שפכים מאזורי התעשייה של העיר השוכנים מדרום ומצפון לו. בשנת 1992 עלה נחל לכיש על גדותיו והציף שכונות בצפונה של העיר אשדוד. בעקבות כך החליטה הקרן הקיימת לישראל להסדיר את אפיק הזרימה של הנחל ולשקמו. הנחל הועמק ונוקה, הביוב שזרם אליו הוסט למערכות ניקוז, נבנו במקום שתי מעגנות וגדות הנחל יוצבו על ידי צמחייה. הפארק נחנך בשנת 1996 לאחר שיתוף פעולה של הקרן הקיימת לישראל, חברת החשמל, החברה הממשלתית לתיירות, המשרד לאיכות הסביבה, פז בית זיקוק אשדוד ומכתשים אגן תעשיות.
הפארק מתחלק לשני חלקים: חלקו המזרחי נותר במצבו המקורי, השבילים אינם סלולים ובמקום עצים וצמחיית נחלים ענפה טבעית הכוללת שיטה מלבינה, אקליפטוס, קנה, סוף, פטל, רותם המדבר, לענה, אטד, תאנה וקיקיון. החלק המערבי של הפארק - למעט 500 המטרים שלפני השפך, שנותרו גם הם במצבם הטבעי - כולל מדשאות מטופחות, פינות ישיבה, גן חיות קטן שבו מספר פינות בעלי חיים (בעיקר מכפילי פרסה), פינת ליטוף, ופסלים וספסלים מעוצבים. במקום נבנה פארק אתגרי בשטח של 30 דונם המציע פעילות מגוונת בתשלום לילדים עד גיל 14. במהלך שנת 2008 נפתח במקום מרכז צפרות.
ב-3 בפברואר 2013 דווח כי הזדהם חלקו הדרומי של הנחל על לשפכו כתוצאה מפיצוץ צינור ביוב שמשותף לחמישה יישובים בקרבת הנחל. ביוני 2014, משרד הבריאות אישר שיט בנחל לאחר שעמד בתקני הזיהום.
ג'ון ראטלדג'

נעוריו ותחילת דרכו

ג'ון ראטלדג' נולד בעיר צ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית. את חינוכו הבסיסי קיבל מאביו, מהגר ממוצא סקוטי-אירי, ומכומר אנגליקני. בשנת 1760 הוא למד משפטים במידל טמפל שבלונדון, ולאחר מכן חזר לצ'ארלסטון ופתח בקריירה משפטית.
שלוש שנים לאחר מכן נישא ראטלדג' לאליזבת' גרימקי, ממנה נולדו לו 10 ילדים.

קריירה פוליטית

ב-1761 החל ראטלדג' להיות פעיל פוליטית. באותה שנה נבחר לאספה המחוזית, בה כיהן עד למלחמת העצמאות של ארצות הברית. במשך כעשרה חודשים בשנת 1764 שירת זמנית כפרקליט המדינה.
עם כניסת חוק הבולים לתוקף בשנת 1765, כשהקרע עם ממלכת בריטניה הגדולה הלך והתרחב, ביקש ראטלדג' להימנע מניתוק מהשלטון הבריטי ושמר על מתינות בתקווה להמשיך את השלטון העצמי בשלוש עשרה המושבות. אף על פי כן, עמד ראטלדג' בראש ועדה במסגרת קונגרס חוק הבולים, אליו לא שלחה מושבתו נציגים, אשר ניסחה עצומה שנשלחה לבית הלורדים הבריטי.
ב-1774 נשלח ראטלדג' לקונגרס הקונטיננטלי הראשון, שם הוביל קו מתון יחסית. בשנה שלאחר מכן ישב בקונגרס הקונטיננטלי השני, ולאחריה חזרה לקרוליינה הדרומית ועזר לארגן מחדש את הממשל בה. ב-1776 שירת בוועדת הביטחון ולקח חלק בכתיבת חוקת המדינה. באותה שנה גם הפך לנשיא הבית התחתון בפרלמנט המדינה, תואר אותו נשא עד לשנת 1778.
ב-1778 התפטר מתפקידו במחאה על שינויים שנעשו בחוקת המדינה. אף על פי כן, שנה לאחר מכן נבחר ראטלדג' למושל המדינה. הייתה זו תקופה קשה: הבריטים פלשו לקרוליינה הדרומית והצבא היה חלש. בתחילת 1780 הטילו הכוחות האמריקניים מצור על העיר צ'ארלסטון, במאי הצליחו הבריטים להפיל את המצור. בעקבות כך החיילים האמריקאים נשבו ורכושו של ראטלדג' הוחרם. ראטלדג' עצמו הצליח להימלט לקרוליינה הצפונית, שם החל לגייס כוחות לכיבוש מחדש של קרוליינה הדרומית. ב-1781, בסיוע הגנרל נתנאל גרין והצבא הקונטיננטלי, הוחל החוק האמריקאי על המדינה וראטלדג' חזר למשרת המושל, ממנה פרש בינואר 1782, אז חזר לכהן בבית התחתון.
בשנים 1782–1783 כיהן ראטלדג' כציר בקונגרס הקונטיננטלי. ב-1784 ישב בבית המשפט העליון של קרוליינה הצפונית, ובשש השנים הבאות, עד לשנת 1790 כיהן פעם נוספת בבית התחתון.
בשנת 1789 ישב ראטלדג' בחבר האלקטורים, ועם בחירתו המחודשת של ג'ורג' וושינגטון לנשיא ארצות הברית מינה אותו האחרון לשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, תפקיד בו כיהן כשנתיים בלבד, שלאחריהם, בשנת 1791, מונה לנשיא בית המשפט העליון של קרוליינה הצפונית.

נשיא בית המשפט העליון

ב-1 ביולי 1795 מינה אותו וושינגטון לנשיאו השני של בית המשפט העליון האמריקני, כמחליפו של ג'ון ג'יי. זמן קצר לאחר מכן, ב-16 ביולי, נאם ראטלדג' נאום שנוי במחלוקת, בו הוקיע את "חוזה ג'יי" שנחתם עם בריטניה הגדולה. בנאומו אמר כי היה מעדיף שהנשיא ימות ולא יחתום על החוזה, ושהוא מעדיף מלחמה על פני אימוץ החוזה.
התנגדותו הפומבית של ראטלדג' לחוזה ג'יי, כמו גם השמועות שלקה בהפרעה נפשית לאחר מותה של אשתו ב-1792, הובילו לכך שהסנאט האמריקני דחה את מינויו ב-15 בדצמבר 1795. בכך היה ראטלדג' לנשיא בית המשפט העליון היחידי בהיסטוריה של ארצות הברית שמינויו נדחה על ידי הסנאט. כשבועיים לאחר מכן, ב-28 בדצמבר, ביצע ראטלדג' ניסיון התאבדות כושל.
ג'ון ראטלדג' מת בשנת 1800, בן 60 במותו, ונקבר בכנסייה האפיסקופלית סנט מייקל שבצ'ארלסטון.
שלמה בן לולו

ביוגרפיה

בן לולו נולד בקזבלנקה שבמרוקו. בשנת 1958 עלה עם משפחתו לישראל והתיישב בבית שאן. הוא בעל תואר בתעשייה וניהול.
בן לולו נבחר לתפקיד ראש מועצת בית שאן, מטעם הליכוד, בשנת 1983, והיה ראש עיר במשך 15 שנים  עד לשנת 1998.
תקופת כהונתו של בן לולו אופיינה בתנופת בנייה, פיתוח סביבתי, שיפור התשתיות ובניית אלפי יחידות דיור חדשות בבית שאן. הוא הקים מוקדי תיירות נוספים וייעל את מערכות המנהל. הוא הוסיף לסמל בית שאן אלמנטים חדשים שלא היו בסמל הקודם, שעוצב בשנת 1956. בית שאן הוכרזה כעיר, כשנה לאחר סיום כהונתו.
בהמשך דרכו של בן לולו, בשנת 2003, ניסה בנימין נתניהו, שר האוצר דאז, למנות אותו למנהל דירקטוריון חברת הגז. אולם ועדת רביבי פסלה את המינוי בנימוק שאין לבן לולו כישורים עודפים הנדרשים מחבר מפלגה של השר הממנה. בן לולו מונה לדירקטוריון ובמשך שנה כיהן כיו"ר זמני. ניסיונו של נתניהו למנותו ליו"ר קבוע כשל שוב בנובמבר 2004.
החטיבה הטקטית של משמר הגבול

היסטוריה

הכרזה על הקמת החטיבה התבצעה בינואר 2017, לאחר אימון הקמה וכניסה לפעילות מבצעית, נערך טקס חניכתה באוגוסט אותה שנה. למפקד היחידה הראשון מונה ניצב משנה מאיר אליהו.
זאק וקוואק

תקציר העלילה

הסדרה מתרחשת בספר פופ-אפ, שם בכל פרק זאק בן ה-7 וחברו הטוב ביותר, קוואק, עוברים הרפתקאות שונות.
אמיל לודוויג

ביוגרפיה

אמיל לודוויג (במקור נקרא אמיל כהן (Emil Cohn) נולד בברסלאו שבגרמניה (כיום בפולין). לודוויג למד משפטים אבל בחר בקריירה של כתיבה. בתחילה כתב מחזות ונובלות אבל עבד גם כעיתונאי. ב-1906 עבר לשווייץ אבל בזמן מלחמת העולם הראשונה עבד ככתב זר עבור העיתון ברלינר טאגבלאט (Berliner Tageblatt) בווינה ואיסטנבול. ב-1932 קיבל אזרחות שווייצרית וב-1940 היגר לארצות הברית.
בסוף מלחמת העולם השנייה הוא נסע לגרמניה כעיתונאי והודות לו נמצאו ארונותיהם של גתה ושילר שנעלמו מוויימאר ב-1943/44. הוא חזר לשווייץ לאחר המלחמה ונפטר ב-1948 במושה (Moscia) ליד אסקונה.
בשנות ה-20 הוא קיבל פרסום בינלאומי בשל הביוגרפיות הפופולריות שלו ששילבו עובדות היסטוריות וסיפורת עם ניתוח פסיכולוגי. אחרי שהביוגרפיה של גתה יצאה לאור ב-1920 הוא כתב כמה ביוגרפיות דומות, כולל אחת על ביסמרק (1922–1924) ואחרת על ישו (1928). משום שהביוגרפיות שלו היו פופולריות מחוץ לגרמניה ותורגמו לשפות רבות היה לודוויג אחד מהמהגרים ברי המזל שהייתה להם הכנסה בזמן שהתגורר בארצות הברית.
לודוויג ראיין את בניטו מוסוליני וב-1 בדצמבר 1929 את מוסטפא כמאל אטאטורק. הראיון שלו עם מייסדה ומקימה של הרפובליקה של טורקיה התפרסם ב-"Wiener Freie Presse" במרץ 1930 ועסק בנושאי דת ומוזיקה. הוא ראיין גם את יוסיף סטלין במוסקבה ב-13 בדצמבר 1931. קטע מראיון זה כלול בספרו של סטלין "לנין". לודוויג מתאר את הריאיון הזה בביוגרפיה שלו על סטלין. מה שהושמט במקור על ידי סטלין עצמו פורסם בתרגום לאנגלית של הראיון על ידי גרובר פר (Grover Furr), פרופסור מאוניברסיטת מונקלר.
הריאיון המורחב עם תומאס מסריק, מייסדה ונשיאה הראשון של צ'כוסלובקיה, הופיע ב-1936.
ספריו נשרפו ב-1933 על ידי הנאצים. אחד מספריו הידועים היה ספרו רצח בדאבוס על ההתנקשות בחייו של וילהלם גוסטלוף מייסד התנועה הנאצית בשווייץ על ידי דוד פרנקפורטר. לודוויג העריץ את פרנקפורטר וראה בו דוד המכה את גוליית. גבלס החשיב את ספרו זה כמסוכן במיוחד והזכיר אותו ביומנו ב-6 בנובמבר 1936.
נוסחה

בפיזיקה

חוקי פיזיקה רבים מבוטאים באמצעות נוסחאות. שימוש בכלים מתמטיים קונבנציונלים להצגת תופעות בטבע בצורה פשוטה, כמעט לכל תאוריה פיזיקלית קיימת נוסחה אשר בצורה זו ניתן להבין את התנהגות אותה מערכת. ישנן מערכות אשר מיוצגות בקשר ליניארי, קשר מעריכי ולעיתים מערכת משוואות.
נוסחה נודעת היא זו הקושרת בין מסה לאנרגיה, במסגרת תורת היחסות הפרטית: E=mc². נוסחה אלמנטרית יותר היא זו הקובעת את הדרך כפונקציה של המהירות והזמן: x = vt, כמו כן קשר בין רכיבי המעגל החשמלי U=IR וכדומה.

בכימיה

בכימיה משמשת נוסחה כימית לתיאור אטומים, מולקולות, מבנים כימיים אחרים, תגובות כימיות ומנגנונים של תגובות כימיות.
 היא הנוסחה של מולקולת מים, ופירושה שכל מולקולת מים מורכבת משני אטומי מימן ואטום חמצן אחד.
תגובה כימית מוצגת אף היא באמצעות נוסחה. דוגמה:
 - תגובה בין שתי מולקולות דו-אטומיות של מימן ומולקולה אחת של חמצן לקבלת שתי מולקולות מים.

בתכנות

שפת תכנות מכילה כלים לכתיבה של נוסחאות, שהן מרכיב בסיסי במימושם של אלגוריתמים. נוסחאות נכתבו בפקודת השמה (למשל X := A + 5), או כחלק מפקודות אחרות. 
בגיליון אלקטרוני נכתבות נוסחאות המחשבות ערכו של תא מסוים על-פי ערכיהם של תאים אחרים. תא שבו נכתב =A1+A2 יכיל את סכום ערכיהם של התאים A1 ו-A2.
האגודה הבינלאומית למחקר קריפטוגרפי

האגודה הבינלאומית למחקר קריפטוגרפי או באנגלית International Association for Cryptologic Research (IACR) הוקמה בשנת 1982 במטרה לקדם את המחקר בנושא הקריפטוגרפיה.
האגודה מוציאה לאור את כתב העת האקדמי Journal of Cryptology, מפעילה את Cryptology ePrint Archive, ארכיון למאמרים בנושאי הצפנה. האגודה מקיימת כשלושה כנסים בשנה, את כנס CRYPTO ‏(International Cryptology Conference) המתקיים משנת 1981 מדי שנה באוניברסיטת קליפורניה שבסנטה ברברה, את Eurocrypt, המתקיים באירופה ו-Asiacrypt באסיה. 
האגודה בוחרת מדי שנה כארבעה-חמישה חברים לעמיתים בעבור הישגים יוצאי דופן או תרומה כבירה לתחום. כיום כ-45 עמיתים באגודה, בהם: מרטין הלמן, שפי גולדווסר, מוני נאור, עודד גולדרייך, מיכאל רבין, ז'יל ברסר, אנדרו יאו, עדי שמיר, רונלד ריבסט, ויטפילד דיפי, אלי ביהם, מנואל בלום ודן בונה.
בזיך כלקוליתי

בָּזִיךְ (או בָּזֵךְ; באנגלית: Cornet) הוא כלי חרס, מעין גביע (נקרא גם "גביע קרן") דמוי משפך, מהתקופה הכלקוליתית, אשר ככל הנראה שימש לפולחן. 
בזיכים נמצאו במספר אתרים בארץ ישראל ובעבר הירדן; הבולטים שבהם הם תלוליות ע'סול, המקדש הכלקוליתי בעין גדי, והאתרים הארכאולוגיים שליד גרר, מיתר וגילת. הכלי מסמל את הקרמיקה הע'סולית בעיקר בשל צורתו החריגה ולא בשל הכמות שבה נמצא באתר.
הטיפוס העיקרי של כלי זה גובהו נע בין 18-16 ס"מ, מחודד כלפי מטה. לעיתים החוד מקוצץ במקצת. יש כלים מעוטרים וכלים ללא עיטור, כלים ללא ידיות וכלים עם ידיות נקב זעירות. טיפוס נוסף הוא כלי שבסיסו גדום, שגובהו כ-11 ס"מ לערך.
ממצא אמנות יחידאי שהתגלה על ידי הארכאולוג דוד אלון, הוא כלי חרס בדמות איל הנושא שלושה בזיכים על גבו. גודל הפריט 27.5 ס"מ אורך ו-23 ס"מ גובה, והוא מעוטר בצביעה אדומה על גבי החרס הבהיר. מקור הממצא הוא באתר ליד גילת.

שימוש

אופן השימוש בכלי אינו מובן. בין ההשערות, יש הסוברים כי שימש לשתייה בטקסי פולחן, ויש הסוברים כי הכיל בתוכו קטורות או שמנים ריחנים.
KDE neon

תוכנה

כהפצה המפותחת על ידי KDE, היא כוללת את  סביבת שולחן העבודה KDE Plasma 5, עם כל תוכנות ברירת המחדל המגיעות עמה. לשם התקנת ההפצה, בעבר השתמשה בתוכנית ההתקנה של אובונטו- Ubiquity, אך בשנת 2017 זה הוחלף לכלי בשם Calamares. עד למאי 2018, התבססה על גרסת 16.04 של אובונטו. החל מחודש זה היא מתבססת על גרסה 18.04.

חומרה

KDE יצרה שני מחשבים ניידים המריצים את הפצה זו כברירת מחדל: KDE Slimbook ו-KDE Slimbook II, אשר הושקו בשנים 2017 ו-2018 בהתאמה.