google/wiki40b huggingface dataset:
פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה

ביוגרפיה

פרדיננד נולד ב-10 ביוני 1835 בפירנצה, ללאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה ומריה אנטוניה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד.
כאשר הכריזו צרפת בראשות נפוליאון השלישי, ממלכת סרדיניה  ופיימונטה מלחמה על אוסטריה באפריל 1859 (מלחמת אוסטריה-סרדיניה), קבע אביו לאופולד מדיניות נייטרלית ולא מנע ממתנדבים טוסקניים להצטרף למלחמה נגד אוסטריה. מפלגת העם דרשה את התפטרותו של לאופולד ואת הכרתו הפומבית במטרה של איחוד איטליה. לאופולד סירב לעשות זאת וב-27 באפריל סולק יחד עם משפחתו מפירנצה, ללא אלימות, לבולוניה, שם השתכנה המשפחה בחסות האפיפיור, וב-21 ביולי ויתר לאופולד על כתרו לטובת פרדיננד. לאחר המלחמה חזר פרדיננד לפירנצה, וניסה להחזיר את שלטונו, אולם ב-16 באוגוסט הכריזה מועצת העם על הדחתו באופן רשמי. צרפת ואוסטריה הודיעו על תמיכתם בפרדיננד, אולם לא עשו שום דבר למענו, וב-22 במרץ 1860 סופחה טוסקנה לממלכת סרדיניה, כחלק מאיחוד איטליה.
פרדיננד בילה את שארית ימיו בגלות באוסטריה, וב-17 בינואר 1908 מת בביתו שבזלצבורג.
B in the Mix: The Remixes

רקע האלבום

האלבום מכיל רמיקסים של הלהיטים הגדולים ביותר של ספירס, החל מ-"Baby One More Time..." ועד ל-"Toxic". בנוסף, צורף לאלבום רמיקס לסינגל החדש ביותר של ספירס נכון לאותה עת, "(Someday (I Will Understand", וכמו כן שיר חדש בשם "And Then We Kiss", שהיה מקום ראשון באינדונזיה וישראל.

הצלחת האלבום

לאור הריונה של ספירס עם בנה, שון פרסטון, היא לא יכלה לקדם את האלבום ולכן מכירות האלבום היו נמוכות. האלבום נכנס למקום 134 במצעד הבילבורד עם מכירות של 14,100+ עותקים בשבוע הראשון ליציאה. ביפן נכנס למקום ה-25 במצעד האלבומים, ועד היום מכר כיותר מ-135,000+ עותקים בארצות הברית.
האלבום יצא לאור בכמה גרסאות, גרסה רגילה (11 שירים) ובגרסת "מורחבת" ובה 14 שירים דרך אתר האייטונס, אך ביפן יצאה גרסה שונה שכוללת 14 רימקסים שונים.
במכירות האלבום זכה להצלחה דיי גבוה ומכר כיותר מ-1,000,000+ עותקים ללא כול קידומים משמעותיים.
מלודיה

מֶלוֹדיה (מלעז; בעברית: לחן) היא קו של מנגינה – להבדיל מהרמוניה, שמורכבת ממקבצים של מספר צלילים המנוגנים בו-זמנית. 
בכלי מקלדת, למשל מנגנת בדרך-כלל היד הימנית את המלודיה, והיד השמאלית את המרקם ההרמוני.
המלודיה היא לרוב מרכזו התמטי (הנושא) של שיר או יצירה.
מלודיה יכולה להיות בעלת אופי לירי (איטית, לרוב), מהירה, קופצנית וכדומה. מלודיה יכולה להביע תחושה או רגש מסוים.
קאמי ד'אוסטן, דוכס טאלאר

ביוגרפיה

טאלאר קיבל פיקוד על יחידה בצבא צרפת כבר בגיל 15‏. מאוחר יותר הוא שירת תחת פיקודו של הנסיך קונדה בארצות השפלה הדרומיות, והחל מ-1764 תחת אנרי דה לה טור ד'אוברן באלזס. הוא קודם לדרגת מרשל דה קאם ב-1678, ושירת במלחמת תשע השנים שנערכה בשנים 1688–1697.
ידידותו עם המלך לואי הארבעה עשר סייעה לו להגיע לתפקידים בעלי חשיבות. לאחר המלחמה הוא שירת במשך שנתיים כשגריר לחצר סנט ג'יימס, היכן שהידע המקיף שלו בנושאים שונים בפוליטיקה של אירופה הוכיח את עצמו כבעל ערך. כשהמלך ג'יימס השני מת בספטמבר 1707, הכיר לואי בבנו של ג'יימס כיורש לכתר האנגלי. בעקבות כך החליט המלך ויליאם השלישי לגרש את טאלאר מלונדון ב-1702‏.
הקריירה הצבאית של טאלאר הגיעה לשיאה במלחמת הירושה הספרדית. ב-7 בספטמבר 1703 כבשו דוכס בורגונדיה וטאלאר את העיר רייזאך, ולאחר מכן המשיך טאלאר ופלש ללנדאו באמצע אוקטובר. כוח עזר בפיקודו של הנסיך מהסן-קאסל הובס על ידי כוחותיו של טאלאר בקרב שפיירבאך ב-15 בנובמבר. כתוצאה מכך נכבשה לנדאו כעבור יומיים. זמן קצר לאחר מכן הוענקה לטאלר דרגת מרשל של צרפת.
ב-1704 נשלח טאלאר לחזק את הצבא הפרנקו-בווארי של מקסימיליאן השני עמנואל ושל פרדיננד דה מדסין, שחנה על גדות הדנובה והיה מאוים על ידי צבא הברית בפיקודם של הדוכס ממרלבורו והנסיך אויגן מסבויה. טאלאר יצא משטרסבורג ב-1 ביולי, אך למרות שהמצור על וילינגן הוכיח את עצמו כמאמץ עקר הוא הצליח להעביר 34,000 חיילים דרך היער השחור, והגיע לאולם ב-5 באוגוסט.
טאלאר הוצב כמפקד הצבא הפרנקו-בווארי המאוחד, אך בקרב בלנהיים שנערך ב-13 באוגוסט 1704 הוא נחל מפלה ניצחת ממרלבורו. לאחר תום הקרב הוא נלקח בשבי, הובא לאנגליה ונכלא בנוטינגהאם.
לאחר ששוחרר ב-1711 הוא חזר לצרפת. למרות האסון של בלנהיים נראה היה כי לואי לא רוחש איבה למרשל. טאלאר קיבל תואר דוכס ב-1712, וב-1715 צורף לאצולה הגבוהה של צרפת. לואי הארבעה עשר הורה בצוואתו למנות את טאלאר למועצת המלוכה, אך הדוכס מאורליאן הצליח להביא לביטול הצוואה. טאלאר נבחר לנשיא האקדמיה הצרפתית למדעים ב-1724, וב-1726 התמנה לשר בממשלה. הוא מת ב-1728.
ג'ון קוקרן

חייו

קוקרן היה עורך דין במקצועו והתייחס לעצמו כחובב שחמט; לשיא יכולתו הגיע בשנת 1824 כאשר היה ממוקם שלישי בעולם, מקום עליו שמר עד שנת 1830. קוקרן דורג בין עשרת הטובים בעולם בין השנים 1821 ל-1842, וגם במשך עשרות השנים הבאות המשיך לשמור על מקום מכובד; בשנת 1870 היה במקום ה-50 בעולם. קוקרן נחשב להתגלמות השלב הרומנטי המוקדם בהיסטוריה של השחמט.
על שמו קרויה הסתעפות של הגנת פטרוב, הקרויה גמביט קוקרן. 1. ה4 ה5 2. פו3 פו6 3. פ:ה5 ד6 4. פ:ו7
משפחת סימפסון - הסרט

העלילה

הסרט מתחיל כשכולם מבקרים בכנסייה וסבא מקבל הארה אלוהית ומנבא נבואה בלתי ברורה שמארג' מנסה לפתור. האגם של ספרינגפילד מזוהם מתמיד וליסה מנסה לגרום לכולם להשקיע בנקיונו של האגם, ותוך כדי מתאהבת בבחור אירי חדש שבא לעיר. הומר ובארט עושים מבחני אומץ אחד לשני, ובמהלך המבחן של בארט הוא נוסע בסקייטבורד שלו בכל ספרינגפילד, עירום כביום היוולדו. הומר רואה ב"קראסטי בורגר" חזיר אשר משתתף בפרסומת של ההמבורגרים של קראסטי, הוא מגלה שהחזיר יישחט בסיום הצילומים ומחליט לגדל אותו בטענה ש"אסור להרוג אותו בגלל שהוא לובש בגדים של אדם".
בארט מגלה עד כמה השכן פלנדרס הוא נחמד וחביב למרות הכל, ונותן לילדיו אהבה שהומר מעולם לא נתן לו, מה שמוביל אותו לרצות שפלאנדרס יהיה אביו במקום הומר.
הומר זורק מכלית ענקית המלאה בצרכיו של החזיר לתוך האגם (בעודו ממהר ליהנות מדונאטס בחינם). וגורם למשבר אקולוגי חמור ביותר, שבעקבותיו מחליט נשיא ארצות הברית ארנולד שוורצנגר – באמצעות ראש הסוכנות להגנת הסביבה (EPA) – לבודד את ספרינגפילד משאר ארצות הברית באמצעות כיפה ענקית ושקופה. כל תושבי העיירה מנסים לעשות לינץ' בהומר, אבל הוא ושאר המשפחה מצליחים לברוח אל מחוץ לכיפה באמצעות חור בארגז החול של מגי, ומחליטים לעבור לאלסקה. בדרך הומר לומד לרכב על אופנוע בתוך "כדור מוות", בעזרת ליסה. באלסקה מתברר להם שהממשלה החליטה פשוט למחוק את ספרינגפילד מהמפה, אז הם חוזרים בניסיון להציל אותה. הומר מקבל רעיון כשהוא רואה אופנוע זרוק, ורוכב איתו לכנסייה, בידיעה שפלנדרז בוודאי מבלה את רגעיו האחרונים שם ואיתו בארט הממורמר. הומר ונד מצליחים לשכנע את בארט והוא קופץ לאופנוע. הומר עושה "כדור מוות" ענקי בכיפה ובארט זורק את הפצצה מחוץ לכיפה ומפוצץ אותה מבחוץ. הומר מכעיס מאוד את הנציג איכות הסביבה שמנסה להתנקש בו, אבל מגי מצילה אותו.

קמפיין קידום המכירות של הסרט

ביולי 2007, לקראת יציאתו לאקרנים של הסרט של משפחת סימפסון, רשת חנויות הנוחות סבן אילבן הסבו 11 חנויות ברחבי ארצות הברית וחנות נוספת בקנדה להידמות למראה של חנות הנוחות "-Kwik-E-Mart" אשר נמצאת בבעלותו של אפו בסדרה. המיקומים של החנויות המוסבות היו: בלאדנסבורג שבמרילנד, ברבנק שבקליפורניה, שיקגו, דאלאס, דנוור, הנדרסון שבנבדה, לוס אנג'לס, סן פרנסיסקו, ניו יורק, אורלנדו, סיאטל וקולומביה הבריטית שבקנדה.
12 החנויות הללו, כמו גם רוב חנויות הסבן אילבן האחרות בצפון אמריקה, מכרו באותה העת מוצרי מאכל ייחודים לסדרה משפחת סימפסון, כגון "באז קולה", סופגניות "קראסטי אוס", המשקה "סקווישיס", דונאטס בעלי ציפוי ורוד, בנוסף למוצרים אחרים אשר ייחודים לסדרה. פריט נוסף אשר נוצר ונמכר בחנויות הסבן אילבן באותה העת היה חוברת הקומיקס "Radioactive Man Comic Book Edition #711", אשר התמקדה בדמות הקומיקס הפקטיבית האהובה על בארט, רדיואקטיב מן.
קמפיין קידום המכירות של הסרט היה להצלחה גדולה לאחר שהצליח להביא לגידול של 30% ברווחים של חנויות הסבן אילבן ברחבי ארצות הברית. ברבים מהחנויות אזלו המוצרים המיוחדים של משפחת סימפסון בתוך ימים ספורים מתחילת הקמפיין.
כמו כן, כחלק מקמפיין קידום המכירות של הסרט ברחבי העולם, בדרום-מערב אנגליה צוירה דמותו של הומר על גבעה ענקית.

הופעות אורח

בתחילת הסרט מופיעה הלהקה גרין דיי. הם אף הקליטו מחדש את שיר הפתיחה של הסדרה ומתכננים להוציא אותו כסינגל.
בנוסף, מופיע גם טום הנקס, שמשתתף שם בסרטון פרסומת של הממשלה.
אושבה

מקור השם

מקור שמו של ההר לא ברור בדיוק. פירושים שונים כוללים: "הדרך לשום מקום", "המקום של המכשפות סבאת'". ישנו גם הסבר שמבסס את ההסבר על השפה הסוואנית, מחלקים את המילה לשתיים ("אוש" - נורא ו"בה" - הר) ומקבלים "ההר הנורא".

מטפסי הרים

אושבה ידוע גם על ידי מטפסי הרים כאחד ההרים הקשים לטיפוס מבין הרי הקווקז, בעל מדרונות תלולים וכמויות מים לא יציבות במהלך השנה. האדם הראשון שידוע כי טיפס לפיסגה הצפונית היה ג'ון גרפורד קוקלין בשנת 1888. הקבוצה הראשונה שידוע כי טיפסה לפיסגה הדרומית הייתה קבוצה שכללה 4 מטפסים גרמני, שווצרי ואוסטרלי, תחת פיקודו של ריקמר בשנת 1903.
שכניה בן יחיאל

שכניה בן יחיאל, דמות מקראית שחייתה בתקופתו של עזרא הסופר ונזכר בספר עזרא, פרק י', פסוק ב'. משפחתו של שכניה עלתה עם עזרא לישראל והוא היה אחד מחשובי הכהנים בירושלים שמונו על ידי חזקיהו לנתינת המנות בערי הכהנים.
על שמו נקרא המשמר העשירי במשמרות הכהנים (שבניה)
שכניה מופיע פעם אחת בתנ"ך שם הוא מתוודה על חטאי עם ישראל, על לקיחת נשים נוכריות ואף קורא לגרש אותן: "וַיַעַן שְׁכַנְׁיָה בֶן יְׁחִיאֵל מִבְׁנֵי עֵילָם וַיאמֶר לְׁעֶזְׁרָא אֲנַחְׁנּו מָעַלְׁנּו בֵאֹלהֵינו וַנשֶב נָשִים נָכְׁרִיֹות מֵעַמֵי הָָארֶץ וְׁעַתָה יֵש-מִקְׁוֶה לְׁיִשְׁרָאֵל עַל זאת". 
בתלמוד הבבלי נאמר כי שכניה עצמו לא נשא נשים נוכריות, וכפי שאכן אינו מופיע ברשימת נושאי הנשים הנוכריות, אלא מתוך ענוותנותו התוודה בשם כלל ישראל. התלמוד מציין כי למד זאת מדברי ה' אל יהושע בן נון בחטא עכן או מדברי משה אל עם ישראל בעת שהותירו אנשים מהמן, ומשכניה למד שמואל הקטן את ענוותנותו.
פנחס יורמן

ביוגרפיה

פנחס יורמן נולד ב-1922 בצ'כוסלובקיה. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל והיה חניך עליית הנוער. ב-1947 התגייס לפלמ"ח ושירת במלחמת העצמאות בפלוגת המטה של הגדוד הרביעי של חטיבת הראל, והיה בחיל המצב בסדום הנצורה. השתחרר באביב 1949. מ-1956 ועד לשחרורו משירות המילואים שירת ככתב צבאי בדובר צה"ל. במשך שנים עבד בעיתונים שונים, בהם שבועון המשמרת הצעירה של מפא"י "אשמורת", יומון ההסתדרות "דבר" והשבועון "דבר השבוע", ופרסם מאמרים וכתבות ברוב עיתוני הארץ.
בראשית שנות ה-60 כיהן כעוזר לענייני עיתונות של סגן שר הביטחון שמעון פרס. לאחר הפילוג במפא"י והקמת רשימת פועלי ישראל (רפ"י) כיהן כדובר המפלגה מ-1966 ועד איחודה עם מפא"י ואחדות העבודה ליצירת מפלגת העבודה בסוף 1967, אז פסל אותו מזכ"ל רפ"י, פרס, מהשתתפות כנציג רפ"י בוועדת העיתונות של המפלגה המאוחדת, על רקע התנגדותו של יורמן (לצד אברהם וולפנזון וחברים נוספים ברפ"י) לתנודות הרבות שחלו בעמדתו של פרס ביחס לאיחוד בחודשים שקדמו לו, אשר נבעו משאיפותיו הפוליטיות.
מאוגוסט 1968 כיהן כדובר שירותי ההסברה במשרד ראש הממשלה, שעליהם היה מופקד השר ישראל גלילי, ובאוקטובר 1970 התמנה לעוזר לענייני עיתונות במשרד ראש הממשלה.
בהמשך שנות ה-70 כיהן כמנהל המחלקה לסקרים ולמעקב של מרכז ההסברה (Israel information Center).
פנחס יורמן התגורר בתל אביב והיה נשוי לאסתר (1924–2011) עד מותה.
נפטר בשנת 2015, בגיל 93. על מצבת קברו בבית העלמין מנוחה נכונה בבאר שבע נחרט הכיתוב: "לוחם פלמ"ח, עיתונאי, איש ספר", לצד תבליט של סמל הפלמ"ח.
Taking Chances World Tour

רקע ופיתוח

סיבוב ההופעות בוים על ידי ג'יימי קינג שעבד גם עם מדונה אשר שילב בהופעה צבע, ריקודים ואופנה. רשימת השירים הורכבה מלהיטים ידועים של הזמרת ביחד עם שירים מהאלבומים שאותם מקדם סיבוב ההופעות. המופע ארך שעתיים והתחלק ל-4 חלקים: נשמה, רוק, מזרח תיכון וקורבן-אופנה. במהלך המופע שולבו 8 רקדנים (4 גברים ו-4 נשים). החרות למופע התחילו בדצמבר 2009. בנוסף הכל מופע כלל גם 20 מסכי LED ביניהם אחד שהקיף את הבמה עם חגורות משא ומעליות. דיון הקליטה מראש מבחר של קטעי וידאו עבור המופע, בין היתר קטע בו היא נוהגת במהירות גבוהה במכונית כל הלילה תוך כדי שמתנגן רמיקס לשיר "I Drove All Night" בתחילת כל מופע. ברטו נוסף הראה את דיון לבושה בתלבושות שונות שלבשה לאורך השנים תוך כדי ששירה "My Heart Will Go On" מתנגן ברקע.
רשימת השירים של סיבוב ההופעות השתנתה בהתאם למדינות בהן הופיעה הזמרת. במדינות דוברות צרפתית הופיעה הזמרת עם 10 שירים בצרפתית בניגוד לשאר המדינות בהם הופיעה עם באנגלית. במהלך החזרות למופע דיון והלהקה שלה עשו חזרות על 60 שירים אך רק 27 מהם נכנסו לרשימות השירים השונות. אחד השירים אותה ביצעה דיון בקביעות במהלך כל המופעים היה השיר "Pour que tu m'aimes" שבוצע כחלק מההדרן בעקבות הצלחתו גם במדינות שאינם דוברות צרפתית. בנוסף גם ביצעה קאברים לשירים של ג'יימס בראון "I Got the Feelin" ו-"It's a Man's Man's Man's World" וגם קאברים לשירים הידועים של להקת קווין, "We Will Rock You" ו-"The Show Must Go On". בנוסף היא גם הופיעה עם השיר "I've Got the Music in Me" של קיקי די, אך הוא הוסר מרשימת השירים לאחר ההופעות בדרום קוריאה.
כנסיית סן ג'ובני דל טורו

כנסיית סן ג'ובני דל טורו (באיטלקית: San Giovanni del Toro, מילולית: "כנסיית יוחנן הקדוש של השור") היא כנסייה הממוקמת בכפר רבלו, בחצי האי סורנטו שבדרום איטליה.

היסטוריה

הכנסייה הוקמה במאה ה-11, ושוחזרה בשנת 1715 לאחר נזק שנגרם על ידי רעידת אדמה. הכנסייה שוקמה שוב בשנת 1990. הכנסייה נקראת על שם יוחנן בן זבדי, אחד משנים-עשר השליחים של ישו, ועל פי המסורת הנוצרית האהוב שבהם. וכן נקראת גם "השור" - באיטלקית "איל טורו", שמה הקודם של השכונה האריסטוקרטית בה נבנתה הכנסייה.
דוכן התפילה הממוקם בכנסייה נבנה בראשית המאה ה-13. על פי מסורות מקומיות אשר תועדו בראשית המאה ה-20, הכנסייה הוקדשה בשנת 1069 בהוראת אחד מהדוכסים של אמאלפי.

דוכן התפילה

דוכן התפילה נודע בפסיפסים המעטרים אותו, אשר היוו מקור השראה לאמן מוריס קורנליוס אשר. אשר ביקר בכפר רבלו בשנת 1920 ולמד את עיטורי הכנסייה.
אנטיפטרוס (מצידון)

אַנְטִיפַּטְרוֹס מצידון (ביוונית: Αντίπατρος ο Σιδώνιος; המחצית השנייה של המאה ה-2 לפנה"ס) היה מחבר אפיגרמות יווני שנולד בעיר צור ופעל כנראה בצידון.
האפיגרמות שלו נכתבו ברובן בצורת כתובות על גבי מצבות קבורה או חפצים המוקדשים לאלים. הן מצטיינות במשקל מדויק, וסיגנונן מושפע מן הרטוריקה של התקופה, שבה נהגו להשתמש במשפטים ארוכים ובשפה מליצית עם הרבה חידושי לשון נועזים. האפיגרמות של אנטיפטרוס שימשו דוגמה למחברי אפיגרמות שבאו אחריו ונכללו באוסף של מֶלֶאַגְרוֹס מגַדַרָה. כמה מהן הגיעו לידינו באמצעות האנתולוגיה היוונית.
מריה אראסוריס

מריה אראסוריס (María Edwards de Errázuriz) ‏ (11 בדצמבר 1893 - 8 ביוני 1972) הייתה חסידת אומות העולם מצ'ילה שהצילה יהודים בתקופת השואה בפריז, שם חייה בשנות ה-30 של המאה ה-20 ונשארה שם בזמן הכיבוש הגרמני.

ראשית דרכה

מריה אראסוריס נולדה למשפחה קתולית בצ'ילה. עברה לפריז יחד עם בעלה הראשון שקיבל משרה דיפלומטית. בשנת 1922 התאלמנה. היא הייתה עובדת סוציאלית שעבדה בבית החולים רוטשילד בפריז, בו אושפזו גם חולים יהודים.

פעילותה בתקופת השואה להצלת יהודים

מריה שיחקה תפקיד דומיננטי בפעולות הצלה של יהודים בבית החולים, החל מ-1942 הגרמנים הקיפו את בית החולים בגדר תיל וחולים יהודים שהבריאו נשלחו למחנה המעבר דראנסי ומשם נשלחו למחנות השמדה, מטרתה הייתה להסתיר כמה שיותר יהודים מהגרמנים. קלר היימן, עובדת סוציאלית יהודית במחתרת ההצלה, רופאים, כמרים וביניהם הכומר מנארדה (Abbot Ménardais) סיפקו מסמכים מזויפים והסתירו יהודים במוסדות נוצרים או במשפחות מאמצות. ב-16 ביולי 1942, יום תחילת גירוש היהודים מפריז, נעצרו בטי (בת 8) ומרסל (בן 4) פרידמן עם אמם ונשלחו לאצטדיון החורף (ולודרום ד'היבר - ול דיב) בפריז עם כ-13 אלף יהודים שנעצרו ביום זה. האם, בטי ומרסל חלו בגרדת ונשלחו מאצטדיון החורף לבית החולים רוטשילד. הילדים היו באגף לחולים במחלות מידבקות. הם ביקרו את אמם מדי פעם. יום אחד מצאו את מיטתה ריקה. האם הבריאה ונשלחה לדראנסי ומשם לאושוויץ, שם נרצחה. מריה אראסוריס ארגנה את הברחתם של בטי ומרסל פרידמן לטירת מולינה (Moulinet) שם שהו עד השחרור.

לאחר המלחמה

בשנת 1960 נישאה לבעלה השני, שהיה סופר צרפתי, הם חזרו לצ'ילה לצמיתות, שם בסופו של דבר נפטרו.

הנצחה

בשנת 2005 הוכרה מריה אראסוריס המנוחה כחסידת אומות העולם.
מריה קיבלה את אות הלגיון בשל תרומתה להצלת חיים רבים והתנגדותה למשטר הנאצי.
ישראל יוסף זוין

תולדותיו

ישראל יוסף זוין נולד בבלארוס בשנת ה'תרל"ב-1872. מוצאו ממשפחה חסידית אמידה. למד במסגרת חרדית והיה בין החסידים הצעירים שהיגרו לארצות הברית בשנות ההגירה הגדולה. הגיע לפילדלפיה בשנת 1889 ומיד החל בכתיבתו ביידיש ובעברית במקביל. כתב ופרסם סיפורים מחיי המהגרים בכתבי העת העבריים "העברי", "העם", "הלאום" ואחרים.
את כתביו חתם בשם העט תשר"ק.

כתיבתו

בעוד שבכתיבתו העברית נשאר אלמוני יחסית, כתיבתו ביידיש הביאה לו פרסום רב. סיפוריו לילדים ובני נוער נדפסו בעיתוני היידיש הגדולים של התקופה: "יידישעס טאגבלאט", "די יודישע פרעסע" ואחרים. עבר לניו יורק, ושם כתב ופרסם גם באנגלית. היה בין היוצרים התלת-לשוניים של גלי ההגירה הגדולים לארצות הברית.
תשר"ק היה גם ממשל משלים, עיבד את משלי העולם המפורסמים ליידיש ולעברית, וכן עיבד ופרסם ספרי נוער של מדע פופולרי ביידיש ובעברית. תשר"ק לא היה שם העט היחיד שלו, הוא השתמש גם בכינויים נוספים, שהיו בשעתו מוכרים בארצות הברית, בעיקר בין קוראי היידיש. הוא נחשב לאחד המבטאים המובהקים של לבטי ההגירה הגדולה לארצות הברית, שלפני מלחמת העולם השנייה.
ישראל יוסף זוין נפטר בברוקלין, ניו יורק, בשנת תרפ"ז-1927, בגיל 55 בלבד.
הקורפוס ה-84 (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-27 במאי 1942, על בסיס הקורפוס ה-60, כחלק מהארמייה השביעית, וכמפקדו מונה הנס בהלנדורף. ב-1 באפריל 1943 מונה גוסטב-אדולף פון צנגן למפקד הקורפוס, וב-1 באוגוסט 1943 החליפו אריך מרקס.
מרקס היה מהקצינים הבודדים בוורמאכט שסברו שפלישת בעלות הברית לצרפת תהיה בנורמנדי, והוא השתדל להעלות את רמת המוכנות של קציניו לכך. ב-6 ביוני 1944 עם פלישת בעלות הברית, פיקד מרקס על הקורפוס בלחימה בחצי האי קוטנטן. ב-12 ביוני נפגע מרקס מתקיפה אווירית במהלך סיור שעשה בקו הקדמי באזור סן-לו, וכעבור זמן קצר מת, ובמקומו מונה וילהלם פהרמבאכר. ב-16 ביוני 1944 מונה דיטריך פון קולטיץ למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך הקרבות הקשים סביב סן-לו ובמהלך מבצע קוברה. ב-1 באוגוסט 1944 מונה אוטו אלפלדט למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך קרב פאלז שבמהלכו הושמד הקורפוס.
אדוארד ליר

ביוגרפיה

ליר נולד בהייגייט, פרבר של לונדון. הוא היה הבן ה-20 של הוריו (רוב האחרים מתו בינקותם) וגודל על ידי אחותו אן שהייתה מבוגרת ממנו ב-21 שנים. כשהיה בן 15 נאלצו הוא ואחותו לעזוב את שאר המשפחה וגרו יחדיו. בריאותו הייתה רופפת: מגיל 7 ועד מותו סבל מהתקפי אפילפסיה תכופים, מאסתמה, מברונכיטיס ובערוב ימיו מעיוורון חלקי.
ליר החל לעבוד כמאייר וב-1830, בהיותו בן 19, פורסמה עבודתו הראשונה, "איורים של משפחת תוכים". האיורים זכו לביקורות טובות: הוא הושווה לג'ון ג'יימס אודובון - אורניתולוג אמריקאי-צרפתי מפורסם שצייר את ציפורי אמריקה הצפונית. ליר המשיך לצייר כל חייו. שאיפתו הייתה לאייר את כל הפואמות של טניסון. לפני מותו ראה אור ספר ובו מספר איורים פרי עטו, אך חזונו לאייר את כולן לא יצא אל הפועל. ב-1837 עבר ליר לרומא וגר בה במשך 10 שנים שבמהלכן טייל באיטליה.
ב-1846 פרסם ליר את "ספר איגיון" - אוסף חמשירים. הספר הודפס בשלוש מהדורות ועזר להפוך את סוגת האיגיון לפופולרית. ב-1865 ראה אור "ההיסטוריה של שבע המשפחות מאגם פיפל-פופל" וב-1867 התפרסמה יצירת האיגיון המפורסמת ביותר של ליר - "הינשוף והחתלתולה" (The Owl and the Pussycat), שכתב עבור ילדיו של פטרונו, אדוארד סטנלי, הרוזן ה-13 של דרבי. אחריה פרסם עוד יצירות רבות אחרות.
ברסנונה

גאוגרפיה

ברסנונה היא העיר השלישית בגודלה והעתיקה ביותר בנפת דרום-טירול והבירה התרבותית של העמק. היא שוכנת על מפגש הנהרות אייסאק (Eisack) וריינץ (Rienz), במרחק של 40 ק"מ מצפון לבולצנו ובמרחק של 45 ק"מ ממעבר ברנר שעל גבול איטליה-אוסטריה. מצדה המזרחי מתנשאים לגובה של 2504 מטרים מעל פני הים ההרים פולסה (Plose) וטלגרף (Telegraph) ומצדה המערבי מתנשא לגובה של 2436 מטרים מעל פני הים הר קוניגשאנגר (Königsanger).
ברסנונה ידועה בעיקר כאתר סקי. כמו כן פועלת ליד העיר תחנת כוח הידרואלקטרית ומסביבה כרמי יין ופרדסים.

היסטוריה

האזור היה מיושב מאז האלף השמיני לפני הספירה. בשנת 15 לפנה"ס נכבש האזור על ידי הרומאים שהקימו יישוב בסאבן (Säben) הסמוכה. הם החזיקו בה עד לשנת 590 כאשר היא נכבשה על ידי ממלכת בוואריה.
האזכור הראשון לשמה הגרמני של העיר, בריקסן, הוא משנת 901 במסמך שהוצא על ידי מלך פרנקיה המזרחית, שעל פיו הועברה עיר בשם פריהסנה (Prihsna) לבישוף של סאבן. בהמשך שונה שמה של העיר לבריקסן והיא הפכה למקום מושבם של הבישופים ב-992 כאשר הושלם בניינה של הקתדרלה.
במאה ה-11 הייתה בריקסן מקום מושבו של שליט כנסייתי עצמאי שנאבק כנגד רוזנות טירול השכנה. ב-1115 הושלמה בניית חומת העיר. השלטון הכנסייתי הפך בשנת 1803 לשלטון חילוני והעיר סופחה לאימפריה האוסטרית ב-1803 לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה העיר להיות חלק מאיטליה.
לוטה אנגברג

ביוגרפיה

אנגברג נולדה במחוז נורבוטן שבשוודיה.
ב-1980 הופיעה לראשונה בשידורי SVT כחברה במקהלה, ולאחר מכן הייתה בעלת תפקיד קבוע בטלוויזיה.
היא ייצגה את שוודיה באירוויזיון 1987 בבלגיה עם השיר "Boogaloo", בעקבות זכייתה ב"מלודיפסטיבלן", התחרות השוודית המקדימה לאירוויזיון. באירוויזיון היא הייתה במקום ה-12 עם 50 נקודות.
בנוסף לכך היא השתתפה במלודיפסטיבלן שש פעמים נוספות הן כזמרת סולו והן כחלק מהרכב מוזיקלי.
ב-1989 נהייתה לחברה בלהקה "Lotta & Anders Engbergs orkester", אותה ייסדה ביחד עם בעלה, ב-1994 בעקבות גירושיה היא עזבה את הלהקה.
ב-1994 ייסדה את להקת "Lotta Engbergs" איתה הופיעה עד 2002.
ב-2001 התאחדה עם הזמרות אליזבת אנדריאסן וקיקי דניאלסון והם הקימו את הסופרגרופ "Kikki, Bettan & Lotta", ביחד איתם היא הופיעה בין היתר בתחרות הנורווגית לאירוויזיון "מלודי גראנד פיקס" ב-2003. ב-2004 הם התפרקו.
מ-2008 ועד 2011 הנחתה את שעשועון הלוטו בטלוויזיה "Bingolotto".
ב-2009 החלה להנחות את תוכנית המוזיקה "Lotta på Liseberg".
מקרים קשים יוצרים דין רע

מקרים קשים יוצרים דין רע (מאנגלית: Hard Cases Make Bad Law) היא אמרת כנף הגורסת כי חוקים שנחקקים או הלכות שנפסקות כדי לתקן מקרי קיצון קשים, חלים בסופו של דבר על קשת רחבה יותר של מקרים מאשר אלה שהתכוונו לתקן, ולכן נוצר בסופו של דבר דין רע.
גרסה ראשונה של האמרה נטבעה בידי השופט האנגלי רוברט רולף בפסק הדין בעניין וינטרבוטום נ' רייט מ-1842 שעסק בזכותו של נהג כרכרת דואר שנפצע בתאונת דרכים עקב תקלה בכרכרה לתבוע את מי שהתחייב לדאוג לאחזקתה, אף שהחוזה לא נכרת ביניהם באופן ישיר, אלא בין כל אחד מהם לבין חברת הדואר. באותה העת, לפי הדין בממלכה, ניתן היה לתבוע בעילה של רשלנות רק עקב הפרת חוזה. השופט רולף, שדחה את התביעה, קבע בפסק דינו כי על אף הקושי שבהותרת התובע ללא פיצוי, המשמעות של הפיכת ההלכה וקבלת התביעה קשה הרבה יותר:
This is one of those unfortunate cases...in which, it is, no doubt, a hardship upon the plaintiff to be without a remedy but by that consideration we ought not to be influenced. Hard cases, it has frequently been observed, are apt to introduce bad law.
— Winterbottom v. Wright
 
את גירסתו המוכרת של הביטוי טבע השופט האמריקאי אוליבר הולמס בפסק הדין נורת'רן סקיוריטיז נ' ארצות הברית מ-1904, בו נפסק כי חברת נורת'רן סקיוריטיז היא מונופול בתחום הרכבות:
Great cases like hard cases make bad law. For great cases are called great, not by reason of their importance...but because of some accident of immediate overwhelming interest which appeals to the feelings and distorts the judgement
— Northern Securities Co. v. United States
 
גם בתי המשפט בישראל עושים שימוש בביטוי בפסיקותיהם. כך, למשל בפרשת פלונית מ-1964, שעסקה בסמכותו של בית הדין הרבני לדון בתביעה של אדם נגד אשתו שאינה תושבת ישראל. דעת הרוב קבעה כי אין לבית הדין סמכות, בהסתמך על הלכה שנקבעה בפסק דין קודם, אך השופט משה זילברג, שהיה בדעת מיעוט, השתמש בביטוי כדי לקבוע כי לדעתו אין להרחיב את הפסיקה, שהתאימה לעובדות המקרה הספציפי ההוא, לכדי הלכה גורפת, וכי החלתה גם על המקרה הנדון תפגע בבני הזוג. במקרה אחר השתמשה השופטת דליה דורנר בביטוי בפסק דין שעסק בהתיישנות עבירות חניה, בקובעה כי "הכרעתנו בתחולת דיני ההתיישנות חייבת להיות מנותקת מן המקרה הקונקרטי. שכן, כדברי האימרה הידועה, Hard cases make bad law"‏.
גם חברי הכנסת משתמשים לעיתים בביטוי, כדי להביע את התנגדותם להצעת חוק מסוימת. כך, למשל, פתח חבר הכנסת דב חנין את התנגדותו להארכת תוקפו של חוק שהייה שלא כדין (איסור סיוע), במילים "החוק שמובא בפנינו היום הוא עוד דוגמה לאותה אמירה ידועה ומוכרת hard cases make bad law – מקרים קשים מייצרים חוקים רעים".