google/wiki40b huggingface dataset:
פריד זקריה

קורות חייו

זקריה נולד ב-20 בינואר 1964 במומבאי שבהודו. אביו ראפיק זקריה היה תאולוג איסלאמי ופוליטקאי פעיל בקונגרס הלאומי ההודי. אמו, פאטימה, הייתה עורכת העיתון Sunday Times of India.
הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת ייל ודוקטוראט במדע המדינה מאוניברסיטת הרווארד.

פעילותו

כותב טור שבועי בטיים (המהדורה האירופית) ומתמחה בעניינים בינלאומיים. היה גם עורך ניוזוויק. היה עורך המגזין פוריין אפיירס בתחילת שנות ה-90. 
מנחה את התוכנית GPS ב-CNN, בה הוא דן בנושאים רבים כמו הכלכלה האמריקאית והעולמית, יחסי החוץ של ארצות הברית, אירועים בעולם וטריוויה כללית.
זקריה הוא מרצה מבוקש, השתתף בתור מנחה בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס שבשווייץ.
בחודש אוגוסט 2012 הודה בהעתקה של כתבות, והושעה לחודש מהגשת תוכניות בCNN וכן מכתיבת טורים בטיים.

דעותיו

תומך בגלובליזציה, מנסה לקדם את עמדותיו לגבי שיתוף פעולה בין ליברלים לשמרנים בארצות הברית.
איב סן-לורן

איב אנרי דונא דייב מתיו-סן-לורן (בצרפתית: Yves Saint Laurent;‏ 1 באוגוסט 1936 - 1 ביוני 2008) היה מעצב אופנה צרפתי שנחשב לאחד מגדולי מעצבי האופנה במאה ה-20.
סן-לורן היה אחד מן המעצבים המובילים הן בתחום האופנה ללבישה מוכנה והן בתחום התפירה העילית. הוא היה פעיל בראש בית האופנה שלו מ-1961 עד 2002 ונפטר בפריז ב-2008.

ביוגרפיה

סן-לורן נולד למשפחת מתיישבים מצרפת באוראן שבאלג'יריה, כשהייתה זו קולוניה צרפתית. הוא עזב את ביתו בגיל 17 והחל לעבוד בבית האופנה של כריסטיאן דיור. 
זמן קצר לאחר שהחל להצליח, גויס סן-לורן לצבא צרפת במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה. לאחר מספר ימים, בהם חווה התמטטות עצבים שאחריה אובחן כבעל אישיות דו-קוטבית, אושפז סן-לורן בבית חולים פסיכיאטרי. הטיפול הפסיכיאטרי שלו כלל בין היתר גם טיפול במכות חשמל.
ב-1962, כאשר החלים סן-לורן מהתמוטטות העצבים שחוה, הוא עזב את "דיור" והקים מותג משלו בשם "YSL". הוא התפרסם בשל השימוש והעיבוד של המראה הביטניקי לאופנה עילית. מאוחר יותר הפכו חליפות טוויד, מכנסיים בעלי צללית ארוכה וצמודה, מגפיים גבוהים לסימני ההיכר של בית האופנה שלו. אחד מהישגיו הבולטים היה הכנסתם לאופנה של חליפות המכנסיים לנשים באמצע שנות ה-60, פעולה אשר ללא ספק חוללה שינוי בלבוש הנשים המערביות מאז. סן-לורן היה מעצב האופנה הראשון שהעסיק דוגמניות שחורות לתצוגות האופנה שלו.
ב-1983 קיבל סן-לורן תואר כבוד ממוזיאון המטרופוליטן לאמנות והיה למעצב האופנה הראשון המקבל אות זה בעודו בחיים.
ב-1 ביוני 2008 נפטר איב סן-לורן מסרטן המוח בביתו בפריז.
חורבת צופין

חורבת צופין (נכתב גם "חירבת סופין")  היא גבעה, בגובה 124 מטר מעל פני הים, הממוקמות בסמוך לכיכר הכניסה המזרחית של קלקיליה ומשקיפה על ישובי השרון.

היסטוריה

לאחר מלחמת השחרור הוקם במקום  מוצב קטן של צבא ירדן. במבצע שומרון, פעולת תגמול שנערכה ב-10 באוקטובר 1956 נגד משטרת קלקיליה, ניהלה יחידה מחטיבת הצנחנים קרב קשה ורב נפגעים בחורבת צופין. פעולת תגמול נוספת בוצעה בסמפמבר 1965, בה פוצצו משאבות מים בקלקיליה, בתגובה ירה הצבא הירדני אש מרגמות לקיבוץ אייל ממוצב חורבת צופין.
ב-6 ביוני 1967, ביום השני למלחמת ששת הימים, הפגיז מח'רבת צופין תותח לונג-טום של הצבא הירדני את תל אביב. פגז אחד פגע בחצר האחורית של בית ברחוב רייך 5 (ואחורי הבית ברחוב פרישמן 82) וגרם לנזק ברכוש, אך למרבה המזל, לא היו נפגעים בנפש. ההפגזה הקצרה נפסקה כשכוח של חטיבה 5 בפיקודו של זאב שחם כבש את המוצב. 
בקרב נהרגו שישה חיילי צה"ל. בכניסה אל המוצב הוקמה אנדרטה צנועה עליה נחקק: "חרבת צופין, מוצב ירדני, נכבש על ידי יחידות עוצבת השריון. אנדרטה לנופלים, הוקמה על ידי חבריהם, 6.6.67". ב-1969 הוקמה מעל תעלות הקשר של המוצב אנדרטה חדשה בה הוצב תותח אנטי-טנקי. על קנה התותח נחרט הפסוק: "ולא ישא גוי אל גוי חרב". האנדרטה הועברה בשנות ה-90 ליער המגינים.
תותח הלונג-טום הירדני שהפגיז את תל אביב נלקח שלל, הוצב בשדרות רוטשילד, ואחר כך נמסר למוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל. 
כקילומטר מצפון מערב לחורבת צופין, הוקמה בשנת 1989 ההתנחלות צופים (שנקרא בתחילה "צופין").
בשנות ה-2000 התרחב השטח הבנוי של קלקיליה לאזור חורבת צופין ובמקום נבנה מסגד עם כיפה ושני מינרטים מוזהבים.
משולם זושא אוירבך

רבי משולם זושא יצחק אוירבך (או אברבוך; ה'תקע"ט, 1819 - ב' בסיוון ה'תרמ"ב, 1882) מטלומאץ', היה רב ואב"ד העיר טלומאץ', הרביעי בשושלת חסידות אניפולי ואביו של מייסד חסידות הורניסטייפול.

ביוגרפיה

נולד לרבי יחיאל מיכל אוירבך, שהיה אדמו"ר בדינוביץ', ברימנוב ובקורימא, בן רבי צבי מנחם אוירבך בנו של רבי משולם זושא מאניפולי. נשא את שטערנה פייגא בתו של רבי יעקב ישראל טברסקי מצ'רקס. לאחר פטירת אשתו הראשונה נשא את בת רבי חיים הגר מקוסוב.
כיהן כרב ואב"ד העיר טלומאץ' שבאוקראינה עד לסוף ימיו. הוציא לאור את ספרו של אבי חמיו רבי מרדכי מטשרנוביל - "לקוטי תורה". בנו, רבי מרדכי דב טברסקי, הגדירו: "איש שהכל בו".
בנו היה רבי מרדכי דב טברסקי מהורניסטייפול, מייסד חסידות הורניסטייפול וחתן רבי חיים הלברשטאם מצאנז. 
חתנו מאשתו הראשונה היה רבי אהרן משה שניאורסון. חתניו מאשתו השנייה: רבי מאיר אלטר שפירא מלובאני, רבי יוסף רבינוביץ' מבופלה (מחסידות ליניץ) ורבי מרדכי מסאלאכוב.
יעקב ברק

ביוגרפיה

ברק נולד בחיפה וגדל במטולה, דור שני לניצולי השואה. בנעוריו למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.
בשנת 1982 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם, מפקד וקצין בחטיבה 7 של חיל השריון. לאחר תפקידי מפקד פלוגה, סמג"ד וקצין אג"ם התמנה למפקד גדוד 74 של חטיבה 188. במסגרת תפקיד זה, בשלהי 1995 ותחילת 1996, היה מהאחראים להיערכות מחדש של צה"ל בעיירות יטא ודאהרייה שבגזרת דרום הר חברון, כחלק מביצוע תוכנית הפריסה מחדש של הממשל הצבאי בשטחי יהודה ושומרון. הגדוד שבפיקודו היה אחראי על הפעילות הצבאית בגזרה. ב-1997 מונה לקצין אג"ם של עוצבת געש ובשנת 1999 קודם לדרגת אלוף-משנה ולמפקד חטיבת מרכבות הפלדה, חטיבת שריון במילואים. במקביל שימש משנת 2000 עד 2002 כמפקד המרכז לאימון טקטי (מל"י) במרכז הלאומי לאימונים ביבשה.
בשנת 2002 התמנה למפקד חטיבת השריון הסדירה 401 ובתקופתו קלטה החטיבה את ראשוני טנקי המרכבה סימן 4. ב-2004 מונה לראש מחלקת מבצעים באגף המבצעים (אמ"ץ). בשנת 2006 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה פיקוד המרכז. באוגוסט 2007, כשנה לאחר מלחמת לבנון השנייה, החליף את ארז צוקרמן בפיקוד על עוצבת נתיב האש, אוגדת מילואים משוריינת בפיקוד הצפון. בעקבות מבצע עופרת יצוקה עמד בראש הוועדה לבחינת ההמלצות להענקת צל"שים. בינואר 2010 נכנס לתפקידו כראש חטיבת המבצעים במטכ"ל.
במרץ 2012 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה. הוא שירת בתפקיד עד יולי 2016. ב-10 באוגוסט 2016 מונה למפקד זרוע היבשה. ב-17 בפברואר 2019 החליף אותו בתפקיד האלוף יואל סטריק.

חיים אישיים

ברק נשוי ואב לשלושה ילדים ומתגורר במושב מרחביה.
בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הקצאת זיכרון דינמית

במדעי המחשב, הקצאה דינמית היא הקצאתו של זיכרון אחסון עבור תוכנת מחשב, במהלך זמן הריצה של התוכנית. זוהי דרך לפזר בעלות על משאבי זיכרון מוגבלים בין חלקים רבים של מידע וקוד, זאת מכיוון שניתן להקצות זיכרון לפי הצורך המתפתח בלבד, ואין צורך שהתוכנה תתפוס מראש זיכרון עבור המקרה הרע.
זיכרון שהוקצה דינמית, נשאר מוקצה עד שישוחרר במפורש, על ידי התוכניתן או על ידי מנגנון אחר המטפל בכך (כגון אספן זבל הקיים בחלק מסביבות הריצה על מנת להקל על התוכניתן), דבר השונה בתכלית מדרך הטיפול בהקצאתו של זיכרון אוטומטי או סטטי. נאמר כי לאובייקט כזה, אשר הוקצה דינמית, יש אורך חיים דינמי. 
הבעיה הראשית של אלגוריתמים המסתמכים על הקצאה דינמית, היא להימנע מקיטוע (פרגמנטציה) פנימי וחיצוני, יחד עם שמירה על יעילות ההקצאה ושחרור המשאבים. כמו כן, לרוב האלגוריתמים אשר בשימוש, קיימת הבעיה שמספר רב של הקצאות קטנות עלול לגרום לבזבוז משאבים עקב הצורך בשמירת מידע על ההקצאה.
הקצאת זיכרון מתבצעת בדרך כלל על ידי פניה למערכת ההפעלה. יכולים להיווצר תנאים שיגרמו להקצאה להיכשל. למשל כאשר מערכת ההפעלה לא מצליחה למצוא זיכרון פנוי בגודל המבוקש. בגלל בעיה זו, אפליקציות קריטיות כמו מערכות למטוסים אינן משתמשות בהקצאה דינמית. הדבר מקשה על הפיתוח אך מוסיף ליציבות ולביטחון, שכן ברור שאם האפליקציה החלה לעבוד, יש לה את כל המשאבים על מנת להמשיך עד שתזדקק לזיכרון נוסף.
הלנה מורנו

הקריירה

הלנה מורנו נולדה ב-29 בפברואר 1989 בלואנדה, אנגולה. משפחתה הייתה ענייה, ובית הילדות שלה היה צריף ללא חלונות בשכונת מצוקה. למרות זאת, היא מצהירה כי הילדות שלה הייתה מאושרת.
הופעת הטלוויזיה הראשונה שלה הייתה ב-2002, כאשר קיבלה תפקיד קטן בטלנובלה Revira Volta. בעקבות תפקיד זה, היא קיבלה תפקיד קבוע בטלנובלה אחרת, Sweet Pitanga בתפקיד וזה אנריקס פריירה. זה הוביל רדיו לעבוד בתור מנחה לתוכנית Bombástico. היא המשיכה לעבוד בז'אנר, ובשנת 2012 היא לוהקה בתפקיד מריסה למוס בסדרה Windeck. היא זכתה לאות כבוד בשנת 2014 במסגרת חגיגת תרומות נשות אנגולה לאמנויות.
מחוץ לתחום הבידור, מורנו עבדה גם כמורה לשפה הפורטוגזית בבית ספר אמריקאי.

חיים אישיים

ב-2016 נולד הילד הראשון של מורנו עם בן זוגה מילטון מיגל. הם קראו לו בשם הלטון, הלחם של שני שמותיהם.
פרנסיס פים

ראשית חייו

פים נולד בפנפרגום לודג, ליד עיר השוק אברגווני במחוז ההיסטורי מונמאות'שייר. אביו, לסלי פים, היה גם הוא חבר הפרלמנט של הממלכה המאוחדת, בעוד שסבו, הכומר וולטר רות'ון פים, היה הבישוף של בומביי, שהייתה אז בשטחי הראג' הבריטי.
הוא התחנך באיטון קולג', לפני שעבר למכללת מגדלן שבאוניברסיטת קיימברידג'. במשך רוב מלחמת העולם השנייה, פים שירת בצפון אפריקה ובאיטליה כקפטן ושליש ברומח ה-9 של המלכה. הוא קיבל ציון לשבח פעמיים במהלך שירותו בכוחות המזוינים של בריטניה, עוטר בצלב הצבאי, ואת שירותו הצבאי סיים בדרגת מייג'ור. פים עסק בניהול והיה בעל קרקעות לפני שנכנס לפוליטיקה של הממלכה המאוחדת.

קריירה פוליטית

פים נכנס לפוליטיקה כחבר מועצת מחוז הירפורדשייר ב-1958. פים נבחר לפרלמנט בבחירות הביניים שנערכו ב-1961, כנציג מחוז קיימברידג'שייר. הוא ייצג מחוז זה עד 1983, ולאחר מכן ייצג את מחוז דרום-מזרח קיימברידג'שייר בשנים 1983–1987. הוא היה מצליף האופוזיציה מ-1964 ושירת תחת אדוארד הית' כמצליף הממשלה הראשי (1970–1973) וכמזכיר המדינה לענייני צפון אירלנד (1973–1974), ותחת מרגרט תאצ'ר כיהן כמזכיר ההגנה (1979–1981), מנהיג בית הנבחרים הבריטי והלורד נשיא המועצה (1981–1982). הוא מונה למזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים במהלך מלחמת פוקלנד ב-1982 לאחר התפטרותו של הלורד קרינגטון, אך פוטר על ידי מרגרט תאצ'ר ב-1983 לאחר ניצחונה השני בבחירות.

מותו

פים נפטר בסנדי שבמחוז בדפורדשייר ב-7 במרץ 2008 לאחר מאבק במחלה ממושכת, בגיל 86.
הכנסת כלה

הכנסת כלה היא המצווה לסייע לחתן ולכלה כדי שיוכלו להינשא, כחלק ממצוות גמילות חסדים, וכן ללוות את החתן והכלה לחופה ולשמחם, כחלק ממצוות ואהבת לרעך כמוך. 
מצוות הכנסת כלה מצוינת בברייתא האומרת:
דאמר רבי אלעזר: מאי דכתיב "הגיד לך אדם מה טוב ומה ה' דורש ממך כי אם עשות משפט ואהבת חסד והצנע לכת עם אלהיך"? "עשות משפט" - זה הדין, "ואהבת חסד" - זו גמילות חסדים, "והצנע לכת עם אלהיך" - זו הוצאת המת והכנסת כלה לחופה.
— מסכת סוכה, מט, ב
ההלכה היא שאם אין מספיק אנשים שמלווים את הכלה לחופה, צריך להפסיק אפילו באמצע לימוד תורה כדי ללוות את הכלה. 
מעשה ברבי טרפון שישב ושנה לתלמידים ועברה כלה לפניו, צוה עליה והכניסה בתוך ביתו ואמר לאמו ולאשתו רחצוה וסכוה וקשטוה ורקדו לפניה עד שתלך לבית בעלה.
— אבות דרבי נתן נוסחא א פרק מא
בעניין הריקוד שנהגו לרקוד לפני הכלה כשליוו אותה לחופה ישנה מחלוקת בתלמוד:
כיצד מרקדין לפני הכלה? בית שמאי אומרים כלה כמות שהיא, ובית הלל אומרים כלה נאה וחסודה. אמרו להן בית שמאי "לדבריכם, אפילו חגרת ואפילו סומא, יאמרו כלה נאה וחסודה? והתורה אמרה מדבר שקר תרחק!" אמרו להן בית הילל לבית שמאי "לדבריכם, הרי שלקח מקח רע מן השוק, יגננו בפניו או ישבחנו בפניו, הוי אומר ישבחנו בפניו". מכאן אמרו חכמים, שתהא דעתו של אדם מעורבת עם הבריות.
— כתובות טז ב
מפאת חשיבותה של המצווה, ונחיצותה הריאלית בחייהם של בני זוג צעירים שאין ידם משגת, שקדו קהילות ישראל במשך הדורות על מוסדות וקרנות צדקה המיועדים לצורך ספציפי זה. כך למשל, הרב יוסף אירגס התיישב במפנה המאות 18-17 בעיר פיזה ויסד שם קרן צדקה ייעודית לצורך הכנסת כלה, תחת השם: "מוהר הבתולות".
עלים לתרופה

ספר עלים לתרופה הוא  לקט בעל יותר מחמש מאות מכתבים שכתב ר' נתן שטרנהרץ (ממשיך דרכו של רבי נחמן מברסלב) לתלמידיו, ידידיו, חסידיו, ובפרט לבנו רבי יצחק.

רקע

הספר במתכונתו המוכרת כיום הוא חיבור של שני ספרים שיצאו לאור בעבר וקיבצו את מכתביו של רבי נתן, האחד בשם "עלים לתרופה" והשני בשם "מכתבי מוהרנ"ת". את המכתבים קיבץ וערך תלמידו של ר' נתן, ר' נחמן מטשערין. במהדורות החדשות נדפסו בנוסף 9 מכתבים של רבו, רבי נחמן מברסלב, וגם מכתבים שכתב בנו רבי יצחק מצפת לאחר עלייתו לארץ ישראל. 
שמו של הספר הוא על-פי הפסוק בספר יחזקאל מז, יב
"וְעַל הַנַּחַל יַעֲלֶה עַל שְׂפָתוֹ מִזֶּה וּמִזֶּה כָּל-עֵץ-מַאֲכָל, לֹא יִבּוֹל עָלֵהוּ וְלֹא יִתֹּם פִּרְיוֹ, לָחֳדָשָׁיו יְבַכֵּר כִּי מֵימָיו מִן-הַמִּקְדָּשׁ הֵמָּה יוֹצְאִים; וְהָיָה פִרְיוֹ לְמַאֲכָל וְעָלֵהוּ לִתְרוּפָה". הנחל מרמז על נחמן מברסלב שאמר על עצמו "ועכשיו יש נחל נובע מקור חכמה" (גם כאן נעשה שימוש בפסוק מספר משלי, פרק ח', פסוק י"ד)
וה"עלים לתרופה" רומזים למכתבים אלו, אשר מיועדים לחיזוקם הרוחני של חסידי ברסלב.
חנן גלעד

חנן גלעד (נולד בשנת 1949) הוא מאמן שחייה בכיר ישראלי, מורה לחינוך גופני, מאמן ראשי בהפועל גליל עליון (1982–2000), מאמן נבחרת ישראל (1990–1991), מאמן בפנימיית המחוננים בווינגייט (2000–2019), חבר בצוות המאמנים הלאומי למכביות משנת 1989 ומאמן ראשי במכביות (1989, 1997, 2009 ו-2013), משנת 2017 מאמן לאומי של שחייה במים פתוחים וחבר בוועדה המקצועית של איגוד השחייה בישראל במשך כ-20 שנים.

ביוגרפיה

גלעד נולד וגדל בקיבוץ כפר סאלד. בצבא שרת בנחל המוצנח ובפלס"ר וסיים בתפקיד מ"פ. הוא בוגר מכללת וינגייט בחינוך גופני (1975–1977) ובשנת 1978 סיים קורס מאמנים בהדרכתו של יוסף טלקי. הוא החל לאמן שחייה בקיבוצו בשנת 1973 ובשנת 1980 עם הקמת קבוצת בפועל גליל עליון הצטרף לצוות המאמנים שכלל את מיכה שטראוס מקיבוץ שמיר ואדי נמינוב מקיבוץ כפר הנשיא. בשנת 1982 הוא התמנה למאמן ראשי בהפועל גליל עליון עד לשנת 2000, לצידו אימנו אבישי פלג וישי אדלר. ב-1988 הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות ישראל לבוגרים. בשנת 2000 עבר לאמן בפנימיית המחוננים במכון ווינגייט, לצידו של לאוניד קאופמן עד לשנת 2018.
בשנת 1985 שימש גלעד כמאמן ראשי לתחרות שמונה האומות שנערכה בהלסינקי, פינלנד. בשנת 1986 אימן גלעד את נבחרת הפועל למשחקי הפועל שנערכו באוסטריה. לאחר מכן, הצטרף לצוות המאמנים של נבחרת ישראל ובשנים 1990–1991 שימש כמאמן הלאומי. בהמשך אימן את נבחרות ישראל לקדטים (תחרות קומן), נבחרות ישראל לנוער (אליפויות אירופה לנוער ורב אומות) וכן עוזר בנבחרות ישראל (אליפויות עולם ואליפויות אירופה). הוא אימן את הנבחרות הלאומיות בכל המכביות משנת 1989 ושימש כמאמן ראשי שלהן בשנים 1989, 1997, 2009 ו-2013.
בין השנים 2001–2011 שימש גלעד כמאמן ראשי של נבחרת הנוער של ישראל ורכז הצעירים באיגוד השחייה ומשנת 2017 מאמן לאומי של שחייה במים פתוחים.
משנת 2006 משמש גלעד בבית הספר למאמנים ומדריכים של וינגייט, כראש תחום הדרכת שחייה.
במשך קרוב ל-20 שנים שימש כחבר בוועדה המקצועית של איגוד השחייה בישראל ובשנים 2012–2016 הוא שימש באופן לא רשמי גם כמנהל מקצועי באיגוד השחייה.
בין השחיינים הבולטים שאימן גלעד, נמנים אלופי ושיאני ישראל בשחייה: ירון אילתי, נדב שנל, שגב פורת, זוהר לבנסברג, שילו איילון, נמרוד פלמה. באקדמיה בווינגייט אימן לצידו של לאוניד קאופמן את השחיינים: יואב גת, איתן אורבך, מיקי חליקה, יואב ברוק, אניה גוסטמלסקי, יעקב טומרקין, גיא ברנע, גל נבו, עמית עברי, מיכאל דמיטרייב, מתן רודיטי ועוד רבים מטובי השחיינים בישראל.

חיים אישיים

גלעד אב ל-5 בנות.
אגף מחקר וניתוח (הודו)

האגף למחקר וניתוח (אנגלית: RAW ,Research and Analysis Wing) הוא הסוכנות ההודית לביון חוץ. הארגון הוקם ב-21 בספטמבר 1968 בעקבות שני סכסוכי גבול קשים עם פקיסטן (1962) וסין (1965). הארגון אחראי לאיסוף מודיעין חיצוני, מלחמה בטרור וביצוע מבצעים חשאיים. ענף המחקר והפיתוח כפוף למשרד ראש ממשלת הודו.
מטה הארגון שוכן בכביש לודהי, ניו דלהי.

היסטוריה

בעקבות הכישלון המודיעיני במלחמת הודו-סין 1962, ראש הממשלה ההודי ג'וואהרלל נהרו הוביל מהלך לייסוד סוכנות ביון, שהפכה לענף המחקר והפיתוח. עד אז, תפקיד איסוף המודיעין הוטל על לשכת הביון ההודית שהוקמה על ידי הבריטים. במהלך מלחמת העולם השנייה לשכת הביון עסקה באיסוף מודיעין חיצוני.
למייסד הארגון נחשב רמשוואר נאת קאו, שהיה אמן הריגול ההודי והאיש הראשון שעמד בראש סוכנות הביון ההודית, אגף המחקר והפיתוח (מ-1968 עד 1977).
ועדת הביון המשולבת שתחת מזכירות הקבינט ההודי אחראית לתיאום וניתוח פעילויות מודיעין בין אגף המחקר והניתוח, לשכת הביון וסוכנות הביון של משרד ההגנה ההודי שהוקמה במרץ 2002 כסוכנות הביון הצבאית שאיגדה את מינהל הביון של צבא היבשה, מינהל הביון של הצי ומינהל הביון של חיל האוויר. עם ייסוד, המועצה לביטחון לאומי של הודו ב-1999 תפקידי הוועדה אוחדו עם המועצה. אגף המחקר והניתוח הוא ענף בקבינט ההודי ולא נחשב לסוכנות. האגף אינו כפוף לפרלמנט ההודי ואינו מחויב לתת את הדין באף נושא ולפיכך אינו כפוף לחוק חופש המידע.
תוכנית אסד

ידיעת התוכנית

התוכנית המדינית נודעה תחילה למודיעין הישראלי וב-25 במאי 1967 היא נודעה לאבא אבן שהיה באותה תקופה שר החוץ בישראל, ובאותו הזמן הוא היה בארצות הברית, ונודע לו שתהיה תקיפה בישראל ב-27 במאי 1967. אבא אבן העביר את ההודעה לממשל האמריקאי ולנשיא אמריקה באותה תקופה. יום לאחר מכן, אבא אבן הודיע לשלטונות של ברית המועצות שאחרי יום תהיה תקיפה של מצרים בישראל.

ביטול התוכנית

השגריר של ברית המועצות בקהיר באותה תקופה דיבר עם נשיא מצרים באותה תקופה לגבי התוכנית המדינית ואמר כי הוא מתנגד למלחמה שתיפתח בהתקפות של מצרים ולבסוף ההתקפה בוטלה בעקבות זאת.
שלום באוצן

שלום באוצן היה הסכם שלום שסיים את המלחמות הגרמניות-פולניות (1002–1018), בין האימפריה הרומית הקדושה לדוכסות פולין.

רקע

בתקופת אוטו השלישי היה בולסלאב הראשון, דוכס פולין נאמן לאוטו, אולם שאיפותיו של היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במזרח דרדרו את היחסים בין המדינות. בנוסף בולסלאב תמך בטענותיו של אקארד הראשון, מרקיז מייסן לכתר גרמניה, ולאחר רציחתו של אקארד בשנת 1002 כבש בולסלאב את מרקיזות מייסן ומרקיזות לוסאטיה. זמן קצר לאחר מכן נפצע בולסלאב באורח קשה כשניסו להתנקש בחייו, ומכיוון שחשד בהיינריך שתכנן את ההתנקשות ניתק בולסלאב את היחסים בין שתי המדינות.
בנוסף, בשנת 1002 הודח בולסלאב השלישי, דוכס בוהמיה במרד אצילים, ובולסלאב החזירו לשלטון, אולם לאחר שקיבל הזמנה מאצילי בוהמיה להתערב בסכסוך, כבש בולסלאב את דוכסות בוהמיה, ונטל לעצמו את התואר "דוכס בוהמיה". בשנת 1004 מרד בולסלאב בהיינריך בגלוי והבעיר את הטירה במייסן כמעשה התגרות, ובעקבות כך פרצה מלחמה בין שתי המדינות.
המלחמה נמשכה בהפסקות כ-16 פעמים, ולאחר שהצבא הקיסרי נכשל במתקפתו במהלך חורף 1017, וכן בעקבות כישלון מתקפת הנגד הפולנית באותה שנה, פתחו שני הצדדים במשא ומתן לסיום המלחמה.

שלום באוצן

ב-30 בינואר 1018 חתמו היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובולסלאב הראשון, דוכס פולין על הסכם שלום נוסף, המכונה "שלום באוצן". בולסלאב הצליח לשמור על תאריו כמרקיז לוסאטיה ומייסן, והכיר בהיינריך השני כפיאודל שלו. בנוסף, היינריך השני הבטיח לתמוך במסע של בולסלאב הראשון לקייב, על מנת לסייע לחותנו סוויאטופולק הראשון, נסיך קייב. כדי לחזק את השלום, התחתן בולסלאב הראשון, שהיה אז אלמן, עם אודה ממייסן, בתו של אקארד הראשון, מרקיז מייסן, ובכך חיזק את קשריו עם האצולה הגרמנית.
פנחס חורגין

פנחס חוּרגין (Pinkhos Churgin;‏ כ"ה בחשוון תרנ"ד- ו' בכסלו תשי"ח; נובמבר 1894 – 28 בנובמבר 1957) היה פרופסור להיסטוריה וספרות יהודית, נשיא תנועת "המזרחי" בארצות הברית, דקאן ישיבה יוניברסיטי בניו יורק, מייסדה ונשיאהּ הראשון של אוניברסיטת בר-אילן.

קורות חיים

חורגין נולד ב-1894 ברוסיה לרב ראובן יונה ודבשה חורגין. למד בישיבת וולוז'ין והיה מתלמידיו של הרב רפאל שפירא. בשנת תרס"ה (1905) עלה עם משפחתו לארץ ישראל ולמד בישיבת תורת חיים בירושלים. 
בשנת 1915 נסע לארצות הברית, ושם למד לימודים אקדמיים באוניברסיטאות מקומיות. בשנת 1926 נתמנה לראש בית המדרש למורים של ישיבת יצחק אלחנן ("ישיבה יוניברסיטי") בניו יורק. באותה שנה התמנה לעורך העיתון היידי "אונזער שטימע", וכיהן בתפקיד זה במשך שנתיים.
חורגין חקר את ההיסטוריה של עם ישראל והספרות היהודית, והורה תחום זה בישיבה יוניברסיטי. בין תלמידיו: פרופ' יוסף חיים ירושלמי. לימים התמנה לדיקן הישיבה יוניברסיטי. במשך שני עשורים, בין השנים 1933 ל-1954, ערך את אחד עשר כרכי "החורב", קובץ מרכזי לתולדות עם ישראל וספרותו. 
בשנות ה-40 היה פעיל בתנועת "המזרחי" בארצות הברית. בשנת 1945 התמנה לסגן נשיא "המזרחי" באמריקה, וב-1949 מונה לנשיאו.

ייסוד אוניברסיטת בר-אילן

חורגין היה יוזם ומקים אוניברסיטת בר-אילן. הוא ראה בעיני רוחו אוניברסיטה שתהיה בעלת צביון דתי ותתנהל ברוח יהודית. בשנת 1950 ביקר חורגין בישראל ונפגש עם אישים שונים ועם ראשי הציבור הדתי במטרה לקדם את רעיונו. ב-1951 נפגש עם ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון במטרה לרתום אותו לעניין. הממשלה והקרן הקיימת לישראל ניאותו להקצות לאוניברסיטה שטח אדמה ברמת גן, בסמוך לתל השומר. ב-1952 ערך חורגין מסע לגיוס כספים בקרב הקהילות היהודיות בצפון אמריקה לצורך הקמת מבני האוניברסיטה. בי"ד באב תשי"ג (26 ביולי 1953) הונחה אבן הפינה לאוניברסיטה החדשה, שנקראה על שם מאיר בר-אילן, מראשי "המזרחי". בשנת 1954 עלה חורגין לישראל לעמוד בראש האוניברסיטה. פתיחתה הרשמית הייתה לקראת שנת הלימודים תשט"ז (1955-1956). 
חורגין נסע לאנגליה כדי לגייס פרופסורים לסגל ההוראה של האוניברסיטה החדשה. בין השאר הוא הצליח להעלות ארצה את פרופ' אהרון הראל פיש, שהורה ספרות אנגלית באוניברסיטת בר-אילן.
חורגין נפטר בה' בכסלו תשי"ח, 28 בנובמבר 1957 בניו יורק, לשם נסע לקבל טיפול רפואי. נקבר בבית העלמין קריית שאול לצד אשתו רוזטה.

משפחתו

בשנת 1923 נישא חורגין לרוזטה זליגסון (נפטרה שלוש שנים לפניו, בשנת 1954). לזוג נולדו שתי בנות, נעמי ובתיה, שתיהן פרופסוריות. בתו, פרופ' בתיה חורגין, היא מוזיקולוגית, מייסדת המחלקה למוזיקולוגיה בבר-אילן.
אחיו הצעיר של חורגין היה פרופ' גרשון חורגין, שלימד גם הוא בישיבה יוניברסיטי.

הנצחתו

בשנת 1955, עוד בחייו, ייסדה ישיבה יוניברסיטי קתדרה על שמו.
לאחר מותו יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן הספר "פנחס חורגין – חזון ומורשת" (בעריכת רפאל ינקלביץ ואליעזר זלמן ברנשטיין), הכולל מחקרים ומסות פרי עטו של חורגין בתחום המדע וההגות, אליהם מתלווים מאמרים על חייו ומשנתו, וביבליוגרפיה של כתביו. הספר משקף את מפעלו המדעי והחינוכי במשך עשרות שנים, כולל ייסודה של אוניברסיטת בר-אילן. כן נקבע באוניברסיטה פרס על שמו.
בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן פועל בית הספר לחינוך על שם פנחס חורגין. כמו כן נקראו על שמו רחובות במספר ערים בישראל.
רוברט דונאט

ביוגרפיה

דונאט נולד במנצ'סטר ובשנת 1921 בגיל 16 החל להופיע בתיאטרון. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בסרטו של אלכסנדר קורדה "אנשי המחר" ב-1932. הוא שיחק בעשרים סרטים והרבה להופיע בעיקר על הבמה.
אלפרד היצ'קוק שיבץ אותו בתפקיד ראשי בסרט 39 המדרגות ב-1935.
ב-1938 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "המצודה" לפי ספרו של א.ג'. קרונין והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
דונאט זכור בעיקר על תפקידו כמורה מר צ'יפינג לצידה של גריר גרסון, בסרט היה שלום, מר צ'יפס עליו זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר בשנת 1939 וגבר אז על קלארק גייבל ששיחק כרט באטלר בחלף עם הרוח ועל לורנס אוליבייה ששיחק בתפקיד הית'קליף באנקת גבהים.
תפקידו האחרון היה כמנדרין סיני בסרט פונדק האושר השישי לצידה של אינגריד ברגמן עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה
ב-1960, שנתיים לאחר מותו, הוענק לו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
קרל קרסטנס

ביוגרפיה

קרסטנס נולד בשנת 1914 בעיר ברמן לאב מורה בבית ספר אשר זמן קצר לפני לידתו נהרג בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. בשנים 1936-1933 החל בלימודי משפטים ומדע המדינה באוניברסיטאות בפרנקפורט, דיז'ון, מינכן, קוניגסברג והמבורג. בשנת 1938 סיים את לימודי הדוקטורט שלו, ובשנת 1939 קיבל הסמכה לעסוק בתחום. בשנת 1949 סיים קרסטנס בנוסף גם תואר מתקדם מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל.
בשנת 1940 הצטרף אל המפלגה הנאצית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה שירת במערך הנ"מ של הורמאכט והגיע עד לדרגת לוטננט.
בשנת 1944 נשא קרסטנס לאשה את ורוניקה פריור, סטודנטית לרפואה. לאחר המלחמה הפך לעורך דין בעיר הולדתו ברמן. בשנת 1949 התמנה לחבר מועצה בסנאט של ברמן, ובשנת 1951 החל להרצות באוניברסיטת קלן. בשנת 1954 הצטרף אל השירות הדיפלומטי במשרד החוץ הגרמני ושימש כנציג גרמניה המערבית במועצת אירופה בשטרסבורג.
בשנת 1955 הצטרף אל מפלגת הCDU תחת הקאנצלר קונרד אדנאואר. בשנים 1969-1966 שירת כמזכיר המדינה במשרד הביטחון תחת הקאנצלר קורט גאורג קיזינגר, כאשר החל משנת 1968 שימש בנוסף כראש לשכת הקאנצלר.
בשנת 1972 נבחר קרסטנס לראשונה לבונדסטאג שם היה חבר עד לשנת 1979. בין השנים 1976-1973 כיהן כיו"ר הסיעה הפרלמנטרית של מפלגת ה-CDU. לאחר הבחירות הכלליות בגרמניה בשנת 1974 בה מפלגת הCDU זכתה ברוב גדול בפרלמנט נבחר קרסטנס לנשיא הבונדסטאג, תפקיד אותו מילא בשנים 1979-1976.
ב-23 במאי 1979 נבחר קרסטנס לכהן כנשיאה החמישי של גרמניה, תפקיד אותו מילא בין השנים 1984-1979, עת הוחלף על ידי ריכרד פון וייצזקר.