google/wiki40b huggingface dataset:
אליפות מיאמי הפתוחה

היסטוריה

הטורניר נוסד על ידי טניסאי העבר בוץ' באקהולץ (Butch Buchholz). כוונתו המקורית הייתה להפוך את הטורניר לגרנד סלאם הראשון של השנה (בזמנו אליפות אוסטרליה הפתוחה נערכה בחודש דצמבר), והוא כינה אותו "וימבלדון של החורף" (Winter Wimbledon). באקהולץ ניגש לארגוני ה-ATP וה-WTA, הציע לספק את הפרסים הכספיים בטורניר ולתת לארגונים אחוזים ממכירות הכרטיסים ומזכויות הטלוויזיה בעולם, בתמורה לקבלת הזכות לערוך את הטורניר למשך 15 שנים. שתי ההתאחדויות הסכימו.
הטורניר הראשון נערך בחודש פברואר 1985 במרכז הטניס הבינלאומי של לייבר (Laver’s International Tennis Resort) בדלריי ביץ', פלורידה. הטורניר חילק פרסים כספיים בשווי של 1.8 מיליון דולר, סכום שבאותה העת היה השלישי בגובהו (רק לטורנירי וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה היה פרס כספי גדול יותר).
ב-1986, הטורניר עזב את דלריי ביץ' ועבר לבוקה ווסט (Boca West), וב-1987 עבר שנית לקי ביסקיין, עיירת אי מול החוף של מיאמי. בשנת 1999 מכר באקהולץ את הטורניר לחברת IMG .
בשנת 2019 הטורניר עבר לאצטדיון הארק רוק במיאמי גארדנס, פרבר הנמצא מצפון-מערב לעיר מיאמי.

מאפייני הטורניר

פרט לארבעת טורנירי הגרנד סלאם, אליפות מיאמי הפתוחה היא אחת מהיחידות בסבבי הטניס המקצועניים (ה-ATP וה-WTA) שבה מתחרים בטורניר היחידים גם של הגברים וגם של הנשים יותר מ-64 שחקנים, וכן מהיחידות שאורכת יותר משבוע בודד. באליפויות היחידים מתחרים 96 שחקנים, ובאליפויות הזוגות מתחרים 32 צמדים. משך הטורניר כולו הוא 12 ימים.
נכון לשנת 2018, סך הפרסים הכולל שחולק בטורניר היה $15,945,070.
ג'ונתן אייזק

נעורים וקריירת מכללות

אייזק נולד בברונקס שניו יורק, בנה של ג'קי אלן ילידת סנט קיטס, ולו חמישה אחים ואחיות. בגיל 10 עבר עם משפחתו לנייפלס שבפלורידה. לאחר שנתיים בתיכון בעיר מגוריו עבר לבית הספר הבינלאומי בהוליווד שבפלורידה ובשנתו האחרונה למד בפנימיית הספורט אקדמיית IMG בבריידייטון שבפלורידה. 
בליגת המכללות שיחק בעונת 2016/2017 באוניברסיטת המדינה של פלורידה. הוא סיים את העונה עם ממוצע של 12 נקודות ו-7.8 ריבאונדים למשחק. בתום העונה נבחר לחמישיית שחקני העונה הראשונה בליגת ה-ACC אליה משתייכת פלורידה סטייט.

קריירת ה-NBA

בדראפט ה-NBA‏ 2017 נבחר במקום השישי על ידי אורלנדו מג'יק. פציעה בקרסולו הימני הגבילה את אייזק, ומנעה ממנו לשחק במשך רוב אותה עונה.
כפר עאנה

היסטוריה

השם כפר עאנה משמר ככל הנראה שם של יישוב עברי קדום ששכן במקום ונקרא "כפר אונו", והמשכו ביישוב הביזנטי "אונוס". בשנת 1577 הוא הוזכר בכתובים וב-1596 היה שייך לנחיית ירושלים ומנה 116 תושבים.
בראשית המאה ה-20 התפתח היישוב, ונפתחו בו שני בתי ספר. בשנת 1939 הוקם בסמוך היישוב היהודי כפר אונו על אדמות שנרכשו מתושבי הכפר. לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-3,020 תושבים, שהתיישבו בכ-450 בתים. שטח אדמות הכפר היה 17,353 דונם. הכפר נכבש על ידי חטיבת אלכסנדרוני במבצע חמץ, בסוף חודש אפריל 1948, תושבי הכפר לא התגוררו בו עוד ורוב בתיו נהרסו, למעט מסגד הכפר.
בשנים 1953-1950 הוקמו מעברות כפר ענא א' וב' בשטחי הכפר. המעברות שימשו בעיקר לקליטת עולים מעיראק שעלו במסגרת מבצע "עזרא ונחמיה". חלק מהעולים יושבו בבתים קיימים והאחרים התגוררו בצריפים ובאוהלים. מעברות דומות הוקמו גם בכפר הסמוך סקיה. בשנת 1955 צורף השטח של מרכז הכפר למועצה המקומית אור יהודה. על אדמותיו החקלאיות של היישוב הוקמו והתרחבו היישובים יהוד, נוה מונוסון, יגל, אחיעזר, גני יהודה וקריית אונו. 
בשנת 1960 התרחש במעברה רצח כפול.
בראשית שנת 2000 נהרסו רוב שרידי הכפר, ועל מקומם הוקמה שכונת מגורים חדשה, בתכנונו של האדריכל גרשון צפור, בשם "נוה רבין". אתר ארכאולוגי שנתגלה במקום, כוסה ומשמש כגן משחקים. במזרח אור יהודה עומדים על תילם מספר בתים מן הכפר ומרכז מסחרי עליו מתנוסס השלט "כפר עאנה". בעבר היה קיים רחוב בעיר בשם "כפר ענה".
קבוצת פליטים גדולה מהכפר עברה להתגורר בירדן, והיא משמרת קשרים בין תושבי הכפר. קשרים אלו כוללים מפגשים ותערוכות, ובשנת 2001 ערכו הפליטים את תערוכתם החמישית לזכר כפרם שחרב, אותה פתח עבדאללה השני, מלך ירדן.
נבחרת זמביה בכדורגל

משמעות הכינוי "Chipolopolo"

המשמעות המילולית של הכינוי הוא "קליעי הנחושת". הכינוי ניתן לנבחרת זמביה משתי סיבות. הראשונה היא שהנחושת היא התפוקה העצמית המיוצרת ביותר של זמביה. הסיבה השנייה היא מהירותם וכשרונם של שחקני נבחרת זמביה. זמביה, מדינה המתגאה בהיותה אחת המדינות בעלת תפוקת הנחשות ויצוא הנחושת מהגבוהות ביבשת אפריקה מתגאה גם בהישגיה של הנבחרת הלאומית ומכאן השילוב בין השניים.

אסון התעופה בגבון

בשנת 1993 אירע אסון אווירי קשה בו נהרגו כל שחקני הנבחרת, לאחר שהמטוס הצבאי בו טסו התרסק.
האסון התרחש ב-28 באפריל 1993 כאשר הנבחרת הייתה אמורה להמריא למשחקי מוקדמות מונדיאל 1994 בסנגל על מנת להתמודד על ההעפלה למונדיאל 1994 בארצות הברית. הטיסה מזמביה לסנגל דרשה שתי הפסקות תדלוק, הראשונה בקונגו והשנייה בליברוויל שבגבון. כבר בעצירת התדלוק הראשונה בקונגו ניצפו מספר בעיות במנוע המטוס, אך לא נעשה דבר על מנת לתקנן. לאחר שהמריא המטוס בפעם השלישית באותו היום, מנמל התעופה בליברוויל שבגבון, החל לעלות באש אחד ממנועי המטוס. הטייס, שהיה עייף לאחר שהגיע בטיסה ממאוריציוס, כיבה בטעות את המנוע השני, ובכך אזלו כוחם של מנועי המטוס, שהתרסק כ-500 מטרים מחופי גבון.
כל הנוסעים במטוס, 18 במספר, נהרגו בתאונה הקשה והידיעה  הגיעה לזמביה רק מספר שעות לאחר מכן. קפטן נבחרת זמביה, קאלושה בואליה, לא היה על המטוס מכיוון שבאותה עת הוא שיחק בפ.ס.וו. איינדהובן והיה אמור להמריא לסנגל היישר מהולנד.

נבחרת זמביה לאחר האסון

על נבחרת זמביה היה להשלים עוד משחק אחד בלבד במוקדמות מונדיאל 1994. כמו כן, גביע אפריקה לאומות היה צפוי להיערך חודשים מספר לאחר מכן, ועל הנבחרת החדשה והלא מנוסה היה נטל כבד מאוד. קאלושה בואליה וה"Chopolopolo" עבדו קשה על בניית הנבחרת מחדש. על הנבחרת הלאומית המתחדשת היה להשיג נקודה אחת בלבד במשחק החוץ האחרון שלה במוקדמות המונדיאל נגד נבחרת מרוקו בקזבלנקה, אך הנבחרת המתחדשת לא הצליחה לעמוד בציפיות, ונכשלה ברגעי האמת לאחר שהפסידה 1-0, ובכך נמוגו סיכוייה של להעפיל למשחקי המונדיאל.
בגביע אפריקה לאומות בשנת 1994, גברה הנבחרת כנגד כל הסיכויים על הקשיים שעמדו בפניהם, והציגה כדורגל חופשי והתקפי, כנראה אחת מתצוגות הכדורגל הטובות בהיסטוריה של הנבחרת, והעפילה עד למשחק הגמר. בגמר פגשה הנבחרת את נבחרת ניגריה. נבחרת זמביה שוב נכשלה ברגע האמת, והפסידה לנבחרת הניגרית בתוצאה 2-1. שחקני הנבחרת שבו לארצם כגיבורים לאומיים, למרות שלא זכו בגביע.
בשנת 2012 זכתה הנבחרת לראשונה בתולדותיה בגביע אפריקה לאומות לאחר שגברה על נבחרת חוף השנהב בתוצאה 8-7 בתום דו-קרב בעיטות עונשין (0-0 בתום הארכה).
ניגריה

פוליטיקה


ניגריה היא רפובליקה פדרלית נשיאותית המונה 36 מדינות וטריטוריה פדרלית אחת שבה שוכנת הבירה. נשיא המדינה נבחר בבחירות ישירות וכלליות מדי ארבע שנים, ורשאי לכהן לכל היותר שתי קדנציות. הפרלמנט, "האספה הלאומית", מורכב משני בתים: בית הנבחרים והסנאט. הסנאט כולל 109 צירים: שלושה מכל אחת מהמדינות ואחד נוסף מהטריטוריה הפדרלית, והם נבחרים לכהונה בת ארבע שנים. בית הנבחרים מונה 360 צירים, ובו מקבלת כל מדינה מספר צירים פרופורציונלי לגודל אוכלוסייתה.
לי-אלין בייקר

חיים אישיים

בייקר נולדה ב-13 במרץ 1972 וחייה בילדותה במוריי, קנטקי. היא נשואה למנהל בידור, קית' ג'יימס קאופמן. לזוג שני בנים, גריפין שנולד ב-2009 ובייקר ג'יימס שנולד ב-2012.
מורי ארקין

ביוגרפיה

ארקין נולד בשנת 1952 ברמת גן. הוריו לובה וזיאמה ארקין, אשר באו מרוסיה ב-1932, עסקו ברוקחות והיו בעלי בית מרקחת ברחוב לוינסקי בתל אביב. בשנת 1961, בשובו מקלן, יסד אביו את חברת "אגיס" (מלטינית: פעלתנות), שעסקה ביבוא תרופות לישראל.
כדובר רוסית, הוצב ארקין לשירות באגף המודיעין ביחידה 848 בסיני. שירת בתקופת במלחמת יום הכיפורים. בתחילת שנות ה-70 מת אביו, ומורי, אז חייל בן 19, קיבל לידיו את האחריות על החברה.
ארקין רכש תואר ראשון בארכאולוגיה ומקרא ולמד לתואר שני בפסיכולוגיה פיזיולוגית באוניברסיטת תל אביב ותואר שני בפילוסופיה של המדע. הוא פרסם בשנת 1997 מאמר ברבעון "Art Bulletin" בשם "ניתוח אינטרדיסציפלינרי של הפייטה מפירנצה של מיכלאנג'לו". בשנת 2003 הפיק דיסק משירי משוררים אותם הוא הלחין וביצעו אשתו, דוריס ארקין, לצד קרן הדר ואריק לביא. הוא עובד על דיסק נוסף משירי רחל המשוררת.
בשנת 2004 נמכרה "אגיס" לחברת התרופות האמריקאית "פריגו" בסכום של 831 מיליון שקל. באוקטובר 2005 רכש מניות בחברת בזק בסך 170 מיליון דולר. בשנת 2007 מכר אותן לשלמה נחמה ב-470 מיליון דולר.
ארקין מחזיק ב-1.5% מבנק הפועלים ובנק לאומי והיה בשנים 2010 עד 2013 הבעלים של הפועל רמת גן בכדורגל, אותה רכש לאחר שנקלעה לחובות. הוא בעל אחזקות בכעשרים חברות המפתחות ציוד רפואי ותרופות.
בשנת 2015 הטילה עליו רשות המיסים לשלם כופר בסך 10,000 ש"ח, משום "שנחשד באי-דיווח על מימוש אופציות בשנים 2006–2010 ללא הצדק סביר".
ב-2017 נודע כי ארקין השקיע כ-90 מיליון ש"ח עבור 5.6% בקבוצת ביטוח ישיר. 
בשנת - 2019 רכש ארקין את אחזקותיה של קרן פימי בחברת נובולוג. נכון לסוף שנת 2019 מחזיק ארקין כ-12% מחברת נובולוג.
ב-2016 העריך פורבס את הונו של ארקין ב-1.3 מיליארד דולר.
ארקין נשוי לדוריס, פסיכולוגית, וגר בכפר שמריהו. הוא אב לשלושה ילדים: ניר, לשעבר אלוף ישראל לנוער בסקווש וכיום שחקן בנבחרת ישראל; איתי, לשעבר שוער הפועל רמת גן בכדורגל; וקרן.
כנף הגנת שמים

היסטוריה

אגד צפון 168 כלל, בעבר, את הגדוד 947 "גולן" והגדוד 66 "רם" ממערך נ"מ מתנייע (גנמ"מ). 
גדוד 66 הוקם ב-1 באפריל 1971.
גדוד 947 הוקם במאי 1974, בעקבות לקחי מלחמת יום כיפור, הורכב מ-3 סוללות: 2 סוללות וולקן (מחבט) וסוללה אחד של סטינגר. 
משנות ה-80 הפעילו הגדודים את מערכות נשק מחבט, חובט וטילי כתף מסוג סטינגר (ברקן) .
בסוף ספטמבר 2009 הגדוד 947 נסגר. עם סגירתו של הגדוד, הסתיימה תקופת הפעלתם של טילי כתף מסוג סטינגר (ברקן) בחיל האויר. נפתח מחדש כיחידת 947 המפעילה מערכת כיפת ברזל.
גדוד 66 הוסב לגדוד פיקוד העורף ב-9 אוגוסט 2012 וקיבל מספר 668.
עוגת פירות

עוגת פירות היא עוגה שבין רכיביה כלולים פירות משומרים או מיובשים, ולעיתים גם אגוזים, תבלינים או אלכוהול. כל עוגה שמכילה פרי כרכיב יכולה להיחשב אם כן כעוגת פירות. עוגות אלו לרוב מוגשות בחתונות ובחגיגות חג המולד. הודות לטעמן העשיר, עוגות אלה לרוב מוגשות לחוד ללא תוספות כגון קצפת או חמאה.

היסטוריה

המתכון הקדום ביותר לעוגת פירות נמצא ברומא העתיקה והוא כלל רימונים, אגוזים, וצימוקים שעורבבו בתוך מחית שעורה. בימי הביניים, דבש, תבלינים ופירות משומרים נוספו למתכון. 
לאחר מכן סוגים שונים של עוגות פירות החלו להופיע ברחבי אירופה. המתכונים השתנו רבות ממדינה למדינה עם השנים, שכן הם היו תלויים ברכיבים שהיו זמינים באותה תקופה וכן שבאזורים מסוימים הכנסייה אסרה להשתמש בחמאה בתקופת הצום. האפיפיור אינוקנטיוס השמיני (1492-1432) התיר את השימוש בחמאה במסמך כתוב שנודע בשם "מכתב החמאה" בשנת 1490, במכתב הוא אישר לתושבי סקסוניה להשתמש בחלב ובחמאה עבור עוגת פירות גרמנית בשם סטולן. 
החל מהמאה ה-16, סוכר שהגיע מהמושבות האמריקאיות (יחד עם התגלית שריכוז גבוה של סוכר עוזר לשמר פירות) הוביל לעודפים של פירות משומרים, כתוצאה עוגת הפירות נהייתה זולה יותר ואהודה יותר.
אמיץ הכלב הפחדן

העלילה

הסדרה מספרת על כלב ביגל פחדן הנקרא באופן אירוני בשם אמיץ. אמיץ מאומץ על ידי אישה זקנה מלאת חום ואהבה בשם מיוריאל בג. מיוריאל מצאה אותו בסמטה כשהיה צעיר יותר, אחרי שהוא ברח מוטרינר משוגע בשם דוקטור אייזניק, שהטיס את שני הוריו לחלל. מיוריאל נשואה ליוסטס, איש זקן, עצבני, זעפן, אנוכי וחמדן שאינו אוהב את אמיץ (אך לעיתים נדירות מפגין כלפיו רחמים). שלושתם גרים בחווה באמצע העיירה המכונה "אמצע שום מקום" וממוקמת בקנזס, והפנאי האהוב עליהם הוא צפייה בסרטי שחור לבן ישנים של אימה ומדע בדיוני. בכל פרק, אמיץ מציל את משפחתו ומגן עליה מפני המפלצות והיצורים המוזרים שחיים באזור העיירה ומנסים להרוס את חייהם. אמיץ, כנאמר, מציל את השניים אך רוב הפעמים יוסטס לכאורה לא מצליח לשרוד ולכן ישנן שתי אפשרויות לכך: ייתכן ונעדר, או שמוצג בתור שקית/כוס עם חומר מסוים (כמטאפורה לשרידים), ובפנים משקפיו. שמו האירוני של אמיץ למעשה מסמל את אופיו המיוחד - הוא כלב הסובל מפוביות רבות ומצליח, למרות הכל, להוכיח שהוא יכול להתגבר עליהן. כלומר, הוא פחדן אבל בעל אומץ להתגבר על פחדיו.
גורדון קורמן

ביוגרפיה

קורמן נולד במונטריאול, קוויבק, קנדה, שם התגורר עד 1970. הוא גדל בטורנהיל, אונטריו רק מצפון לטורונטו, אונטריו השתתף גרמנית מילס ספר ציבורי ותיכון ציבור Thornlea בית ספר התיכון ב טורנהיל, אונטריו. לאחר מכן הוא עבר לארצות הברית כדי ללמוד בקולג' באוניברסיטת ניו יורק, שם למד קולנוע-כתיבת הסרט. קורמן קיבל תואר ראשון באמנות מאוניברסיטת ניו יורק בשנת 1985. עם תואר בכתב חזותי דרמטי קטין ראינוע וטלוויזיה.

קריירה

קורמן כתב את ספרו הראשון כשהיה בן 12 שנים. בעת שהיה במחנה הספר מילס הציבור הגרמני, מורה לאנגלית בכיתה ז 'שלו, המילטון, היה מאמן אתלטיקה שמצא את עצמו מלמד אנגלית בפעם הראשונה. המילטון שדרש מתלמידיו לכתוב רומן במהלך הסמסטר, והמחאה זה הפכה כתב היד של הספר הראשון של קורמן, זה לא יכול להיות שזה קורה באולם מקדונלד, הספר הראשון הול מקדונלד שלו (ברונו Boots) בסדרה. 
קורמן היה לפקח מועדון הקריאה Scholastic החצים בכיתה; לאחר השלמת המשימה, הוא שלח בדואר את כתב היד שלו ל-Scholastic. זה לא יכול להיות שזה קורה בבית מקדונלד הול פורסם בהוצאת Scholastic בשנת 1978 כאשר קורמן היה רק בן 14 שנים. לפני לימודיו בתיכון בטורנהיל, אונטריו, קורמן כתב ופרסם חמישה ספרים. 
קורמן כתב יותר מ-80 ספרים אשר נמכרו יותר מ -17 מיליון עותקים קריירה, אשר נמשכה שלושה עשורים.
אוסקר שומסקי

חייו

אוסקר שומסקי החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שלוש. הופעתו הראשונה בקונצרט הייתה בגיל שבע, עם תזמורת פילדלפיה בניצוח לאופולד סטוקובסקי, שהצהיר כי הוא "הגאון המדהים ביותר ששמעתי מעודי". פריץ קרייזלר גילה עניין מיוחד בילד, שניגן את הקדנצות של קרייזלר לקונצ'רטו לכינור של בטהובן אחרי שלמד אותן משמיעה. שומסקי היה תלמידו של ליאופולד אאואר משנת 1925 ולמד במכון קרטיס למוזיקה משנת 1928 עד 1936. בשנת 1939 הצטרף לתזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בניצוח ארטורו טוסקניני. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת בצי של ארצות הברית.
שומסקי ניגן בכינור סטרדיוואריוס משנת 1715, המכונה "הדוכס מקיימברידג'", שהיה שייך בעבר לפייר רוד. בכינור זה הקליט שומסקי את מכלול 24 הקפריצ'י של רוד. 
שומסקי לימד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, בקונסרבטוריון פיבודי בבולטימור, באוניברסיטת ייל ומשנת 1953 בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק. בשנים 1959–1967 היה שותף לניהול  פסטיבל סטראטפורד באונטריו עם הפסנתרן גלן גולד, שעמו ניגן בקביעות בפסטיבל וערך כמה הקלטות לטלוויזיה. בתקופה זו הופיע דרך קבע כסולן עם התזמורת האמריקאית. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה ב-1959 עם תזמורת הפסטיבל הלאומי הקנדי ובשנים הבאות ניצח על תזמורות שונות בארצות הברית. בראשית שנות ה-60' הצטרף ל"קבוצת באך אריה". בשנת 1965 קיבל את פרס קרן פורד.
שומסקי חזר להופיע בקונצרטים ולהקליט בשנת 1981 וניגן בארצות הברית ובבריטניה לראשונה אחרי 30 שנה.
אוסקר שומסקי הקליט את הסונאטות לכינור סולו אופוס 27 של איזאיי ואת הסונאטות והפרטיטות לכינור סולו של באך, את הקונצ'רטו לכינור של בטהובן, קונצ'רטי של באך ושל מוצרט וכן את הסונאטה לוויולה של ברהמס. רבות מהקלטות אלה לא הועברו לתקליטורים.
כנרים רבים רואים בשומסקי את אחד הכנרים הגדולים של המאה ה-20; דוד אויסטרך הגדיר אותו "אחד מגדולי הכנרים בעולם" ומילון גרוב החדש אומר עליו: "הוא היה נגן בעל טכניקה וירטואוזית, סגנון טהור וטעם מעודן; אך הוא מעולם לא חתר להכרה כסולן והעדיף להתמקד בהוראה, בנגינת מוזיקה קאמרית ובניצוח."
ג'יי ג'ונסון

ביוגרפיה

ג'ונסון נולד בניו יורק, בנם של ג'יי ונורמה. כמו אביו הוא קרוי על שמו של מנהיג שבט אפריקאי שפגש סבו בליבריה. הוא בעל תואר ראשון ממכללת מורהאוס באטלנטה ותואר במשפטים מאוניברסיטת קולומביה. עבד בפירמת עורכי הדין Paul, Weiss, Rifkind, Wharton & Garrison בניו יורק ובשנים 1989 עד 1991 כעוזר התובע במחוז הדרומי של ניו יורק. לאחר מכן חזר לפירמת עורכי הדין והתמנה לשותף ב-1994.
באוקטובר 1998 מונה ליועץ המשפטי של חיל האוויר האמריקאי, בתקופה זו עסק בהשלכות המשפטיות של מבצע כוח מאוחד שכללו הפצצות רבות היקף על הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. שירת בתפקיד עד 2001, על שירותו זכה בעיטור השירות האזרחי המצוין.
בפברואר 2009 מונה על ידי הנשיא ברק אובמה ליועץ המשפטי של מחלקת ההגנה. בתפקיד זה היה ממובילי מדיניות ארצות הברית בתחום הלוחמה בטרור שכללה שימוש נרחב בסיכולים ממוקדים, בעיקר מהאוויר. כמו כן היה יושב ראש משותף של צוות לבחינת השפעות החוק לביטול מדיניות אל תשאל, אל תספר.
באוקטובר 2013 אושר מינויו למזכיר ביטחון המולדת והוא נכנס לתפקידו בדצמבר 2013.
הדור השני - דברים שלא סיפרתי לאבא

סרט אנימציה

בשנת 2015 החלה הפקתו של סרט אנימציה המבוסס על הספר.
תמיר פרדו

קורות חיים

פרדו נולד בירושלים. אביו עלה לארץ מטורקיה. הוא שירת בצה"ל כקצין קשר בסיירת מטכ"ל ושימש במהלך מבצע יונתן כקשר האישי של מפקד המבצע, יוני נתניהו. בהמשך שירת כקצין קשר של יחידת שלדג.
בשנת 1980 הצטרף לשורות "המוסד" ומילא תפקידים טכנולוגיים, תחת פיקודו של עוזי ארד, לאחר שהשתתף בהצלחה בשליחות מבצעית. בהמשך קוּדַם, ושימש בתפקידים מבצעיים שונים. במהלך שירותו במוסד זכה בשלושה פרסי ביטחון ישראל אישיים. בשנת 1998 עמד בראש ועדת הבדיקה לאחר ההתנקשות הכושלת בפעיל חמאס ח'אלד משעל. לאחר תפיסת סוכני המוסד במהלך פעילות מבצעית בשווייץ ופרישתו של ראש האגף האחראי למבצע, מונה פרדו לראש אגף "נביעות" (המוכר גם בכינוי "קשת"), הממונה על איסוף מודיעין אלקטרוני, גם באמצעות הטמנת מכשירי ציתות בארצות שאינן מדינות יעד. ב-2002, עם מינויו של מאיר דגן לראש "המוסד", מונה פרדו לאחד משני סגניו (במקביל לחגי הדס), ופיקד על המנהלת המבצעית של הארגון, שתחתיה פועלים האגפים והיחידות המבצעיות שלו.
ב-2006 הושאל לצה"ל בדרגת תת-אלוף, תחילה כמדריך במכללה לביטחון לאומי, ובהמשך כיועץ למטה הכללי בתחום המבצעים, בעיקר באזור פיקוד הצפון. במלחמת לבנון השנייה היה חלק מצוות בראשותו של תא"ל טל רוסו, שיזם, תכנן ופיקד על מבצעים מיוחדים נגד חזבאללה בעומק לבנון, ובהם מבצע חד וחלק.
בסוף 2007 חזר לשמש כסגנו של ראש המוסד מאיר דגן וראש מנהלת המבצעים של הארגון. שירת בתפקיד זה עד להתפטרותו ביוני 2009, לאחר שכהונתו של דגן הוארכה בשנה נוספת. לאחר פרישתו עבד בחברה שבשליטת נעם לניר, העוסקת במתן שירותי תיירות מרפא, והוא מחזיק בכ-2% ממניותיה.
ב-6 בינואר 2011 החל לכהן כראש המוסד, וסיים את כהונתו ב-6 בינואר 2016. נושא מרכזי שבו עסק "המוסד" בתקופתו, כמו בתקופת קודמו, היה תוכנית הגרעין האיראנית, ובכלל זה היערכות לתקיפת מתקני הגרעין באיראן.
לאחר פרישתו נמנה עם מייסדי חברת XM Cyber, העוסקת בהגנת סייבר, והוא נשיאה.
פרדו בוגר אוניברסיטת תל אביב במדעי המדינה ובהיסטוריה.
הוא נשוי לעמרית, קלינאית תקשורת, ואב לבת ובן. מתגורר בנירית.
אוטראדנויה

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
העיר איבנובסקאיה, ששכנה בשטח אוטראדנויה, אוזכרה לראשונה במפקד האוכלוסין של נובגורוד משנת 1500. היא כללה שמונה כפרים ועשר אחוזות.
במפת אינגריה משנת 1676, שנערכה על ידי המודד אוגוסט ברגנהיים בשנת 1827, באתר של העיר המודרנית מופיעים הכפרים טושינה ופיאג'וקיבי.
שטחי העיר איבנובסקאיה נודעו מאז 1708 כאזור נופש עבור תושבי העיר סנקט פטרבורג.
פורדלנדיה

רקע

בראשית המאה ה-20, טרם גילוי הגומי הסינתטי, היה הגומי הטבעי המקור היחיד לייצור מוצרי גומי, ביניהם צמיגים עבור תעשיית הרכב המתפתחת. הנרי פורד רצה ליצור עבור חברת פורד שהקים מקור אספקה שוטף של גומי שלא יהיה תלוי במונופול הבריטי על אספקת הגומי. לשם כך תיכנן להקים מטעים בהם יוכל לייצר גומי. פורד ניהל משא ומתן עם מושל מדינת פארה בברזיל וקיבל לידיו שטח של 2.5 מיליון אקר, בתמורה ל-9 אחוזים מן הרווחים שיווצרו.

הקמת העיר

העבודות להקמת העיר החלו ב-1926. באזור לא היו דרכים ונהר הטפז'וס היה הדרך היחידה להגיע לאזור. העיר נבנתה כך שהיה אזור לפועלים הברזילאים ואזור מגורים למנהלים האמריקאים. בעיר נבנו בית חולים, בית ספר, ספריה ומגרש גולף. שאר הציוד לעיר נשלח בשתי אוניות ובשנת 1928 הסתיימו העבודות להקמת העיר. לצורך גיוס עובדים נפתחו משרדים במנאוס ובבלם תוך הבטחת שכר טוב לפועלים.

החיים בעיר

יום העבודה במטעי הגומי החל בשעה 5 בבוקר ונמשך עד הצהריים כיוון שבשעות החום הלטקס מתפזר בעץ ומקשה על תהליך מיצויו. 
פורד שאף להנחיל לבריזלאים "ערכים אמריקאים", דבר שהתאפיין בסגנון בניה אמריקאי ובסדרת חוקים נוקשים: אלכוהול, טבק, נשים וכדורגל היו אסורים. מפקחים היו עוברים בין בתי הפועלים ומוודאים שהכללים נשמרים. לפועלים במטעים ניתן מזון אמריקאי שהיה בלתי מוכר עבורם כמו המבורגרים ומזון משומר.
הברזילאים התנגדו לכללים אלו ומוצרים שונים הוברחו לעיר בניגוד לנהלים. כמו כן הוקמה עיירה קטנה במרחק של 8 קילומטרים מהעיר בה היו ברים ובתי בושת. בשנת 1930 פתחו הפועלים הבריזלאים במרד במחאה על המזון המסופק להם. המורדים הבריחו את המנהלים האמריקאים אל הג'ונגל וניתקו קווי טלפון. לאחר מספר ימים הגיע למקום הצבא הברזילאי והמרד הסתיים תוך הבטחה לשיפור המזון.

כישלון הפרויקט

חברת פורד לא התייעצה עם מומחים לגידול עצי גומי. בנוסף, למנהלים האמריקאים בעיר לא היה כל ניסיון בחקלאות טרופית. החברה נטעה מטעים נרחבים וצפופים של עצי גומי. העצים נדבקו בשידפון העלים הדרום אמריקאי, סוג של פטריה הפוגעת בעצי גומי. צפיפות המטעים איפשרה לפטריה לדלג מעץ לעץ בקלות, ובמהרה נדבקו כל העצים בפטריה. עד שנת 1934 נטשה פורד את העיר.
במהלך מלחמת העולם השנייה התגלתה הדרך ליצור המוני של גומי סינתטי והביקוש לגומי טבעי ירד, דבר שהקטין עוד את כדאיות הפרויקט. ב-1945 מכר הנרי פורד השני, נכדו של הנרי פורד, את האדמה עליה הוקמה העיר בחזרה לממשלת ברזיל.
עד שנות ה-70 נעשו במקום ניסיונות בחקלאות טרופית על ידי משרד החקלאות הברזילאי, אולם בסופו של דבר ננטשה העיר כמעט לגמרי. כ-90 תושבים המשיכו להתגורר בעיר הנטושה. במחצית השנייה של העשור הראשון של המאה ה-21 חלה עליה במספר התושבים כשרבים הגיעו לעיר והתיישבו בבתים הנטושים. נכון ל-2017 מתגוררים בעיר כ-3,000 תושבים.
וילהלם אולקס

קריירה מוקדמת

אולקס נולד ב-15 ביולי 1880 בברמרהאפן שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1899 התגייס פצל לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-24 (הולשטיין), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר אולקס ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1922 הועלה אולקס לדרגת מיור, ובשנת 1924 מונה למפקד סוללה 4 ברגימנט הארטילריה ה-2 (הפרוסי), ולאחר מכן מונה לקצין מטה בפיקוד התותחנים ה-2. בשנת 1926 מונה למפקד הגדוד ה-4 ברגימנט הארטילריה ה-6 (הפרוסי), וב-1 באפריל 1928 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בסוף 1928 מונה לראש מטה רגימנט הארטילריה ה-2 (הפרוסי), וב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1931 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-2 (הפרוסי), וב-1 באוקטובר 1933 מונה למפקד פיקוד התותחנים ה-6, והועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באוגוסט 1935 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד פיקוד הרגלים ה-2. ב-15 באוקטובר 1935 מונה אולקס למפקד הדיוויזיה ה-12, וב-1 באוקטובר 1936 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. ב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד הקורפוס ה-11, וב-31 במרס 1939 נאלץ לפרוש מתפקידו עקב התנגדותו למפלגה הנאצית.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה מונה אולקס למפקד הקורפוס ה-10, ופיקד עליו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה השמינית במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-15 באוקטובר 1939 מונה אולקס למפקד מפקדת משמר הגבולות דרום בקרקוב, אך הודח מתפקידו בתחילת 1940 בעקבות התנגדותו לצעדים שנעשו כנגד האוכלוסייה האזרחית. ב-20 ביוני 1940 מונה אולקס למפקד המחוז הצבאי ה-1 בפוזן, וב-30 באפריל 1941 פרש מתפקידו.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התגורר אולקס בברמן, עד למותו ב-26 ביוני 1959.
פלנטריום אדלר

היסטוריה

הפלנטריום נוסד בשנת 1930 על ידי הפילנתרופ מקס אדלר, בסיוע פיליפ פוקס, המנהל הראשון של הפלנטריום. הפלנטריום ממוקם, יחד עם מוזיאונים מפורסמים נוספים, על הגדה של ימת מישיגן בקמפוס המוזיאונים של שיקגו.
הפלנטריום מכיל יותר מ-35,000 רגל מרובעת של מוצגים, הכוללים דגמי מאזניים של מערכת השמש, מכשירים אסטרונומיים עתיקים ומסכים אינטראקטיביים. האוספים ההיסטוריים של מכשירים אסטרונומיים וספרים נדירים המצויים במוזיאון נחשבים כמשובחים בעולם.
מוזיאון אדלר הוא היחיד בעולם המכיל שני אולמות פלנטריום בגודל מלא. מאז פתיחת המוזיאון בשנת 1930, המבקרים זוכים לצפות בהדגמות של שמי הלילה באולם פלנטריום סקיי ההיסטורי. הכיפה של האולם נראית בבירור למתבונן מחוץ למוזיאון. מקרן ה-Zeiss המצוי בפלנטריום מסוגל לשחזר במדויק תנועה של כל היבט בשמי הלילה. ב-1999 הרחיב המוזיאון את מרחב התצוגה הקיים, והוסיף את קולנוע ה StarRider - סביבה דיגיטלית מלאה המונעת בטכנולוגית סימולציה מתקדמת. בנוסף למופעים חינוכיים, מוצג בקולנוע מופע מוזיקלי המכיל אנימציה דיגיטלית.
הפלנטריום ממוקם בקרבת מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע והאקווריום של שיקגו והשלושה מכונים לרוב "קמפוס המוזיאונים".
עבודה והגנה

היסטוריה

היוזמה הראשונית להקמת האנדרטה הייתה של אריה גרשט, שלחם לצד צ'יזיק בקרב בחולדה. על ארגון העשייה היה מופקד הועד הפועל של ההסתדרות, שאנשיו עמדו בראש ועדה מיוחדת מטעם המוסדות הלאומיים, הקרן הקיימת והסתדרות העובדים.
בשנת 1929, לאחר שובה מצרפת, הוזמנה לישנסקי, בתמיכתו של יצחק בן צבי, לעצב את האנדרטה. האדריכל פריץ קורנברג יצר הצעה לעיצוב האתר כמאוזוליאום מפואר, בצורה של חצי גורן, אולם הצעה זו לא מומשה לבסוף. 
האבן נחצבה באזור בית צפאפה במשקל של כ-40 טונות. העברת האבן היוותה משימה חסרת תקדים בהיסטוריה של האמנות בארץ ישראל ולישנסקי נאלצה לנסר את האבן לשניים, לאחר שלא הצליחה לגרור את האבן בשלמותה בעזרת עגלות או טרקטורים.
בשנת 1930 או 1931 החלה לישנסקי לעצב את האנדרטה במקומה בחולדה. באותה עת התגוררה באוהל ביחד עם חברי קבוצת "גורדוניה". בשנת 1932 נערך בחולדה כינוס סביב הקבר והאנדרטה הלא גמורה. באותה עת הוטמנה בקבר גם "מגילת המצבה" המספרת את סיפור נפילתו של צ'יזיק ואף קושרת בין הקמת האנדרטה לאנדרטת "האריה השואג" בתל חי, שגם בה מונצחת שרה צ'יזיק, אחותו של אפרים. האנדרטה נחנכה בשנת 1937 בטקס שבו נאמו גם רחל ינאית ויצחק בן צבי.

תיאור ופרשנות

האנדרטה "עבודה והגנה" נחצבה בשני גושי אבן גיר בגובה של 3 מטרים ובה מופיעות שלוש דמויות. שתיים מן הדמויות הן האחים שרה צ'יזיק ואפרים צ'יזיק. קיימת מחלוקת בקשר לזיהויה של הדמות השלישית. נירית שלו-כליפא הציעה במאמרה על האנדרטה כי זו היא דמותו של בנימין מונטר.
סגנון הפיסול של האנדרטה משלב דימוי ריאליסטי עם אקספרסיביות בעיצוב הדמויות. הדמויות מגיחות מן הסלע ואינן מופרדות ממנו, בהשפעה של עבודתו של אוגוסט רודן. בעיצובה משקפת האנדרטה אוטופיה ציונית בשילוב שבין גאולת האדמה לבין הגנת המולדת.
חוסה מריה בסנטה

קריירה

בסנטה החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 2003, במועדון הארגנטינאי אסטודיאנטס. ב-2006 עבר לאולימפו דה באיה בלנקה, אשר התמודדה בליגת המשנה. באותה העונה סייע לאולימפו לזכות בטורניר ה"אפרטורה" (Apertura) ובטורניר ה"קלאוסורה" (Clausura) ובכך להבטיח את עלייתה של אולימפו לליגת העל הארגנטינאית.
ב-2007 חזר לשחק באסטודיאנטס למשך עונה אחת.
ביוני 2008, נמכר בסנטה למונטריי מליגת העל המקסיקנית לבקשתו של מנהלה המקצועי. מאז, זכה עם מונטריי באליפות טורניר הפתיחה ב-2009 ו-2010, ו-3 פעמים בליגת האלופות של CONCACAF בין השנים 2010-2013.
בקיץ 2014 חתם בקבוצה האיטלקית פיורנטינה.