הגרדום (סרט)

עלילה

ב-29 באוקטובר 1993 העלה בית הספר התיכון "ביאטריס" שבעיירה ביאטריס, נברסקה , מחזה בשם "הגרדום", שעלילתו מתרחשת בתקופת הרנסאנס האנגלי ובמרכזה פושע נמלט בשם "אוגוסט" ואהובתו בת האצולה "מרי". בעת סצנת הוצאתו להורג בתלייה של "אוגוסט", לעיני הורי התלמידים מתרחשת על הבמה תאונה שבעטיה נחנק ומת הנער צ'ארלי גרימל, שגילם את "אוגוסט". בעיירה נפוצה אמונה תפלה שרוחו של צ'ארלי גרימל חיה בין כותלי בית הספר ואמירת שמו מזמנת מזל רע. עשרים שנה אחר כך מחליט בית הספר להציג את המחזה בשנית. בתפקיד "אוגוסט" משחק ריס האוזר. ריס אמנם שחקן תיאטרון גרוע, אך פרש מקבוצת הפוטבול למגינת לבו של אביו ריק, והצטרף למחזה כדי להתקרב למושא אהבתו, פפייפר רוס אשר יזמה את העלאת המחזה מחדש, משמשת עוזרת במאי ומגלמת את "מרי". בחזרות נוכחת אישה בודדה המספרת שהיא השתתפה בהצגה בשנת 93'.
חברו הטוב של ריס, ריאן שוס, אחראי על תיעוד ההכנות להצגה ומאחורי הקלעים. משום שהוא מסתייג מהמצלמה שבתא התאורה באולם, ריאן משתמש במצלמת הווידאו הפרטית שלו. ריאן לועג למחזה ולמאמציו של ריס לרצות את פפייפר. הוא מוצא שדלת הכניסה אל מאחורי הקלעים מקולקלת ולא ננעלת, ומציע להתגנב ולחבל בתפאורה כדי לסכל את ההצגה ובכך לחסוך מריס מבוכה על הבמה, וריס יוכל לנחם את פפייפר כשהיא תגלה שהמחזה ירד לטמיון. חברתו של ריאן, קסידי ספילקר, מתלהבת מהרעיון ומתעקשת להצטרף אליהם. עם ערב מתגנבים השלושה אל הבמה ומתחילים לפרק ולשבור אביזרי התפאורה לאורה של המצלמה של ריאן. לפתע נכנסת פפייפר שראתה את מכוניתו של ריס במגרש החנייה. ריס מתרץ את הימצאותם במקום בכך שחבריו באו לעזור לו להתאמן על התפקיד. ביודעם שהם לא יכולים להמשיך במעשיהם בנוכחות פפייפר, כולם פונים לצאת מהמקום, אך להפתעתם הדלת המקולקלת נעולה. בנוסף לכך, אין קליטה בטלפונים הסלולריים שלהם. קסידי מאבדת עשתונות, מתוודה על כוונתם להרוס את התפאורה, ופפייפר רותחת מזעם. הארבעה חוזרים לבמה, מגלים לתדהמתם שיד נעלמה החזירה את אביזרי התפאורה למקומם, ומוצאים שכל הדלתות נעולות וקווי הטלפון במשרד בית הספר מנותקים. בחפשם דרך לצאת, הם נקלעים לחדר באגף ישן בבניין, שם פועל מכשיר טלוויזיה המקרין סרטון רפאים ובו כתבת חדשות אודות מותו של צ'ארלי גרימל. בכתבה מרואיינת האישה מהאולם ששמה אלקסיס ג'ויס, והייתה חברתו של צ'ארלי. ריס מזהה בתלמידים-שחקנים משנת 1993 את אביו. הוא חוטף את המצלמה מריאן ורץ לבדוק תמונה קבוצתית התלויה בבית הספר למזכרת מאז, ושתי הבנות ממהרות אחריו. מתברר שריק האוזר, אביו של ריס, היה אמור לגלם את "אוגוסט", ואילו צ'ארלי לוהק לתפקיד התליין. ריק נתקף חרדת במה, הודיע שהוא חולה, וצ'ארלי החליפו ברגע האחרון בתפקיד "אוגוסט". מכאן, שריק אשם במותו של צ'ארלי.
בינתיים, ריאן נותר לבדו בחושך כשברשותו הטלפון שלו בלבד. בחפשו אחר חבריו, הוא מגיע לחדר תחזוקה ובו שאריות אוכל וכוס קפה,  ומה שנראה כצללית גופתו של דייוויד, שרת בית הספר, תלויה בחבל. הוא בורח מבוהל, מוצא את חבריו וכועס על ריס שלקח לו את המצלמה. בעוד הבנים מחליפים האשמות הדדיות, חבלי מערכת ההנפה של הבמה נעים מאליהם. אחר כך נשמעים על תקרת העץ מעליהם צעדים שעוצרים מעל קסידי. היא מתחילה להיחנק, נמשכת למעלה ללא סיבה נראית לעין, וכשקסידי נופלת חזרה, על צווארה נראים סימני שפשוף של חבל והיא בפאניקה מוחלטת. פפייפר מוצאת אשנב אוורור גבוה שאולי יוכלו לצאת דרכו. ריאן המפוחד מתריס בקול כלפי רוחו של צ'ארלי ומבהיל את החבורה. כשהוא מטפס על סולם אל האשנב, כוח מסתורי מטיח אותו חזרה לרצפה ורגלו נשברת. כשהשלושה יוצאים לחפש דבר מה לטפל ברגל השבורה, הדלת נטרקת וננעלת מאחוריהם, כשריאן הסובל נשאר לבד. הם שומעים חבטה מבפנים, וכשהדלת נפתחת לבסוף, ריאן נעלם ורק הטלפון שלו נמצא, כשבו מצולם סרטון: אחרי שהדלת נטרקה, הופיעה דמות תליין המחזיק לולאת חבל, ומיד אחר כך ריאן נמשך כלפי מעלה בצווארו בחבל ממערכת ההנפה ונעלם. ריס הולך לחפש יציאה דרך חלון ומשאיר את פפייפר עם קסידי המבועתת. לפתע הטלפון שלו מצלצל מתוך אחד מתאי המלתחה, פייפר שומעת את הצלצול ומצטרפת אליו. הוא רואה שאביו מתקשר, מצליח לפרוץ את התא, אך כשהוא עונה לטלפון נשמע רעש לבן, וקולו שלו אומר שורות מהתפקיד במחזה. קסידי נשארת לבדה בוכה כשסימני החבל על צווארה הולכים ומחמירים. לפתע מופיע מאחוריה לרגע התליין מהמחזה. לולאת תלייה מונחת סביב צווארה וגוררת אותה אל מחוץ לאולם. כשריס ופפייפר חוזרים לחפש את קסידי, הם מוצאים רק נעל שלה.
ריס מביע באוזני פפייפר חרטה על שהסכים להשתתף במחזה, והיא מתנצלת על שביקשה זאת ממנו (מכאן מובן שפפייר בעצמה הזמינה את ריס לשחק את דמות אוגוסט). השניים מפעילים את מערכת אזעקת השריפות בתקווה שהמשטרה תגיע. לפתע התליין מופיע ורודף אחרי ריס ופפייפר שנמלטים אל עליית הגג ומוצאים את גופותיהם התלויות של ריאן וקסידי. כעבור כמה דקות נפסק צליל האזעקה, והשניים סבורים שהשוטרים הגיעו וכעת עליהם לחזור למטה. הם חוזרים אל הבמה, אך אין איש. להפתעתם הם רואים את דלת היציאה לחצר פתוחה ורצים החוצה, בטוחים בהצלתם. ריס יוצא ראשון אך שומע את פפייפר נחנקת תוך קריאות לעזרה, חוזר פנימה ומוצא את פפייר כורעת על הבמה. לפתע נדלק זרקור לעברם. ריס מבין שהתליין הוא רוחו של צ'ארלי המאלץ אותם לשחזר את סצנת פרידת "אוגוסט" ו"מרי" לפני ההוצאה להורג, ועליו למות כדי להציל את פפייפר, כפי ש"אוגוסט" מת. הוא עולה לגרדום, מניח את הלולאה על צווארו ודוחק בה ללכת, אך לזוועתו היא ממשיכה לשחק את תפקיד "מרי" וקוראת לו "אוגוסט". צ'ארלי בתלבושת התליין, עולה מאחורי ריס, מפעיל את ידית הגרדום ותולה את ריס למוות. אחר כך הוא מצטרף אל פפייפר העומדת בקדמת הבמה. שניהם קדים לאולם, שם יושבת אלקסיס הנעמדת על רגליה ומוחאת כף. הזרקור המופנה אל הבמה כבה.
שני שוטרים נכנסים לביתה של פפייפר, אחד מהם קורא בשמה באקדח שלוף, ללא מענה. על הקירות תלויים תצלומים משפחתיים שמהם עולה כי פפייפר היא בתם של אלקסיס וצ'ארלי גרימל. השוטר נכנס לחדר שני שעל קירותיו מצוירים פרטי תפאורה מהמחזה, תלויים קטעי עיתונות משנת 93', וכן נראות בובת אדם תלויה בחבל ובובה בדמות התליין מהמחזה. על ספה בחדר, אלקסיס מסרקת את שיערה של פפייפר. השוטר מודיע לשותפו, השוטר לנג, שמצא את החשודות. השתיים צופות בסרטון התאונה משנת 93', והשוטר שואל בתדהמה: "צ'ארלי גרימל?". הן מפנות אליו את מבטיהן ופפייפר אומרת "לא היית צריך לומר את השם". מיד נראה השוטר לנג נגרר בצווארו בלולאת חבל ונהרג. רוחו של צ'ארלי מופיעה בחדר בדמות התליין, תוקפת את השוטר, והמסך מחשיך.
בסוף הסרט מוקרנות שתי סדרות של כתוביות סיום היוצרות אשליה של סרט בתוך סרט או "מחזה בתוך סרט". בסוף הסדרה הראשונה, בצבע אדום, מוקדש הסרט "לזכרו של צ'ארלי גרימל". אחר כך מופיעות כתוביות הסיום המלאות, בצבע לבן.

פיתוח

כריס לופינג, בעצמו יליד ביאטריס, נברסקה, בוגר מחזור 2009 של בית הספר המקומי, ביסס את התסריט על אגדה אורבנית שרווחה בביאטריס אודות נער שמת בתלייה בזמן הצגה על הבמה, ספק תאונה, ספק התאבדות. ארבע הדמויות הראשיות עוצבו בהשראת דמויות תלמידי בית ספר בסרטיו של ג'ון יוז, "מועדון ארוחת הבוקר" ו"שמתי ברז למורה".
לופינג וקלאף צילמו מספר סצנות בביאטריס, וכאשר היה בידיהם קו מתאר לעלילה, עוד לפני שלב הליהוק, הם ערכו טריילר ניסיוני מדומה בעלות של 250 דולר והעלו אותו לאינטרנט בשם "Superstition" במטרה לבדוק תגובות ולעניין משקיעים. עם הכסף שהשיגו, השניים עברו לפרזנו, קליפורניה, עיר מגוריו של קלאף, שם יכלו למצוא אתרי צילום זולים, וכעבור ששה חודשים השלימו גרסה הראשונית של הסרט שכללה את הסצנות מביאטריס, כאשר הצילומים התקיימו מ-2011 עד 13 בינואר 2012. מגרסה זו העלו השניים טריילר חדש לאינטרנט, בשם "Stage Fright" (בעברית: "פחד במה"). את הטריילר ראה המפיק דין שניידר מחברת "Management 360" שהזמין אותם למשרדו בלוס אנג'לס, החתימם על חוזה ייצוג ומימון באמצעות חטיבת ההפקות של חברתו ("Entertainment 360") והפנה אותם אל ג'ייסון בלאם, בעלי חברת "בלאמהאוס הפקות" שהתמחה בהפקת סרטי אימה דלי תקציב.
על מנת שהסרט יהיה ראוי להפצה לבתי הקולנוע, בעצת בלאם, לופינג וקלאף השקיעו עבודה נוספת, ולמעשה, בשנתיים שלאחר מכן, רובו המכריע של הסרט (כ-80%) צולם מחדש. לצורך זה, קיימו השניים מבחני בד בעזרתה של סוכנת ליהוק מפרזנו, קרולין ד'וור, ונבחרו שלושה שחקנים: שוס, בראון ומישלר. גיפורד צורפה ברגע האחרון, אחרי שהתברר ששחקנית שהשתתפה בגרסה המקורית ירדה במשקל באופן ניכר. גיפורד הומלצה בשל הוריה המפורסמים, אך קלאף הדגיש שהיא זכתה בתפקיד בזכות עצמה, והוא עצמו לא חשב מלכתחילה שהיא תסכים להשתתף בסרט.

הפקה

הגרסה הסופית של "הגרדום" צולמה כולה בפרזנו, והושמטו הקטעים שצולמו בביאטריס. סצנות המתרחשות על הבמה ובאולם צולמו באודיטוריום של מוזיאון ההנצחה לוותיקי צבא, וסצנות באזור חדרי ההלבשה והמלתחות צולמו בתוך תיאטרון "ורנור'ס" ההיסטורי בעיר. ההתרחשויות במרחב בית הספר צולמו בכמה בתי ספר: "סאני-סייד" ו"מָדֵרָה" בפרזנו, ובית הספר "קלוביס נורת'" בעיירה קלוביס  הסמוכה. כך, על אף שבביאטריס יש בית ספר הנושא את שם העיירה, בית הספר שמוצג בסרט הוא בדיוני.
בסרט לא נעשה שימוש באפקטים ממוחשבים ואף לא בכפילים, אלא השחקנים ביצעו את הפעלולים הפיזיים בעצמם. השחקנים לא קיבלו תסריט ללמוד, אלא בכל יום צילומים ניתנו להם נקודות עיקריות בכל סצנה, והם אלתרו בהתאם להן, מבלי שלופינג וקלאף אמרו להם כיצד תסתיים כל סצנה, אלא הפתיעו את השחקנים, כך שחלק מהתגובות היו אותנטיות. היו גם תקלות שהבמאים החליטו לא לחתוך אותן. למשל, קלאף, לופינג וגיפורד סיפרו שהסצנה שבה קסידי מועדת על המדרגות בכניסה לבית הספר, פולטת את המילה "Fuck" וצוחקת במבוכה, הייתה אמיתית לגמרי, אך הבמאים סברו שזה התאים לנסיבות ולכן לא חתכו את הקטע. בנוסף לכך, השימוש בשמות הפרטיים האמיתיים של השחקנים היה מכוון, במטרה להפיק מהם תגובות אותנטיות. סצנת הפתיחה שבה נהרג צ'ארלי גרימל בתאונה, תוכננה במשך שנה שלמה וצולמה עם קהל ניצבים, מבלי שנאמר לקהל מראש מה צפוי להתרחש על הבמה, כך שתגובות הבהלה היו אף הן אותנטיות.
קלאף ולופינג עצמם תרמו לסרט הופעת קמע: קלאף בתפקיד המורה לדרמה מר שוונדימן, ולופינג מופיע בחטף כתלמיד בכיתת הדרמה היושב מאחורי קסידי, חובש כובע ברוח המחזה וננזף על ידי שוונדימן בגין שימוש בטלפון הסלולרי.

הפצה

אחרי שהפקת הסרט הושלמה, התקיימה מעין הקרנת מבחן לנציגי כמה אולפנים גדולים, בהם: "סרטי יוניברסל", "Lionsgate", "האחים וורנר" ו"ניו ליין סינמה" שרכשה בסופו של דבר את זכויות ההפצה. הסרט הופץ על ידי "האחים וורנר" ו"ניו ליין סינמה" (שתיהן חברות בנות של תאגיד "וורנר מדיה").
"הגרדום" יצא ביום שישי, 10 ביולי 2015, ל-2,700 בתי קולנוע ברחבי ארצות הברית. ביום שלישי, 30 במאי, עוד לפני צאת הסרט לקהל הרחב, ערכה ראשת העיר פרזנו, אשלי סוורינג'ן, אירוע שטיח אדום שבמסגרתו הכריזה סוורינג'ן על "יום הגרדום" בפרזנו. כמחווה לעיר הולדתו שבה מתרחשת העלילה, כריס לופינג עמד על כך שהצגת בכורה תתקיים בביאטריס, וב-24 ביולי 2015 התקיים בעיר אירוע שטיח אדום בהשתתפות אנשי ההפקה, השחקנים ובני משפחת לופינג.
"הגרדום" הופץ מסחרית שבועות ספורים אחרי שברשתות החברתיות פשטה במפתיע תופעת האינטרנט "אתגר צ'ארלי צ'ארלי" שבו בני נוער שיחקו בדף נייר ושני עפרונות כדי לזמן רוח רפאים בשם "צ'ארלי". מפיצי הסרט "רכבו על הגל" ופרסמו טיזר שבו גיבורי הסרט משחקים באתגר. בעקבות זאת נפוצו השערות ש"אתגר צ'ארלי צ'ארלי" הומצא כתעלול שיווקי שנועד לקדם את מכירת הסרט. אולם התברר שמקור האתגר היה בידיעה הומוריסטית שפרסמה תחנת טלוויזיה ברפובליקה הדומיניקנית והעלתה את הידיעה לחשבון הטוויטר שלה תחת ההאשטאג CharlieCharlieChallenge# שצויץ יותר מ-1.6 מיליון פעמים. מפיצי הסרט רק ניצלו את תפוצת המשחק, אך כלל לא יזמו את האתגר.
ב-13 באוקטובר 2015, הופץ "הגרדום" לצפייה ביתית בפורמט Blu-ray ו-DVD, כאשר גרסה זו כללה גם את הסצנות שצולמו בתחילה בביאטריס, ולא נכללו בגרסה הקולנועית. לרגל ההפצה קיימו קלאף ולופינג אירוע "בית רדוף" בבניין אודיטוריום מוזיאיון ההנצחה הצבאי בפרזנו, שם צולמו סצנות הבמה, האולם והמרתף. האירוע כלל סיורים ליליים בבניין, בדגש על המקומות בבניין שבו סצנות שונות, וכן אטרקציות אימה שונות.

הכנסות וביקורות

כנגד תקציב של 100,000 דולר, ההכנסות מהסרט בכל העולם הסתכמו עד 17 בספטמבר 2015 ב-43 מיליון דולר בקירוב, כאשר סוף שבוע הבכורה בבתי הקולנוע הכניס כמעט 10 מיליון דולר, ובכך דורג הסרט במקום החמישי בהכנסות באותו סוף שבוע.
במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes קיבל "הגרדום" רק 14% של דעות חיוביות על בסיס 112 ביקורות, עם דרוג ממוצע של 3.14 מתוך 10. סיכום הביקורות היה שעם עלילה מאולצת וחוסר סדר ויזואלי, הסרט שולח את הצופים בנפילה לתחתית החבית של אימת הפאונד פוטג'. באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 30 מתוך 100 על בסיס 22 ביקורות שהוגדרו באופן כללי כשליליות. באתר הסקרים CinemaScore, קהל הצופים נתן לסרט דירוג C בסולם +A (הגבוה ביותר) עד F (הנמוך ביותר), דירוג שניתן לרוב הסרטים שנחשבים גרועים ביותר. ב-7 במרץ 2019, כמעט שלוש וחצי שנים אחרי צאת הסרט, דרג אתר חדשות הבידור Screen Rant את "הגרדום" במקום השלישי ברשימת עשרת סרטי פאונד פוטג' הטובים בכל הזמנים, אחרי "פחד, מצלמים" (במקור: REC) ולפני "הביקור".
עם צאת "הגרדום", דן הוגאן העריך באתר Den of Gick שהסרט ישבור קופות בהתאם למסורת של "בלאמהאוס", משום שרגעי ההפחדה אפקטיביים ומשובצים במקומות הנכונים, ויחסית לתקציב הדל מאד, מיעוט השחקנים ואורכו, הסרט מבהיל כראוי. זאת, למרות שימוש יתר במצלמה רועדת, עלילה רזה ודיאלוגים סטנדרטיים למדי. הוגאן מציין לחיוב את השימוש בצללים, תאורה אחורית ואור אינפרא אדום, וכן את האיפור. אתר Found Footage Critic הסוקר ומנתח סרטי פאונד פוטג', העניק לסרט ציון 6.8 מתוך 10, וציין שהסרט מותאם לצופים בגיל בית הספר התיכון, עם סצנת סיום מאכזבת ומיותרת. לצד ביקורת על כשלים בפרטי מפתח בעלילה, האתר מחמיא לכמה הישגים בהיבטים של צילום, תאורה, משחק אמין ו"קפיצות בהלה" (Jump Scares) טובות. במיוחד, הקפדת המפיקים על שתי איכויות צילום שונות המדגישות את מרחק הזמן בין שנת 1993 ל-2013, וכן החידוש שבצילום סצנה בחושך מוחלט, דבר שתרם לממד האמינות. עוד לגבי סצנת הסיום, ברוס ד'מארה כתב ב"סטאר" הלונדוני ש"הגרדום" קורס תחת משקלו של סיום מטופש.
פיטר סובז'ינסקי כתב ש"הגרדום" הוא סרט אידיוטי על גבול הבלתי-נסבל לצפייה, ומהווה ערבוב מגוחך של "פעילות על טבעית" עם "Glee", תוך שימוש לא אפקטיבי בסגנון ה"פאונד פוטג'" השחוק לעייפה. סובז'ינסקי מצביע על כמה פערי מידע ושאלות שנותרות ללא מענה. בעיקר, איך ייתכן שלארבעה לא היה מושג על הקשר של אחד מהם לתאונה שבה נהרג צ'ארלי. הוא מציין עוד, שריבוי המסדרונות האינסופיים והחדרים הנסתרים, מקשה על ההבנה היכן נמצא כל אחד ברגע נתון. לצד זאת, סובז'ינסקי מעיר בחיוך שבכל בית ספר יש "דלת סתרים" שלא ננעלת, דבר שיגרום לצופים בגיל בית הספר להתפקע מצחוק. באופן דומה, סטיבן פרבר כתב ב"הוליווד ריפורטר" שבעלילה יש חורים שנותרים ללא הסבר. פרבר סבור שהסרט ימשוך את תשומת לבם של צופים צעירים לאור ריבוי הרגעים המפחידים, גם אם הסרט לא ראוי לפרס על מקוריות. הוא מציין שעבודתו האפקטיבית של טכנאי הקול ברנדון ג'ונס מפצה על המונוטוניות הוויזואלית, ומוסיף שאי אפשר לשפוט את כשרונם של השחקנים לאור הדמויות החד-ממדיות שהם מגלמים, וסביר שטראוויס ולופינג יוכלו לעשות עבודה טובה יותר בהינתן תקציב יותר גדול.
וינסטון קוק-וילסון הביע את דעתו שחלקו הראשון של הסרט מהווה הכנה מרושלת ולא מוצלחת לרעיון עלילתי קלוש, שבו הגילויים המפחידים כביכול (כגון: חילופי התפקידים בין צ'ארלי לאבא של ריס) יוצרים רק נפילת מתח ("אנטי קליימקס") ואנחת רווחה שמשהו קורה סוף-סוף. קוק-וילסון מוסיף שדמות התליין/צ'ארלי מספקת כמה רגעים מפחידים בלתי-נשכחים, וגם התפנית העלילתית לגבי דמותה של פפייפר, במעורבות של מעשה כישוף, היא אפקטיבית. הוא מציין שהשחקן הראשי בסרט הוא בית הספר עצמו, הנחשף מהמרתף הטחוב עד הקורות הרעועות למעלה. בסופו של דבר, המבקר סבור שהסרט מיועד רק לחובבי אימה משועממים. בביקורת ב"ניו יורק פוסט", כתב לו לומניק שאפילו בסטנדרטים הצנועים ביותר של סרטי פאונד פוטג', הסוף מגוחך עד כדי שמיטת הלסת, ועדיף אם הסרט היה נשאר אבוד (כמשחק מילים על Found Footage – "צילומים שנמצאו").
מיק לסאל מה"סן פרנסיסקו כרוניקל" סבר ששני הרעיונות המרכזיים: התרחשות באתר יחיד וצילום במצלמת חובבים, טובים, אבל בשלב מסוים הם ממצים את עצמם והיה מקום, לדעת לסאל, להוציא את ההתרחשות אל מחוץ לבית הספר, באופן שיאפשר שינוי בטכניקת הצילום.

סרט המשך

בסוף אוגוסט 2017 נמסר שסרט ההמשך של "הגרדום" צולם בחשאי. הצילומים החלו ב-16 באוקטובר 2016, וכבר התקיימה הקרנת מבחן מוקדמת לצופים גילאי 13–25 במתחם אולפני "האחים וורנר" בברבנק, קליפורניה. כשנה אחר כך, ב-17 באוגוסט 2018, אישר המפיק ג'ייסון בלאם שצילומי הסרט הושלמו, ושמו הוא "The Gallows Act II".
ב-11 בספטמבר 2019 נמסר שסרט ההמשך, "הגרדום: מערכה 2", צפוי לצאת לקהל הרחב ב-25 באוקטובר 2019, במסגרת עונת סרטי ליל כל הקדושים.