google/wiki40b huggingface dataset:
ידידה כלפון סטילמן

ידידה כלפון סטילמן (Yedida Kalfon Stillman;‏ 8 באפריל 1946 - 21 בפברואר 1998) הייתה פרופסור למדעי היהדות ולימודי המזרח התיכון וחוקרת בעלת שם עולמי לתרבות החומרית המוסלמית והיהודית של המזרח התיכון וצפון אפריקה.

קורות חייה

ידידה כלפון נולדה במלאח של פאס במרוקו ב-8 באפריל 1946. בגיל 5 עלתה לישראל עם משפחתה וגרה שנתיים במעברה. היא גדלה מרבית ילדותה בבית צפוף בשכונת הקטמונים בירושלים, ובעזרת ההיכרות הקרובה עם עולים מזרחים מארצות שונות למדה את הדיאלקטים היהודיים השונים של השפה הערבית, מה שתרם רבות בהמשך חייה למחקריה. בצעירותה נתקלה במצוקות העולים ובאפליה עדתית, מה שהניע אותה ברבות הימים להיות פעילה בארגונים כגון "הקרן הספרדית הבינלאומית לחינוך", אגודת "גישור פערים" ואגודת "ביחד" בעבודה לתיקון פערים חברתיים ובין-עדתיים.
למדה בבית ספר אליאנס בירושלים, וכבר בבית הספר התיכון גילתה עניין בתרבות החומרית של המזרח התיכון וצפון אפריקה. לאחר השלמת התיכון התחילה תואר ראשון בלימודי פולקלור באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיה שימשה כעוזרת מחקר של פרופ' דב נוי, מגדולי חוקרי הפולקלור בארץ, ועסקה בהקלטות של סיפורים ושירים מעולים חדשים עבור הארכיון הישראלי לפולקלור. בנוסף קיבלה משרה כחוקרת במחלקת האתנוגרפיה של מוזיאון ישראל. בשנת 1967 נישאה לפרופ' נורמן (נועם) סטילמן, חוקר ידוע לתולדות יהדות ארצות האסלאם, ומי שהיה החוקר השותף עם ידידה ברבים ממחקריה. היא נסעה אחריו לארצות הברית והמשיכה את לימודיה באוניברסיטת פנסילבניה. בהדרכתו של פרופ' שלמה דב גויטיין, גדול חוקרי גניזת קהיר, השלימה דוקטורט בלימודי המזרח התיכון. נושא הדיסרטציה שלה היה מנהגי לבושן של נשים במצרים של ימי הביניים לאור מסמכי הגניזה הקהירית. 
בתחילת שנות ה-70 נסעה למסעות מחקר במצרים ומרוקו, על אף הסיכון שהיה כרוך בכך לבעלת אזרחות ישראלית. בשנת 1972 נשלחה לירדן בשליחות המוזיאון הבינלאומי לפולקלור לשם רכישת פריטים לאוסף על תרבות חומרית פלסטינית. על בסיס המחקרים שערכה בנושא זה פרסמה בשנת 1979 את ספרה הראשון, "לבוש ותכשיטים פלסטיניים" (Palestinian Costume and Jewelry).
במשך 23 שנה הייתה פרופסור מן המניין באוניברסיטת בינגהמטון בניו יורק, מתוכן עשר שנים בתור ראש החוג למדעי היהדות. לצד זאת הייתה פעילה בארגונים ומוזיאונים רבים ועסקה בתחום שימור ומחקר התרבות החומרית של חברות מוסלמיות ושל יהדות ארצות האסלאם. בין השאר הייתה פעילה במוזיאון לאמנות פולק בינלאומית (Museum of International Folk Art), המוזיאון היהודי של ניו יורק, מוזיאון בית התפוצות ובאגודות מחקר שונות מארצות הברית, ישראל ואירופה. בשנים 95–1994 הייתה חוקרת עמיתה באוניברסיטת מוחמד החמישי ברבאט, וניהלה מחקר על נשים מרוקאיות לאור המודרניות. בשנותיה האחרונות הייתה פרופסור מן המניין באוניברסיטת אוקלהומה.
נפטרה ב-21 בפברואר 1998 בגיל 51 לאחר מאבק בן כחצי שנה במחלת הסרטן. בעלה, פרופ' נורמן סטילמן, השלים את עריכת הספרים שאותם כתבה אך לא הספיקה לפרסם (היסטוריה של מנהגי הלבוש הערבי ואנציקלופדיה על הנושא) ופרסם אותם לאחר מותה.
אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה

ביוגרפיה

אלברכט נולד בשנת 1175, והיה בנם הצעיר של ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה ובריגיטה מדנמרק, בתו של קנוט החמישי, מלך דנמרק. לאחר מות אביו בשנת 1212, חילקו אלברכט ואחיו את אדמותיו, על פי החוקים של בית אסקניה: הבכור היינריך קיבל את אנהלט, ואלברכט הצעיר קיבל את דוכסות סקסוניה. אלברכט תמך באוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, במהלך המלחמות נגד בית הוהנשטאופן. בשנת 1218 העניק אלברכט מקלט לדודו ולדמר מדנמרק, אשר היה הנסיך-בישוף של ברמן והודח מתפקידו.
ב-22 ביולי 1227, אלברכט ניצח בקרב בורנהבד, לאחר שפיקד על האגף השמאלי של הצבא הקיסרי, ובעקבות כך זכה בתואר של רוזן שאונבורגו-הולשטיין, תואר שאותו איבד יורשו, יוהאן החמישי, דוכס סקסוניה-לאוונבורג בשנת 1474. אחרי הקרב התגורר אלברכט בטירת לאוונבורג על האלבה, אשר אותה הקים אביו, ברנהרד, בשנת 1182.
אלברכט נכנס לסכסוך עם לודולף הראשון, הנסיך-בישוף של ראצבורג, וכלא אותו במאסר, שם הוא הוכה קשות, ומאוחר יותר שלח אותו לגלות.
ב-7 באוקטובר 1260 מת אלברכט, ובניו יוהאן הראשון ואלברכט השני ירשו את נחלותיו במשותף.
לאחר מותו של יוהאן הראשון, ירשו אותו במשותף שלושת בניו; אלברכט השלישי, אריך הראשון, ויוהאן השני, שהמשיכו לשלוט בשיתוף עם דודם עד לשנת 1296. בשנת 1296 חולקה הנחלה בין אלברכט השני לבניו של יוהאן הראשון; אלברכט קיבל את דוכסות סקסוניה-ויטנברג, ואילו בניו של יוהאן קיבלו את דוכסות סקסוניה-לאוונבורג.
ג'ורג' גאלאוויי

ג'ורג' גאלאוויי (באנגלית: George Galloway; נולד ב-16 באוגוסט 1954) היה חבר הפרלמנט הבריטי, ממוצא סקוטי. ידוע בשל דעותיו הפרו-אסלאמיסטיות והאנטי-ציוניות.

עמדותיו

גאלאוויי הוא בעל תפיסות שמאליות מרקסיסטיות. ידוע בשל התבטאויות אנטי-ציוניות רבות, שהפכו אותו לדמות שנויה במחלוקת בפוליטיקה הבריטית (בין היתר הצדיק פגיעה של אזרח עיראקי בראש ממשלת בריטניה טוני בלייר). גאלאוויי מתנגד לארצות הברית, שאותה הוא מכנה "אימפריאליסטית", ודוגל בפירוז עולמי מלא מנשק גרעיני. הואשם בהיותו תומך של הרודן סדאם חוסיין, שאצלו ביקר בשנת 1993 ושיבח אותו על עמידתו במלחמת המפרץ, אף כי גאלאוויי עצמו אומר כי דבריו לא צוטטו נכונה]. עיקר עיסוקו לאחר מכן היה ניהול מאבק נגד המעורבות הבריטית במלחמה בעיראק, כמו גם הופעות פומביות נגד מדינת ישראל ותמיכה בפעילות אלימה נגדה]. בשל תמיכתו בארגון הטרור חמאס, גורש גאלאווי ממצרים והוכרז שם כפרסונה נון גראטה], וב-2009 נאסרה כניסתו לקנדה.

גאלאוויי וישראל

גאלאוויי מגדיר את עצמו "אנטי-ציוני". לדבריו, הקמת ישראל היא הטרגדיה של הפלסטינים (הנכבה). שנאתו לישראל נעוצה בתמיכת ארצות הברית בה, ובאמונתו כי ישראל היא "חלק מהשליטה האימפריאליסטית של ארצות הברית במזרח התיכון".
הוא קרא מספר פעמים להטיל עיצומים כלכליים על ישראל ולבודד אותה מבחינה בינלאומית, וכן קרא גם לאיגוד השידור האירופי שלא לאפשר את השתתפות ישראל בתחרות האירוויזיון. השווה בין פלישת ישראל ללבנון בשנת 1982 לפיגועי 11 בספטמבר. במהלך מלחמת לבנון השנייה השתתף בהפגנות רבות נגד ישראל ובמהלך אחת מהן הניף את דגל חזבאללה, והרבה לשבח את מנהיג הארגון חסן נסראללה. ב-20 בפברואר 2013 עזב במפגיע עימות בכריסט קולג', אוניברסיטת אוקספורד, אחרי שגילה שאחד הדוברים הוא סטודנט ישראלי. מעשה זה של גאלאוויי ספג גינויים רבים.
בקיץ 2014, במהלך מבצע צוק איתן, הכריז גאלאוויי על מחוז ברדפורד, אותו הוא מייצג בפרלמנט, כאזור נקי מישראלים, כלומר במחוז זה לא ימכרו מוצרים מישראל וכן תיירים מישראל אינם רצויים בו. במחוז ברדפורד גרה קהילה מוסלמית גדולה. הכרזה זו גררה גינויים וכן הוגשה במשטרה תלונה כנגד גאלאוויי. ב-29 באוגוסט הותקף גאלאווי בלונדון ולסתו נשברה. לדברי גאלאווי התוקף צעק הערה על השואה אך לא ידוע אם הוא ישראלי.

חיים פוליטיים

גאלאוויי גורש ממפלגת הלייבור הבריטית ב-2003 בעקבות התנגדותו להשתתפות בריטניה במלחמת עיראק והקים סיעת יחיד בשם רספקט. כנציג סיעה זו נבחר במאי 2005 שוב לבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז בת'נל גרין ובואו בלונדון הרבתי שבו האחוז הגבוה ביותר של מוסלמים בבריטניה (מעל 40%). גאלאוויי בעד זכויות להט"ב, אם כי ספג ביקורת מקרב פעילים עקב תמיכתו בממשלת איראן, המוציאה להורג הומוסקסואלים. גאלאוויי טוען בתגובה שהתקשורת מנצלת את הנושא ההומו-לסבי לתעמולה נגד איראן. הוא נמנה עם האגף המרקסיסטי בפוליטיקה הבריטית, ושיבח מנהיגים כפידל קסטרו, הוגו צ'אווס וגמאל עבד אל נאצר. בשנת 2008 הודיע בתוכנית הרדיו שלו המשודרת בתחנת השידור של ה-BBC כי הוא תומך במועמדותו של הסנאטור ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית, אך הביע מורת רוח מתמיכתו של אובמה בישראל.
בבחירות 2010 התמודד גאלאוויי במחוז בחירה אחר (Poplar & Limehouse), והפסיד למועמד של מפלגת הלייבור. ב-2012 נבחר בבחירות הביניים שוב לפרלמנט כנציג מחוז הבחירה מערב ברדפורד, שהיה קודם לכן בשליטת הלייבור. בבחירות 2015 הובס גאלאוויי ואיבד את מקומו בפרלמנט.
בשנת 2008 החל להנחות תוכנית אקטואליה שבועית בשם The Real Deal ("העסק האמיתי") בערוץ החדשות האיראני Press TV, הממומן על ידי ממשלת איראן. בשנת 2012 קיבל משרת מנחה בערוץ אל-מיאדין, המזוהה עם חזבאללה ועם משטר אסד.
סטפן דיון

ראשית חייו

דיון נולד בקוויבק סיטי, למשפחה קתולית ממוצא צרפתי. הוא היה השני מבין חמישה ילדים. אמו דניס הייתה סוכנת נדל"ן שנולדה בצרפת ואביו לאון היה איש אקדמיה. הוא למד מדעי המדינה באוניברסיטת לאוול באותה מחלקה שבין מייסדיה היה אביו. שם גם פגש את אשתו לעתיד, ג'נין קרייבר. לאחר שסיים את לימודי תואר שני נסע עם אשתו להמשך לימודים בצרפת במכון למדע המדינה בפריז, שם קיבל את תואר הדוקטורט בשנת 1983. בין השנים 1984–1996 לימד מינהל ציבורי באוניברסיטת מונטריאול.

קריירה פוליטית

מעורבותו הראשונה בפוליטיקה של סטפן דיון, הייתה בזמן משאל העם שנערך בקוויבק בשנת 1995 בשאלת ההיפרדות מקנדה. דיון ששימש אז כמרצה באוניברסיטת מונטריאול היה מעורב במערכה המוצלחת לשכנוע תושבי קוויבק לתמוך בהישארות במסגרת קנדה. פעילותו הנמרצת בנושא זה משכה את תשומת לב של ראש-ממשלת קנדה באותו תקופה, ז'אן קרטיין, שהזמין אותו בינואר 1996 להצטרף לממשלתו כשר לתיאום בין-שלטוני האחראי על הקשרים בין הממשלה הפדרלית לפרובינציות.
בשנת 2004 מונה לשר לאיכות הסביבה בממשלתו של פול מרטין. בדצמבר 2006 ניצח בבחירות המקדימות לראשות המפלגה הליברלית והפך ליושב ראש האופוזיציה. במערכת הבחירות שנערכה בשנת 2008 הדגיש דיון את נושא איכות הסביבה, המאבק בעוני וצימצום הפערים הכלכליים-חברתיים.
בבחירות שנערכו ב-14 באוקטובר 2008, נחלש כוחה של המפלגה הליברלית ל-77 מושבים, וסטיבן הרפר, מנהיג המפלגה השמרנית, נבחר שוב לתפקיד ראש הממשלה. בעקבות כשלונו בבחירות, הודיע דיון שיעזוב את תפקיד מנהיג המפלגה הליברלית עד חודש מאי 2009. דיון הוא החבר השני בהיסטוריה של המפלגה הליברלית הקנדית שנבחר לראשות המפלגה, אך לא לראשות הממשלה (הראשון היה אדוארד בלייק, מנהיג המפלגה בין השנים 1880-1887).
ב-27 בנובמבר, 6 שבועות בלבד לאחר הבחירות, איים דיון להפיל את הממשלה בהצבעת אי אמון, ואף חבר לשתי המפלגות האחרות באופוזיציה, על מנת להקים ממשלת קואליציה חלופית בראשותו, דבר שלא נעשה קודם לכן מעולם בהיסטוריה הקנדית. ראש הממשלה הרפר נפגש עם המושלת הכללית מיקאל ז'אן ושכנע אותה בצורך להקפיא את פעילות הפרלמנט עד סוף ינואר 2009, בקשה שנענתה בחיוב. בעקבות כשלונו בהקמת הממשלה החלופית גברה הביקורת על תפקודו של דיון, והוא נאלץ להקדים את התפטרותו. ב-10 בדצמבר 2008 נבחר לתפקיד במקומו מייקל איגנטייף. לאחר שגם איגנטייף הפסיד בבחירות התמנה לתפקיד ג'סטין טרודו שניצח בבחירות בשנת 2015 ומינה את דיון לשר החוץ בממשלתו. דיון הוחלף בינואר 2017 והוכרז כי הוא ימונה לשגריר קנדה לאיחוד האירופי וגרמניה. הוא החל בתפקידו בחודש מאי, אך בעקבות התנגדות של האיחוד לכך ששגריר אליהם יתפקד במקביל כשגריר למדינה מעמדו ירד לדרגה של "שליח מיוחד" לאיחוד.

יחסו לישראל

דיון עמד על מחויבותו ליחסי ידידות עם ישראל והביע תמיכה מלאה בזכותה להתקיים במזרח-התיכון בשלום ובביטחון. הוא עמד על הערכים הדמוקרטים המשותפים לקנדה וישראל. בזמן מלחמת לבנון השנייה ביקר דיון את התמשכות פעולותיה של ישראל בלבנון וקרא להשגת הפסקת אש בהקדם האפשרי. הוא טען שביקורתו על מדיניות ממשלת ישראל נעשית מנקודת מבט של ידיד ישראל שסבור שהתמשכותה של המלחמה לא תביא תועלת לישראל.
גוגומוביל דארט

מפרט

דגם ה"גוגומוביל דארט" התבסס על דגם הגוגומוביל הגרמני.
יוצרו כ-700 יחידות.
מחיר הדגם בהשקה עמד על פחות מ-700 לירות שטרלינג
חברת "Buckle Motors Pty Ltd" בנתה את הדגם בוקל GT ספורט קופה, (1957-1959).
מטאלורג דונצק

היסטוריה

שורשיה של קבוצת מטאלורג מתחילים במועדון מקומי קטן בעיירה קירובסקה בשם "אנטרטסיט קירובסקה". 
לאחר עונה ראשונה מאכזבת יחסית בתקופת אוקראינה העצמאית, בעונת 1993 הקבוצה סיימה שלישית בליגה האוקראינית השלישית (הרביעית בסדר הליגות) והעפילה לליגה השנייה (השלישית בחשיבותה).  הקבוצה עברה באותה תקופה לעיירה שחטארסק ונקראה מחדש "מדיטה שחטארסק".  שנתיים לאחר מכן שינתה הקבוצה את שמה פעם נוספת, הפעם ל"מטאלורג דונייצק" ועברה לעיר דונייצק.
אחרי שסיימה שנייה בליגה זו, הקבוצה העפילה לליגה האוקראינית הראשונה (השנייה בחשיבותה) עד שזכתה גם בליגה הזאת בעונת 1997 ושיחקה הלראשונה בליגה האוקראינית בעונת 1997/1998. 
הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בגביע אופ"א בעונת 2002/2003, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת ורדר ברמן הגרמנית.  הקבוצה חזרה לגביע אופ"א בעונה שלאחר מכן, אז הפסידה פעם נוספת בסיבוב הראשון, הפעם לקבוצת פארמה האיטלקית.
הקבוצה המשיכה בגביע אופ"א בעונת 2004/2005, וגברה בסיבוב השני המוקדם על קבוצת פ.צ. טיראספול המולדאבית אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת לאציו האיטלקית. גם בעונת 2005/2006 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב המוקדם השני על קבוצת שופרון ההונגרית אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת פאוק סלוניקי. 
בעונת 2009/2010, הקבוצה שיחקה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה ניצחה את קבוצת פרטיזן מינסק מבלארוס. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה ניצחה את קבוצת אינטרבלוק מסלובניה. בשלב הפלייאוף הקבוצה הפסידה לקבוצת אוסטריה וינה והודחה מהטורניר. 
בעונת 2012/2013, הקבוצה שיחקה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה  ניצחה את קבוצת שליק ניקשיץ' ממונטנגרו. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת טרומסה מנורווגיה והודחה מהטורניר. 
בעונת 2013/2014, הקבוצה שיחקה בליגה האירופית. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה  הפסידה לקבוצת קוקסי מאלבניה והודחה מהטורניר.
בשנת 2015, בעקבות מלחמת האזרחים באוקראינה ובעיות פיננסיות של הבעלים של הקבוצה, פורק המועדון.
דן ארבל

דן ארבל (נולד ב-1943) הוא שופט בדימוס, אשר כיהן בעבר כנשיא בית משפט השלום בתל אביב והמרכז, שופט מחוזי, ומנהל בתי המשפט בישראל.
ארבל הוא בעל תואר ראשון ושני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, מוסמך במשפט אזרחי-מסחרי מאוניברסיטת תל אביב, וכיום משמש כמרצה למשפטים בקריה האקדמית בקרית אונו.
ארבל כיהן כיו"ר ועדת הבחירות של מועצת תנועת קדימה בין השנים 2008–2012. בין השנים 2006–2007 כיהן בראש ועדת ערר של משרד החינוך לעניין רישוי בתי ספר על פי חוק הפיקוח על בתי ספר.
במקביל הוא מרצה בקריה האקדמית קריית אונו בנושא דיני נזיקין.
בפברואר 2012 התמנה כנשיא המוסד לבוררות עסקית.
פרוחניק

תולדות היישוב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
פרוחניק נזכרת מהמאה ה-14, ועד אמצע המאה ה-15 הוענקו לה זכויות עיר. בסוף המאה ה-15 נהרסה העיירה מפשיטת הוולאכים, ובתחילת המאה ה-16 הוחרבה בידי הטטרים. באמצע המאה ה-17 נשרפה העיירה עד היסוד בידי הטרנסילבנים.
מסוף המאה ה-18 נודעה העיירה בשל סחר הסוסים שבה. בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית. במרחק שלושה ק"מ מהעיירה הוקם ארמון, ששרידיו קיימים עוד היום.
באפריל 2019, במהלך חגיגות יום שישי הטוב, התקיים בכפר מעין משפט שדה לבובה של יהודה איש קריות שהייתה לבושה כיהודי חרדי, במהלכו הבובה נתלתה, הובלה ברחובות העיר תוך כדי הלקאה ולבסוף הועלתה באש.

יהודי פרוחניק

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1563, ויישוב זה גדל לקראת סוף המאה ה-17. מאמצע המאה ה-19 התקיימה בעיירה קהילה מאורגנת, ונבנה בה בית כנסת. במהלך ולאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה יהודים רבים. בעיירה כיהן כאדמו"ר רבי אשר ישעיה אייכנשטיין משושלת זידיטשוב. בין רבני העיירה היה רבי ישראל שפירא, לימים הרבי מבלאז'וב.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 877 יהודים, רוב תושביה. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים והאוקראינים, שכללו קריאות לחרם על עסקיהם וניפוץ שמשות בבתי יהודים. בתקופה זו פעלו בעיירה מספר תנועות נוער ציוניות.

בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939, החלו החיילים הגרמנים לערוך פרעות ביהודיה, תוך ביצוע מעשי התעללות פומביים וחטיפות לעבודות כפייה משפילות. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה שני תשלומי כופר גבוהים, והוחרמו ונבזזו חנויות היהודים ביישוב, תוך חלוקת השלל בין תושבי הכפר הפולנים והאוקראינים.
בנובמבר 1939 הוציא ראש העיר האוקראיני של פרוחניק צו גירוש לכל יהודיה, ואלו הוסעו לפרבר של פשמישל. מאחר שהסובייטים לא התירו לאלו לעבור לשטחם, שהו כ-150 משפחות מהיישוב כשבועיים בשדה פתוח. משם חלקם הוסעו לקרקוב, וחלקם שבו בכוחות עצמם בפרוחניק, ומאוחר יותר הצטרפו אליהם המגורשים לקרקוב. בשובם לעיירה, מצאו היהודים כי בתיהם נבזזו, ונתפסו בחלקם בידי הפולנים והאוקראינים. כ-600 יהודי העיירה ששבו אליה נאלצו להתגורר בשכונת העוני של העיירה, בצפיפות רבה, ונצטוו לענוד סרטי זרוע. בקיץ 1940 שולחה קבוצת עובדים יהודים מהעיירה למחנה עבודה בפוסטקוב.
במהלך 1941 השתכנה בעיירה יחידה צבאית אוקראינית, אשר הרבתה בביצוע מעשי התעללות ביהודי היישוב. באוגוסט 1942 החלו הגרמנים באקציה בעיירה, בה שילחו את יהודיה למחנה המעבר בפלקיניה. שם חלק מהיהודים נרצחו במקום, והיתר שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר האקציה ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיירה, ורצחו במקום את מי שאיתרו. לאחר הגירוש הסבו הגרמנים את בית הכנסת של פרוחניק למחסן תבואה.
מכ-900 יהודי העיירה שרדו את השואה 3 יהודים במסתור.
מרטיני (קוקטייל)

קוקטייל המרטיני בתרבות

דמותו הספרותית והקולנועית של איאן פלמינג הסוכן הבריטי 007 ג'יימס בונד נהג להזמין וודקטיני תוך כדי הדגשה שאין לערבב עבורו את המשקה אלא דווקא לנער אותו ("shaken, not stirred").
טרטומה בעצם הזנב

אבחנה

בבדיקת אולטרסאונד טרום לידתית, SCT עם מרכיב חיצוני עשוי להיראות כשק מלא נוזל או כגוש מוצק הבולט מגוף העובר. SCT עובריים בעלי מרכיב פנימי בלבד עשויים להתפספס במידה והם קטנים. אבחנה, או לפחות חשד של SCT פנימי, אפשרית כאשר שלפוחית השתן העוברית מוסטת מעמדתה התקינה בשל דחיקת איברים אחרים על ידי הגידול.
בזמן הלידה, ההופעה הרגילה של SCT היא כגוש נראה, או כמסה מתחת לעור מעל חריץ הישבן. גם אם היא לא נראית לעין, לעיתים ניתן למשש אותה; לעיתים כמו ביצה שלוקה. בSCT קטן הנמצא כולו בתוך הגוף עלול לא להיות מאובחן במשך שנים עד שיגדל מספיק כדי לגרום כאב, עצירות ותסמינים אחרים של מסה גדולה באגן, או עד שהוא מתחיל להתפשט מחוץ לאגן. אפילו SCT גדולה יחסית עלולה להתפספס אם היא פנימית, כי האגן הגרמי מסתיר ומגן עליה. גידולים מדיאסטינליים (של בית החזה) כולל טרטומות, מוסתרים באופן דומה ומוגנים על ידי כלוב הצלעות.
חלק מהSCT אצל ילדים מתגלות כאשר הילד מתחיל לדבר (סביב גיל שנתיים), ומתלונן על כאבים בישבן או צורך להתפנות כשמושיבים אותו.
SCT קטנות עם מרכיב חיצוני המאובחנות באולטרסאונד טרום לידתי או בלידה לעיתים מאובחנות בטעות כספינה ביפידה. בעיקר קשה להבחין בין SCT ציסטי, לבין מילוציסטוצלה באותו אזור (myelocystocele) לאבחנה מדויקת יותר מומלץ MRI.

ניהול של SCT במבוגרים

SCT הם נדירים מאוד אצל מבוגרים, בדרך כלל גידולים אלה הם שפירים, עם פוטנציאל ממאירות נמוך מאוד. הערכת פוטנציאל הממאירות מבוססת על העובדה שמכיוון שהגידול היה קיים במשך עשרות שנים לפני אבחונו, ללא התמרה סרטנית, יש לו פוטנציאל נמוך עד אפסי להפוך להיות ממאיר בהמשך. מסיבה זו, וכן בשל העובדה שכריתת עצם הזנב אצל מבוגרים מהווה סיכון גדול יותר מאשר אצל תינוקות, המנתחים מעדיפים לא להסיר את עצם הזנב במבוגרים. ישנם דיווחי מקרה עם תוצאות טובות.

סיבוכים

סיבוכים אימהיים הריוניים עשויים לכלול תסמונת ראי.
סיבוכים אימהיים מילדותיים עשויים לכלול ניתוח קיסרי, או לידה נרתיקית עם דיסטוציה מכנית (dystocia).
סיבוכים של אפקט מסה בSCT גדול עלולים לכלול דיספלסיה של מפרק הירך, חסימת מעי, חסימה בדרכי השתן, הידרונפרוזיס (hydronephrosis) והידרופס פטאליס. אפילו SCT קטן יכול לגרום לסיבוכים של אפקט מסה, אם הוא פרה סקרלי (אלטמן סוג IV).
הידרונפרוזיס עוברי חמור עלול לפגוע בהתפתחות הריאות. גם פי הטבעת עלול להיות חסום ( imperforate anus).
סיבוכים מאוחרים יותר של אפקט המסה ו/או הניתוח עלולים לכלול שלפוחית שתן נוירוגנית, או צורות אחרות של אי שליטה בשתן, אי שליטה במתן צואה, ובעיות כרוניות נוספות הנובעות מנזק או פגיעה טוטאלית בעצבים ושרירים בתוך האגן. הסרת עצם הזנב עלולה לגרום לסיבוכים נוספים. בסקירה אחת שכללה 25 חולים, הסיבוך השכיח ביותר היה מראה לא מושלם של הצלקת הניתוחית.

תופעות מאוחרות

שני סוגים: השלכות של הגידול עצמו, והשלכות של הטיפול, בעיקר הניתוח.

במידה ולא מסירים את עצם הזנב, הסיבוכים כוללים הישנות של הטרטומה וסרטן גרורתי.
ממאירויות מאוחרות- אדנוקרצינומה - בדרך כלל מערבות כריתה לא שלמה של עצם הזנב.
למרות שהנכות התפקודית לאחר הטיפול שכיחה, מחקר השוואתי קטן מצא הבדל לא מובהק בין שורדי SCT לקבוצת ביקורת תואמת.
במקרים נדירים, אישה שעברה טיפול בSCT תאלץ ללדת בניתוח קיסרי בשל צלקות אגניות.
פטר עמנואל גרדנויץ

חייו

פטר עמנואל גרדנויץ נולד בברלין בירת הקיסרות הגרמנית בשנת 1910, בנם של שרלוטֶה לבית מֶנדֶל ופליקס גרדנויץ.
בשנים 1928–1930 למד מוזיקולוגיה, ספרות ופילוסופיה באוניברסיטאות ברלין ובפרייבורג. מוריו בברלין היו ארנולד שֶרִינג (Schering) וקורט זאקס, ובפרייבורג – וִילִיבַּלד גוּרלִיט (Gurlitt). בנוסף למד בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. קומפוזיציה למד אצל הנס אַייזלֶר ואצל המוזיקולוג יוזף רוּפֶר בברלין, אצל המלחין יוליוס וייסמן בפרייבורג וב-1934 אצל המלחין דריוס מִיוֹ בפריז.
ב-1936 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פראג. הדיסרטציה שהגיש הייתה מונוגרפיה שהוקדשה לחייו של יוהאן שטאמיץ (Johann Stamitz: Das Leben); היא פורסמה בברנו באותה שנה, ולימים הרחיבהּ גרדנויץ לכדי ספר בן שני כרכים (Johann Stamitz: Leben, Umwelt, Werke; וילהלמסהאפן 1984).
בשנת 1936, על רקע עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה לארץ ישראל עם אשתו. בארץ פרסם ספרים בנושא מוזיקה וארגן קונצרטים. כן פרסם ביקורות מוזיקה בכתבי-עת כגון Das Orchester,‏ Opernwelt‏ ו-Neue Zeitschriftfuer Musik.
בשנת 1949 ייסד את ההוצאה לאור הישראלית הראשונה שהתמחתה במוזיקה קלאסית, "בית הוצאת המוזיקה הישראלית", וכיהן כמנהלו עד 1982, אז עבר המוסד לבעלים חדשים.
במשך שנים רבות כיהן כמזכיר הסניף הישראלי של החברה הבינלאומית למוזיקה בת-זמננו וייצג אותו בכנסים רבים. בשנת 1954 ארגן את הפסטיבל העולמי ה-28 של החברה בחיפה, שהפגיש בפעם הראשונה מוזיקאים מרחיבי העולם עם מלחינים ישראלים. כמו כן ייצג לראשונה את ישראל במועצה הבינלאומית של אונסקו.
בשנים 1968 עד 1977 כיהן כמרצה באוניברסיטת תל אביב. כן הרצה באירופה ובארצות הברית. משנת 1980, עת התמנה כפרופסור של כבוד באוניברסיטת פרייבורג, הורה בה סמינרים.
גרדנויץ נפטר בתל אביב ב-2001 ונקבר בקיבוץ צרעה. ארכיונו מהשנים 1924–1972, הכולל בין היתר יצירות בכתב יד והעתקי יצירות, עיבודים, ספרים ומאמרים, שמור במרכז למוזיקה של הספרייה הלאומית בירושלים.

משפחה

בשנת 1933 נישא גרדנויץ לרוֹזי ווֹלפסון, ולזוג נולדו בן ובת. בנו דוד, ששירת בקהילת המודיעין הישראלית, נהרג בשנת 1963, בגיל 26. ב-1965 נפטרה גם אשתו. ב-1967 נישא גרדנויץ בשנית, לזמרת האלט אוּרסוּלָה מאיֶיר-רַיינַאך, שנפטרה שנים ספורות לאחר פטירתו.
בתו יהודית ונדר, שנישאה ב-1973, היא אנליטיקאית יונגיאנית, חברת מכון ישראלי לפסיכולוגיה יונגיאנית, חברת קיבוץ צרעה ואם לשלושה: נועה רועי ועדו.
וילמומבל

תחבורה

בוילמומבל ישנה תחנה של הרכבת הפרברית הצרפתית RER בקו E.
חומר אפל (סדרת טלוויזיה)

עלילה

שישה אנשים יוצאים מתוך תאי הקפאה בספינת חלל בשם "ראזה". הם לא זוכרים דבר על עברם עד לרגע שבו כל אחד מהם התעורר בתאו. הם מקצים לעצמם שמות מספרים מאחת עד שש, לפי סדר היציאה מהתאים. הם מוצאים אנדרואידית המתפעלת את ספינת החלל, וגם הזיכרון שלה מחוק כולו. השבעה מגלים שה"ראזה" הם צוות של שכירי חרב הידוע לשמצה ברחבי הגלקסיה. חברי הצוות מתגבשים בשנית ופותחים דף חדש בחייהם.

הפקה

שלוש העונות של הסדרה צולמו בטורונטו, בירת אונטריו. רוב הסצנות צולמו באולפן סגור.
פרשת הדקבריסטים (סרט)

תיאור

בבוקר 14 בדצמבר 1825 נציגי בתי האצולה של רוסיה התאספו בכיכר הסנאט בסנקט פטרבורג ופתחו במרד נגד הצאר. לקראת ערב, לאחר משא ומתן לא מוצלח וירי לעבר המפגינים הכל נגמר.
מארגני המרד, שיכונו בהמשך דקבריסטים, נעצרו ונשפטו באשמת בגידה במולדת. חמישה מהם הוצאו להורג בתלייה, האחרים הוגלו לעבודות פרך בסיביר. מטרת המרד לא הושגה, אם כי התוותה את הכיוון הפוליטי והחברתי לחצי המאה הבאה.
הסרט דן בשאלה מה רצו אותם אלה שכונו דקבריסטים ומי נאלץ לשלם על זה? מדוע אלכסנדר הראשון לא התייחס ברצינות לדרישותיהם? האם מושל סנקט פטרבורג מילורדוביץ' נרצח במקרה? מדוע ביום המרד מאות נהרגו? מדוע מעורבותו של ניקולאי הראשון ריככה את עונשם של הקושרים?
פלאסה דה קולון

פלאסה דה קולון (בספרדית Plaza de Colón) היא כיכר מפורסמת ומרכזית במדריד, בירת ספרד. הכיכר נקראת על שמו של מגלה הארצות כריסטופר קולומבוס, ששמו בספרדית הוא כריסטובל קולון (Cristóbal Colón).

מיקום הכיכר

הכיכר ממוקמת ברובע אלונסו מרטינז במרכז מדריד, וניצבת על הציר החוצה את העיר מצפון לדרום. בדרומה של הכיכר נמצאות שדרת רקולטוס ואחריה שדרת פראדו ובצפונה של הכיכר מתחילה שדרת קסטיאנה. ממול הכיכר ומעבר לשדרה, ממוקמים מגדלי קולון.

אנדרטות בכיכר

בצד הכיכר הקרוב לשדרת קסטיאנה, מוצב פסל בדמותו של כריסטופר קולומבוס על עמוד אבן גבוה. הפסל מצביע לכיוון מערב, ככל הנראה בשל הכיוון אליו שט קולומבוס לאיים הקריביים. בצדה של הכיכר הרחוק מהשדרה מוצבים מספר פסלי בטון קטנים, עליהם מוטבעים ציטוטים מפי פילוסופים ומנהיגים ספרדים.
אח"י אילת (ק-40)

קורותיה בצי המלכותי

המשחתת יוצרה עבור הצי המלכותי הבריטי, נכנסה לשירות ב-1944 בשם HMS Zealous, נשאה מספר צי R-39. לאחר בנייתה ליוותה שיירות אספקה בים הצפוני בסוף מלחמת העולם השנייה.

בשירות חיל הים

המשחתת נמכרה לישראל ב-15 ביולי 1955, עם משחתת נוספת מדגם זהה, וניתנו להן השמות "אח"י אילת" ו"אח"י יפו". על כל אחת מהמשחתות שירתו כ-150 עד 200 ימאים.
במהלך מבצע קדש השתתפו ה"אילת" ואח"י יפו בלכידתה של המשחתת המצרית "איברהים אל אוול" שהתקרבה לחיפה והפגיזה את העיר. ב-1959 השתתפה ה"אילת" בצילומי הסרט "אקסודוס", שעסק בספינת המעפילים.
ביולי 1966 מונה סא"ל יצחק שושן למפקדה של ה"אילת". בתחילת שנת 1967 זכתה המשחתת בפרס המטבח הטוב של חיל הים.