google/wiki40b huggingface dataset:
רובר P5

מכונית שרד

דגם של "רובר P5", שנת 1974 צבוע בשחור, בבעלות אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ושימש את המלכה כרכב אישי (ראו תמונות).
דגם של "רובר P5B" הייתה מכונית השרד של ראשי ממשלת בריטניה: הרולד וילסון, אדוארד הית', ג'יימס קלהאן ומרגרט תאצ'ר (דגם "רובר P5B" קופה) (ראו תמונות).
הליגה הספרדית בכדוריד

היסטוריה

ליגה אסובל בשנת 1958 בשם "ליגת הכבוד" תחת איגוד הכדוריד הספרדי, אך בשנת 1984 עברה הליגה להתנהל תחת ארגון קבוצות הכדוריד, המכונה בשם Asobal. ב-1990, לקחה אסובל את האחריות על הליגה, ושינתה את שם הליגה ל-ליגה אסובל.
אריאל ורומן

חיים וקריירה

ורומן גדל ברמת אביב והתחיל להתנסות בקולנוע בגיל 12 עם מצלמת 8 מ"מ שהוריו קנו לו. כנער נהג לצלם יחד עם קבוצת חברים סרטים קצרים במצלמה זו ולערוך אותם בעצמו. בראיון לעיתון הארץ אמר "זו הייתה אובססיה שלי, צילמתי יותר מ-40 סרטים כאלה - על שוטרים, פושעים, אפילו איזה חייזר שמגיע לכדור הארץ והורג את כל הגברים". ורומן העביר את שירותו הצבאי ביחידת 669. בסיום שירותו הצבאי החל ללמוד משפטים באנגליה. בזמן שהותו באירופה עסק בין היתר גם בתקליטנות והפך לתקליטן טראנס. בגיל 28, הוא יצא ללמוד קולנוע בניו יורק.
בשנת 2001 כתב וביים את הסרט הקצר "Jewel of the Sahara" בכיכובו של שחקן לא מוכר באותה תקופה, ג'רארד באטלר. סרט זה זכה להצלחה והוקרן במספר פסטיבלים. במהלך הסרט, מתמחה ממשפחה אמידה התלווה עם ורומן על מנת ללמוד את המקצוע ובסוף עבודתו על הסרט קיבל ורומן מאותו מתמחה המחאה בסך 900 אלף דולר ואמר לו "הנה המימון לסרט הראשון שלך". תקציב זה אפשר לו לצלם את המותחן "Rx", מיד לאחריו קיבל הצעה לביים סרט נוסף בשם "Danika".
על סרטו הבולט ביותר עד כה, אייסמן, החל ורומן לעבוד כבר בשנת 2005 כאשר צפה בסרט תיעודי של רשת HBO על הרוצח השכיר ריצ'רד קוקלינסקי שעבד בשירות המאפיה משנות ה-60 ועד שנות ה-80 ולפי הערכות רצח במשך השנים יותר מ-125 בני אדם. ורומן ושותפו לכתיבה, מורגן לאנד, עברו ביחד על תיקיו הפליליים של קוקלינסקי וקראו יותר מ-1,000 עמודים של תמלול הדיונים שהתנהלו בבית המשפט בעניינו של הרוצח. באוגוסט 2012, הוקרן הסרט בפסטיבל הסרטים של ונציה ובמאי 2013 יצא לאקרנים ברחבי העולם.
דניאלה הוד

דניאלה (מרקוס) הוד היא דוגמנית ישראלית.

ביוגרפיה

הוד נבחרה ל"מלכת החן" בתחרות מלכת היופי 1967, בתחרות מיס אינטרנשיונל ייצגה את ישראל ועלתה לשלב עשר המועמדות המובילות בחצי הגמר.
היא דגמנה בתצוגת אופנה של סלון "אמבר" שנערכה במועדון מרבד הקסמים" בתל אביב.

ב-1968 הופיעה בתצוגת אופנה ישראלית בבזל במסגרת "השבוע הישראלי הכלל עירוני" בשווייץ.
תמונותה הופיעה על גבי קופסאות השימורים של החברה "פרי טעים".
מעבר המיתלה

מעבר המיתלה (בערבית: ممر متلة) הוא מעבר יבשתי בין שני רכסי הרים במערב חצי האי סיני. אורכו של המעבר הוא 32 קילומטר וכיוונו הכללי הוא מזרח-מערב. קצהו המערבי נמצא כ-35 קילומטר ממזרח לתעלת סואץ. למעשה, מעבר המיתלה נמצא בקצהו המערבי של המעבר, בעוד ששם קצהו המזרחי, בו התרחש קרב המיתלה במלחמת סיני, הוא מעבר אל חיטאן.
חשיבותו של המעבר נובעת מהיותו אחד משני המעברים היחידים (השני הוא מעבר הגידי) המאפשרים תנועה רכובה מחלקה הדרומי של תעלת סואץ אל מרחבי חצי האי סיני. בצדו המזרחי של המעבר בולט ג'בל חיטאן, שנמצא מדרום למעבר. המעבר מהווה חלק מדרך קדומה שחצתה את מדבר סיני והובילה מקצהו הצפוני של מפרץ סואץ אל קצהו הצפוני של מפרץ אילת. קיימת סברה כי מקור שם המעבר הוא "טלע" (לעלות בערבית) וכי מיתלה הוא למעשה "מטלע", כלומר - מעלה. 
בצדו המזרחי של המעבר ניצבה עד שנהרסה "מצבת פרקר" לציון שמו של קולונל פרקר (Alfred Chevallier Parker) שהיה המושל הבריטי של סיני בשנים 1907-1910 ו-1918-1923 וכונה גם "פרקר באשה". המצבה הוקמה בפתח המעבר על ידי יורשו בתפקיד, קלוד ג'רוויס, מאחר שפרקר היה זה שיזם את סלילתה של דרך העפר הראשונה בתוך המיצר.
ממזרח למעבר, בסמוך למצבת פרקר, נמצא צומת דרכים שזכה מאוחר יותר לכינוי "צומת פרקר". הכביש צפונה מוביל לביר תמדה ולביר גפגפה. הכביש דרומה מוביל למבצר קלעת אל ג'ונדי ולראס סודר. הכביש מזרחה מוביל לנח'ל, לראס א-נקב ולאילת והכביש מערבה עובר במעבר המיתלה וממשיך מערבה עד לתעלת סואץ. 
המעבר התפרסם בעת שב-1956 במבצע קדש, הוצנח בפתחו המזרחי גדוד 890 של חטיבת הצנחנים (חטיבה 202), בפיקודו של רב-סרן רפאל איתן. צניחה זו, שכונתה מבצע מכבש, היוותה את הצניחה הקרבית הראשונה של צה"ל. אל כוח זה חברו למחרת יתר הכוחות של חטיבת הצנחנים, בפיקודו של אריאל שרון, שחצו בצורה רכובה את חצי האי סיני. באותו יום ולמחרת, נוהל קרב המיתלה - קרב קשה בין כוח הצנחנים ובין כוח המגן המצרי, שהשתייך לגדוד החמישי בצבא המצרי, על השליטה במעבר. בקרב זה התפרסם מיתוס הגבורה של יהודה קן דרור אשר נהרג בעת משימתו למשוך אליו את אש החיילים המצרים. על משימה זו הוענק לו עיטור הגבורה. הכוח הישראלי הצליח להשתלט על העמדות השולטות ועל המעבר כולו.
ב-1967, במלחמת ששת הימים, נלכדה במעבר שיירת אספקה גדולה של הצבא המצרי והופצצה על ידי חיל האוויר הישראלי. בהפצצה זו נפגעו והושמדו עשרות כלי רכב מצרים. מאוחר יותר, הגיע לפתחו המזרחי של המעבר, כוח שריון מחטיבה 200 בפיקוד אל"ם יששכר שדמי (מאוגדת אברהם יפה) וניהל קרב כנגד הטנקים המצרים הנסוגים ופגע בעשרות מהם.
במלחמת יום הכיפורים נערך כוח צה"לי, בפיקודו של אלוף מנחם מרון במעברי המיתלה והגידי, במטרה לשמש כוח עתודה לבלימה במידה והצבא המצרי יצליח לפרוץ את קווי צה"ל שממזרח לתעלת סואץ. בקרב ואדי מבעוק ב-14 באוקטובר 1973 נמנעה פריצה של המצרים לכיוון המעבר.
אינדירה וארמה

ביוגרפיה

וארמה נולדה בבאת' שבמחוז סומרסט. בת יחידה לאב הודי ולאם שווייצרית ממוצא ג'נובזי איטלקי. היא הייתה חברה בלהקת התיאטרון לנוער "Musical Youth Theatre Company". בשנת 1995 סיימה את לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) שבלונדון.

קולנוע וטלוויזיה

וארמה הופיעה בסרטי קולנוע ובתוכניות טלוויזיה שונות. בין השאר בסרט "קאמה סוטרה" מ-1997 ובסרט "כלה ודעה קדומה" מ-2004, בעונה הראשונה של סדרת הדרמה ההיסטורית "רומא" של ה-BBC ו-HBO שיחקה בתפקיד אישה רומאית צעירה בשם ניובי. דמותה הופיעה לזמן קצר גם בעונה השנייה של הסדרה.
ב-2006 שיחקה וארמה בתפקיד סוזי קוסטלו בשני פרקים בסדרת המדע בדיוני "טורצ'ווד", בפרק "Everything Changes" ובפרק "They Keep Killing Suzie". בסדרה הרפואית "3 lbs" של CBS גילמה את דמותה של ד"ר אדריאן הולנד. הסדרה שודרה לראשונה ב-14 בנובמבר 2006 ובוטלה ב-30 בנובמבר 2006 בגלל אחוזי צפייה נמוכים. וארמה שיחקה בתפקיד אורח בעונה הרביעית של הסדרה הבלשית האמריקאית "בונז" בתפקיד קייט פריצ'רד, מפקחת מהסקוטלנד יארד. עוד שיחקה בתפקיד זואי לות'ר בעונה הראשונה של "לות'ר", סדרת הדרמה של ה-BBC.
היא שיחקה בתפקיד אילזה פוצ'י בעונה השנייה של הסדרה "Human Target" של רשת פוקס עד לביטול התוכנית ב-10 במאי 2011.
וארמה הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של HBO בעונה הרביעית וגילמה את אלאריה סאנד, המאהבת של אוברין מארטל. היא המשיכה לגלם את הדמות גם בעונה החמישית של הסדרה.

תיאטרון

ב-1997 שיחקה וארמה בתפקיד ביאנקה במחזה "אותלו" מאת שייקספיר בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון. בשנת 2000 וב-2001 הופיעה בעיבוד בימתי לספרו של מרסל פרוסט "בעקבות הזמן האבוד", שכתבו הרולד פינטר ודי טרוויס, בתיאטרון הלאומי. בקיץ 2001 גילמה את גילה במחזה "אחת לדרך" מאת הרולד פינטר במרכז לינקולן בניו יורק.
בשנת 2002 שיחקה בתפקיד סשה לבדייף במחזה "איבנוב" מאת אנטון צ'כוב בתיאטרון הלאומי בלונדון ובתפקיד בונטי מייוורינג במחזה "The Vortex" של נואל קווארד בתיאטרון דונמאר.
ב-2004 גילמה את סבינה במחזה "The Skin of Our Teeth" מאת ת'ורנטון ויילדר בתיאטרון "יאנג ויק" שבלונדון. ב-2008 הופיעה במחזה "The Vertical Hour" מאת דייוויד הר בתפקיד נדיה ביילי בתיאטרון רויאל קורט בלונדון.
ב-2009 שיחקה בתפקיד אוליביה במחזה השייקספירי "הלילה השנים עשר" בהפקה של דונמאר וסט אנד בתיאטרון ויינדהם שבלונדון. ב-2012 גילמה את ג'סיקה במחזה "היסטריה" מאת טרי ג'ונסון בתיאטרון רויאל שבבאת'. ב-2013 הופיעה במחזה "The Hothouse" מאת הרולד פינטר בטרפלגר סטודיוס.
ב-2014 גילמה את טמורה מלכת הגותים, בעיבוד של לוסי ביילי למחזה "טיטוס אנדרוניקוס" בתיאטרון שייקספיר גלוב. ב-2015 שיחקה לצדו של רייף פיינס במחזה "Man and Superman" מאת ברנרד שו בתיאטרון הלאומי.

חיים אישיים

וארמה חיה בהורנסי שבלונדון עם בעלה קולין טיירני ובתם אוולין.
קורי גוף

ביוגרפיה

גוף נולדה באטלנטה. אביה שיחק כדורסל באוניברסיטת המדינה של ג'ורג'יה ואמה הייתה מתעמלת מכשירים ואתלטית שהתחרתה בקרב שבע בזמן לימודיה באוניברסיטת המדינה של פלורידה. לאחר שכשרונה של גוף בטניס בלט היא עברה לגור ולהתאמן בפלורידה. בגיל 10 נסעה לצרפת להתאמן באקדמיית טניס בהדרכתו של פטריק מורטוגולו, מאמנה של סרינה ויליאמס.

קריירת נוער

ב-2017 העפילה גוף לגמר טורניר אליפות צרפת הפתוחה לנערות בו הפסידה לאמנדה אניסימובה. ביוני 2018 זכתה בתואר באליפות צרפת הפתוחה לנערות, בעקבות הישגיה העפילה למקום הראשון בדירוג לנערות. ביולי הודחה ברבע הגמר באליפות וימבלדון לנערות והגיעה עד חצי הגמר בטורניר הזוגות. בספטמבר 2018 הודחה ברבע גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה לנערות וזכתה בתואר הזוגות עם הוריקן טיירה בלאק. בדצמבר זכתה בטורניר אורנג' בול.

קריירה מקצוענית

במאי 2018 התחרתה לראשונה במסגרת טורניר ITF באוספריי שבפלורידה והודחה בשמינית הגמר. בפברואר 2019 העפילה לגמר טורניר ה-ITF בסופרייז שבאריזונה בו הפסידה לססיל קרטנטנצ'בה. במרץ 2019 השתתפה לראשונה בסבב טורנירי הפרמייר של WTA וניצחה בסיבוב הראשון של אליפות מיאמי הפתוחה. בסיבוב השני הודחה לאחר הפסד לדריה קסטקינה.
ביוני 2019 עברה את שלב המוקדמות באליפות הטניס של וימבלדון והעפילה לראשונה לטורניר גראנד סלאם. היא הייתה צעירת המשתתפות בטורניר. בסיבוב הראשון גברה על ונוס ויליאמס בשתי מערכות, בסיבוב השני גברה על מגדלנה ריבריקובה ובסיבוב השלישי גברה בשלוש מערכות על פולונה הרצוג הסלובנית לאחר שכבר הייתה בפיגור 2–5 במערכה השנייה. בשמינית הגמר הודחה לאחר שהפסידה לסימונה האלפ בשתי מערכות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה 2019 העפילה לסיבוב השלישי, בו הודחה על ידי נאומי אוסקה בשתי מערכות.
באוקטובר 2019 זכתה לראשונה בטורניר WTA - טורניר לינץ (ברבע הגמר ניצחה את המדורגת שמינית בעולם קיקי ברטנס ובגמר את ילנה אוסטפנקו), ובעקבות זאת עלתה למקום ה-71 בדירוג העולמי לנשים.
לי סמולין

מכניקת הקוונטים

סמולין הביע את הדעה שמכניקת הקוונטים אינה "התאוריה הסופית".
"אני משוכנע שמכניקת הקוונטים אינה התאוריה הסופית. אני מאמין בכך מכיוון שמעולם לא נתקלתי בפרשנות של הנוסחה הנוכחית של מכניקת הקוונטים שנשמעה לי הגיונית. למדתי את רובן לעומק והשקעתי מחשבות רבות עליהן, ובסיומן עדיין איני יכול לקבל מושג ממשי של תאורית הקוונטים כפי שהיא כעת.
הוא עסק המחקרים בתחום טריאנגולציה דינמית סיבתית.

חייו האישיים

סמולין רכש את חינוכו בקולג' המפשייר ולמד בצוותא עם הפיזיקאי הנודע הרב ברנשטיין. הוא קיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. אימו היא המחזאית פאולין סמולין, בעוד שאביו מיכאל סמולין הוא מהנדס סביבה. אחיו, דייוויד מ. סמולין, הוא פרופסור בבית הספר למשפטים של קמברלנד בבירמינגהאם, אלבמה.
איבר הופכי

באלגברה, איבר הופכי הוא הכללה של המושג "מספר הופכי". איבר הופכי לאיבר נתון הוא איבר שהכפלתו באיבר הנתון, או הכפלת האיבר הנתון בו נותנת את איבר היחידה.
המושג "איבר הופכי" מוגדר גם עבור פעלות בינאריות שאינן כפל. איבר הופכי ביחס לפעולת חיבור נקרא איבר נגדי.

הגדרה פורמלית

תהי \ S קבוצה שמוגדרת עליה פעולה בינארית שנסמנה \ *. אם \ e הוא איבר היחידה של  \ (S,*) ומתקיים \ a*b=e, אז \ a הוא הופכי משמאל של \ b, ו-\ b הוא הופכי מימין של \ a. אם איבר \ x הוא הופכי מימין והופכי משמאל של איבר \ y, אז \ x קרוי הופכי דו-צדדי או בפשטות הופכי של \ y. איבר שיש לו הופכי דו-צדדי ב-\ S קרוי איבר הפיך ב-\ S. איבר שיש לו הופכי רק מצד אחד קרוי הפיך משמאל או הפיך מימין, בהתאמה.
אם הפעולה \ * היא אסוציאטיבית, אזי אם לאיבר נתון יש הופכי מימין והופכי משמאל, הרי הופכיים אלה זהים, והם ההופכי היחיד של האיבר הנתון. במקרה זה, הקבוצה של האיברים ההפיכים היא חבורה, המסומנת  \ U(S) או \ S^*.

הופכי שמאלי וימני בחוגים

בחוג R שאינו קומוטטיבי, ייתכן שאיבר a יהיה הפיך משמאל אך לא מימין. אם a הפיך משמאל אז a הפיך מימין אם ורק אם a אינו מחלק אפס מימין. חוג R שבו מתקיים ab=1 אם ורק אם ba=1 נקרא חוג סופי-דדקינד. על פי משפט של אירוינג קפלנסקי כל חוג סופי הוא חוג סופי-דדקינד.
כיכר מלורי

כיכר מלורי (באנגלית: Mallory Square) היא כיכר הממוקמת בעיר קי וסט במדינת פלורידה שבארצות הברית. הכיכר ממוקמת במפגש הרחובות בקצה הצפוני של הרחובות וייטהד ודובל, לחוף מפרץ מקסיקו, בשטח העיר ההיסטורית של קי וסט.
בכיכר ממוקמים המוזיאון ההיסטורי של הספינות הטרופות של קי וסט והמוזיאון לאמנות והיסטוריה של קי וסט הממוקם בבית המכס הישן.
בשנת 1984 הוקם בסמוך לכיכר רציף לאוניות נוסעים, על מנת לאפשר לאוניות המבקרות באי לעגון בסמוך לכיכר, ולהקל על התיירים להגיע אל פסטיבל השקיעה. בניית הרציף עוררה ביקורת ציבורית בשל חסימת הנוף והחשש שהרציף יפגע באווירת הפסטיבל.

חגיגת השקיעה

הכיכר היא אתר תיירות פופולרי. מידי ערב נערך בכיכר "חגיגת השקיעה" ("Sunset Celebration") - אחת האטרקציות התיירותיות העיקריות של קי וסט, אם לא האטרקציה הידועה ביותר באי. מידי ערב, כשעתיים לפני שקיעת השמש מתכנסים בכיכר התיירים הרבים המגיעים אל האי על מנת לצפות בשקיעה. במסגרת חגיגת השקיעה נערך בכיכר מדי יום יריד אוכל, ונערכים מופעים של אמנים מקומיים ואמני רחוב.
נובל M14

מבנה

לרכב מנוע 3 ליטר V6 עם 6 מהירויות ידני ושני מגדשי טורבו, והוא מייצר 400 כוחות סוס.
לרכב יחס כח-משקל של 363 כוחות סוס לטון. הוא מאיץ ל-97 קמ"ש תוך 4.3 שניות, עם מהירות מרבית של 306 קמ"ש.

היסטוריה

הרכב היה אמור להתחרות בפורשה 911 ובפרארי F430, ולעלות 75,000 ליש"ט, אך לאחר תצוגות הבכורה שלה החליט מעצב הרכב, לי נובל, כי התמורה שלה אינה שווה את המחיר שהיא עולה משום שהרכב אינו מתקדם מספיק ביחס למה שהוא מסוגל, והחליט שלא להוציא את הרכב למכירה, אלא להתקדם לייצר את ה"נובל M15".
עם זאת, ה"נובל M14" הופיעה בכל זאת במספר משחקי וידאו, ביניהם "Test Drive Unlimited", "Burnout Revenge" ו"Project Gotham Racing 3".
טל ברמן

ביוגרפיה

בילדותו, התגורר ברמן בקריית אונו, שם גם למד. את שירותו בצה"ל עשה בתחנת הרדיו הצבאית גלי צה"ל כשדרן וכמנחה של מספר תוכניות אישיות ("צ'ק 5", "החום בוטל" ו"מוטל בספק").
עם שחרורו מהצבא ב-1995, החל להנחות את השעשועון "הוגו" בערוץ הילדים. בשנת 1997 החל להגיש את תוכנית האירוח הלילית בערוץ 2 "פרפר לילה", בה השתתפו באופן קבוע גם רן תלם ורועי לוי.
בשנת 2000, הנחה את "סטנגה" - תוכנית ספורט בערוץ 2, למשך שנה. בשנת 2001, הגיש ברדיו ללא הפסקה את התוכנית "שערים ללא הפסקה" כשלצידו הפרשן שלמה שרף. התוכנית שודרה למשך שנה שלמה, והייתה זו הפעם הראשונה שמשחקי הכדורגל ברדיו שודרו לא על ידי קול ישראל.
משנת 2002 ועד היום מנחה ברמן את "הבוקר עם טל ואביעד" בצוותא עם אביעד קיסוס. התוכנית שודרה ברדיו תל אביב במשך שבע שנים וחצי, ומינואר 2010 משודרת באקו 99 FM ובמקביל ברדיו קול רגע.
בשנת 2002, עם תחילת שידורי ערוץ 10, החל להגיש את התוכנית "חדשואו", ממנה פרש אחרי כמה שבועות. בשנה שאחר-כך, החל להנחות את "חדשות המדע" בערוץ 8 למשך חמש עונות. משנת 2004 הנחה את תוכנית האירוח "הרצועה" של ערוץ ביפ בכבלים בשתי עונותיה הראשונות.
בשנת 2006 הגיש את "אחרי הכל", מגזין לילי שעסק באירועי היום מזווית קלילה יותר ושודר בזכיינית ערוץ 2 רשת ובשנת 2007 הנחה יחד עם שלום אסייג את התוכנית "כישרון או כישלון" בערוץ 2.
בשנת 2008 הנחה סדרה דוקומנטרית בערוץ הראשון לרגל חגיגות 60 שנה למדינה, בשם "אוצרים את המדינה". באותה שנה יצר סרט דוקומנטרי אישי בשם "הקרחת שלי", שעסק בהתקרחות גברית. משנת 2008 ועד שנת 2013 שימש כמנהל פיתוח תוכן באולפני הרצליה, שם היה בין מפתחי השעשועון "כלוב הזהב" ותוכניות אחרות.
בשנת 2009 הגיש את תוכנית התרבות "תרבות רעה" בערוץ yes stars ישראלי לצד פאנליסטים מתחלפים. בשנת 2010 הנחה בערוץ 1 עם צופית גרנט את התוכנית "נבחרת החלומות" שליוותה את מונדיאל 2010.
בשנת 2011 הנחה ברמן בערוץ 10 את התוכנית "וייפאאוט" לצד אביעד קיסוס וכן את תוכנית המציאות "הדור הבא 24/7". בשנת 2012 הנחו השניים את התוכנית "משחק החתונה" בערוץ 10.
ביוני 2012 החל להגיש בערוץ 1 תוכנית אירוח בשם "שישי עם טל ברמן", ששודרה במשך עונה אחת בימי שישי בערב.
בין השנים 2013–2017 הגיש בערוץ הספורט תוכנית אולפן בשם "מגרש פתוח" לצד טליה סלנט.
מה-3 בספטמבר 2017 ועד מיזוג רשת-עשר בינואר 2019 הגיש ברמן את התוכנית "הצינור" בערוץ עשר כמחליפו של גיא לרר. לאחר המיזוג, החל להגיש את התוכנית "היום שהיה", במקומו של גיא זוהר שעבר לכאן 11.
נוסף לעיסוקו כמגיש, ברמן מקריין פרסומות וקמפיינים בטלוויזיה וברדיו.

חיים אישיים

לברמן תואר ראשון במדע המדינה. הוא למד לתואר שני באותו התחום, אולם לא השלים לימודים אלה. במשך תקופה מסוימת בעשור השני של המאה ה-21, הרצה בחוג לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה.
נשוי לאמי פרידמן, פסיכולוגית קלינית. לזוג בן ושלוש בנות. הם מתגוררים בתל אביב.
שמואל דכנר

קורות חיים

דכנר נולד ב-26 בספטמבר 1937 בחבל בוקובינה, על גבול רומניה ואוקראינה, ובהיותו ילד הוגלה יחד עם משפחתו למחנה ציבולובקה (Tzibulevka), שם מתו אמו ואחיו הבכור. שמואל דכנר ואביו שרדו את אימי המחנה ועלו לישראל ב-1950.
דכנר למד מיקרוביולוגיה וכלכלה באוניברסיטה העברית ועשה תואר במנהל עסקים במסנצ'ורי יוניברסיטי שבלוס אנג'לס. הוא נישא ונולדו לו שתי בנות. לאחר לימודיו עבד כראש מדור ביקורת פנימית במכון ויצמן למדע ולאחר מכן היה מנהל אדמיניסטרטיבי במפעל לחומרי בידוד. ב-1967 התמנה לתפקיד מבקר פנים של חברת רסקו והמשיך והתקדם עד לתפקיד המשנה למנכ"ל. אהרן דוברת, שהיה מנכ"ל כלל תעשיות, צירף את דכנר לקונצרן בתפקיד חשב. בהמשך מונה למנהל חטיבת הבנייה ולמשנה למנכ"ל חברת הבניה אזורים. עם התקדמותו לתפקיד המנכ"ל של אזורים, הצליח לשפר את ביצועי החברה ולהביא אותה לרווחיות.
לאחר עשר שנות עבודה בחברת כלל, פרש ממנה דכנר והקים קבוצת חברות  בשם "מאגרים", שכללה  מספר חברות ציבוריות, ובהן: מאגרי טכנולוגיה, מאגרי בניה, מאגרי סחר, מפעל השוקולד בילו ועוד. החברות בשליטתו הגיעו למחזור של יותר ממאה מיליון דולר. עיתונאים ואנשי כלכלה שיבחו את ביצועיו וכינוהו "אשף כלכלי". 
בעקבות המשבר בשוק המניות ב-1984, עסקיו של דכנר החלו לקרוס והרשות לניירות ערך פתחה בחקירה נגדו. הוא עבר ללונדון והעביר לשם גם את עסקיו. בלונדון ניהל גם את עסקיו של ליאון תמן בחברת רקסול. כעבור כמה שנים רכש דכנר את השליטה בחברת האפייה היברס הולדינג וניהל אותה. החברה נקלעה לחוב של יותר מעשרה מיליון לירות שטרלינג, מונה לה כונס נכסים וכל ההשקעות בה אבדו. הסקוטלנד יארד פתח בחקירה נגד דכנר, בחשד שקיבל מימון ממספר מקורות לשם קניית ציוד לחברה, אך משך את הכספים. הוא עזב את בריטניה ושב לישראל.

פרשת חברת הזרע

אהוד אולמרט הורשע כי קיבל מדכנר באמצעות שולה זקן שוחד בסך 60,000 שקל לצורך השבחת המקרקעין של חברת הזרע. ערעורו של אולמרט בגין הרשעה זו נדחה, ונגזר עליו עונש של 18 חודשי מאשר לריצוי בפועל.
איהר בוקי

לונדון 2012

בוקי ערך את הופעת הבכורה שלו במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים לונדון (2012). הוא השתתף בשבעה מקצי שחייה בקטגוריות S13 ו-SB13, בהם זכה בשש מדליות פאראלימפיות, מהן חמש מדליות זהב ומדליית כסף, תוך שהוא קובע ארבעה שיאי עולם ושיא פאראלימפי אחד.
במקצה ל-100 מטר חופשי, הוא זכה במדליית הזהב כשקבע שיא עולם של 51.91 שניות, במקצה ל-400 מטרים חופשי הוא עצר את השעון בשיא עולם של 3:58.78 דקות,, הוא קבע שיא עולם נוסף ב-100 מטרים גב עם תוצאה של 56.97 שניות, וב-20 מטרים מעורב העמיד את שיא העולם על 2:06.30 דקות.
בוקי זכה במדליית הזהב החמישית במקצה ל-100 מטרים פרפר, כשעצר את השעון על שיא פאראלימפי של 55.50 שניות, והוסיף מדליית כסף במקצה ל-50 מטר חופשי עם תוצאה של 24.07 שניות, אחרי צ'ארלס בוואר הדרום אפריקאי שסיים בתוצאה של 23.99 שניות. בוקי השתתף גם במקצה ל-100 מטרים חזה, בו סיים בתוצאה של 1:08.98 דקות, ובמקום השביעי.

ריו 2016

באולימפיאדת הנכים ריו דה ז'ניירו (2016) זכה בוקי בשבע מדליות פאראלימפיות, בהן שש מדליות זהב ומדליית ארד אחת. במשחה ל-100 מטרים בסגנון חופשי הוא זכה במדליית הזהב כשהוא עוצר את השעון על שיא פאראלימפי של 50.90 שניות, ובמשחה ל-50 מטרים חופשי זכה עם שיא פאראלימפי נוסף בתוצאה של 23.44 שניות. בוקי זכה במדליית הזהב במקצה ל-400 מטרים חופשי כשהעמיד את השיא הפאראלימפי בקטגוריה S13 על 3:55.62 דקות,הוא ניצח גם את המשחה ל-200 מטרים מעורב עם שיא פאראלימפי של 2:04.02 דקות, וזכה במדליית הזהב גם במשחה ל-100 מטרים פרפר עם שיא עולם של 53.85 שניות, ובמשחה ל-100 מטרים גב עם שיא עולם של 56.68 שניות.
במשחה ל-100 מטרים חזה, זכה בוקי במדליית הארד עם תוצאה של 1:06.71 דקות, אחרי אלכסיי פדינה האוקראיני ופרידבסבק מוסבקוב האוזבקי שזכו במשותף במדליית הזהב עם תוצאה של 1:04.94 דקות.
גלינה וולדימיר אימשניק

ולדימיר אימשניק (באנגלית: Vladimir Imshennik; ‏1903–1978), כומר פרובוסלבי, ואשתו גלינה אימשניק (באנגלית: Galina Imshennik; ‏20 בספטמבר 1912 - 11 בפברואר 2011) חיו בכפר נוסילובו (Nosilowo) במחוז וילנה, שם שירת ולדימיר ככמר בכנסית הכפר. ב-14 בדצמבר 1993 הכיר יד ושם בגלינה וולדימיר אימשניק כחסידי אומות העולם, בעקבות הצלתה של דולגובה ילנה ולדימירובנה.

קורות חיים

ולדימיר אימשניק סיים את לימודיו באקדמיה של כמרים בוורשה ושירת תחילה ככומר פרובוסלבי ובין השנים 1940 עד 1950 כראש הכנסייה. גלינה אימשניק נולדה בקייב שבאוקריאנה. גלינה וולדימיר התגוררו בכפר נוסילובו.

בתקופת השואה

בסוף יוני 1941, במסגרת מבצע ברברוסה, נכבש האזור על ידי הגרמנים, ובאוקטובר של אותה שנה הוקם גטו בעיר הסמוכה לביז'ייב (Lebiedziew). בין היהודים שנכלאו בגטו היה אברהם זודז'ישסקי שהיה רופא יהודי וגם מכר של ולדימיר אימשניק. ד"ר זודז'ישסקי הורשה לצאת מן הגטו על מנת לטפל בחולים בעיר, וניצל זאת כדי להבריח ילדים יהודים מן הגטו. בדצמבר 1941 פנה הרופא לכומר אימשניק ושאל אותו אם יסכים לקחת תחת חסותו את בתו, ילנה.
למרות הסכנה, החליטו ולדימיר וגלינה שהם לא יכולים לעצום עיניים ולהתעלם מצרתו של הרופא היהודי. ב-5 בדצמבר 1941 הביא ד"ר זודז'ישסקי את ילנה בתו לבית הכומר. בתחילה הייתה ילנה מוסתרת, עד שלמדה היטב רוסית והתרגלה לביתה החדש.
ב-24 ביוני 1942 חיסלו הגרמנים את גטו לבידז'ייב. כל יושבי הגטו, למעלה מ-600 איש, נלקחו לרפת גדולה ליד מארקוב. הגרמנים הציתו את הרפת והעלו אותה באש על כל היהודים ששוכנו בה. 64 מקרוביה של ילנה נרצחו באותו יום, בהם אביה וסבתה מצד אמה. זמן מה לאחר הרצח, קיבל הגסטפו במולודצ'נו הודעה אנונימית שהכומר בנוסילובו מסתיר ילדה יהודיה. הכומר- ולדימיר ואשתו נחקרו, והגרמנים תשאלו את הילדה. אך מכיוון שזו לא זכרה את הוריה האמיתיים ואת חייה לפני שהגיעה לבית מציליה, שוחררו כולם בלא פגע. לאחר מכן, ילנה המשיכה לחיות בביתם של בני הזוג אימשניק. לאחר השחרור ביולי 1944, איש לא בא לקחת את ילנה, ובני הזוג אימשניק הסיקו שכל משפחתה נספתה. אלא שכמעט שנה מאוחר יותר, הופיעה מריה - אמה של ילנה ששרדה את השואה ביער עם יחידת פרטיזנים סובייטים. גם אחיה הגדול של ילנה, גריגורי, ניצל במסתור אצל משפחה רוסית בווילנה.

לאחר המלחמה

לאחר סיום המלחמה, הוחזרה ילנה לאמה הביולוגית. הפרידה מילנה, הילדה בה טיפלו הכומר ואשתו, הייתה קשה מאד לבני הזוג אימשניק. ילנה, אמה ואחיה התיישבו בלנינגרד (סט. פטרסבורג של היום) בשנת 1946, שם ילנה סיימה את לימודיה בבית הספר ולאחר מכן באוניברסיטה. לאורך כל השנים נשארו בקשר עם משפחת אימשניק, והחליפו אתם מכתבים וביקורים. באמצע שנות החמישים עברו ולדימיר וגלינה אימשניק להתגורר בלבוב באוקראינה יחד עם בנם. לאחר מותו של בעלה ב-1978, גלינה נותרה אלמנה ובעקבות זאת מאוד ענייה, לא היה לה בית ולכן עברה לגור אצל בנה. בנוסף, היא נאלצה לחיות מתרומות של הכנסייה. גלינה הייתה זקוקה לעזרה ובעקבות זאת התרבו ביקוריה של גלינה אצל ילנה, והיא הייתה נשארת תקופות ארוכות אצלה. ב 1991, כאשר ילנה ובעלה החליטו לעלות לישראל, הם לקחו עמם גם את גלינה. במשך כמעט 20 שנה התגוררה גלינה אימשניק בירושלים אצל בני משפחתה של ילנה. היא נפטרה בגיל 98 ב-11 בפברואר 2011.
הקורפוס הרביעי (האימפריה הגרמנית)

מלחמת אוסטריה-פרוסיה

הקורפוס הרביעי הוקם ב-3 באוקטובר 1815. כמפקדו הראשון מונה פרידריך פון קלייסט. ב-1866 לחם הקורפוס במלחמת אוסטריה-פרוסיה כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. במהלך מלחמה זו, לא היה לקורפוס מפקד ישיר, והנסיך פרידריך קרל פיקד בעצמו על מפקדי הדיוויזיות (מצב דומה שרר בקורפוס השלישי). הקורפוס השתתף בין היתר בקרב קניגרץ.

מלחמת צרפת-פרוסיה

לאחר מלחמת אוסטריה-פרוסיה מונה גוסטב פון אלבנסלבן למפקד הקורפוס הרביעי. בזמן שאחיו, קונסטנטין פון אלבנסלבן מונה למפקד הקורפוס השלישי. בין השנים 1870-1871 השתתף הקורפוס במלחמת צרפת-פרוסיה כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. הקורפוס לחם בקרב בומונט, קרב סדאן המצור על פריז. עם סיום המלחמה אוחד הצבא הפרוסי עם צבאותיהן של שאר מדינות גרמניה ליצירת צבא הקיסרות הגרמנית, אולם הקורפוס הרביעי שמר על זהותו הפרוסית. בסיסו היה במגדבורג.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד פרידריך סיקסט פון ארמין. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה הראשונה של אלכסנדר פון קלוק. הקורפוס נטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. ב-1916 נטל הקורפוס חלק בקרבות באראס בקרב ארטואה השני ובקרב על הסום.
ב-1 במרץ 1917 מונה פון ארמין למפקד הארמייה הרביעית, ובמקומו מונה ריכרד פון קראיוול למפקד הקורפוס הרביעי. תחת פיקודו השתתף הקורפוס במתקפות באראס, במתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה פורק הקורפוס לאחר יותר מ-100 שנות קיום.
הורוכוב

יהודי הורוכוב

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1536, ובזכויות העיר שאושרו ליישוב הותר ליהודים לשבת בה ברחוב מסוים. במהלך פרעות ת"ח ות"ט נפגעו יהודי היישוב, אך הקהילה במקום השתקמה, ובשנת 1700 נערכה בה ישיבת גליל ווהלין של ועד ארבע הארצות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעה הורוכוב מהפצצות, וחלק מבתיה נשרפו בידי החיילים הרוסים הנסוגים. כשנכנסו החיילים האוסטרו-הונגרים לעיירה, חייבו את תושביה בעבודות כפייה. בשנת 1918 נפגעה העיירה בפוגרומים שאירעו באוקראינה, ובעיירה קמה קבוצת הגנה עצמית יהודית.
בין מלחמות העולם פעלו בהורוכוב חוגים ציוניים, לצד חוגים חסידיים, בעיקר מחסידויות אוליקה וטריסק. בעיר פעל גם אדמו"ר משושלת יאמפולה, רבי יצחק יונגרלייב. כמו כן פעלו בעיירה בית ספר עברי ומוסדות תרבות יהודיים. בשנת 1935 התקיימו בעיירה שני קיבוצה הכשרה, האחד של החלוץ, והשני של בית"ר. בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה ממקרים רבים של בריונות אנטישמית. בשנים אלה נמנו בעיירה 3,120 יהודים, 40% מתושביה.

בשואה

במהלך מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, נכבשה הורוכוב בידי הגרמנים, לאחר קרב עם כוחות הצבא האדום ששהו בה. הגרמנים מסרו תחילה את השליטה בעיירה לאוקראינים, אשר התעללו ביהודי המקום, ביצעו מעשי שוד, ואף רצחו מספר יהודים. בהמשך, הפעילו הגרמנים ממשל צבאי בעיירה, והטילו על יהודיה גזירות נוספות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חיוב בעבודות כפייה, וחובת תשלום סכומי כופר תוך פרקי זמן קצרים. כמו כן, מונה בעיירה יודנרט.
באוגוסט 1941 הגיעה להורוכוב יחידת איינזצגרופן, ובסיוע אוקראינים מקומיים, רצחה כ-300 יהודים בגן העירוני. בראשית אוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו, אליו הובאו בהמשך גם כ-2,000 יהודים מיישובי הסביבה. גטו זה חולק לגטו ל"יעילים" ולגטו ל"בלתי יעילים", והקצאת המזון בו הייתה מזערית. באוקטובר 1941 הובאו לגטו יהודי סנקביצ'ובקה. מעת לעת רצחו הגרמנים יהודים יחידים בגטו.
ב-8 בספטמבר 1942 הובלו כ-5,000 יהודי הגטו לבורות ירי ליד הכפר צ'וייב (Chuyev), ונרצחו שם. ב-3 באפריל 1944 שוחררה הורוכוב בידי הצבא האדום. רק בודדים מיהודיה נותרו בחיים.