פליטים יהודים ממדינות ערב

פליטים יהודים ממדינות ערב הם כ-850,000 יהודים אשר נאלצו לעזוב חסרי כל את מדינות ערב בהן נולדו וחיו, והפכו לפליטים. מדובר בתהליך שהחל בשנות ה-30 של המאה ה-20, התעצם בהכוונתה של הליגה הערבית בסמיכות להקמת מדינת ישראל, נמשך בשנות ה-50 וה-60 ובמהלכו חדלו מלהתקיים קהילות יהודיות בעלות היסטוריה של מאות ואלפי שנים.

שיח הפליטות בראי הממסד והציבוריות הישראלית

בשיח הציבורי שהתקיים בישראל הצעירה קולטת העלייה כונו היהודים שהגיעו מארצות ערב עולים. כינוי זה הצביע על זיקתם לציונות ורצונם לתרום לבניין מדינת ישראל. במקביל, כינוי זה רמז להסכמתם לקבלת מרות המדינה, תוך קבלת הצהרת כוונות מדינת ישראל על פי גישת "כור ההיתוך". כשבהתאם לרוח זו התעלמה המדינה משיח הפליטות בהקשר של יהודי מדינות ערב. 
במאה ה-21 חל שינוי בעמדת ממשלת ישראל וגורמי חוץ כלפי שיח הפליטות: ממשלת ישראל בהחלטות מס' 1544 משנת 2002 ו־1250 משנת 2003 והקונגרס האמריקאי בהחלטה 185 משנת 2008 מכירים ביהודים שנעקרו ממדינות ערב כפליטים וממשלת ישראל הצהירה על נקיטת צעדים להערכת שווי הרכוש, הנאמד במיליארדי דולרים, והולאם על ידי מדינות ערב.
החוק לשמירה על זכויותיהם לפיצוי של פליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן, התש"ע-2010, נחקק במטרה "לשמור על זכויותיהם לפיצוי של פליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן במסגרת משא ומתן להשגת שלום במזרח התיכון". החוק קובע כי "במסגרת משא ומתן להשגת שלום במזרח התיכון, תכלול הממשלה את נושא מתן פיצוי על אבדן רכוש לפליטים יהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן, לרבות רכוש שהיה בבעלות קהילה יהודית בארצות אלה".
בשנת 2012 הגישה המועצה לביטחון לאומי נייר עמדה שבו המליצה ליצור זיקה בין הפליטים הפלסטינים והפליטים היהודים מארצות ערב. ב-21 בספטמבר 2012 התקיים במרכז האו"ם בניו יורק כנס בשם "צדק לפליטים יהודים ממדינות ערב" שבו אמר סגן שר החוץ, דני איילון: "לא נגיע להסכם שלום בלי לפתור את סוגיית הפליטים – אבל סוגיה זו כוללת גם את הפליטים היהודים. הצדק אינו שוכן בצד אחד בלבד וצעדים זהים צריכים להינקט בשני המקרים".
בשנת 2014 אישרה הכנסת את החוק יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן, התשע"ד-2014.
המשרד לשוויון חברתי מרכז ומנהל מאגר הצהרות של יהודים יוצאי ארצות ערב ואיראן וצאצאיהם, בארץ ובעולם, על רכוש שהושאר בארצות המוצא, פרטי וקהילתי. 
פרס ראש הממשלה לעידוד והעצמת חקר קהילות ישראל בארצות ערב ואיראן הוענק לראשונה ב-2017 ויוענק מדי שנה.

שיח הפליטות בראי העולם

גם גורמי ממשל בארצות הברית, מומחי זכויות אדם והיסטוריונים גורסים כי קיימת סימטריה בין שיח הפליטות של היהודים ממדינות ערב ובין שיח הפליטות הפלסטיני, ולכן יוצרים זיקה בין הכרה בינלאומית בשני הסיפרים לבין תוחלתו של כל פתרון צודק וכולל לסכסוך הערבי-ישראלי. 
בכל ההסכמים הרב-צדדיים והדו-צדדיים הבינלאומיים הרלוונטיים, ובהם החלטה 242, מפת הדרכים ומסמכי ועידת מדריד השימוש במונח "פליט" הוא גנרי, ובכך מאפשר את ההכללה וההכרה של כל פליטי המזה"ת, יהודים, נוצרים ומיעוטים אחרים.

התנכלויות בעת החדשה

בעת החדשה, מסוף המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, התגבר האיום על הקהילות היהודיות במזרח התיכון, והתגברו מספר הרדיפות כנגדן. כך למשל בין 1770 ל-1786 גורשו היהודים מג'דה ורובם ברחו לתימן, בשנים 1790–1792 חל רצף של מאורעות טבח נגד יהודי מרוקו בהוראת מולאי יזיד, ב-1828 נערך טבח ביהודי בגדאד. אירועים דומים נוספים התרחשו בקהילות אחרות ברחבי צפון אפריקה והמזרח התיכון. ההיסטוריון ברנרד לואיס מונה לגל ההתנכלויות זה מספר סיבות, הקשורות בעיקר להשלכות ההתערבות הגוברת של מעצמות אירופה במזרח התיכון, אך גם בהתפתחויות פנימיות. 
גל ההתנכלויות המשיך ביתר שאת לתוך המאה ה-20, על רקע נסיבות רבות, מגוונות ומשולבות אחת בשנייה. צמיחת הציונות והתגובות העוינות לה בעולם הערבי, צמיחת הלאומיות הערבית, הקולוניאליזם האירופי, התפוררות האימפריה העות'מאנית ותעמולה פאשיסטית שימשו כדלק נוסף להסתת הציבור הערבי כנגד הקהילות היהודיות. לאלה התווספה אנטישמיות מסורתית כלפי יהודים, שמתוארים בקוראן בתור אלה שהפנו גב למוחמד בראשית דרכו וסילפו את התנ"ך כדי להקשות על מאמינים אחרים, ולעיתים הצליחו מבחינה כלכלית יותר מהאוכלוסייה המוסלמית המקומית. בין הפרעות כנגד קהילות יהודיות באמצע המאה ה-20, בשנים בהם החל זרם העזיבה ההמוני של מדינות ערב, ניתן למנות את הפרהוד, פרעות טריפולי, פרעות עדן, פרעות חלב (1947), פרעות אוג'דה וג'ראדה, ועוד.
בנוסף למאורעות אלימים, בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20 ואחרי הקמת מדינת ישראל הטילו השלטונות על הקהילות היהודיות עונשים ואיסורים שהקשו על חיי היומיום הפגנות המוניות נגד יהודים התקיימו במצרים, תימן ועיראק.
לבנון, שחלק ניכר מאוכלוסייתה היו נוצרים, לא רדפה את היהודים למעט מאורעות אחדים, ואף חלק ניכר מיהודי סוריה ברחו אליה עם הקמת המדינה. למרות זאת עם שינוי האווירה בחלוף השנים, נותרו בלבנון רק כ-50 יהודים.
יהדות ארצות האסלאם היוותה חלק משמעותי מיהדות התפוצות. מספרם הכולל של היהודים שחיו במדינות ערב לפני התמוטטות הקהילות מוערך בכ-900,000 נפש. מספרם הכולל של יהודי מדינות ערב שהגיעו לישראל בין 1948 ל 1951 היה מעט פחות מ-300,000. יהודים נוספים עזבו את מדינות ערב בעקבות מבצע קדש. כיום, נותרו בכל רחבי מדינות ערב כ-7,000 יהודים.

סקירה לפי מדינה

הנסיבות ליציאת הקהילות היהודיות ממדינות ערב היו שונות בין ארץ לארץ. כמעט בכל ארצות ערב התרחשו פרעות אלימות נגד יהודים, אשר גרמו לנזק וחרדה שחיזקו את מגמת בריחת היהודים. בארצות מסוימות, כגון מצרים, היהודים גורשו מהמדינה בהוראת הממשלה, ובמדינות אחרות הממשלות נקטו באמצעים שונים כדי לעודד את עזיבת היהודים. לעומת זאת במדינות כגון סוריה הוטלו מגבלות על עזיבת היהודים, ואלה נאלצו להימלט מהמדינה בחשאיות או בעזרת שוחד. בארצות המגרב היהודים עזבו בעיקר על רקע האלימות וחוסר היציבות שליוו את המאבקים הלאומיים הצפון אפריקאים לעצמאות מצרפת, אך גם לעיתים על רקע הסלידה שיצרה התקשורת המקומית כלפי ישראל לאור המצב והמלחמות בישראל. סלידה שהושלכה לכיוון היהודים המקומיים, ומתוך חשש למעמדם העתידי במדינות צפון אפריקה העצמאיות.
על פי פרופ' נורמן סטילמן, חוקר תולדות יהדות ארצות האסלאם, מקובל בקרב היסטוריונים לחשוב ששילוב כוחות דחיפה (Push) ומשיכה (Pull) גרמו ליהודים לעזוב את ארצות ערב. כלומר, בזמן שגורמים כגון פרעות, סנקציות, מגבלות, פחד לגבי עתידם ויחס חברתי עוין גרמו ליהודים לרצות להימלט מארצות ערב, הקמת מדינת ישראל מצד שני עוררה את רצונם של רבים לעלות לארץ ישראל. השילוב בין הגורמים הוביל לתנועת ההגירה ההמונית של היהודים מארצות ערב לישראל.

סוגיית הרכוש

המצב הכלכלי של חלק מהקהילות היהודיות לפני תחילת ההתנכלויות היה טוב. הקולוניאליזם האירופאי במדינות ערב הביא לביקוש גובר במקצועות עתירי ידע בהתאם לתקופה כגון תרגום, מסחר, עמילות מכס, בנקאות וניהול כספים, בהם היהודים שיחקו תפקיד מרכזי. הבריחה המהירה והמאולצת מארצות ערב לא הותירה לרובם ברירה ורוב רכושם נשאר מאחור. הרכוש שנותר מאחור כלל אדמות, בתים, עסקים וחנויות, סחורות, חשבונות בנק ועוד. רוב הרכוש הולאם על ידי שלטונות המדינות או נתפס על ידי אנשים פרטיים אחרים, ומעולם לא הושב לבעליו. שווי הרכוש הנטוש שהולאם מוערך במילארדי דולרים.
יש הערכות שונות לגבי שווי הרכוש היהודי שנותר מאחור או שהוחרם במדינות ערב. השוני הרב בין ההערכות נובע מהקושי להעריך את סך רכוש הפליטים היהודים על פני מספר רב של מדינות, וכמו כן חוקרים וארגונים שונים מגדירים בצורה שונה מה יכול להיחשב כרכוש יהודי בר-פיצוי. הארגון העולמי של יהודים ממדינות ערב (World Organization of Jews from Arab Countries) העריך בשנת 2007 שסך כל הרכוש שהותירו מאחוריהם 900,000 הפליטים מארצות ערב הוא בשווי של כ-300 מיליארד דולר במונחים של שנות האלפיים, וסך כל הנדל"ן בבעלות יהודית שנותר מאחור מגיע ל-100,000 קמ"ר של אדמה. 
לעומת זאת, פרופ' סידני זבלודוף, כלכלן שמתמחה בפיצוי ניצולי השואה, בחן את סוגית הרכוש של הפליטים היהודים מארצות ערב והפליטים הפלסטינים מארץ ישראל תוך שימוש בהגדרות שמרניות יותר לרכוש בר פיצוי. על פי מחקרו, סך כל הרכוש של הפליטים היהודים מארצות ערב שוויו כ-6 מיליארד דולר במחירי 2007, בעוד שסך כל הרכוש של הפליטים הפלסטינים שוויו כ-3.9 מיליארד דולר.
בשנת 2013 פרופ' מיכאל ר. פישבך (Michael R. Fischbach), היסטוריון שפרסם בעברו ספר לגבי תביעות הרכוש של הפליטים הפלסטינים, פרסם ספר בשם "תביעות רכוש יהודיות נגד מדינות ערב" (Jewish Property Claims Against Arab Countries) המנסה להציג סקירה מקיפה של הסוגיה. אולם הוא גם ציין שללא איסוף מידע שיטתי, שוויו הכולל של הרכוש היהודי שנותר במדינות ערב לעולם לא ייוודע במדויק. בנוסף, טרם נעשו מחקרים בניסיון להעריך את שווי וערך ההפסד והרווח (דרך סיוע בנקודות מינימום ומקסימום) שהיו צפויים להתרחש בעזרת אותו רכוש, ללא הופעת הגורמים המתסיסים שהובילו לבעיית הפליטות וגזילת-אובדן הרכוש.

גורל הפליטים היהודים והקהילות

חלק מהפליטים היגרו למדינות אמריקה ואירופה וחלקם הגיעו למדינת ישראל, נקלטו כעולים חדשים וזכו לסיוע ושירותי עזר מהמדינה. תהליך קליטת העולים יצר קשיים ומתחים עדתיים בחברה הישראלית אך אלו הלכו והתפוגגו לאורך השנים. לאחר כחמישים שנה רוב הפליטים שהגיעו מקהילה יהודית במדינות ערב לישראל, הצליחו, ממעמד של פליטים חסרי כל שנקלטו במעברות ומחנות אוהלים וסבלו מקשיי שפה, הלם תרבותי וקיפוח עדתי, להשתלב בהצלחה במרקם החברתי של מדינת ישראל. בשנים האחרונות עולות טענות בקרב חוקרים, נציגי וצאצאי קהילות יהודים ממדינות ערב על כך שממשלת ישראל אינה עושה די לתיעוד והפצת סיפורם של הפליטים היהודים ממדינות ערב לעומת מפעלי הנצחה ליהדות אירופה שמרביתה נספתה בשואה. בימינו, חלק מהקהילות היהודיות שנותרו במדינות ערב (למשל יהדות לוב, יהדות אלג'יריה ויהדות לבנון) התפוררו לחלוטין. חלק מהקהילות הקימו בישראל עמותות וארגונים שנועדו לתעד ולשמר את מסורת ומורשת תרבותם.

ביקורת

ההנהגה הפלסטינית ומדינות ערב שוללים את הסימטריה בין בעיית הפליטים היהודים ממדינות ערב לבין בעיית הפליטים הפלסטינים מכל וכל.