google/wiki40b huggingface dataset:
שפיכה

שפיכה (בסלנג: גמירה) היא פליטה של נוזל זרע וזרע מהפין. על פי רוב השפיכה מתרחשת כתוצאה מקיום יחסי מין או אוננות ומלווה באורגזמה. שפיכה עשויה גם להתרחש באופן ספונטני במהלך השינה במקרים של קרי לילה. במהלך שפיכה ממוצעת נפלטים 5-1.5 מיליליטר של נוזל זרע עם כ-300 עד 500 מיליון תאי זרע.

שלבים

לשפיכה ישנם שני שלבים: שיגור ופליטה. שלב השיגור נחשב לנקודת האל חזור, שממנו לא ניתן לעצור את השפיכה. בשלב השיגור תאי הזרע עוברים מהאשכים דרך צינורות הזרע, ומתערבבים בנוזלים מבלוטות קאופר, 
בלוטת הערמונית ושלפוחית הזרע יוצרות יחד את נוזל הזרע. בשלב הפליטה, המהווה את האורגזמה הגברית, נפלט נוזל הזרע דרך צינור השופכה, בסדרה של התכווצויות מחזוריות הולכות ומתקצרות של בלוטת הערמונית והשרירים המקיפים אותה. הפליטה אורכת בממוצע כ-17 שניות, אך עשויה להיות קצרה יותר או אף להגיע למספר דקות. על שלב השיגור שולטת מערכת העצבים הסימפטטית, בעוד שלב הפליטה נשלט על ידי רפלקס 
 שמקורו בעמוד השדרה באזור S2-4, הממוקם מתחת למותניים.
לעיתים מתרחשת שפיכה מוקדמת, שהיא תופעה של העדר שליטה במועד השפיכה, ונחשבת לעיתים קרובות כליקוי בתפקוד המיני אצל גברים.
פיטר היגס

ביוגרפיה

פיטר היגס נולד ב-1929 בניוקאסל, לאב שהיה מהנדס קול ב-BBC. עקב מחלת אסתמה ונדודי המשפחה בעקבות עבודת אביו החמיץ היגס חלק מהלימודים בבית הספר ולמד בביתו. בחלק מילדותו ונעוריו התגורר עם אמו בבריסטול, בזמן שאביו שהה בבדפורד לרגל עבודתו. בשנת 1947 החל ללמוד בקינגס קולג' לונדון, ושם קיבל בשנת 1950 תואר ראשון בפיזיקה ובשנת 1952 - תואר שני. בשנת 1954 קיבל תואר דוקטור בפיזיקה מולקולרית על עבודה שכותרתה 'Some problems in the theory of molecular vibrations'.
את עיקר הקריירה האקדמית שלו עשה באוניברסיטת אדינבורו, ממנה פרש בשנת 1996 כפרופסור אמריטוס.
היגס ידוע בעיקר בזכות הצעה שהעלה בשנות השישים של שבירת סימטריה ספונטנית של הכוח האלקטרו-חלש אשר מסבירה את מקור המסה של חלקיקי יסוד ושל בוזוני W ו-Z. תאוריה זאת, הקרויה על שמו "מנגנון היגס", הוצעה על ידי מספר פיזיקאים במקביל, וחזתה את קיומו של חלקיק חדש, בוזון היגס. ב-4 ביולי 2012 הודיעו קבוצות מחקר במרכז המחקר CERN שצפו בחלקיק בעל המאפיינים המשוערים של בוזון היגס.
היגס זכה למספר פרסים על עבודתו, בהם מדליית דיראק (1997), פרס וולף (2004), מדליית אוסקר קליין (2009) ומדליית קופלי (2015). היגס סירב לקבל את פרס וולף במחאה על "הכיבוש הישראלי בשטחים". לאחר גילוי החלקיק במאיץ החלקיקים ב-CERN, הוענק להיגס פרס נובל לפיזיקה, יחד עם פרנסואה אנגלר.
אקהרט טולה

קורות חיים

לטולה הייתה ילדות קשה בגרמניה ובספרד, עד לאותו רגע בגיל 29, באנגליה, שבו התרחש הדבר שהוא מכנה "השינוי הפנימי", לאחר תקופה ארוכה של חיי דיכאון. הוא זכה בתחושה עמוקה של שלווה, שמלווה אותו עד היום. זמן רב חי כנווד, במצב של שמחה, להגדרתו, לפני שהיה מורה רוחני. לאחר מכן עבר לאמריקה הצפונית ובה החל לכתוב את ספרו הראשון. כיום הוא חי בונקובר, קנדה, עם רעייתו קים אנג'.
טולה הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת לונדון. בגיל 29, לאחר השינוי, החל את מסעו לגלות את עצמו וללמד. יש לו תלמידים רבים בעולם, תחילה עבד בלונדון עם קבוצות קטנות, ואז התפרסם בעולם כולו.
בשנת 1999 פרסם את ספרו כוחו של הרגע הזה, המתאר אמונה בחיי ההווה, מבלי לחזור לעבר או לעסוק אובססיבית בעתיד. הספר הוזכר על ידי אופרה וינפרי בתוכניתה הפופולרית, כספר החביב עליה במיוחד, ותורגם ל-33 שפות. בשנת 2005 עם צאת ספרו "ארץ חדשה" נמכרו כעבור חודשיים 3.5 מיליון עותקים.
בהקדמה לספרו דממה מדברת כתב שמורה רוח אמיתי אין לו מה ללמד, במובן הקונבנציונלי של המילה, אין לו דבר לתת לכם או להוסיף לכם, לא מידע, לא אמונות, או חוקים. התפקיד היחיד של מורה כזה הוא לעזור לכם להסיר את הדבר שמפריד אתכם מן האמת... המלים אינן אלא שלטים המכוונים אתכם. הרצאותיו של טולה זכו להערצה ולביקורת גם מהתאולוגים וגם מאמצעי התקשורת העיקריים.

שיטתו

התרגילים שטולה מציע לקוראיו ולמאזיניו, מבוססים על היכולת שלנו לפתח את ערות התודעה העצמית ופיתוח יכולת הקשבה הדדית וגופנית. שיטה זו בוחנת את יכולתו של האדם להשקיט את זרם המחשבה הנמשך, כדי להשיג מודעות עצמית עמוקה יותר. בדרך זו יפחית בן האדם את העיסוק הרצוף בקונפליקטים ובאי-הנוחות שקיימים בחי האדם. השיטה מובילה לחירות האדם מהזדהותו עם האגו המותנה, על מנת להתחבר עם טבעו האמיתי. טולה מדגיש את חשיבות הנוכחות ברגע הזה בהווה, תוך ניסיון להמעיט במחשבות על העבר ועל העתיד. 
בספרו 'ארץ חדשה' אקהרט טולה מתבונן במצבם הנוכחי של בני האדם ומסביר שהמצב הקודר הנוכחי מבוסס על הזדהות מוחלטת ושגויה עם האגו. טולה מתאר כיצד אנו פועלים במצבנו הנוכחי, ומאיר את טבעו של המעבר אל מודעות חדשה היכולה לשמש כפתרון לבעיה. טולה מלמד דרכים להשגת מודעות חדשה זו כדי לעורר בקוראיו מודעות והתמרה פסיכולוגית ורוחנית ועל מנת לקחת אותם למקום טוב יותר של שלווה ורווחה.

הדממה של המורה הרוחני

"כשאני נמצא בחברת אנשים, אני מורה רוחני. זה התפקיד שלי, אך זו אינה זהותי. ברגע שאני לבד, השמחה העמוקה ביותר שלי נובעת מלהיות אף-אחד, מלוותר על תפקיד המורה. זהו תפקיד זמני. נניח שאני פוגש קבוצת אנשים. ברגע שהם עוזבים אותי, כבר אינני מורה רוחני. כבר אין שום תחושה של זהות חיצונית, אני פשוט נכנס עמוק יותר אל תוך הדממה. המקום שאני אוהב יותר מכל הוא הדממה. זה לא שהדממה אובדת כשאני מדבר או מלמד - כי המילים עולות מתוך הדממה. אך ברגע שאנשים עוזבים אותי, נותרת רק הדממה. ואני אוהב אותה מאוד".
פוקר

ההיבט המשפטי

בית המשפט העליון פסק כי, בתנאים מסוימים, פוקר אינו משחק מזל.
פסק הדין מבחין בין משחק בודד, לבין רצף משחקים וטורנירים בהם משתתפים שחקנים מקצוענים.
צ'ארלס דיוק

השכלה

נולד בצפון קרולניה, ארצות הברית. למד בבית ספר תיכון בעיר לנקסטר בצפון קרולניה. בשנת 1953 סיים בהצטיינות לימודים באקדמיה על שם אדמירל פרגוט סיינט פיטרסברג בפלורידה. בשנת 1957 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסה במדעי הצי (Naval Sciences) באקדמיה הימית של ארצות הברית. בשנת 1964 סיים את תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
דיוק נשוי לדורותי מוד קלייבורן. יש להם שני בנים.

שירות צבאי

צ'ארלס דיוק שירת בחיל האוויר מאז 1957. הוא עבר אימון טיסה ראשוני בבסיס חיל האוויר ספנס בג’ורג’יה. לאחר מכן סיים בהצטיינות לימודי טייס מתקדמים על מטוס F-86L בבסיס חיל האוויר מודי (Moody) שבג’ורג’יה. בתום לימודים אלה, הוצב למשך שלוש שנים כטייס יירוט בטייסת היירוט ה־526 המיירטים לוחמים בבסיס רמשטיין שבגרמניה. ב־1965 סיים לימודים בבית הספר לטייסי מחקר אירוספייס של חיל האוויר, ונשאר שם לשמש כמדריך על מטוסי F-101,‏ F-104 ו־T-33.
צבר 4,147 שעות טיסה הכוללות 3,632 שעות על מטוסי סילון.

קריירה בנאס"א

צ'ארלס דיוק נבחר בקבוצת האסטרונאוטים החמישית בשנת 1966, שכללה 19 אסטרונאוטים. היה חלק מצוות התמיכה הקרקעי של אפולו 10 ושימש כCAPCOM (איש הקשר מול האסטרונאוטים) במהלך אפולו 11, יחד עם ג'ים לוול ופרד הייז.
היה הגיבוי של טייס מודול הפיקוד של אפולו 13, אולם זמן קצר לפני השיגור נחשף וחלה באדמת. היה חשש שהוא הדביק את קן מטינגלי, שלא היה מחוסן ועל כן החליפו את מטינגלי בג'ק סוויגרט 72 שעות לפני השיגור.

אחרי נאס"א

דיוק שימש כיזם ומשקיע במספר עסקים. הוא היה הנשיא והמייסד של חברת Orbit Corporation (הפצת שתייה), ושותף בפיתוח מרכז עסקים.
העמותה הישראלית לקידום החינוך המתמטי לכל

העמותה הישראלית לקידום החינוך המתמטי לכל היא עמותה שמטרתה לקדם את החינוך המתמטי בישראל. העמותה נוסדה על ידי מורים, מתמטיקאים, אנשי מדעי המחשב ואנשי הי טק. היא פועלת כיום בעיקר בבתי-ספר יסודיים, ומפיצה תרגומים של ספרי הלימוד של סינגפור - "מתמטיקה יסודית". כמו כן היא עורכת השתלמויות למורים ברוח החינוכית שבה דוגלים אנשיה.

היסטוריה של העמותה

העמותה הוקמה ב-2002 בעזרת תרומה ראשונית של המתמטיקאי והנדבן האמריקאי (ישראלי לשעבר) דויד גרבש. באותה עת לא הייתה כמעט חלופה ל"אחת, שתיים, שלוש", ספרי הלימוד של מט"ח (המרכז לטכנולוגיה חינוכית)], וחברי העמותה חיפשו חומרי לימוד אחרים. הם בחרו בספרי הלימוד למתמטיקה מסינגפור, בגלל הצלחתה של סינגפור בבחינות הבינלאומיות במתמטיקה]. 
העמותה ערכת הוראה מלאה לבית-הספר היסודי, והיא פועלת בלמעלה מ-150 בתי ספר ברחבי הארץ.
יו"ר העמותה הראשון היה המתמטיקאי פרופ' דן עמיר (לשעבר רקטור אוניברסיטת תל אביב). היו"ר הנוכחי הוא המתמטיקאי פרופ' דני לויתן (לשעבר רקטור אוניברסיטת תל אביב).

מטרות והישגים

העמותה הוקמה בעקבות משבר בחינוך המתמטי הישראלי, שהתבטא במיקום הנמוך של ישראל במבחנים הבינלאומיים במתמטיקה (בשלוש מן הבחינות האחרונות, שתי בחינות TIMSS ובחינת PISA יצאה ישראל במקום האחרון בעולם המתועש). להערכתם של רבים מן המייסדים, המשבר נבע בין השאר משיטת הלימוד שהייתה נהוגה כמעט בכל בתי הספר בארץ, שנקראה שיטת הבדידים על פי תפיסת הגישה הקונסטרוקטיביסטית, שבה לא נלמדים המושגים המתמטיים המופשטים בצורה ישירה, אלא דרך אמצעי המחשה.  
העמותה הישראלית לקידום החינוך המתמטי לכל פעלה לשינוי שיטת הלימוד במתמטיקה והובילה לדיון מחודש בצורת לימוד תחום זה בישראל. ביוזמת העמותה, הוקמה וועדה, שכללה גם מתמטיקאים (ביניהם פרופסור נוגה אלון מאוניברסיטת תל אביב ופרופסור רון ליבנה מהאוניברסיטה העברית), שדנה בתוכניות הלימוד במתמטיקה].
הקבינט של ארצות הברית בממשל ריצ'רד ניקסון

הקבינט של ארצות הברית בממשל ריצ'רד ניקסון כיהן במשך חמש שנים ושבעה חודשים, ממועד השבעת הנשיא ריצ'רד ניקסון ב-20 בינואר 1969 ועד להתפטרותו ב-9 באוגוסט 1974, בעקבות פרשת ווטרגייט.

הרכב הקבינט

ב-1971 אורגנה מחדש מחלקת הדואר והפכה לסוכנות ממשלתית בשם שירות הדואר של ארצות הברית. בעקבות זאת נגרע תפקיד שר הדואר מהקבינט. 
הקבינט כלל 13 בעלי תפקידים עד 1971 ו-12 לאחר מכן. כיהנו בו 30 גברים. איש מהם לא כיהן בו במשך כל תקופת קיום הקבינט.
סגן הנשיא ספירו אגניו נאלץ להתפטר ב-1973. סגן הנשיא שבא במקומו, ג'רלד פורד, לא נבחר לתפקיד אלא מונה אליו על פי התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית.
תפיסת עומק

תפיסת עומק או ראיית עומק, היא היכולת לראות את הנפח התלת-ממדי של עצמים, את הפריסה שלהם במרחב ואת המיקום שלהם ביחס לצופה ולעצמים אחרים.
היא מתאפשרת בעקבות מנגנון העיבוד של מערכת הראייה במוח, אשר יכול להפוך את התמונה הדו-ממדית המתקבלת על הרשתית לתמונה תלת-ממדית.
מיומנות זו של המוח מאפשרת לו גם למצוא את ממד העומק בתצלומים ובאיורים.

מידע מתוך מערכת הראייה

אחד מתפקידיה המשמעותיים ביותר של הראייה היא מיפוי מערך העצמים בעולם התלת-ממדי. 
מערכת הראייה מתבססת על המידע הדו ממדי המתקבל מהרשתית כדי לגבש את התפיסה התלת ממדית של העולם. 
דבר זה מתאפשר משום שניתן לקבוע מרחק על ידי השוואה בין שתי קרני אור היוצאות מאותה הנקודה ונקלטות בשני אזורים שונים. מערכת הראייה האנושית מסוגלת לעשות זאת במספר דרכים: תנועת השרירים לצורך מיקוד, סטריאואופסיס, היסט ועוד.
פגיעה במנגנונים הפיזיולוגיים והעצביים הקשורים למערכת הראייה יכולה להוביל לפגיעה בתפיסת העומק.

סטריאואופסיס (Stereopsis)

העיניים האנושיות ממוקמות במרחק של כ- 6 ס"מ אחת מהשנייה. דבר זה מאפשר לאדם להתרשם מהפער בין מיקומם של עצמים כפי שהם נקלטים בכל עין. פער זה משמש כרמז חשוב לתפיסת העומק.
סטריאואופסיס היא פעולה של השוואת זווית הראייה בין התמונות המתקבלות מכל עין. ככל שחפץ רחוק יותר מהצופה, כך תמונותיו המתקבלות בכל עין דומות יותר זו לזו. כאשר שתי העיניים פקוחות, המוח מפרש בין שתי התמונות המתקבלות מהן, ומההבדל הוא מסיק מסקנות לגבי המרחק מהעין שבו מצוי העצם הנצפה. המנגנונים העצביים האחראיים על יכולת זו נמצאים בקליפת המוח.
ניתן להטעות את מנגנון חישוב המרחק במוח על ידי שידור תמונה שונה במעט לכל אחת מהעיניים. 
על אפקט זה מתבססת הסטריאוסקופיה וסרטים תלת ממדיים, אשר מעוררים בצופה אשליה אופטית של תחושת עומק בזמן שהוא מביט במשטח דו ממדי.

תנועת הבבואה על הרישתית בעת רטט העין

העין רוטטת קלות כ-250 פעמים בשנייה. ככל שעצם רחוק יותר, כך בבואתו על הרישתית נעה פחות בעת הרטט.

רמזי עומק

האדם מצליח להשיג תפיסת עומק על ידי שימוש ברמזים שונים.
חלק מהרמזים הללו מאפשרים להסיק על עומק מתוך תמונה או ציור דו ממדיים. רמזים אל מצריכים הישענות על הנחות שונות אודות העולם. על כן, הנחות שגויות יכולות להוביל למסקנות מטעות. בהתבסס על כך, אמנים רבים למדו כיצד לחקות רמזים אלו כדי ליצור אשליה של תלת ממד ממשטח שטוח.
כלל הופמן

כלל הופמן מתייחס לתגובת אלימינציה אשר יוצרת אלקן.
הכלל מייחס חשיבות להפרעה הסטרית ולהשפעתה על התוצר העיקרי באלימינציה.
לפי הכלל בעת ביצוע התגובה התוצר העיקרי יהיה האלקן הפחות מותמר, בניגוד לכלל זייצב. הכלל תקף בכל האלימינציות התוך מולקולריות ובאלימינציית הופמן.
הכלל נקרא על שם אוגוסט וילהלם פון הופמן.
קרקס קרחוני

קרקס קרחוני (בלעז cirque מצרפתית: "קרקס" או גם corrie מגאלית סקוטית: קומקום) – הוא שקע גאולוגי, תחילתו של עמק שצורתו דמוית אמפיתיאטרון, שנוצר כנקודת המוצא של עמק קרחוני על ידי סחיפה. צורת האמפיתיאטרון הקעורה נוצרת בדרך-כלל במדרון של ההר, כאשר חלקו התחתון שטוח וחלקו העליון המעוגל – המקביל למושבים בקרקס המסודרים בחצי מעגל – הם מדרונות התלולים כמעט כצוק זקוף, שעליהם גולשים משלושה כיוונים קרח ודרדרת קרחונית המתלכדים בתחתית המדרון. קרקעית הקרקס הקרחוני מתעצבת כקערה. על אזור זה – שבו מתלכדים זרמי הקרח מכיוונים שונים יחד עם מטען הסלעים שהם נושאים עמם – מופעלים כוחות סחיפה חזקים במיוחד, הגורמים לשחיקת הסלע וליצירת שקע הנמוך מפתח היציאה של הקרקס הקרחוני ("הבמה") ומתחתית המדרונות הצדיים. אם הקרקס נחשף להפשרה עונתית הופכת קרקעית הקרקס הקרחוני לאגם קרחוני קטן מאחורי המורנה והמשקעים הקרחוניים הסוכרים את פתח היציאה.

התהוות

קרקסים קרחוניים הם צורות נוף בהרים, הנוצרים עקב פעילות קרחונים. שטחם עד כקילומטר רבוע. קרקסים קרחונים מצויים גבוה על מדרונות ההרים בסמוך לקו המקפא, ובדרך-כלל הם מוקפים בצוקים זקופים משלושה צדדים. הצוק הגבוה ביותר מכונה לעיתים קרובות "הקיר הראשי" (headwall). הצד הרביעי (פתח הקרקס הקרחוני) – שממנו זורם הקרחון אל מחוץ לקרקס הקרחוני – מכונה "שפה", "מפתן" או "משקוף". קרקסים קרחונים רבים מכילים אגמים קרחוניים הסכורים על ידי משקעים קרחוניים או על ידי מפתן הסלע של הקרקס. כאשר מצטבר מספיק שלג יכול הקרחון לזרום מהפתח, וליצור עמקים קרחוניים שאורכם יכול להגיע למספר קילומטרים.
קרקסים קרחונים נוצרים בתנאים מסוימים. בחצי הכדור הצפוני הם נוצרים על המדרונות הצפון-מזרחיים – שם הם מוגנים יחסית מחום השמש ומהרוחות. בתנאים אלו יכול השלג להיערם, ובשלב מסוים הופכת שכבת השלג לקרחון תחת משקלה העצמי. באזור מתחילים תהליכי בליה קרחוניים (באנגלית: nivation), שבהם חלל קטן במדרון גדל עקב בליה הקשורה לתהליכי קפיאה-הפשרה חוזרים ונשנים ולשחיקה עקב תנועת הקרחון. מעגל הקפיאה-הפשרה גורם לבליה של הסלעים, ועקב כך הם מתפרקים – תופעה הגורמת למפולת של שלגים וסלעים המגדילים בכך את הקרחון. בסופו-של-דבר החלל גדל ומאפשר לשחיקה הקרחונית להתגבר. דרדרת הסלעים בתחתית הקרחון יכולה לשחוק את הקרקעית, והיא פועלת כנייר לטש על הסלע עליו נע הקרחון.
בסופו-של-דבר יקבל החלל צורת קערה גדולה בצדו של ההר, כשהקיר האחורי עובר בליה בשל המחזור המתמיד של קפיאה והפשרה, כמו גם סחיפה כשהקרחון הנע מנתק חלקים רופפים בסלע. האגן הולך ומעמיק אם נמשך תהליך השחיקה. הממדים של הקרקס הקרחוני גדלים ככל שתהליכי השחיקה וניתוק הסלעים נמשכים, אבל היחסים בין כל המרכיבים של תצורת הנוף הכללית נשמרים שווים פחות או יותר.
כאשר שני קרקסים קרחונים שוחקים את ההר זה לכיוונו של זה נוצר רכס משונן ותלול משני צדדיו המכונה גב חדיד (arête מצרפתית "רכס"). כאשר שלושה קרקסים קרחוניים או יותר שוחקים את ההר משלושה כיוונים נוצרת פסגה בצורת פירמידה המכונה קרן (horn). בחלק מהמקרים הדרך אל פסגת זו עוברת על-גבי רכס משונן. הר מטרהורן בהרי האלפים הוא דוגמה לפסגה מסוג זה.
מכיוון שקרחונים יכולים להיווצר רק מעל קו שלג-עד, מחקר מיקומם של קרקסים קרחוניים בימינו יכול ללמד על תבניות ההתקרחות בעבר ועל שינויי אקלים.
צפון אוטיקה

היסטוריה

העיירה אוטיקה הוקמה על גדות נהר אילינוי בשנות השלושים של המאה ה-18. הצפות של הנהר, כמו גם בניית תעלת אילינוי ומישיגן הביאו להעתקת מיקום העיירה צפונה למקומה הנוכחי של צפון אוטיקה.

האסונות של 2004

ב-20 באפריל 2004 תקפה התפרצות של שלושים סופות טורנדו את המערב התיכון בארצות הברית. בשעה 18:09 פגע טורנדו בעיר לה סאל במדינת אילינוי. דקה לאחר מכן הגיע הטורנדו למרכז המסחרי של צפון אוטיקה. הטורנדו דורג F3 בסולם פוג'יטה ורוחות הגיעו למהירות של למעלה מ-250 קמ"ש כאשר פגע בעיר. כמחצית מהאזור המסחרי של העיירה הוחרבה על ידי הטורנדו וכמאה בתי מגורים נהרסו. 
מעוצמתו של הטורנדו פגע רכב באסם שהוסב למסעדה בשם מיילסטון. מבנה המסעדה קרס לתוך המרתף שבו מצאו תושבי המקום מקלט מן הסופה. שמונה ממוצאי המקלט נהרגו כתוצאה מקריסת המבנה ושישה נפצעו.
חודש לאחר הטורנדו נולד לפקידת העיירה עובר מת, העובר מת כל הנראה בעקבות מאמצי השיקום בהם לקחו חלק כל אנשי העיירה. בטקס זיכרון להרוגי הסופה שנה לאחר מכן נכלל העובר באופן רשמי ברשימת הקורבנות.

גאוגרפיה

על פי מרשם התושבים לשנת 2000 שטחה של העיירה הוא 4 קמ"ר. השטח כולו הוא יבשה והוא גובל בנהר אילינוי ושמורת סטארבד רוק בדרום ובשמורת מכרות בלקבול במערב.
Chabad.org

היסטוריה

בשנת 1988, טרם תחילת עידן ה-WWW, חסיד חב"ד בשם הרב יוסף יצחק קייזן החל להפיץ את תורת חב"ד ברשתות מחשבים שפעלו בטכנולוגיית ה-FidoNet. בשנת 1990 שאל קייזן את רבי מנחם מנדל שניאורסון אם להקים נוכחות חב"דית קבועה ברשת, והוא השיב בחיוב.
בשנת 1993 נרשמה מערכת זו כדומיין בשם Chabad.org. קייזן ביצע דיגיטציה והעלה לרשת את ספר התניא ומקורות מידע נוספים הקשורים לחב"ד ולתורתה. לאחר פטירתו של קייזן בשנת 1998 פרס המרכז לענייני חינוך את חסותו הרשמית על האתר.
בין השנים 2006-2001 ענו במדור "שאל את הרב" על יותר מ-500,000 שאלות עם ממוצע של כ-200 שאלות ליום, ובתקופות החגים עם ממוצע של כ-1,000 ליום.
דולפינן

מאפיינים פיזיים

הדולפיננים הם יונקים ימיים אפורים, כאשר צבעו של חלקם העליון כהה יותר מצבעו של חלקם התחתון. לסתותיהם מוארכות, ויחד הן יוצרות את החרטום של הדולפינן. אפם של הדולפיננים הוא למעשה חור הנשיפה שנמצא במעלה ראשם. את מחיצת אפם ניתן לראות כאשר חור הנשיפה פתוח.
אורכם של דולפיננים בוגרים נע בין שניים לארבעה מטרים, ומשקלם נע בין 150 ל-650 קילוגרמים. עם זאת, במרבית חלקי העולם אורכם של הדולפיננים הוא שני מטרים וחצי ומשקלם בין 200 ל-300 ק"ג, כאשר הזכרים ארוכים במעט מן הנקבות, אך כבדים מהן בצורה משמעותית. גודלם של הדולפיננים משתנה באופן משמעותי בהתאם לבתי הגידול בו הם חיים. מרבית המחקרים בתחום זה נעשו בצפון האוקיינוס האטלנטי, שם חוקרים זיהו שני אקוטיפים. הדולפיננים האלו, שחיים במים חמים ורדודים יחסית, נוטים להיות בעלי גוף קטן יותר מאשר קרוביהם החיים במים קרים יותר. הסנפירים האחוריים והגביים של הדולפיננים מורכבים מרקמות חיבור, והם אינם מכילים עצמות או שרירים. הם מתקדמים במים על ידי הנעת הסנפיר האחורי מעלה ומטה. הסנפירים הצדיים משמשים להיגוי ולקביעת כיוון התנועה; הם מכילים עצמות שהן בבירור הומולוגיות לרגליים הקדמיות של יונקים יבשתיים (מהם התפתחו הלווייתנאים לפני 50 מיליוני שנים לערך).
יצחק גרציאני

חייו

יצחק בן יוסף גרציאני נולד ב-1924 ברוסה שבבולגריה למשפחה בת חמש נפשות. לאחר סיום לימודיו בבית ספר תיכון, במהלך מלחמת העולם השנייה, שהה במחנות עבודה, עד כניסת הצבא האדום לבולגריה בספטמבר 1944. מיד עם שחרורו עבר לסופיה, נשא לאישה את אהובתו דורה, ונרשם לאקדמיה למוזיקה שם. בסוף 1948, לאחר סיום לימודיו באקדמיה וזמן קצר לאחר קום מדינת ישראל, עלה אליה עם אשתו, בתו הבכורה והוריו.
עוד בטרם הספיק להתאקלם בישראל, התחיל לנגן בחצוצרה בתזמורת צה"ל.
מאחר שבאותם ימים היה מחסור בעיבודים לשירי לכת ישראליים, התזמורת השמיעה שירי לכת אנגלים ואמריקאים. גרציאני נרתם למשימה וכתב שפע של עיבודים לשירי לכת ישראלים, אשר מושמעים עד היום על ידי תזמורות בישראל. עם תום שירותו בצה"ל, בשנת 1952, המשיך כמעבד וכמלחין בתזמורת צה"ל כאיש מילואים.
משנת 1952, ניהל וניצח על מקהלת צדיקוב, והיה מעורב בהפקת מופעים במסגרת תיאטרון גיורא גודיק, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון הבימה, האופרה הישראלית, רביעיית מועדון התיאטרון, הגשש החיוור, שלישיית גשר הירקון, שוקולד מנטה מסטיק, וכן בכינוסי המכביה וכינוסי הפועל.
כמו כן, היה מנצח בתוכנית הרדיו "תיבת נח". הוא ניצח על תזמורת הבידור של רשות השידור, בפסטיבלי הזמר והפזמון, פסטיבלי הזמר המזרחי ובפסטיבל שירי הילדים.
בשנים 1970–1973 היה חבר במועצה הציבורית לתרבות ולאמנות, שיעצה לשר החינוך יגאל אלון.
בשנת 1962 מונה למנצח תזמורת צה"ל, תפקיד שמילא עד יומו האחרון, וממנה פרש בדרגת אלוף-משנה. במסגרת התזמורת הופיע בעצרות ממלכתיות רבות, וערך עם התזמורת מסע הופעות בכל רחבי העולם. ב-1969, עם עלייתה לארץ מרוסיה של הזמרת נחמה ליפשיץ, ערך איתה סיבוב הופעות בארץ ובעולם.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1965 היה אחראי לעיבוד של השיר הזוכה "איילת החן", ללחן של נתן שחר ולמילים של עודד בצר, השיר בוצע בפסטיבל פעם אחת על ידי אריק איינשטיין ופעם אחת על ידי יפה ירקוני.
רגע מרגש במיוחד עבורו היה ניצוח על ההמנון המצרי, בעת קבלת פני אנואר סאדאת ב-1977. לימים אמר שהחלום שלו הוא לנצח על ההמנון של מצרים, ירדן, סוריה ולבנון. חצי מחלומו התגשם כשזכה לנצח בטקס החתימה על הסכם השלום בין ישראל לירדן.
בסך הכול כתב גרציאני כ-1,000 עיבודים ליצירות ישראליות. הוא כתב גם מוזיקה מקורית לסרטים, בין היתר "עץ או פלסטיין", "דליה והמלחים", "הבו בנות לאילת" ו"מוישה ונטילטור".
הוא שיתף פעולה עם המלחין ליאונרד ברנשטיין בניצוח על מקהלת הילדים צדיקוב בביצוע הבכורה העולמי של הסימפוניה "קדיש" עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בדצמבר 1963 עליה הוזמן לנצח גם ב 1976 במסגרת אירוע יובל ה-200 לארצות הברית.
יצחק גרציאני הפך להיות אחת הדמויות האהובות בציבור הישראלי בזכות נועם הופעתו אשר קרנה אצילות רבה. דמותו התמירה, המנצחת במרץ אך בעדינות, הפכה חלק מנוף התרבות. בשנת תשנ"ו-1996 הוענק לו התואר יקיר תל אביב.
באירוע מחווה שנערך לכבודו, זמן קצר לפני מותו, כינה אותו שאול מופז "שרביטו של צה"ל". גרציאני נפטר לאחר מחלה ארוכה בביתו ברמת אביב בגיל 79, ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
בעיר סופיה, בירת בולגריה, נקרא רחוב גדול על שמו וכן בכפר סבא. בשנת 2016 נקרא על שמו רחוב בשכונה החדשה פסגות אפק, בראש העין.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על ביתו ברחוב אבן גבירול 173 בתל אביב.
פוסומים מפוספסים

מאפיינים

אלו יצורים קטנים באורך 12–32 ס"מ ומשקל מרבי של 0.7 ק"ג. הם בעלי פרווה שחורה או אפורה, פנים מפוספסות עם אוזניים גדולות ורודות ועיניים גדולות והם בעלי זנב מתפתל כהה. חלק מבני המשפחה בעלי יכולת לדאות למרחקים קצרים והם בעלי קפלים בפרוותם, איתם הם דואים בשימוש בזנבם כהגה.
הפוסומים חיים באוסטרליה ובגינאה החדשה ביערות גשם ועד לערבות עצי אקליפטוס של החורש האוסטרלי. הם ניזונים מחרקים ועוד חסרי חוליות וכן מחולייתנים קטנים וניזונים גם מצוף וממוהל של כמה עצים.
אורי אבן ניר

ביוגרפיה

אבן ניר נולד וגדל ברומניה. בתקופת השואה נרצח אביו והוא ואמו נשלחו למחנה ריכוז בטרנסניסטריה, משם נותק מאמו ונשלח לבוקרשט ולכפר בקרפטים והתאחד עם אמו רק בתום מלחמת העולם השנייה. ביולי 1946 העפיל במסגרת קבוצה של תנועת גורדוניה לארץ ישראל באוניית המעפילים "הגנה". הוא הצטרף לקבוצת השרון וגדל בקיבוץ יפעת עד גיוסו. 
ב-1958 סיים קורס טיס (מס' 25) במגמת קרב. שירת כטייס מיסטר בטייסת 109 ("העמק") וב-1959 ערך את טבילת האש שלו כאשר השתתף כמשימת ליווי לגיחת צילום בסוריה. בהמשך שירת במשך כשנתיים כמדריך בבית הספר לטיסה ובהצבת חירום כטייס בטייסת 117 ("הסילון הראשונה"). ב-1962 היה חלק מקבוצת הטייסים הראשונה בחיל האוויר שעברה הסבה למטוסי המיראז' 3 ונקלטו בטייסת 117. שירת כסמ"ט א' בטייסת 109, טייסת מטוסי מיסטר ,והשתתף בהפצצות בסוריה במסגרת הקרב על המים. 
במלחמת ששת הימים שירת כסמ"ט א' בטייסת 117, טייסת מטוסי מיראז'. ביומה הראשון של המלחמה נפצע מפקד הטייסת עמיחי שמואלי ואבן-ניר מילא את מקומו עד תום הקרבות. במהלך המלחמה הפיל מטוס הנטר של חיל האוויר הלבנוני. לאחר המלחמה שירת כמפקד טייסת "ראשוני" בבית הספר לטיסה. באפריל 1969 מונה למפקד טייסת 117 ושירת בתפקיד עד יוני 1972. הוא פיקד על הטייסת במהלך מלחמת ההתשה, רשם במהלכה שלוש הפלות של מטוסי אויב והיה בצוות הטייסים שנבחרו למבצע רימון 20. ב-1972 מונה למפקד ומקים טייסת 144 ("עוף החול"), טייסת מטוסי "נשר". במלחמת יום הכיפורים שימש סגן מפקד בסיס עציון ובהצבת חירום לחם כמוביל מבנה בטייסת 144. במהלך המלחמה הפיל שלושה מטוסים. לאחר המלחמה שימש מפקד זרוע אוויר בבית הספר לפיקוד ומטה. 
אבן ניר שירת כמפקד בסיס עציון וכנציג מערכת הביטחון בטאיוואן. ב-1984 השתחרר משירות הקבע והמשיך לשרת במילואים כטייס קרב ומדריך טיסה. 
לאחר שחרורו עבד בחברות ייעוץ, הנדסה וניהול פרויקטים. שימש מנהל מחוז צפון ברכבת ישראל ומנהל המרכז האולימפי הלאומי לקליעה.
ניסים פרץ

ביוגרפיה

בשנת 1977 התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גולני. שירת בגדוד 13 (גדעון) של החטיבה, עבר מסלול הכשרה כלוחם, וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך עבר קורס קציני תחזוקה. בתום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד פלוגת מפקדה גדודית וכקצין הלוגיסטיקה של חטיבת גולני. לאחר מכן שירת כקצין לוגיסטיקה באוגדת שריון וכקצין הלוגיסטיקה של עוצבת הגליל. בהמשך שימש קצין לוגיסטיקה של פיקוד הצפון, כראש מחלקת לוגיסטיקה בצה"ל ובשנים 2007–2011 שימש ראש חטיבת הלוגיסטיקה באט"ל. בתפקידו הבא שימש ראש מנהלת המעבר של צה"ל לנגב.
עם סיום שירותו בצה"ל החל לכהן, באוקטובר 2015, כמנכ"ל חברת נתיבי ישראל.
פרץ הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה ותואר שני במנהל ציבורי. נשוי לתרצה, ששירתה כקב"נית והוסמכה כעורכת דין, ואב לארבעה, מתגורר במושב דוב"ב.
יורי מורוז

קריירה

מורוז גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל צסק"א קייב. בשנת 1987, בהיותו בן 17, עבר לקבוצת הצמרת הסובייטית דאז דינמו קייב. לאחר 5 שנים בדינמו קייב עזב מורוז את אוקראינה והגיע לישראל. הוא שיחק בארץ במשך 3 עונות בקבוצות: הפועל באר שבע, בני יהודה ומכבי יפו.
בשנת 1996 עזב מורוז את ישראל ועבר לשחק ברוסיה. הוא שיחק במשך 4 שנים בקבוצות מליגת המשנה הרוסית. בשנת 2001 שב לאוקראינה. בשנת 2003 פרש ממשחק פעיל.

נבחרות

מורוז שיחק בשורות נבחרת הנערים של ברית המועצות ואף זכה איתה באליפות העולם בשנת 1987. בהמשך שיחק בנבחרת הנוער ובנבחרת הצעירה של ברית המועצות. עם התפרקות ברית המועצות וכינון אוקראינה העצמאית הצטרף יורי מורוז אל הנבחרת הבוגרת של אוקראינה. הוא שותף במשחק אחד בלבד במדי הנבחרת - משחק ידיות מול נבחרת ארצות הברית בשנת 1992.

קריירת אימון

בסיום המשחק הפעיל פנה מורוז לקריירת אימון. מאז שנת 2004 הוא מאמן קבוצות נערים ונוער שונות. כיום (2018) מאמן יורי מורוז את קבוצת הנוער של דינמו קייב.
ג'יל אייקנברי

ביוגרפיה

אייקנברי נולדה בניו הייבן שבקונטיקט וגדלה במדיסון, ויסקונסין ובקנזס. היא למדה ב"מכללת ברנרד" שבניו יורק ובבית הספר לדרמה שבאוניברסיטת ייל.
אייקנברי החלה את דרכה עם הופעות קטנות בטלוויזיה ובקולנוע והתגלתה לראשונה בתחילת שנות ה-80 בקומדיה "ארתור" בתפקיד סוזן ג'ונסון איתה מיועד להתחתן ארתור באץ' (דאדלי מור) ובסרטו של ג'יימס קאן "Hide in Plain Sight".
בשנת 1987 פרצה אייקנברי לתודעה הציבורית עם תפקידה בסדרת הדרמה פרקליטי אל איי. אייקנברי הופיעה במהלך 8 עונות הסדרה בתפקיד אן קלסי, היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה בשנת 1988 והועמדה 5 פעמים לפרס אמי. במהלך שנות ה-80 בהן זכתה להצלחה מקצועית בטלוויזיה הצליחה אייקנברי להתמודד ולגבור על מחלת סרטן השד שתקפה אותה.
בשנת 1990 היא שיחקה במיני סדרה "An Inconvenient Woman" לצידם של ג'ייסון רוברדס ורבקה דה מורניי. בשנת 2011 שיחקה אייקנברי בדרמה של ג'ייסון רייטמן "תקועה" בתפקיד אמה של מייביס גריי (שרליז תרון) ובקומדיה ארוס בהשאלה.
אייקנברי נשואה משנת 1973 לשחקן מייקל טאקר איתו היא שיתפה פעולה בסדרה פרקליטי אל איי, להם בן משותף בשם מקס ובת מנישואיו הראשונים של טאקר.