תנועות נגד הפלות

אירופה

באירופה חוקי ההפלות משתנים בהתאם למדינה, והם הועמדו לחוק באמצעות מעשים פרלמנטריים במדינות מסוימות, ואסורים או מוגבלים ביותר, על פי חוקה במדינות אחרות. במערב אירופה זה השפיע בבת אחת על ויסות הדוק יותר של השימוש בהפלה, ובאותה עת מתווך ומקטין את ההשפעה שיש למבצעי הנחת הפלות על החוק.

צרפת

הארגון הראשון במיוחד נגד הפלות בצרפת, Laissez-les-vivre-SOS futures mères, נוצר בשנת 1971 במהלך הוויכוח שעתיד היה להוביל לחוק הרעלה בשנת 1975. דוברו העיקרי היה הגנטיקאי ג'רמה ליג'ונה. מאז 2005, התנועה הצרפתית נגד הפלות מארגנת מצעד חיים שנתי.
חוקי ההפלות של צרפת ב -1920 לא בוטלו לחלוטין והובילו לעמימות במדיניות המדינה. עד 1975, שר הבריאות, סימון וייל, הציג חקיקה שבאופן ספציפי במקרים של מצוקה "סבלה" הפלה עד עשרה שבועות. הפלות לאחר מועד זה מנוקות על ידי הממשלה רק אם ההיריון מסכן את בריאות האישה או יביא להולדת ילד עם מחלה קשה ובלתי חשוכת מרפא. לאחר שנים-עשר שבועות, הפלה, למעט "הפלה טיפולית, על פי תנאי סעיף 317 לחוק הפלילי, היא פשע שדינו 6 חודשים עד 10 שנות מאסר, קנס בין 1800 ל-250,000 פרנקים, וכן אובדן רישיון מקצועי."
קתולים וקבוצות פוליטיות ימניות ממשיכים למחות על הפלות. "החזית הלאומית", מפלגת ימין קיצונית נגד עלייה בהנהגת ז'אן-מארי לה פן, ניסתה לצמצם למימון הפלות ללא הצלחה, אף על פי שיש בהן כ-10% מהבחירות הצרפתיות.

אירלנד

ישנן כמה קבוצות עיקריות נגד הפלות ברפובליקה של אירלנד, קמפיין פרוייף, הגנת נוער ומכון יונה. למרות חוק ההפלות משנת 1967 שהיה ציון דרך משמעותי לנשים בבריטניה, הוא לא חל על צפון אירלנד. נשים אלו נאלצו לנסוע לבריטניה כדי לקבל תרופות או להתמודד עם אישום פלילי בגין רכישת כדורי הפלה שלא כדין.

ליכטנשטיין

בליכטנשטיין נדחתה בקשה למתן לגליזציה של הפלות ברוב קלוש במשאל עם בשנת 2011. המתנגדים, שכללו את הנסיך אלואה, קיבלו 500 קולות יותר ובסופו של דבר הסתפקו ב 52.3 אחוזים לעומת 47.7 אחוזים.
הנסיך אלואה הודיע מראש על השימוש בווטו שלו במידת הצורך כדי למנוע הפלה.

ספרד

בספרד, למעלה ממיליון מפגינים השתתפו בצעדה במדריד באוקטובר 2009 במחאה על תוכניות ממשלתו של ז'וזה לואיס זפאטרו להכשיר את ההפלות בבחירות ולהיפטר מגבלות הסכמת ההורים.
בשנת 2010, 1,067,315 ספרדים חתמו על עצומה נגד מדיניות ההפלות הליברלית של הממשלה. העצומה הושקה על ידי הארגונים "Derecho a vivir" (זכות לחיים) ו-"Hazteoir" (השמע את עצמך). האזטואר קשור למפלגת הימין האולטרה ווקס, שמנהיגה סנטיאגו אבאסקל הוא חבר האזטואר.

אוקראינה

מתנת החיים היא ארגון צדקה, הפועל למטרות רפואיות ונגד הפלות, באוקראינה.

הממלכה המאוחדת

בבריטניה, הארגון הבולט ביותר נגד הפלות הוא החברה להגנה על ילדים שלא נולדו. הוא נוצר כדי "לקיים את עקרון הכבוד לחיי אדם, בפרט חייו של הילד שטרם נולד" בעת ביצוע חוק ההפלות משנת 1967, אשר ליברליזציה של חוק ההפלות. הקבוצה מתמודדת נגד הפלות, לעיתים קרובות תוך שימוש בתביעות מפוקפקות, ותומכת בהפגנות במרפאות ההריון. לחוק נגד הפלות משנת 1967 הייתה השפעה משמעותית בבריטניה (למעט צפון אירלנד). במקום לבטל את החוק הקיים, החוק קובע כי אם לפחות שני רופאים יראו את הסיבות להפלה בהתאמה לחוק, ניתן היה לבצע זאת באופן חוקי. פירוש הדבר עדיין היה כי העונש על נשים שהגיעו להפלות בניגוד למעשה התמודד עם מאסר עולם פוטנציאלי. ניתן היה להעמיד לדין גם רופאים אם יימצאו שהם מבצעים הפלות ללא סיבה סבירה. עד היום יש הרבה מרפאות בבריטניה שפעילות נגד הפלות עומדות באופן שגרתי בחוץ; מטרתם הייתה להרתיע את הנשים שנכנסות להפלות. זאת באמצעות שני תהליכים המכונים "משמרות תפילה" שלעיתים לוחשים בשקט ופעמים אחרות נאמרים בקול רם כדי להניא את עצמם באופן פעיל, ו"ייעוץ מדרכות "בהם פעילים ניגשים להיכנס לנשים כדי לשכנע אותם להמשיך בהריונותיהם. זהו נוהג שמתייחס ביחס מועט של נשים המבקשות הפלות והארגונים הנותנים את השירות כפי שהיה ידוע כגורם חרדה ומצוקה.

ישראל

בישראל, הארגון העיקרי נגד הפלות הוא אפרת. פעילי אפרת מגייסים בעיקר כספים בכדי להקל על "הלחצים הכספיים והחברתיים" של נשים בהריון כדי שלא יפסיקו את ההריונות. עם זאת, פעילות זו מתבצעת רק במגזר היהודי בחברה הישראלית, שכן אפרת רואה באופן רשמי את ההפלות בקרב היהודים כאיום דמוגרפי על העם היהודי.

ארצות הברית

התנועה נגד ההפלות של ארצות הברית התגבשה כתגובה לנקודת ציון הדרך 1973 Roe v. Wade and Doe נגד בולטון; החלטות בית המשפט העליון. ארגונים רבים נגד הפלות הופיעו מאז. יש תנועה קטנה יותר בשם "מוסר חיים" אשר מתנגדת לכל צורות הרג, כולל הפלות, מלחמה, המתת חסד, ועונש מוות.
התנועה הנוכחית היא בחלקה המשך של דיונים קודמים בנושא הפלות שהובילו לאיסור ביצוע הפלות, בכל המדינות בסוף המאה ה-19. את התנועה הראשונית הובילו רופאים, אך כללו גם פוליטיקאים ופמיניסטיות. בקרב הרופאים, ההתקדמות בידע הרפואי מילאה תפקיד משמעותי בהשפעה על הדעה נגד הפלות. ההתחדשות, שנחשבה בעבר לנקודה בה הנפש נכנסה לאדם התגלתה כצעד לא חשוב יחסית בהתפתחות העובר, וגרמה להם לחשוב מחדש על עמדתם בהפלות מוקדמות. אידאולוגי, השבועה ההיפוקרטית והמנטליות הרפואית של אותו גיל להגן על ערך חיי האדם כמוחלט, מילאו גם הם תפקיד משמעותי בעיצוב דעות על הפלות.
פמיניסטיות נטו לראות בהפלות צורך בלתי רצוי שנשים מאולצות אליו על ידי גברים חסרי מחשבה. האגף "האהבה החופשית" של התנועה הפמיניסטית סירב לתמוך בהפלה והתייחס לפרקטיקה כדוגמה לקיצוניות המחרידה אליהם הנישואים המודרניים מניעים נשים. אונס בזוגיות ופיתוי נשים לא נשואות היו מחלות חברתיות שלדעת הפמיניסטיות גרמו לצורך להפלה, מכיוון שגברים לא כיבדו את זכותם של נשים להתנזרות.

קנדה

בגלל ראש הממשלה השמרני, קנדה שמרה על דיון בהפלה בהמתנה. מאז שנות השמונים של המאה העשרים, לפחות ארבעים ושלוש הצעות חוק פרטיות החברות נגד הפלה נשלחו לבית הנבחרים, אולם אף אחת מהן לא הועברה. במחקרים שנערכו על חוקי האנטי-הפלה בקנדה, גורמים רבים מראים את ההבדלים בין השקפות העבר של האנטי-הפלה לבין טיעונים עכשוויים. השיח הקנדי נגד הפלות מתגבר יותר ויותר"(א) מתמקד מעבר לשינוי בחקיקה למטרותיו. (ב) נוקט נימה "פרו-נשים"; (ג) נמנע מפניות פומביות ביחס ליסוד עמדתו; ו (ד) מעסיק חדש טיעונים מפורשים (טיעון ההפלה-פוגעת בנשים) ומתקן את הטיעונים הישנים יותר (הטיעון המרכזי העובר-ישן יותר) בדרכים שמשתנות לפרספקטיבה לעבר עמדות מודרניות יותר ויותר-נשים מאשר הקודמות."
התקיימו שני מצעדים לאומיים להפלות הפלה במפגן החיים שאספו למעלה מ־10,000 מפגינים בגבעת הפרלמנט. בהפגנות אלה התכנסו אלפים בניסיונות ליצור מספיק מהומה בכדי לחולל שינוי. בנוסף להפגנות הלאומיות, אנטי-הפלות עדיין מוחים על מרפאות הפלות ברחבי המדינה בניסיונות להפסיק את ההפלות.

דרום אפריקה

בדרום אפריקה קיים ארגון נגד הפלות שנקרא Pro-Life Generation.

אוסטרליה

באוסטרליה מיוצגת התנועה נגד ההפלות על ידי מספר ארגונים ובהם Cherish Life, Right to Life Australia והלובי הנוצרי האוסטרלי. ארגונים אלה מבצעים פעולות קמפיין שונות לרבות התרמה של קמפיין פוליטי.
כאשר בוחנים את חוקי ההפלה של אוסטרליה, חשוב להסתכל בעדשה בינלאומית שכן חלק גדול מהחוק האוסטרלי נגזר מהחוק הבריטי. עד 1967 קובע החוק הבריטי כי "הפלה המושרה אינה חוקית בכל המצבים מצילה את החריג (הסביר) של סיטואציות בהן יש צורך להציל את חיי האם." אוסטרליה השתתפה בחוק זה עד שבריטניה שינתה אותו בשנת 1967 לעבר עמדה ליברלית יותר.
כעשרים ושתיים לאלף נשים בגילאי חמש עשרה וארבעים וארבע עוברות הפלה בכל שנה מה שגורם לאי שקט גדול אצל האנטי-הפלות של אוסטרליה. ברחבי אוסטרליה, במיוחד בויקטוריה ובקווינסלנד, התרחשו שפע של פעולות נגד הפלות והפגנות. בבריזביין בשנת 1985 המשטרה פשטה על מרפאת הפלות ולקחה בהצלחה את רישומי הנשים שטופלו במקום. עם הפרה זו של הפרטיות, רבים התאספו בניסיון להשיג תמיכה פוליטית לסיום הפשיטות. בתוך הממשלה נודע גם כי מדובר בקבוצה חבורה רופפת של פוליטיקאים שקדמו לחייהם שניסו לשלול הנחות ממשלתיות על סיום אולם נדחתה בשל הצורך בהבהרה.

רוסיה

הפלה חוקית ברוסיה כהליך בחירה עד השבוע ה-12 להריון, ובנסיבות מיוחדות בשלבים מאוחרים יותר. נושא ההפלות זכה לתשומת לב מחודשת בשנת 2011 בוויכוח שלדברי הניו יורק טיימס "החל להישמע כמו הוויכוח בארצות הברית". הפרלמנט עבר והנשיא דמיטרי מדבדב חתם על מספר הגבלות על הפלות לחוק כדי להילחם ב"שיעור לידה נופל" ו"אוכלוסייה צוללת". המגבלות כוללות דרישה של ספקי ההפלות להקדיש 10% מעלויות הפרסום לתיאור הסכנות בהפלה לבריאות האישה ולהפוך אותה לחוקית לתאר את ההפלות כהליך רפואי בטוח. אשתו של מדבדב, סבטלנה מדבדבה, תפסה את מטרת החיים ברוסיה בקמפיין לאומי של שבוע נגד הפלות שנקרא "תן לי חיים!" ו"יום של משפחה, אהבה ונאמנות "של הקרן שלה ליוזמות חברתיות ותרבותיות בשיתוף הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.