google/wiki40b huggingface dataset:
רובוטס

עלילה

הסרט מתרחש בעולם המאוכלס כולו ברובוטים. הסרט עוקב אחר רודני קופרבוטום, רובוט צעיר ומוכשר אשר חובב המצאות. מילדות היה צופה יחד עם אביו, הרב קופרבוטום, בתוכנית הטלוויזיה של ביגוולד, ממנה לקח השראה להמציא ולשאוף לעולם טוב יותר. רודני ואביו עובדים יחד במסעדה. כדי להקל על העומס הרב של אביו בעבודתו כמדיח כלים, רודני מביא את המצאתו "וונדרבוט" לעבודה, אך הוא הורס את המטבח, גורם לפיטורו של רודני ומכניס את הרב לחוב לבעלי המסעדה. רודני מחליט לעזוב את העיירה בה גר ועובר לרובוט-סיטי, במטרה להפוך לממציא ב"תעשיות ביגוולד" ולעזור לאביו להחזיר את חובו. בהגעתו לעיר הגדולה, רודני נוסע לתעשיות ביגוולד במטרה לפגוש את ביגוולד ולהראות לו את המצאתו, אך השוער בכניסה, טים, לא מאפשר לו להיכנס בטענה שהחברה אינה שוכרת ממצאים חדשים כמו בעבר. בעזרת הוונדרבוט, רודני טס לראש מבנה המפעל ומגלה כי על החברה השתלט ראצ'ט, רובוט נוצץ ומשודרג שהפסיק את ייצור חלקי החילוף וכעת מתחיל לייצר חלקי שדרוג יקרים.
רודני מגורש מתעשיות ביגוולד ופוגש בפנדר (שאותו פגש כשהגיע לעיר בתחנת הרכבת), אחותו של פנדר פייפר, קראנק, לאגנט ודיזל הידועים בתור "החלודים". רודני נשאר לגור איתם בביתה של דודה פאני. בזמן שהותו, רודני מתחיל לתקן רובוטים ישנים בשכונה. בינתיים, מאדאם גאסקט, אימו של ראצ'ט, מצווה על ראצ'ט לעצור את רודני ולהשמיד את ביגוולד.
רודני מקבל מכתב המבשר כי אביו צריך חלקי חילוף. רודני מחליט למצוא את ביגוולד ולבקש ממנו לחזור ולייצר חלקי חילוף. וונדרבוט מזכיר לרודני שביגוולד יהיה בנשף ביגוולד, וכך רודני ופנדר מתגנבים לנשף. בנשף הם מגלים מהרכזתו של ראצ'ט שביגוולד לא הגיע. רודני מתעמת עימו אך נלקח על ידי האבטחה. קאפי, רובוטית העובדת בתעשיות ביגוולד ומתנגדת לתוכניותיו של ראצ'ט ואימו, מצילה את רודני ופנדר.
פנדר נתפס על ידי שואב, מכונה שאוספת חלקים ישנים וחלודים ולוקחת אותם להריסה ורתיחה. בינתיים, רודני וקאפי נוסעים לביתו של ביגוולד. רודני מבקש ממנו לחזור לתעשיות ביגוולד ולייצר חלקי חילוף, אבל הוא מסרב ומבקש מהם לעזוב ולוותר. רודני מתקשר להוריו בכוונה לחזור אליהם, אבל אביו משכנע אותו להישאר. פנדר, שהצליח להימלט, מספר להם שראצ'ט הכין צבא של שואבים מיוחדים שישמידו את כל הרובוטים המיושנים. ביגוולד חוזר לחבורה במטרה לעזור להם.
החבורה חוזרת לתעשיות ביגוולד שם ביגוולד מפטר את ראצ'ט, אך בעימות מולו מאבד את הכרתו. רודני, קאפי ו"החלודים" מצילים את ביגוולד ונרדפים ברחבי העיר, אך משאירים את דודה פאני ופייפר מאחור. הרובוטים הנותרים מגיעים לבית הרתיחה, שם ביגוולד בטעות נכנס למסילת העבודה בדרך לרתיחה. פייפר ודודה פאני מגיעות עם צבא של רובוטים ישנים וקרב מתפרץ בניהם לבין העובדים של מאדם גאסקט והשואבים. וונדרבוט נלחם ומנצח את גברת גאסקט. ראצ'ט מאבד את השדרוגים שלו לאחר שנתפס בשלשלאות. רודני עוצר את השואבים ומציל את ביגוולד. ביגוולד לוקח שליטה חזרה על תעשיות ביגוולד ומגיע לבקר בעיר בה גרים הוריו של רודני, כדי לספר להם שבנם כעת יד ימינו.
אלקלואיד

אַלְקָלוֹאִידים (באנגלית ביחיד: Alkaloid) הם קבוצה של תרכובות אורגניות המכילות בסיס חנקני.
משפחת האלקלואידים כוללת למעלה מ-15,000 תרכובות שונות. רוב האלקלואידים מיוצרים כמטבוליטים משניים בצמחים, אך גם יצורים מממלכות אחרות מייצרים אלקלואידים. לאלקלואידים רבים השפעות פיזיולוגיות ולעיתים קרובות פסיכואקטיביות על בני אדם ובעלי חיים; חלק גדול מהם אף רעילים. אלקלואידים כאלה מהווים בדרך-כלל אגוניסטים או אנטגוניסטים של קולטן או משפחת קולטנים מסוג ספציפי, והאינטראקציה שלהם עם הקולטן היא העומדת בבסיס המנגנון שמביא בסופו של דבר לתגובה הפיזיולוגית הנצפית.
כל האלקלואידים מכילים אטום חנקן אחד לפחות. בדרך כלל מהווה החנקן חלק מטבעת הטרוציקלית - טבעת המורכבת ממספר אטומי פחמן ומאטום אחר אחד לפחות. אלקלואידים רבים מכילים מספר טבעות; אלקלואידים אחרים מכילים קבוצות לא-חנקניות, כגון טרפנים ופחמימות.
בעבר הוגדרו האלקלואידים כתרכובות בסיסיות (ולכן שמן נגזר מן המונח אלקלי), חנקניות, בעלות השפעות פיזיולוגיות על בעלי חיים ואשר מקורן בצמחים. מהגדרה זו נותר כיום רק נוכחות החנקן; במשך השנים התגלו אלקלואידים שמקורם אינו בצמחים, חסרי השפעה פיזיולוגית ובעלי תכונות חומציות או נייטרליות.
כחמישית מכל הצמחים הווסקולריים מסנתזים אלקלואידים. מקורם של כמעט כל אלפי האלקלואידים בחמש חומצות אמינו: טריפטופן, טירוזין, פנילאלנין, ליזין ואורניתין. במקרים רבים מאבדת חומצת האמינו את קבוצת הקרבוקסיל שלה (COOH) כצעד ראשון בדרך לסינתזת האלקלואיד. במשך שנים רבות לא היה ידוע תפקידם של האלקלואידים בצמחים; אט אט התברר כי הם משמשים כחומרי הגנה נגד בעלי חיים. לאלקלואידים רבים טעם מר המרתיע בעלי חיים מלאכול את הצמח; אלקלואידים אחרים רעילים וגורמים לנזק בריאותי ואף למוות.
הסחבה הטובה

הסחבה הטובה (בגרמנית: Der gute Mopp או Der gute Lappen) היא מעשייה אנטישמית שנספחה אל מעשיות האחים גרים, ולא הופיעה בחלק מהמהדורות.

תוכן הסיפור

לשתי אחיות תופרות לא היה דבר מלבד סחבה ישנה שכל מה שעטפו אותו בה הפך לזהב. כאשר היה חסר להן כסף השתמשו בסחבה כדי להתפרנס. אחת האחיות הייתה חכמה, והשנייה טיפשה. יום אחד, כאשר הלכה החכמה להתפלל בכנסייה, הגיע יהודי והציע לטיפשה להחליף את הסחבה הישנה בחדשה. הטיפשה הסכימה, "זה בדיוק מה שהיהודון רצה". כאשר חזרה האחות הביתה נדהמה לגלות שהסחבה נעלמה. הסיפור מסתיים באופן מוזר במילים: "אחר כך יהיו היהודי לכלב והאחיות לתרנגולות, אבל לבסוף יהיו התרנגולות לבני אדם וילקו את הכלב למוות."
מילאנו צ'נטראלה

היסטוריה

הצורך בהחלפתה של תחנת הרכבת המרכזית של מילאנו שנבנתה ב-1864, הורגש עם פתיחתה של מנהרת סימפלון (Traforo del Sempione) בהרי האלפים ב-1906. המלך ויטוריו אמנואלה ה-3 הניח את אבן הפינה למבנה התחנה בכיכר דוקה ד'אאוסטה (Piazza Duca d'Aosta) ביום 28 באפריל 1906 אף שעדיין לא נערכו תוכניות לבנין. ב-1912 נבחרה הצעתו של האדריכל אוליסה סטקיני, ועבודות הבניה החלו בשנת 1913 ונמשכו בעצלתיים בשל המשבר הכלכלי שפקד את איטליה בזמן מלחמת העולם הראשונה. תוך כדי הבניה, ובמיוחד לאחר שבניטו מוסוליני היה לראש ממשלת איטליה, נערכו שינויים בתוכניות המבנה במטרה להופכו לחלון ראווה של הישגי המשטר הפשיסטי במדינה (ראה להלן). בין היתר נוספה כיפת פלדה ענקית באורך של 341 מטר ובשטח של 66,500 מ"ר. רוחבה של חזית המבנה הוא 200 מטר ובה שלושה שערים לאולם הכניסה והקופות המכונה "גלריה דלה קרוצה" (Galleria delle Carrozze, "אולם הקרונות"). שלוש הקשתות המחפות על אולם זה הן בגובה של 72 מטר, ומבנה התחנה כולו מצופה שיש בגוונים שונים. התחנה נחנכה לבסוף ב-1 ביולי 1931. 
בתחנה הוקם אתר זיכרון ל-605 יהודי מילאנו, אשר נשלחו בשנת 1944 מרציף 21 להשמדה. שמותיהם מופיעים על קיר הזיכרון במנהרה העולה לרציף זה. האתר משתרע על שטח של 7 מ"ר, והיוזמה להקמתו באה מהממשל האיטלקי והנהלת חברת הרכבות.

תוכנית השיפוץ

ב-2006 הוחלט על שיפוץ המבנה בעלות של 100 מיליון אירו תוך שימור סגנונו המקורי וערכו האדריכלי והאומנותי. הכוונה היא לחדש כל חלק במבנה בחומרים זהים לאלה מהם הוא עשוי, וכשהדבר אינו אפשרי, בחומרים הקרובים ככל הניתן לחומרים המקוריים. מיזם השיפוץ כולל את החלפת התאורה, שיפוץ הקשתות וחידוש האולם המלכותי (Sala Reale) הנגיש ישירות מכיכר דוקה ד'אאוסטה ואשר שימש כחדר המתנה לבני משפחת המלוכה.

שירות הרכבות

בתחנת הרכבת 24 מסילות רכבת ובכל יום עוברים דרכה כ-320,000 נוסעים וכ-500 רכבות (סך כולל של כ-117 מיליון נוסעים בשנה). התחנה היא תחנת הרכבת היחידה באיטליה בה אמורים להצטלב מספר קווים של הרכבת המהירה האיטלקית (TAV): קו טורינו-מילאנו-ונציה, קו מילאנו-ג'נובה וקו מילאנו-רומא-נפולי. מתחת לתחנת הרכבת נפגשים קווים 2 ו-3 של הרכבת התחתית של מילאנו.
מנינדרה אגרוול

קורות חייו

אגרוול למד לתואר ראשון בטכנולוגיה ב-IIT, ושם גם השלים דוקטורט במדעי המחשב. בשיתוף עם נירג' קייל וניטין סקסנה פיתח את אלגוריתם AKS לבדיקת ראשוניות של מספר בזמן פולינומי, על כך הוא זכה בפרס גדל וכן בפרס פלקרסון בשנת 2006.
אלישע בר-מאיר

אלישע בר-מאיר (נולד ב-20 בדצמבר 1946) הוא רופא ישראלי, מומחה ברדיולוגיה, פרופסור חבר קליני בפקולטה לרפואה של הטכניון, מנהל מחלקת רדיולוגיה בדימוס במרכז הרפואי בני ציון, מייסד ומנהל רפואי של חברת מ.א.ר וחברת מור-מאר לאבחון רפואי.

ביוגרפיה

נולד בירושלים למרתא וצבי בר-מאיר, התחנך בגימנסיה העברית בירושלים, במגמה המזרחנית. שירת בצה"ל ביחידת האיסוף המרכזית. 

החל ללמוד רפואה בבולוניה, איטליה וסיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב. התמחה במחלקה הרדיולוגית במרכז הרפואי סורוקה בבאר שבע. לאחר מכן השתלם בתחום הטומוגרפיה הממוחשבת (CT) בבית החולים הכללי ביוהנסבורג, דרום אפריקה. 

בשנים 1981-1980 שימש מנהל תחום נוירו-רדיולוגיה במרכז הרפואי תל אביב (איכילוב), ולאחר מכן כמנהל יחידת CT בסורוקה.
בשנים 2013-1990 כיהן בר-מאיר כמנהל מחלקת רדיולוגיה במרכז הרפואי בני ציון בחיפה, ועסק רבות בהוראת רדיולוגיה לסטודנטים לרפואה ובהכשרת מתמחים ברדיולוגיה.
 
כמו כן עסק במחקר ופרסם למעלה מ-100 מאמרים בספרות הרפואית הבינלאומית, ובשנת 2007 קודם לפרופסור חבר קליני בפקולטה לרפואה של הטכניון. התחומים העיקריים שבהם התמחה הם קולונוסקופיה וירטואלית, צנתור לב וירטואלי, אבחון מוקדם של שבץ מוחי בטכניקת זילוח (perfusion) ואבחון מחלות דרכי המרה והלבלב בטכניקת MRCP – Magnetic Resonance Cholangiopancreatography. זכה מספר פעמים בתואר מרצה מצטיין בפקולטה לרפואה. 

בין השנים 2011-1996 ארגן כנס שנתי, "מרתון MRI" להוראת יישומי CT ו-MRI מתקדמים לקלינאים ורדיולוגים, בהשתתפות מרצים מישראל ומחו"ל.
בשנת 1983 הקים יחד עם שותפים את מ.א.ר. (מרכזים לאבחון רפואי), חברה לאספקת שירותי דימות למוסדות הרפואה הציבורית. החברה החלה את פעילותה בבית חולים אלישע בחיפה. כיום החברה מפעילה שירותי דימות ואבחון רפואי ב-30 סניפים ברחבי הארץ. בשנת 1992 חברת מ.א.ר. הקימה בשותפות עם מכון מור את חברת מור-מאר המפעילה 8 סורקי MRI (תהודה מגנטית) ניידים ונייחים ב-15 אתרים בישראל.
אלישע בר-מאיר נשוי לאתי לבית פרוכט, אב לשני ילדים, מתגורר בחיפה.

פעילות אמנותית

בר-מאיר עוסק בצילום אמנותי ואף הציג מספר תערוכות צילום. תערוכה שלו, "אבחנה דקה - 24 שעות בחיי בית חולים" מוצגת כתערוכת קבע בפקולטה לרפואה של הטכניון. בשנת 2013 ערך בר-מאיר תערוכה בגלריה רוני מירון ברמת השרון, ובשנת 2014 השתתף בתערוכת צילום בגלריה במעלות. 

תערוכת קבע של עבודותיו מוצגת במכון מ.א.ר. בקניון קסטרא בחיפה.
אלישע בר-מאיר כתב מספר סיפורים. בשנת 2009 זכה סיפור קצר מפרי עטו בפרס עידוד היצירה ע"ש עופר לידר. כמו כן כתב ביקורות ספרים במוסף "ספרים" ו"גלריה" בעיתון הארץ.
הקורפוס ה-63 (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-14 בנובמבר 1944 בשם "הקורפוס ה-63", והועמד תחת פיקוד ארנסט דהנר. ב-17 בנובמבר 1944 החליפו גוסטב ההנה, וב-24 בנובמבר החליפו פרידריך אוגוסט שק. הקורפוס לחם תחת פיקוד הארמייה ה-19 באלזס, ובפברואר 1945 הוכפף הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הצנחנים הראשונה בהולנד. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות בגרמניה, עד לכניעת כל כוחות קבוצת ארמיות B בכיס הרוהר, ב-18 באפריל 1945.
כליזמר (מסורת מוזיקלית)

תקופה

רוב הפעילות של להקות הכליזמרים היה בין השנים סוף המאה ה־19 ותחילת המאה ה־20, אבל עד היום אפשר לראות ולשמור על מסורת כליזמרים.
הפרעות גופניות בזכרים

הפרעות גופניות בזכרים הוא מונח מטריה לבעיות גופניות שהן ייחודיות, או כמעט בלעדיות לזכרים אנושיים ולעיתים גם לקופי אדם זכריים. לעיתים נקראים בעיות אלה גם בעיות זכרים או בעיות אנדרולוגיות.
בעיות כאלה הן למשל גינקומסטיה, התקרחות הקרקפת או צמיחה מעטה של זקן, עקמת פין, השמנה בטנית בזכרים (בפרט "כרס") וכן אימפוטנציה.
הטיפול בבעיות אלה עשוי להיות כירורגי או אחר והסיבות להן אינן ברורות מספיק ונתונות למחלוקות מדעיות אשר המחקר אודותן מועט; רופאים ודיאטנים מסוימים טוענים כי סיבות עיקריות לבעיות אלה הן כימיקלים שונים (בפרט במזון ומי השתייה) וכן קרינה אשר משבשים את המנגנונים ההורמונאליים הזכריים.
הבעיות הללו גורמים לגברים רבים מבוכה רבה ולכן גברים אלה עשויים לחפש טיפול בהן:
תחומים שונים ברפואה ובדיאטה הקלינית מטפלים בבעיות אלה: גינקומסטיה מטופלת על ידי אנדוקרינולוגים וכירורגים פלסטיים כאשר התקרחות הקרקפת וצמיחה מעטה של זקן מטופלים בעיקר על ידי רופאי עור (בפרט עם תת-התמחות בהירולוגיה). עקמת פין מטופלת על ידי אורולוגים והשמנה בטנית בזכרים מטופלת על ידי דיאטנים קליניים ולעיתים גם על ידי כירורגים פלסטיים.
יהודה חשאי

חייו

חשאי נולד בד'אלע שבתימן. משפחתו עלתה לארץ ישראל זמן קצר לאחר לידתו והוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון טשרניחובסקי בנתניה. בגיל 17 התקבל ללימודים באקדמיה בצלאל, אך הוריו מנעו ממנו לממש את לימודיו. בשנים 1953–1961 שירת בצה"ל בחיל הצנחנים והשתחרר בדרגת רב-סרן. לחם במלחמת לבנון הראשונה במסגרת שירות המילואים על אף היותו באותה תקופה חבר הכנסת. 
בשנת 1961 הצטרף חשאי למפא"י והחל לפעול במסגרתה. לאורך השנים הוא כיהן כמנהל מחלקת יוצאי תימן, מנהל המחלקה המוניציפלית ומשך 15 שנים יושב ראש האגף המוניציפלי. בשנת 1980 הוא הושבע לכנסת התשיעית במקומו של יגאל אלון. כהונתו נמשכה לאורך הכנסת העשירית ובשנות חברותו בכנסת הוא היה חבר ועדת הכספים, ועדת הכנסת וועדת הפנים ואיכות הסביבה. שימש סגן יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית.
לאחר פרישתו מהחיים הציבוריים היה חשאי מנכ"ל תיאטרון המחול "ענבל" והתמסר לתחביבו כצלם. בתחביב זה עסק מנעוריו ובשנות החמישים הקים מעבדת צילום בביתו. בין מוריו בתחום נמנו רודי ויסנשטיין ויעקב בורנשטיין. במהלך השנים הוצגו תצלומיו ביותר ממאה תערוכות צילום ובעבור פועלו הוענק לו פרס ארגון הצלמים הבינלאומי FIAP. כיום הוא מכהן, בהתנדבות, כיושב ראש "העמותה לאמנות הצילום תל אביב-יפו" ויושב ראש "העמותה הארצית לאמני הצילום בישראל", המאגדת כ-13 מועדוני צילום בארץ. 
במהלך השנים השלים תואר ראשון במדעי המזרח ואפריקה ובפילוסופיה כללית באוניברסיטת תל אביב, תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ושנת לימודים לתואר שלישי באוניברסיטה העברית.
אשר גולדשטיין

אשר גולדשטיין (גולדנשטיין) (1900 - 25 ביוני 1972) היה רופא, עורך וסופר ספרי רפואה, מהרופאים הראשונים בארץ-ישראל שעסקו בחיבור ספרי רפואה עממיים ולימודיים.

ביוגרפיה

גולדשטיין נולד בקישינב, בירת בסראביה ברוסיה, בשנת 1900, לשלמה (סוחר, חבר ועד לשכת המסחר וחבר מועצת העירייה בקישינוב) וללאה. 
גולדשטיין קיבל חינוך מסורתי בחדר וגם מפי מורים פרטיים. בהתבגרותו יצא גולדשטיין לביירות שם סיים את הקול'ג התיכוני האמריקאי. בביירות גולדשטיין היה חבר באגודת הסטודנטים היהודים "קדימה" ביחד עם אברהם חיים גרין, בהמשך למד גולדשטיין רפואה באוניברסיטת ניו יורק והוסמך לדוקטור לרפואה בשנת 1923. במקביל ללימודיו, גולדשטיין השתתף בפעולות ציוניות כחבר ועד אגודת בני ארץ-ישראל ב- ניו יורק.

גולדשטיין עורך ספרי רפואה בניו יורק

בשנת 1926 היה גולדשטיין אחד המייסדים והעורכים של ספרי "רפואה" בניו יורק, ביחד עם ד"ר גולדין וד"ר הרברט. 
בשנת 1927 ערך את "הרופא העברי" שבסופו מילון רפואי עברי-אנגלי. ספר הזה, שימש כספר-לימוד עברי ראשון לרופאים ולתלמידי רפואה. יחד עם עמיתיו הרופאים, א.א. גולדין ומ.ל. הרברט, חידש גולדשטיין מילים רבות בעברית, בהן מילים במשקל פעיל, כמו חדיר, מסיס, שביר, כתרגום לסיומת able באנגלית. 
הוועידה הציונית בפיטסבורג (1926) והוועידה התשיעית של ההסתדרות העברית באמריקה (פילדלפיה, 1927) הבטיחו סיוען המוסרי ל"רפואה".

בקישינוב

בחוזרו לקישינוב היה גולדשטיין חבר ועדת אגודת "נס ציונה" שנוסדה בשנת 1910 על ידי ליב בלצן, חיים שורר וי. ויינשטיין. בנוסף כיהן גולדשטיין כחבר ועד "תרבות", חבר הוועד המרכזי של "צעירי ציון בבסראביה.
גולדשטיין היה אחד המייסדים ויושב ראש הוועד למען הספרייה הלאומית בקישינוב. גולדשטיין אסף ושלח אוסף ספרים גדול ומיוחד בערכו לספריה הלאומית ב-ירושלים. ביחד עם מ. דודזון ויוליוס גרינברג ובעזרתו של הרב יהודה לייב צירלסון ארגנו תערוכת ספרים והעבירו כ-2,000 ספרים מעזבונו של האגרונום קרסילשציק.
גולדשטיין היה אחד העורכים של המאסף "פרודות" בקישינוב.
בנוסף גולדשטיין היה מורה להיגיינה בגימנסיה העברית "מגן דוד" מיסודה של "אגודת ישראל" בראשותו של הרב י. ל. צירלסון.
גולדשטיין השתתף בתנועה הציונית והיה רופאו הרשמי של "המשרד הא"י בקישינוב" (בין השנים 1930–1934)

בארץ ישראל

בשנת 1934 עלה גולדשטיין לארץ-ישראל ונתקבל כרופא בשרות הרפואי של הסוכנות היהודית. משנת 1935 היה גולדשטיין רופא קבוע ב"מגן דוד אדום" בתל אביב.
בשנת 1934 נשא גולדשטיין לאשה את מרים בת יעקב דינר מקישינוב (חניכת גמנסיה לבנות היהודית-הרוסית של סקומורובסקי והסמינר העברי לבנות של יצחק אלטרמן). מרים הייתה מורה בגמנסיה "תרבות" בקישינוב, ולאחר עלייתה לארץ-ישראל מורה בבית הספר "יסוד המעלה" בתל אביב.
גולדשטיין ערך במשך 4 שנים את מדור "בריאותנו" בעתון הארץ, היה חבר ועדת המשנה לבלשנות רפואית של "ההסתדרות הרפואית בתל אביב", היה נציג "הרופא העברי" בארץ-ישראל. 
גולדשטיין השתתף בעריכת אנציקלופדיות בנושא בריאות ורפואה.
גולדשטיין נפטר ב-25 ביוני 1972.

פרסים

בשנת 1959 הוענק לגולדשטיין פרס מטעם "החברה לתולדות הרפואה ומדע הטבע בישראל" על מחקריו הרפואיים היסטוריים, שפרסם בכתבי-עת עבריים ולועזיים שונים, ובייחוד במאסף "קורות" (רבעון לתולדות הרפואה ומדע הטבע של האקדמיה לרפואה בירושלים).
בשנת 1966 הוענק לגולדשטיין פרס איינהורן פרס לחקר לשון והספרות הרפואית העברית, שהוענק על ידי עיריית תל אביב, לאות הוקרה על תרומתו בשדה החייאת הלשון הרפואית העברית וקידום המינוח הרפואי העברי (פרס של כבוד).
חמש ילדות יפות

העלילה

הסיפור מתרחש בשנות ה-70 המוקדמות, בשכונת פאר בעיבורי דטרויט. ארבעה בנים, שכניהן של חמש הבנות, תרז (לסלי היימן), מרי (איי. ג'יי. קוק), בוני (צ'לסי סוויין), לקס (קירסטן דאנסט) וססיליה (האנה הול), תוהים על חייהן של חמש בנות משפחת ליסְבּוֹן. המשפחה מנהלת אורח חיים דתי שמרני, והבנות, יפות ובלתי מושגות, נשמרות בקפידה על ידי הוריהן האדוקים.
הסרט נפתח בניסיון התאבדות של האחות הקטנה, ססיליה, והאירועים בעקבותיו. במסיבה שנערכת כדי לשפר את מצב רוחה לאחר הניסיון הכושל, קופצת ססיליה מהחלון, והפעם הניסיון מצליח. בעקבות התאבדותה משפחת ליסבון מתבודדת עוד יותר, וההתאבדות מגבירה את המסתוריות האופפת את הבנות הנותרות והמשפחה בכלל.
עם פתיחת שנת הלימודים החדשה, לקס, האחות החופשייה מכולן, מפתחת מערכת היחסים עם טריפ פונטין (ג'וש הארטנט). אביה של לקס מרשה לטריפ לקחת את לקס לנשף אחרי שטריפ מארגן בני זוג לבנות הנותרות, והם מתחייבים לבלות בקבוצה.
אחרי שלקס וטריפ מוכתרים כ"מלכי הנשף", לקס מאבדת את בתוליה לטריפ על מגרש הפוטבול, אך מיד לאחר המעשה היא נזנחת על ידיו.
לקס ואחיותיה נענשות על ידי הוריהן הזועמים אשר מרתקים אותן אל הבית ומרחיקים אותן מבית הספר למשך זמן רב. האחיות יוצרות קשר עם הבנים על ידי סימני אורות והשמעת מוזיקה בטלפון כדרך לביטוי רגשותיהן.
בעודן מרותקות, לקס מתחילה בסדרת פגישות למין מזדמן על גג הבית עם שותפים אקראיים בשעות לילה מאוחרות, בעוד הבנים צופים בה מעבר לרחוב.
לאחר חודש של ריתוק הבנות מסמנות לבנים לבוא לביתן בלילה, כנראה כדי לברוח. כשהבנים מגיעים לבית, לקס יושבת לבדה בחדר האורחים ומעשנת סיגריה. היא מורה לבנים לחכות לאחיותיה, ויוצאת להמתין במכונית.
הבנים משוטטים במרתף ומגלים גופה תלויה מן התקרה ונבהלים, הם עולים חזרה לבית ונתקלים בגופותיהן של שאר בנות ליסבון שהתאבדו כולן, וברור שהבנות תכננו זאת מראש.
תרז לקחה כדורי שינה, בוני תלתה את עצמה במרתף, מרי נעצה ראשה בתנור גז ולקס התאבדה על ידי פחמן חד-חמצני רעיל במכונית שבתוך המוסך.
שבורים מהתאבדותן של בנותיהם, הוריהם מסתלקים בחשאי מן השכונה, וזמן קצר לאחר מכן נמכר הבית על כל תכולתו. נראה שהמבוגרים בשכונה מצליחים להשאיר את הפרשה מאחור ולשוב לחיי היום-יום, אך ארבעת הבנים אינם יכולים להניח למקרה ולתעלומה.

הפסקול

פסקול הסרט הוקלט על ידי צמד המוזיקאים הצרפתי, אייר, ויצא לאור כאלבום בפברואר 2000.
משתתפים עצמאיים במשחקים האולימפיים

אולימפיאדת ברצלונה (1992)

בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 הכריזו סלובניה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ומקדוניה על עצמאותן מיוגוסלביה, וזו הכריזה עליהן מלחמה. בין הסנקציות שנקט האו"ם נגד יוגוסלביה, הייתה החלטה 757 שקיבלה מועצת הביטחון במאי 1992, ובה קראה למדינות החברות באו"ם למנוע את השתתפותם של ספורטאים יוגוסלבים באירועי ספורט המתקיימים בהן. 
הוועד האולימפי הבינלאומי החליט כי יוגוסלביה לא תוכל להשתתף באולימפיאדת ברצלונה (1992), אך התיר את השתתפותם של ספורטאים מהמדינה, כמשתתפים עצמאיים. כתוצאה מכך, יכלו להשתתף במשחקים רק ספורטאים בודדים, ונבחרות בענפים קבוצתיים, כגון כדורסל, כדוריד וכדורמים, שהיו אמורות להשתתף במשחקים לא יכלו לעשות זאת. 58 הספורטאים היוגוסלבים שהגיעו לברצלונה לא הורשו ליטול חלק בטקס הפתיחה ובטקס הסיום, ולא הותר להם לשאת כל סימן המזהה אותם עם ארצם. הם נדרשו להתחרות כשהם לבושים בבגדים לבנים, וכן נקבע כי אם יזכו במדליות, יונף הדגל האולימפי וינוגן ההמנון האולימפי. 
שלושה קלעים יוגוסלבים זכו במדליות בברצלונה. יאשנה שקריץ' זכתה במדליית כסף בירי באקדח אוויר, ושני קלעים נוספים זכו במדליות ארד: אראנקה בינדר בירי ברובה אוויר וסטוון פלטיקוסיץ' בירי בשכיבה מ-50 מטר.

אולימפיאדת סידני (2000)

בשנת 2000 הייתה מזרח טימור בעיצומו של תהליך מעבר לעצמאות מאינדונזיה, תהליך שהסתיים ב-2002. הוועד האולימפי הבינלאומי התיר לארבעה ספורטאים ממזרח טימור להשתתף באולימפיאדת סידני (2000) כמשתתפים עצמאיים. איש מהם לא רשם הישג משמעותי.

האנטילים ההולנדיים

האנטילים ההולנדיים היו בעבר אוטונומיה בריבונות הולנדית, ומאז אולימפיאדת הלסינקי (1952) גם שלחו משלחת עצמאית. ב-2011 בוטל המעמד האוטונומי של האנטילים. חלקם קיבלו מעמד של רשות מקומית בהולנד, וחלקם הפכו לחלק מממלכת ארצות השפלה. בשל שינוי זה הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי לא יאפשר עוד את השתתפותה של משלחת מהאנטילים ההולנדיים במשחקים, אך יתיר לספורטאים מהאיים להשתתף באולימפיאדת לונדון (2012) כעצמאים.
שלושה ספורטאים מהאנטילים ההולנדיים השתתפו במשחקים, שלושתם מקורסאו. הם התחרו באתלטיקה, ג'ודו ושיט, ולא הגיעו להישגים גבוהים.

דרום סודאן

דרום סודאן זכתה לעצמאות מסודאן ב-2011, ועד אולימפיאדת לונדון טרם הקימה ועד אולימפי עצמאי. משכך, לא התאפשרה השתתפותה במשחקים. רץ המרתון גואור מריאל שקבע את הקריטריון האולימפי להשתתפות במשחקים פנה לוועד האולימפי הבינלאומי בבקשה לאפשר לו להשתתף בהם. כשבוע לפני פתיחת המשחקים אישרה מועצת המנהלים את השתתפותו כמשתתף עצמאי. מריאל סיים את המירוץ במקום ה-47.

אולימפיאדת סוצ'י (2014)

ערב אולימפיאדת סוצ'י (2014) הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי נוכח אי-סדרים בבחירות לוועד האולימפי של הודו, הוא מושעה מהמשחקים, ועל כן שלושת הספורטאים ההודים יתחרו כעצמאים. ספורטאי הודי אחד, שיווה קשוואן, שהשתתף בתחרויות הלוג' ליחידים, אכן התחרה כספורטאי עצמאי. מספר ימים לאחר פתיחת המשחקים בחר הוועד האולימפי ההודי ביושב ראש חדש. מהלך זה הניח את דעתו של הוועד האולימפי הבינלאומי, והוא התיר לשני הספורטאים ההודים שטרם החלו להתחרות, להשתתף במשחקים תחת הדגל ההודי.

כוויית

בנוסף למשלחת הפליטים, השתתפה במשחקים בריו משלחת עצמאית נוספת, שהורכבה מתשעה ספורטאים כווייתים. כוויית הושעתה מהוועד האולימפי הבינלאומי בשנת 2015, בשל התערבות ממשלתית בניהול התאחדויות הספורט המקומיות. שני קלעים כווייתים זכו במדליות תחת הדגל האולימפי. פהייד אל-דיהאני זכה במדליית זהב בדאבל טראפ, ואלמלא ההשעיה, הייתה זו מדליית הזהב האולימפית הראשונה בתולדות כוויית. קלע נוסף, עבדאללה אל-ראשידי, זכה במדליית ארד בסקיט.
סלמי

סוגי הסלמי

קיימים סוגי סלמי רבים, רבים מהם נקראים לפי מקורם (האזור או ארץ המקור שלהם). בין השאר סלמי נקראים על שם ארל, ג'נובה, הונגריה ומילאנו. מרביתם בטעמי שום ובצל. ישנם סוגים מסוימים, בעיקר אלו שמקורם בספרד, רוב הסוגים ההונגריים וחלק מהסוגים מדרום איטליה (כמו פפרוני שמקורו בנקניקיה נפוליטנית פיקנטית) המכילים פפריקה או אבקת צ'ילי שונים ברמת קיצוץ הבשר, בגודלם ובסוג המעטפת.
יוליה אוסטינובה

יוליה אוסטינובה (נולדה ב-31 באוגוסט 1962) היא פרופסור חבר במחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ועוסקת בהיסטוריה של יוון העתיקה.
אוסטינובה נולדה בסנקט פטרבורג שברוסיה. את תואר הדוקטור היא קיבלה בשנת 1988 מהמכון לארכאולוגיה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות בלנינגרד. בשנת 1990 עלתה אוסטינובה לישראל, ומאז גרה בבאר-שבע. 
בשנת 2009 מונתה לפרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון. מחקרה מתמקד בתולדות הדת היוונית העתיקה ובתפקיד הדת בחברה היוונית העתיקה. ב-2016 עוסק מחקרה במצבי תודעה ושפיות ביוון העתיקה, והפרויקט שלה הוא מחקר של מאניה בגילויי המגוונים שלה, מהפרעות נפשיות למניפולציה של התודעה בהקשרים פולחניים. בנוסף למקורות ההיסטוריים והארכאולוגיים, מבססת אוסטינובה את עבודתה על גישה רב-תחומית, העושה שימוש בתוצאות המחקרים בנוירופסיכולוגיה, אנתרופולוגיה וסוציולוגיה להבנה והסבר תופעות היסטוריות.
יולי רייזמן

קורות חיים

יולי רייזמן נולד במוסקבה. בשנת 1924 החל לעבוד כעוזרו של במאי הקולנוע יעקב פרוטזנוב. החל משנת 1926 התחיל לביים סרטים באופן עצמאי. לחלק מסרטיו היה שותף לכתיבת תסריט.
בשנת 1935 זכה להצלחה עם סרט "הטייסים". שיא נוסף בקריירה שלו היה סרט "משנקה" (1942) שצילומיו החלו עוד לפני תחילת מלחמת העולם השנייה. בהמשך צילם כמה סרטים בנושאים פוליטיים. בשנת 1947 הוגלה ממוסקבה לריגה בה היה אולפן לקולנוע. אומנם בהיותו שם ביים סרט שזכה בפרס סטלין והורשה לחזור למוסקבה. בתחילת שנות ה-50 נרדף עקב מוצאו היהודי. במהלך סוף שנות ה-50 ושנות ה-60 ביים מספר סרטים שזהו לתהודה ציבורית גדולה בברית המועצות.
הסרט "החיים הפרטיים" (1982) זכה לפרס בפסטיבל הסרטים של ונציה והיה מועמד לפרס אוסקר כסרט הזר הטוב ביותר.
בשנים 1944-1964 רייזמן לימד ב-VGIK.
רייזמן זכה לעיטורים רבים עבור תרומתו לקולנוע הסובייטי, ביניהם עיטור לנין (פעמיים), עיטור הדגל האדום של העמל (פעמיים) ועוד. בשנת 1988 הוענק לו פרס ניקה.
ממלכת ג'ימה

ג'ימה הייתה אחת מהממלכות ההיסטוריות באזור גיב שבדרום מערב אתיופיה אשר נוסדה במשך המאה ה-19. הממלכה גבלה במערבה בממלכת לימו-אנאראה, במזרחה בממלכת ג'אנג'ארו, בדרומה בנהר הגוג'אב שהפריד אותה מממלכת קאפה. ג'ימה נחשבה לממלכה החזקה ביותר מממלכות אזור גיב.