google/wiki40b huggingface dataset:
אהבה עיקשת

תקציר עלילה

ג'ו רוז ובת-זוגו קלריסה עורכים פיקניק ביום שהיא חוזרת לאנגליה משהות קצרה בארצות הברית. כשג'ו מתכונן לפתוח את בקבוק השמפניה הם שומעים צעקה ורואים ילד בתוך סל של כדור פורח ואיש נגרר בחבלים אחריו. ג'ו יחד עם עוד ארבעה אנשים שמגיעים למקום מתאמצים להוריד את הכדור-פורח, הם נתלים על החבלים שבכדור, אך פרץ רוח פתאומי מעלה את הכדור לשמים. כולם פרט לאחד מרפים מהחבלים וקופצים, רק אחד מהם נשאר תלוי כשהכדור ממשיך ומתרומם עד שהאיש נופל ונהרג.
אחד העדים למקרה הטראגי הוא ג'ד פארי. ג'ו ניגש עם ג'ד לראות אם האיש שנפל עדיין חי וג'ד מציע שהם יתפללו יחד. הפגישה הקצרה במקום האסון גורמת לתוצאות הרסניות. ג'ו משאיר רושם רב על ג'ד הלוקה בתסמונת דה קלרמבו, החולה בתסמונת מאמין שאדם אחר (ג'ו) מאוהב בו. אהבתו של ג'ד היא אובססיבית, ספק דתית ספק ארוטית. ג'ד עוקב אחרי ג'ו בביתו ומחוצה לו, מתקשר אליו ושולח לו מכתבים. האובססיה של ג'ד משבשת את חייו של ג'ו, מאיימת על אהבתה של קלריסה ומביאה אותו לסף של טירוף ורצח. 
במהלך ארוחה במסעדה עם קלריסה והסנדק שלה, הם עדים לניסיון רצח בשולחן סמוך. ג'ו מבין שהכדורים נועדו אליו, ושהמתנקשים טעו בזיהוי בגלל הרכב דומה של המסובים (שני גברים ואשה צעירה). לפני שהיורה מצליח לירות באיש למוות, מתערב ג'ד שנמצא במקום, הוא מסיט את הרובה, ומציל את חיי האיש החף מפשע. בחקירת המשטרה ג'ו מתעקש שג'ד הוא העומד מאחורי הניסיון לרצח, אך השוטרים אינם מאמינים לו, כיוון שהוא אינו זוכר במדויק פרטים שהיו בתקרית. לא ננקטים צעדים נגד ג'ד, וג'ו יודע שהוא עדיין מנסה לפגוע לו.
ג'ו קונה אקדח להגנה עצמית, ובדרכו חזרה לביתו הוא מקבל שיחת טלפון מג'ד הנמצא בדירתו יחד עם קלריסה. כשג'ו מגיע לדירה, הוא רואה את ג'ד יושב על הספה לצד קלריסה. ג'ד מבקש שג'ו יסלח לו, ומכוון סכין אל גרונו שלו. ג'ו יורה בג'ד ופוצע אותו, אך אינו מואשם ויוצא פטור מעונש.

נושאים ותימות ברומן

אהבה עיקשת מתעסק בתימות שבהן עוסק מקיואן ברבים מרומניו. הפער שבין הרציונליות המדעית לבין הרגש הדתי, למשל, הוא אחת מהתימות החוזרות הללו. הקשר המנותח לעומקו בין הזוג ג'ו-קלריסה, קשר המתערער בגלל גורמים חיצוניים, כמו גם בגלל חוסר אמון, הוא נושא העולה גם כן ביצירותיו של מקיואן (למשל בכלבים שחורים).
חיים נחמן שפירא

ביוגרפיה

חיים נחמן שפירא נולד בשנת 1895 בעיירה סמולביצ'י (אז בפלך מינסק, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית; היום ברוסיה הלבנה). אביו, הרב אברהם דובער שפירא (רבה האחרון של קהילת קובנה, מגדולי הפוסקים במאה העשרים) וסבו, הרב ירוחם יהודה ליב פרלמן ("הגדול ממינסק"). בילדותו למד ב"חדר" ובישיבות.
נמנה עם המורים הראשונים בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה בתקופתו של הרב יוסף צבי קרליבך.
בין השנים 1921–1925 למד בלשנות שמית, מדעי המזרח ופילוסופיה באוניברסיטת וינה ובברלין, ובשנת 1925 קיבל תואר דוקטור.
בשנת 1926 החל לעבוד בקתדרה לסמיטולוגיה, שהוקמה קודם לכן (1922), ב"אוניברסיטת ליטא" בקובנה, והתמנה לעמוד בראשה, תפקיד שמילא עד לסגירתה ב-1940 על ידי שלטון הכיבוש הסובייטי. שימש מרצה ללשונות שמיות, וכן העביר, בין היתר, קורסים לספרות עברית, לערבית ולקוראן. הקתדרה הכשירה, בין השאר, מורים לבתי ספר יהודיים. ב-1932 הוענקה לו בצו נשיאותי דרגת דוצנט (מרצה/חוקר בכיר שהיא דרגה מתחת לפרופסור). ב-1940 הועבר לאוניברסיטת וילנה שם הוענק לו תואר פרופסור.
שפירא עסק בפעילות ציונית, היה מראשי הפעילים בתנועה העברית בליטא, חבר המרכז הציוני (ציונים כלליים), חבר הוועד המרכזי של רשת החינוך העברית ציונית "תרבות", יו"ר הנהלת הספרייה ע"ש מאפו, והשתתף כציר בכמה קונגרסים ציוניים. פרסם מאמרים וסיפורים ב"מאזנים", "גליונות", "העולם", "אידישע שטימע", "נתיבות", "מזרח ומערב" ו"הד ליטא". חיבר גם ספרים בליטאית על אברהם מאפו ועל לייב ניידוס (למטה). פרסם מאמרים רבים בעיתונים שונים על נושאים ספרותיים, מדעיים וציבוריים.
ב-1941 עם הכיבוש הנאצי נכלא בגטו קובנה. בעת שהותו שם שימש כמנהל הפעולה החינוכית והתרבותית, פעל במרץ להקמת בית ספר עממי, בית ספר למלאכה, ספרייה וכדומה, ועבד על הוצאת חיבור מקיף על "תולדות הספרות העברית החדשה" בשנים-עשר כרכים, אולם רק כרך א' שעסק בספרות ההשכלה בגרמניה יצא לאור. הכרך השני, שכבר הוכן, אבד בגטו, ושאר המידע הוחבא בגטו ומעולם לא נמצא. בנוסף, אבדו חיבוריו בכתב יד "רש"י כמדקדק" ו"המסורה". במחקרו התייחס שפירא למאבק בין לאומיות ארצית ללאומיות רוחנית. כך, לדבריו, הלאומיות הארצית רואה לפניה רק את העצמאות המדינית, ולעומתה, הלאומיות הרוחנית, אותה כינה "לאומיות אישית", רואה את מרבית קיומו של עם ישראל בחיי הדת והתרבות העברית.
ב-3 בדצמבר 1943 הובל עם משפחתו לפורט התשיעי, שם ב-8 בדצמבר הוצא להורג ביריות יחד עם אשתו, רעיה, אמו האלמנה רחל, ובנו היחיד איתמר. לאחר מותו הוציאו ידידיו ותלמידיו פרסום לזכרו בשם "יתמות" (מאי 1944) בעריכת תנועת המחתרת הציונית ארגון ברית ציון.
אחיו הצעיר, ד"ר נח שפירא (1900–1964), היה כימאי ומחנך בליטא ובישראל.
יחסי ארצות הברית–סן מרינו

היסטוריה

ארצות הברית וסן מרינו נהנות מיחסים דיפלומטיים קרובים. סן מרינו הייתה בעלת ברית של ארצות הברית במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית נגד הקונפדרציה.
סן מרינו תומכת בעקביות בעמדות ארצות הברית בנושא יחסי חוץ, כמו גם במועמדים שהיא מציעה לארגונים בינלאומיים. בספטמבר 2006, מינה נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש את שגריר ארצות הברית באיטליה, רונלד פ. ספוגלי לשמש במקביל כשגריר בסן מרינו.
ספוגלי היה השגריר הראשון של ארצות הברית בסן מרינו מעולם. קיימת קונסוליה אמריקאית בפירנצה המשמשת גם את סן מרינו ופקידים ממנה מבקרים באופן סדיר בסן מרינו. שם הם מייצגים את האינטרסים של ארצות הברית ומנהלים שירותים קונסולריים לתושבי המדינה. נכון לספטמבר 2013 שגריר ארצות הברית בסן מרינו ובאיטליה הוא ג'ון ר. פיליפס.
ביולי 2007 התמנה פאולו רונדלי להיות השגריר הסן מרינזי הראשון בארצות הברית.
שארה

שֶׁאֱרָה, היא דמות מקראית, בתו של אפרים בנו של יוסף. שמה מופיע פעם אחת בתנ"ך, בספר דברי הימים. מסופר עליה כי בנתה שלוש ערים, בית חורון תחתון, בית חורון עליון ואת אוזן שארה.
המחבר המקראי מציין כי שארה היא צאצאית יחידה של אפרים, אשר ניצלה בעקבות כישלון שבט אפרים בניסיונם להיאחז באזור עמק איילון:
וַיִּתְאַבֵּל אֶפְרַיִם אֲבִיהֶם יָמִים רַבִּים וַיָּבֹאוּ אֶחָיו לְנַחֲמוֹ. וַיָּבֹא אֶל אִשְׁתּוֹ וַתַּהַר וַתֵּלֶד בֵּן וַיִּקְרָא אֶת שְׁמוֹ בְּרִיעָה כִּי בְרָעָה הָיְתָה בְּבֵיתוֹ. וּבִתּוֹ שֶׁאֱרָה וַתִּבֶן אֶת בֵּית חוֹרוֹן הַתַּחְתּוֹן וְאֶת הָעֶלְיוֹן וְאֵת אֻזֵּן שֶׁאֱרָה
— ספר דברי הימים א', פרק ז', פסוקים כ"ב-כ"ד
בתנ"ך מופיעים סיפורים רבים המייחסים בניית ערים לדמויות מקראיות אך אלו ברובם גברים. אף ייסוד עיר אינו מיוחס במקרא לאף אישה זולת שארה. קין בנה את העיר הראשונה, יהושע בן נון בנה את תמנת סרח וחיאל בית האלי אשר בנה את יריחו ובעקבות קללת יהושע מתו שני בניו, הם חלק מבוני ערים המוזכרים המקרא.
יש הסוברים כי בסיפור זה, המופיע בספר דברי הימים, משובצת מסורת שנעלמה ביד עורך ובאה בסתירה לסיפור יציאת מצרים. הסיפור המופיע בדברי הימים מספר על רשימה גנאלוגית  של אפרים וסותר אף את הסיפור בבראשית, על פיו נולד אפרים ליוסף במצרים, ולא התגורר בארץ כנען. ואילו על פי המסורת בדברי הימים, חי אפרים בארץ כנען, בניו נהרגים בהתקלות עם תושבי העיר גת ולאחר מותם בונה שארה שלוש ערים. ייתכן כי מגמתו של סיפור זה היא להבליט את הקשר של שבט אפרים לארץ ישראל. יש הסוברים כי שבט אפרים עלה לארץ טרם התנחלות השבטים בארץ, ואחרים טוענים כי הסיפור מיוחס לתקופה שלאחר כיבוש הארץ.
היהודים באימפריה הספווית

רקע

המפגש היהודי - איראני היה בין המפגשים התרבותיים הכי פוריים בתולדות האנושות. כשלמפגש זה פירות שעיצבו וגיבשו את המחשבה והאמונה היהודית ובאופן עקיף גם הביאו לעליית הנצרות והאסלאם. כשלתוצאות מפגש זה חלק משמעותי בגיבוש התפתחות אירופה והעולם המוסלמי של היום.

חוקים מפלים נגד היהודים

בספרו "היסטורית יהודי איראן", שהוציא לאור חביב לוי באיראן שבתקופת השאה, מונה לוי את כלל החוקים המפלים שהעמידה האימפריה הספווית נגד יהודי האימפריה, תוך ציון כי האחרונים בחלקם מתבססים על חוזה עומר. חוקים אלו לא התקיימו כולם באותה נקודת זמן או באותו המקום, אלא בנקודות זמן ואזורים שונים, הכוללים ביניהם את שיראז, אצפהאן, משהד, המדאן וכורדיסטן. לפי לוי חוקים וייחס זה לו זכו היהודים נועדו לגרום ליהודים להתאסלם. זאת על-מנת לחזק את האימפריה הספווית כשיעית, בצורה כזו שחוסנה בלחימה מול הסונים יגדל, כמו גם על-מנת לעודד את רוחם של השיעים, שסבלו מהשפלות ורדיפות במדינות הסוניות. חלק ממגבלות אלו חלו עד לתקופת השושלת הקאג'ארית.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-38

תרומה מצטיינת לקולנוע

אלן פארקר ואלן מרשל
היספניה

היספניה (בלטינית: Hispania) הוא השם שהוענק בעת העתיקה לחצי האי האיברי (ספרד ופורטוגל של ימינו) ומקור השם ספרד ברוב השפות. מקור השם היספניה אינו ידוע. בין ההשערות הנפוצות נמצא מקור פיניקי, במילים המקבילות ל"אי-שפנים" בעברית. ולראיה, ראו מטבעות מימי הקיסרים שנולדו בספרד טראיאנוס ובנו אדריאנוס; כדוגמה מטבע זהב המציג בצד אחד את אדריאנוס ובצד השני של המטבע את היספניה ישובה ולרגליה ארנבון. סברה אחרת שהמילה נגזרת מהמילה הפיניקית המקבילה ל"ספון", כלומר נסתר או מרוחק.
בתקופת הרפובליקה הרומית נחלקה היספניה לשתי פרובינקיות: היספניה קיטריור (Hispania Citerior, מילולית: היספניה הקרובה) והיספניה אולטריור (Hispania Ulterior, מילולית: היספניה המרוחקת). בתקופת אוגוסטוס חולקה היספניה אולטריור לשתי פרובינקיות חדשות, בייטיקה (Baetica) ולוסיטניה (Lusitania), ושמה של היספניה קיטריור הוחלף לטרקוננסיס (Tarraconensis). מאוחר יותר, בימי דיוקלטיאנוס ויורשיו, נוצרו הפרובינקיות החדשות קרתגיננסיס (Carthaginensis), גלאיקיה (Gallaecia) והאיים הבליאריים, שהשתייכו מבחינה מינהלית לדיוקסה בראשות ויקאריוס של היספניאי (Hispaniae, היינו הפרובינקיות הקלטיות).
סנטיאגו דה לוס קביירוס

היסטוריה

העיר נוסדה תחילה ב-1495 בשם "חקגואה", אך היא נחרבה ברעידת אדמה, ומיקומה הועבר למיקום הנוכחי ב-1506. העיר נחרבה שוב בשנת 1562 ושוקמה לאחר מכן.
משמעות שמה של העיר הוא "יעקב הקדוש של האבירים". מקור השם הוא בקבוצת אבירים מלה איסבלה, היישוב האירופאי הראשון באמריקה שנוסד על ידי כריסטופר קולומבוס, שלאחר שנחרב עברו לעיר.
העיר שירתה למשך תקופה קצרה כבירת הרפובליקה הדומיניקנית. כאשר בתחילת המאה ה-19 כוחות של האיטי פלשו לאזור, רוב התושבים ברחו לאזור חרבקואה. העיר הייתה נקודה אסטרטגית במלחמת העצמאות של הרפובליקה הדומיניקנית בשנות ה-40 של המאה ה-19.

כלכלה

כלכלת העיר, כמו כל עמק סיבאו, מסתמכת בעיקר על חקלאות וגידול בקר בקרקע השופעת. בנוסף גם תיירות היא ענף מרכזי בכלכלת העיר.

חינוך

בסנטיאגו פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הקתולית האפיפיורית מדרה אי מאסטרה ואוניברסיטת סנטיאגו לטכנולוגיה.

תחבורה

בעיר פועלים קווי אוטובוס לערים מרכזיות אחרות.
את סנטיאגו משרת נמל התעופה הבינלאומי סיבאו, השלישי בעומסו במדינה. הנמל, שמציע בעיקר טיסות ליעדי פנים וליעדים קרובים באיים הקריביים ובארצות הברית, נחנך ב-2002 והחליף את הנמל הקודם של סנטיאגו, נמל התעופה סנטיאגו מוניסיפל.
יש תוכנית להקמת מערכת רכבת קלה בסנטיאגו שתקשר בין מרכז העיר לנמל התעופה.
אוסטנדה

היסטוריה

אוסטנדה מוזכרת לראשונה בכתובים בימי הביניים, כשהייתה לא יותר מכפר קטן בקצה המזרחי (בהולנדית: oost-einde) של אי קטן וקרוב מאוד לחוף. למרות קוטנו זכה הכפר במעמד של עיר בסביבות שנת 1265, כשהתושבים קיבלו את הזכות לקיים שוק ולבנות לו מבנה קבע. מקור ההכנסה העיקרי היה דיג. חוף הים הצפוני היה מאז ומעולם לא יציב, ובשנת 1395 החליטו התושבים לבנות את הכפר מחדש במרחק מה מהים, ולהגן עליו מהצפות באמצעות סכרים גדולים. 
למיקומה האסטרטגי של העיירה לחוף הים היו יתרונות מסחריים, והיא שימשה כנמל, אבל מאותה סיבה היא גם שימשה יעד מבוקש לצבאות זרים שפלשו לאזור. פעם אחר פעם העיר נכבשה, נהרסה ונבזזה. במהלך מלחמת שמונים השנה הייתה העיר נתונה במצור במשך שלוש שנים (מיוני 1601 עד ספטמבר 1604), כשהצבא הספרדי ניסה לכבוש אותה מידי כוחות הרפובליקה ההולנדית. יותר מ-80,000 פצועים והרוגים נמנו במשך אותו מצור, שהיה המצור הארוך בהיסטוריה. בסופו של דבר נותרה העיר - שנחרבה כליל - בשליטת ארצות השפלה הדרומיות. 
לאחר מכן הפכה אוסטנדה לנמל בעל חשיבות מסוימת, כיוון שהחל ב-1722 סגרו ההולנדים את הכניסה לנמל אנטוורפן (שנמצאת בשטח הולנד). כיוון שכך, גדלה חשיבותה של אוסטנדה כמוצא אלטרנטיבי לים. כשעברו ארצות השפלה הדרומיות לשליטת האימפריה האוסטרית, הקים הקיסר קרל השישי את "חברת הסחר של אוסטנדה" (Oostendse Compagnie), שהיה לה מונופול על הסחר של האימפריה עם אפריקה והמזרח הרחוק. אך כבר ב-1727 נאלצה חברת אוסטנדה להפסיק לפעול, בגלל לחץ מצד הולנד ואנגליה, שלא רצו תחרות על קווי הסחר הבינלאומיים. 
נמל אוסטנדה המשיך והתרחב בהדרגה, בין השאר בזכות שיפור קשרי התחבורה עם פנים הארץ. ב-1838 נבנתה מסילת רכבת לבריסל, אחת הראשונות באירופה היבשתית. ב-1846 הפליגה המעבורת הראשונה לדובר, והעיר הפכה תחנה חשובה בקשרי התחבורה עם אנגליה (מעמד זה אבד לה כיום - רוב קשרי התחבורה של אנגליה עם היבשת עוברים דרך קאלה שבצרפת, וכן זבריחה, נמלה של ברוז'). מלכי בלגיה ליאופולד הראשון וליאופולד השני, שאהבו לנפוש בחוף ימה של העיר, דאגו לפתח אותה, והקימו בה מונומנטים רבים, ביניהם כנסיית פטרוס ופאולוס הקדושים. בעקבות ביקוריהם של בני משפחת המלוכה, הפכה העיר לאתר נופש אופנתי, הוקמו בה בתי-מלון וקזינו, והיא משכה אליה תיירים מכל אירופה. כיום הידלדלה תנועת התיירים בעיר, כיוון שרוב התיירים מצפון אירופה מעדיפים לנפוש בחופי הים התיכון, שהם חוליים יותר ומזג האוויר בהם חם יותר. אבל חופי העיר עדיין מהווים מוקד משיכה לתיירות פנים בלגית.
איהאב א-סייד

ביוגרפיה

א-סייד נולד במחוז א-שרקיה שבמצרים. כנער לא עסק בספורט בצורה מסודרת ובגיל 17 החל לראשונה להתחרות בהטלת כידון. ב-2008 זכה במדליית כסף באליפות העולם לנוער באתלטיקה שהתקיימה בבידגושץ' שבפולין. הוא זכה למלגה מטעם התאחדות האתלטיקה הבינלאומית לאימונים בפינלנד, אך חזר למולדתו לאחר שבועיים בלבד בשל קשיי הסתגלות למזג האוויר והשפה. הוא החל להתאמן תחת הדרכתו של פטרי פיורינן הפיני ושיפר עד מהרה את הישגיו. באליפות אפריקה ב-2010 זכה במדליית זהב בתוצאה של 78.02 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2011 ובאולימפיאדת לונדון (2012) לא הצליח לעבור את שלב המוקדמות. באליפות העולם באתלטיקה 2013 קבע במוקדמות שיא מצרי של 83.62 מטר, הוא העפיל לגמר התחרות וסיים במקום השביעי. במשחקי הים התיכון זכה במדליית כסף. בסוף השנה חזר להתאמן בפינלנד.

שיאן אפריקה

ב-2014 ניצח בתחרויות ליגת היהלום בפריז ובשנחאי וקבע את תוצאת השנה בעולם ושיא אפריקה חדש של 89.21 מטר.

סגן אלוף העולם

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שבסין בשנת 2015 זכה א-סייד במדליית הכסף בהטלת כידון בתוצאה של 88.99 מטר, אחרי ג'וליוס יגו מקניה (92.72 מטר) ולפני טרו פיטקמקי מפינלנד (87.64 מטר).
My Everything

רקע

בעקבות הצלחת אלבום הבכורה של אריאנה, בספטמבר 2013 ציינה אריאנה בראיון כי החלה לכתוב ולעבוד על אלבום האולפן השני שלה, באוקטובר 2013 החלו מפגשי הקלטה בהם עבדה אריאנה עם מפיקים עימם שיתפה פעולה באלבום הבכורה שלה, ובהמשך עבדה גם עם מפיקים מוזיקליים חדשים, ביניהם ראיין טדר, בני בלנקו, קיי ויין, דייוויד גטה ומקס מרטין.
ב-3 במרץ 2014, נודע כי אריאנה תתארח בשיר של כריס בראון מאלבום האולפן השישי שלו X שייקרא "Don't Be Gone Too Long". השיר אמור היה לצאת לאור כסינגל ב-25 במרץ 2014. עם זאת, תאריך יציאתו נדחה בגלל שבראון, נשלח לכלא והמתין למשפט באשמת תקיפה. אריאנה הודיעה על העיכוב של השיר, ובאותו הלילה הכריזה בשידור חי כי היא תפצה על עיכוב הסינגל בחשיפת ארבעה שירים חדשים מאלבומה השני.
יומיים לאחר ההכרזה, הודיעה אריאנה כי עקב העיכוב של השיר היא תוציא את הסינגל הראשון מאלבום האולפן השני שלה. היא סיימה לעבוד על האלבום בסוף מרץ 2014. ב-28 ביוני, היא אישרה כי האלבום ייקרא "My Everything" ("כל כולי") וייצא לאור ב-25 באוגוסט 2014.

הוצאה וקידום

ב-28 ביוני 2014, הודיעה אריאנה כי אלבומה יהיה זמין להזמנה מראש דרך האתר שלה. אלו שהזמינו מראש את אלבומה קיבלו גישה בלעדית לשידור מסיבת הבריכה של iHeartRadio, בה הופיעה אריאנה עם שני שירים מאלבומה בשידור חי בפעם הראשונה. אריאנה גם הודיעה כי היא תצא לסיבוב ההופעות השני שלה לקידום האלבום. הטור יתקיים מחוץ לארצות הברית, ויהיה לסיבוב הופעות העולמי הראשון שלה.
ב-24 באוגוסט, הופיעה אריאנה בשידור חי בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV. במהלך שבוע הוצאתו של אלבומה הופיעה אריאנה בתוכנית הבוקר האמריקאית "The Today Show". האלבום יצא במספר מדינות ב-22 באוגוסט 2014 וברחבי העולם ב-25 באוגוסט. עם הוצאתו דורג האלבום במקום הראשון ב-76 מדינות במצעד האלבומים של iTunes.

שירים אחרים

"Bang Bang" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת ג'סי ג'יי בהשתתפות גרנדה והראפרית ניקי מינאז'. השיר הוא הסינגל הראשון מאלבום האולפן השלישי של ג'סי ג'יי, Sweet Talker, והוא גם מופיע בגרסה המורחבת של אלבום האולפן השני של גרנדה. השיר זכה להצלחה עולמים עצומה והגיע למקום 3 במצעד הבילבורד הוט 100 ולעשירייה הפותחת בעוד יותר מ-20 מצעדים בעולם.

הצלחה מסחרית

ב-27 באוגוסט, דיווח בילבורד כי האלבום צפוי למכור מעל ל-160,000 עותקים בשבוע הראשון להוצאתו בארצות הברית. האלבום דורג במקום הראשון במצעד האלבומים האמריקאי, בילבורד 200 ומכר 169,000 עותקים בשבוע הראשון להוצאתו, ובכך הצליחה אריאנה לדרג את האלבום השני ברציפות שלה במקום הראשון בארצות הברית, והפכה לאמנית הראשונה שעשתה זאת מאז הזמרת הסקוטית סוזאן בויל.
האלבום הגיע למעמד של אלבום פלטינה כפולה לאחר שמכר למעלה משני מיליון עותקים בארצות הברית.
עקיבא נוביק

ביוגרפיה

נוביק נולד בירושלים וגדל בעפרה. הוא בנו של יצחק נוביק, ממורשעי המחתרת היהודית. היה חניך בבני עקיבא, למד בישיבה תיכונית חיספין ובמכינה קדם-צבאית בפדואל. החליט להשתלב בעולם התקשורת בהשראת שכנו, העיתונאי עמית סגל.
ב-2007 התגייס לגלי צה"ל ושובץ ככתב במחלקת חיילים וצבא. במהלך שירותו שימש הכתב השני לענייני צבא, עורך ומפיק במחלקה הצבאית, בין השאר של התוכניות "קולה של אמא", "רצועת הביטחון" ו"שטח שש". לאחר שחרורו מצה"ל החל לעבוד באוגוסט 2010 ב"ידיעות אחרונות", שם שימש כתב לענייני יהודה ושומרון וכתב לענייני דתות. ב-2014 מונה גם לכתב הפרלמנטרי של העיתון, וכעבור שמונה חודשים פרש מתפקיד זה. שימש מנחה אורח בתוכנית "לא סותם ת'פה" של אראל סגל ששודרה בתחנת הרדיו גלי ישראל. 
ביוני 2015 מונה לכתב הפרלמנטרי בחדשות 10 (שהפכו ב-2019 להחדשות 13 עם המיזוג עם רשת 13).
ב-2016 נבחר נוביק ברשימת 30 הצעירים המבטיחים בארץ מתחת לגיל 30 של הירחון "פורבס".
ביוני 2017 פרסם נוביק את הסדרה "דתיים על הרצף", העוסקת בתופעת הדתל"שים. התוכנית טבעה לראשונה את המונח "דתיי רצף", ועוררה דיונים סוערים בציבור הדתי.]. בסוף 2018 פרסם סדרת כתבות נוספת, "מישהו שומע אותי", אודות התפילה הישראלית. 
מופיע כפאנליסט מחליף בתוכנית הסאטירה "גב האומה" בערוץ עשר. נמנה בעבר עם כותבי המדור הסאטירי 'אפעס, שראה אור במוסף הפוליטי של עיתון "ידיעות אחרונות".
במרץ 2019 החל בהגשת התוכנית "מהצד השני" בגלי צה"ל עם ניצן הורביץ. 
לצד פעילותו העיתונאית נוביק מפעיל חשבונות פופולריים ברשתות החברתיות פייסבוק וטוויטר, ובפברואר 2018 הקים בשותפות עם העיתונאים הפרלמנטריים חיים לוינסון ועמיחי אתאלי את ערוץ הטלגרם "לוינסון. נוביק. אתאלי".
לווייתן (קבוצת כוכבים)

כוכבים חשובים

τ בלווייתן הוא כוכב הסדרה הראשית צהוב במרחק של 11.7 שנות אור הנראה לעין בבהירות מדרגה 3.5, אחד הכוכבים הקרובים ביותר והדומים ביותר לשמש.
מירה (ο בלווייתן) הוא הכוכב המשתנה הראשון שהתגלה. הכוכב משנה את בהירותו במחזוריות של 331 ימים ונע בין דרגה 3, אז ניתן לראותו בעין, לדרגה 9, אז ניתן לראותו בטלסקופ בלבד. השתנותו של הכוכב התגלתה בשנת 1596 על ידי האסטרונום ההולנדי דוד פבריציוס וחיזקה את המהפכה הקופרניקית שסתרה את הטענה שהשמים אינם משתנים.
דנב קאיטוס, מכונה גם דיפדה (β בלווייתן) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה עם בהירות מדרגה 2.
מנקר (α בלוויתן) הוא ענק אדום משתנה לא-סדיר איטי עם בהירות מדרגה 2.5.
גליזה 65 הוא כוכב כפול המורכב מזוג ננסים אדומים עם בהירות כוללת מדרגה 12 במרחק של כ-8.7 שנות אור. זו אחת ממערכות הכוכבים הקרובות ביותר למערכת השמש.
GJ 1005 (נקרא גם LHS 1047) הוא כוכב כפול אשר כולל שני ננסים אדומים, המערכת ממוקמת במרחק של 19.58 שנות אור (6 פארסק) מכדור הארץ.
ג'קי מקלין

חייו

את עיקר חינוכו המוזיקלי קיבל מאביו, ג'ון האב, שהיה נגן גיטרה בלהקתו של טייני בראדשו, ועם מות אביו מסנדקו ומאביו החורג. בנוסף למד מוזיקה מכמה שכנים, ממורים ומנגנים חשובים אחרים כמו ת'לוניוס מונק, באד פאוול וצ'ארלי פארקר. במהלך קריירה ארוכה ופוריה ניגן והקליט מקלין עם כמה מאמני הג'אז הבולטים בתחום כמו צ'ארלס מינגוס, סוני רולינס, אורנט קולמן ופרדי הבארד והיה חבר בהרכב "שליחי הג'אז" של ארט בלייקי.
בתחילת דרכו, סגנון נגינתו הושפע רבות מההארד-בופ, ובהמשך התפתח לסגנונות שונים רבים ואחרים, כמו הג'אז המודאלי, אך בנגינתו תמיד ניתן לשמוע את בסיס ההארד בופ נטוע היטב, בנוסף להשפעת הבלוז החזקה והסאונד הגבוה הייחודי לו.
מקלין לימד באוניברסיטאות ובתי ספר רבים והקים את המחלקה למוזיקה אפריקנית באוניברסיטת הרטפורד. בנוסף הקים, יחד עם אשתו דולי מקלין, ארגון לשימור ולתיעוד האמנות והתרבות של הפזורה האפריקאית. מקלין קיבל פרסים רבים על נגינתו ועל תרומתו לעולם המוזיקה.
הוא נפטר לאחר מחלה ארוכה ב-31 במרץ 2006, בהרטפורד, קונטיקט.
זלמן יהודה יפה

זלמן יהודה יפה (~1877, שקלוב, פלך מוהילב, רוסיה – 8 בספטמבר 1943, תל אביב) היה מחנך, סופר ועסקן עברי ציוני בוורשה ובתל אביב, מחלוצי החינוך העברי המודרני.

ביוגרפיה

זלמן יהודה יפה נולד בסביבות שנת 1877 בעיירה שְקְלוֹב שבפלך מוהילב, רוסיה (רוסיה הלבנה, ליטא). התחנך בישיבות בוברויסק ומינסק. את עבודתו החינוכית העברית, שנמשכה 48 שנה, החל כשהיה בן 18. כבר בהיותו בן עשרים הכירו בכישוריו ובאינטואיציה הפדגוגית שלו, וד"ר יוסף לוריא, מנהל החדר המתוקן (בית ספר שבו ניתן חינוך יהודי לצד לימודים כלליים) הציוני החלוצי "החינוך" בוורשה, הזמינו כמורה. אחר-כך שימש בבתי ספר נוספים מסוג זה בוורשה: בבית הספר התיכון של קרינסקי ובבתי הספר "אסכולה" ו"יהודיה".
היה בעל ידע נרחב ומעמיק בתרבות היהודית העתיקה ובספרות העברית החדשה, וביקש להשלימו בהכשרה חינוכית מדעית. הוא היה בין המורים העבריים הראשונים שנסעו ללמוד פסיכולוגיה ופדגוגיה במערב אירופה: הוא למד באוניברסיטת לייפציג ולמד את תוכניות הלימוד והארגון המונהגים בבתי הספר הגרמניים. לאחר מכן שב לוורשה לעבודתו החינוכית, ומעתה, בנוסף לכהונתו כמורה בבתי ספר, שימש גם כמורה בסמינרים עבריים למורים וגננות, בהם הסמינר העברי לגננות של יחיאל היילפרין. היה מראשוני המורים לפסיכולוגיה ופדגוגיה במוסדות אלה ולימד בהם גם היסטוריה של החינוך.
על אף צניעותו הרבה, עבודתו החינוכית הפורייה זכתה לפרסום והכרה, ובשנת תרע"ה התמנה על ידי הקורטוריון (חבר הנאמנים) הציוני (המחלקה המיוחדת לחינוך ולתרבות על יד המרכז ההסתדרות הציונית בפולין) למפקח על מוסדות החינוך העבריים של המחלקה, שהוא היה ממייסדיהם.
בחינוכו הכין במשך שנים תלמידים ואנשי הוראה לעלייה לארץ ישראל, ולבסוף עלה אליה בעצמו בשנת 1925. בארץ המשיך מיד בעבודתו החינוכית, תחילה בבית הספר לבני עדות המזרח בירושלים, ואחר-כך בבית הספר העירוני ע"ש ביאליק בתל אביב, שבו הורה עד יום מותו.
השתתף בעיתונות העברית והיידית, וחיבר מאמרים בפדגוגיה. י' צדדי כתב עליו ב"הצופה": "לאיכות דמותו הנאצלת ייאמר: הוא היה מלא התלהבות של צעיר-הצעירים גם בזקנתו, רצוף אהבה ללא-מצרים לילד, נוח תמיד לרצות, חבר מצוין לגדול ולקטן, בין מורי-הארץ היה הסניגור המובהק שלימד זכות-תמיד על הילד העברי בארץ. מצניע לכת היה מאין כמוהו, פולסי די-נורא הנתונים בתוך רפוד של קטיפה, וקטיפה זו בעלת צבע "נייטראלי", מאלה שאינם בולטים לעין."
יפה נפטר בספטמבר 1943, בגיל 66. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. הותיר בכתב יד כתבים פדגוגיים פרי עטו.
סיים

הסֵיְים (בפולנית: Sejm (מידע • עזרה)) הוא הבית התחתון של הפרלמנט הפולני.
עד המאה ה-20, התייחס המונח "סיים" באופן כולל לכל שלושת בתי הפרלמנט של פולין: הבית התחתון ("בית השליחים"; בפולנית: Izba Poselska), הבית העליון (הסנאט; בפולנית: Senat) והמלך. כיום יש בסיים 460 מושבים והבחירות אליהם מתקיימות מדי ארבע שנים.
מאז כינון הרפובליקה הפולנית השנייה (1918–1939) ועד ימינו, מתייחס המונח "סיים" רק לבית התחתון של הפרלמנט, והבית העליון נקרא "סנאט".

צירים יהודיים בסיים

בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה נבחרו לסיים צירים יהודיים רבים. בבחירות לסיים המחוקק ב-1919 נבחרו לסיים 11 צירים יהודיים. הם ייצגו את המפלגות היוניות, האורתודוקסים, הפולקיסטים ופועלי ציון. הצירים הקימו יחדיו אתההתאחדות החופשית של הצירים היהודים בני הלאומיות היהודית בסיים. ההתאחדות איגדה שלוש סיעות מפלגתיות: הציונים, האורתודוקסים והפולקיסטים, כשנציג 'פועלי ציון' שיתף עימם איתם פעולה.
הייתה זו נציגות פרלמנטרית יהודית, שאיגדה שלוש סיעות מפלגתיות: הציונים, האורתודוקסים והפולקיסטים, כשנציג 'פועלי ציון' משתף איתם פעולה. הסיומת בשם הנציגות 'בני הלאומיות היהודית' (Narodowosci Zydowskiej) באה להדגיש את שייכותם הלאומית, שהייתה בעלת משמעות בתקופה שבה הם נאבקו על הכרה בהם כנציגיו של מיעוט לאומי.
ב-1922 נבחרה לסיים האשה הראשונה, הצירה הציונית מגליציה ד"ר רוז'ה פומרנץ מלצר.

הסיים תחת השלטון הקומוניסטי

בתחילת ימי פולין הקומוניסטית היה יחס של חבר פרלמנט לכל 60,000 תושבים (לדוגמה: בשנת 1952 נבחרו 425 נציגים). בשנים אלה הסיים נשלט בעיקר על ידי המפלגה הקומוניסטית.

הסיים כיום

בראש הסיים עומד יושב ראש. כיום יש בסיים 460 מושבים אליהם נבחרים בבחירות יחסיות מדי ארבע שנים. אחוז החסימה עומד על 5% (מפלגות אתניות פטורות מאחוז חסימה). יו"ר הסיים, נכון ל-2016, הוא מארַק קוּחְצִ'ינְסְקִי. המפלגה הגדולה בסיים היא מפלגת המצע האזרחי, שלה יש 207 נציגים. בקואליציה של מפלגה זו חברים בסך הכל 241 חברים, לעומת 219 באופוזיציה.