google/wiki40b huggingface dataset:
אישווריה ראי

ביוגרפיה

נולדה בשם אישווריה ראי בעיר מנגלור שבהודו למשפחה בת דת ההינדואיזם מקהילת הבונט-טולובה. אחיה הוא מפיק סרטים.

קריירה

בשנת 1994 ניצחה אישווריה בתחרות "מיס תבל", ומאז החלה בקריירת דוגמנות בינלאומית, שכללה בין היתר עבודה עבור "לוריאל" ו"קוקה-קולה".
סרטה הראשון "אירובר" בשנת 1997, לא זכה לאהדת מבקרי הקולנוע. הצלחתה הממשית באה בשנת 1999 בסרט "הום דיל דס צ'וקה סאנאם" (או בשמו המסחרי "שלך לנצח") לצדו של סלמן קהאן, לימים בן זוגה.
בתחום המשחק זכתה ראי בשני פרסים בשנים 1999, 2002.
בין הסרטים בהם זכתה ניתן למנות את "דבדאס" עם שאהרוח' ח'אן ומדהורי דיקסיט, "שלך לנצח", וכן סרטים שאף הוקרנו בישראל כמו "אהובתי אני שלך", "כלה ודעה קדומה" (לצידו של מרטין הנדרסון), "סלסולי אהבה", "סיפור פשוט של אהבה", "תחילתה של אהבה" ואדונית התבלינים.
בשנת 2006 צילמה ראי מספר סרטים, בהם הסרט "אומראו היקרה", גרסה מחודשת לסרט משנות ה-80 בכיכובה של רקהה.

חיים אישיים

שנת 2007 נישאה אישווריה ראי לשחקן ההודי אבהישק באצ'אן, בנם של השחקן אמיטאב באצ'אן והשחקנית ג'איה באצ'אן. בשנת 2012 נולדה לזוג בת.
קאתלין נורד

ביוגרפיה

קאתלין נורד נולדה במגדבורג, סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. נורד החלה לשחות בגיל 6. בגיל 9 היא הובחנה ככישרון ספורטיבי בשחייה על ידי משרד הספורט של מזרח גרמניה ונשלחה לפנימיה, שם התאמנה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982, בתחרות הבינלאומית הראשונה שלה זכתה נורד במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.51 דקות אחרי בת ארצה פטרה שניידר שקבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 4:36.10 דקות ולפני שיאנית העולם הקודמת טרייסי קולקינס מארצות הברית (4:44.64 דקות).

אלופת אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה ברומא, איטליה 1983 זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:39.95 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:15.55 דקות.
נורד ניכללה בנבחרת השחייה האולימפית של ארצה לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). היא הייתה מוכנה היטב גופנית ומנטלית למשחקים, אך בשל החרם הסובייטי היא לא השתתפה בהם.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1985 זכתה נורד בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:16.07 דקות ו-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:47.08 דקות.

אלופת העולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 זכתה נורד בשתי מדליות, אחת מזהב ב-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.75 דקות ובמדליית ארד ב-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:16.05 דרות אחרי בת ארצה קריסטין אוטו (2:15.56 דקות) וילנה דנדברובה מברית המועצות (2:15.84 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשטרסבורג, צרפת בשנת 1987 זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.85 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:44.09 דקות.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.51 לפני בת ארצה בריטה וויגאנג (2:09.91) והשיאנית העולמית מארצות הברית מרי טי מאהר (2:10.80 דקות). בנוסף סיימה נורד במקום החמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.64 דקות, ראשונה סיימה ג'נט אוונס מארצות הברית (4:37.76 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבון, גרמניה בשנת 1989 זכתה נורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.33 דקות וכן במדליית ארד ב-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.81 דקות.
לאחר נפילת חומת ברלין בשנת 1990 היא ובעלה המאמן "ביגי" מיכאל לוברג עברו לארצות הברית. היא חזרה למדינתה על מנת להשלים את לימודי המשפטים שלה אך בשנת 1992 הם בוטלו לפי הסכם בין מערב ומזרח גרמניה, לכן היא שבה לארצות הברית.
ארמון וילאנוב

ארמון וילאנוב (בפולנית: Pałac w Wilanowie) הוא ארמון בוורשה. 
הארמון נבנה ברבע האחרון של המאה ה-17 על ידי מלך פולין יאן סובייסקי הורחב לאחר מכן ביוזמת בעלים אחרים.
הארמון הוא דוגמה למגורים הפרבריים של המאה ה-17 שנבנו בסגנון הבארוק.
לאחר מותו של מלך פולין, הועבר הארמון לבניו ולאחר מכן למשפחת אצולה מפורסמת.
בשנת 1805 היה הארמון בבעלות סטניסלאב קוסטקה שהפך אותו למוזיאון.
הארמון בנוי בסגנון הבארוק שהיה נפוץ באותו זמן, עם עיטורים, גגות מקושטים ופביליונים.
בארמון נמצא גם שעון שמש שמותקן על הקיר מחוץ לאחד הפביליונים.
בגנים הרחבים של הארמון נמצאים גני פרחים גדולים, אגם, מבוך וכמה מבני שטות.
בתוך גני הארמון נמצאת מסעדה הנקראת "מסעדת הארמון".
כיום, הארמון הוא אחד מאתרי התיירות החשובים של ורשה.
צי הים הפתוח

צי הים הפתוח (בגרמנית: Hochseeflotte) היה שמה של שייטת הקרב הראשית של הצי הגרמני במלחמת העולם הראשונה. בסיס הצי היה בוילהלמסהאפן שבמפרץ יאדה (Jadebusen). עצם קיומו של צי הים הפתוח איים על שליטת הצי הבריטי במימי בריטניה וגרם לו להסתגר בנמליו במשך המלחמה; כתוצאה מכך לא ביצעו הבריטים משימות דחופות רבות בזירות אחרות של המלחמה בשל מחסור באוניות.

מלחמת העולם הראשונה

צי הים הפתוח נפל במספר אוניותיו מהצי הראשי (Grand Fleet) הבריטי ביחס של 2:3. ברם, במהלך השנה הראשונה למלחמה כמעט והושג שוויון בגודל הכוחות בים הצפוני, לא בשל מאמציה של גרמניה, אלא משום שבריטניה פיזרה את אוניותיה במקומות רבים נוספים ברחבי העולם. מאוחר יותר במלחמה נטה שוב היחס לטובת הבריטים. הצי הגרמני לא רצה להסתכן בקרב ראש בראש, והעדיף לנקוט אסטרטגיה של גיחות לים הצפוני, כדי לפתות חלק של הצי הבריטי לצאת אל לב ים, לנתקו מבסיסו ולהשמידו. ברם, הקרבות בהלגולנד (28 באוגוסט 1914), דוגר בנק (24 בינואר 1915) ויוטלנד (31 במאי 1916) נסתיימו ללא הכרעה ולא שינו את המצב האסטרטגי.
כאשר ההסגר הימי הבריטי נתן את אותותיו והמצוקה הכלכלית בגרמניה גברה, ריכז הצי הקיסרי הגרמני את משאביו בלוחמת צוללות בלתי מוגבלת במאמץ לנצח במערכת הצוללות במלחמת העולם הראשונה ולחנוק את מאמץ המלחמה הבריטי. מלבד שתי גיחות באוגוסט 1916 ובאפריל 1918 נותר צי הים הפתוח ספון בנמליו במשך שאר המלחמה.
באוקטובר 1918, כשהצבא עמד בפני תבוסה והאוכלוסייה האזרחית גוועה ברעב, החליט אדמירל שר להנחית התקפה נואשת על הצי הראשי הבריטי. ביודעו כי תוכניתו לא תאושר, לא דיווח לממשלת הקנצלר מקס פון באדן. אך כאשר ניתנה הפקודה לצאת לים מנמל וילהלמסהאפן, ב-29 באוקטובר 1918, סירבו מלחים רבים לציית לה ואחרים ערקו מאוניותיהם. התוכנית בוטלה, אך אירועים אלה הובילו למרד המלחים בקיל, למהפכה בגרמניה, לנפילת הממשלה הקיסרית ב-9 בנובמבר ולשביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918.
על פי תנאי שביתת הנשק, הובל צי הים הפתוח למשמורת בבסיס הצי המלכותי הבריטי בסקפה פלו שבאיי אורקני. במבצע ZZ, ב-21 בנובמבר 1918, ליוו שישים אוניות-מערכה של בנות הברית אחת-עשרה אוניות מערכה, חמש סיירות קרב, שמונה סיירות וארבעים ושמונה משחתות של צי הים הפתוח אל שביין. ב-21 ביוני 1919 פקד סגן אדמירל לודוויג פון רויטר להטביע את האוניות כדי למנוע את נפילתן לידיים בריטיות. חמישים ושלוש אוניות טבעו. תשעה מלחים וקצינים גרמנים נהרגו במהלך נסיונותיהם של הבריטים להציל את האוניות מטביעה, ואלו היו החללים האחרונים של גרמניה במלחמת העולם הראשונה.
ויקי לאנדרוס

ביוגרפיה

לאנדרוס נולדה בשם ואסיליקי פאפאטנסיו, באי קורפו שביוון, לליאו ליאנדרוס; מוזיקאי מצליח באירופה בשנות החמישים והשישים (בעיקר בגרמניה).
כילדה הצטרפה לאביה שהיגר להמבורג בתחילת שנות השישים וכבר בשנת 1965, בהיותה בת 13, הצליחה לאנדרוס לחדור לתודעת ההמונים בגרמניה עם להיט נעורים בשם "סכין, מזלג ומספריים" ואחריו עם להיטים נוספים שכתב לה אביה אותם ביצעה בגרמנית וצרפתית.
בשנת 1967 הוזמנה לאנדרוס, בפעם הראשונה, לייצג את לוקסמבורג באירוויזיון 1967 שנערך בווינה. היא ביצעה בתחרות את השיר "האהבה בכחול" (l'amour est bleu) והגיעה למקום הרביעי. השיר זכה להצלחה בינלאומית ולגרסאות כיסוי רבות (אחת מהן, בביצוע האינסטרומנטלי של פול מורייה ותזמורתו, הגיעה למקום ה-1 במצעד הלהיטים האמריקאי). במקביל, התפתחה הקריירה של לאנדרוס בכל מדינות מרכז ומערב אירופה, בקנדה וביוון מולדתה. כשהוצע ללאנדרוס לייצג את יוון בפסטיבלים בינלאומיים, סירבה כביטוי להתנגדותה למשטר הקולונלים היווני שהופל ב-1974.
באירוויזיון 1972 הוצע ללאנדרוס לייצג שוב את לוקסמבורג בתחרות, הפעם עם השיר Après toi ("אחריך"), שנכתב על ידי אביה תחת שם העט מאריו פנס. בתחרות שנערכה באותה שנה באדינבורו, בירת סקוטלנד, זכה שירה של לאנדרוס במקום הראשון. השיר היה ללהיט גדול בראש מצעדי הפזמונים באירופה, קנדה, יפן אוסטרליה ואנגליה (גם בישראל שהה השיר ארבעה שבועות בראש המצעד). לאנדרוס המשיכה להיות פעילה בשדה המוזיקה והבידור תוך שהיא נסמכת על מכונת להיטי הפופ שהיו שזורים במוטיביים יוונים שיצר אביה ופעלה עד פרישתו מעסקי המוזיקה בסוף שנות התשעים. באותה תקופה כתב ליאו לאנדרוס פזמונים גם לוואנגליס, דמיס רוסוס ולזמרים אחרים מהשורה הראשונה באירופה וביוון. כיום, לאנדרוס משתפת פעולה עם יוצרים אחרים וכותבת בעצמה. היא שיתפה פעולה עם מיקיס תאודוראקיס בשנת 2002 והופיעה באולימפיאדה שנערכה באתונה ב-2004.
בשנת 2006 התמודדה לאנדרוס על הזכות לייצג את גרמניה בתחרות האירוויזיון באתונה, אך השיר שביצעה לא נבחר. ב-2009 הוציאה אלבום שכלל השפעות סגנוניות של סוגות שלא אפיינו את הקו שלה במשך הקריירה, כגון: מוזיקת נשמה, רית'ם אנד בלוז והיפ הופ. לאחר שהאלבום קיבל ביקורות מעורבות, שבה לאנדרוס לסגנונה המוכר והוציאה ב-2010 אלבום של גרסאות בגרמנית לשירים צרפתיים.
בבחירות המוניציפליות האחרונות ביוון, באוקטובר 2006, נבחרה לעיריית פיראוס מטעם התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית ושימשה אף בתפקיד סגנית ראש העיר ואחראית לענייני התרבות. במאי 2008 התפטרה מתפקידה.

חיים אישיים

לאנדרוס הייתה נשואה ליזם היווני איוון זיזיאדיס בשנים 1982-1986. זיזיאדיס הוא אביו של בנה לאו שנולד ב-1980. ב-1986 היא נישאה לאנו ברון פון רופין (Enno Freiherr von Ruffin) עמו התגוררה באחוזה בדרום שלזוויג-הולשטיין עד לגירושיה ממנו ב-2005. לשניים שתי בנות משותפות. בתה הצעירה היא שחקנית ומופיעה תחת השם אלסנדרה לאנדרוס.
גיא דויטשר

גיא דויטשר (נולד ב-1969 בתל אביב) הוא בלשן ישראלי המתגורר בבריטניה, מחברם של ספרי מדע פופולרי בבלשנות.
דויטשר הוא עמית מחקר באוניברסיטת מנצ'סטר, ובעבר לימד במחלקה לשפות ותרבויות מסופוטמיה העתיקה באוניברסיטת ליידן בהולנד. הוא קיבל תואר במתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג', ולאחר מכן קיבל תואר דוקטור בבלשנות באותה אוניברסיטה. השתתף במחקר בבלשנות היסטורית במכללת סיינט ג'ון, קיימברידג'.
נשוי לג'יין, חוקרת ספרות בריטית. בתו היא ילדת הפלא המוזיקאית עלמה דויטשר. מתגורר בדורקינג, שבמחוז סארי בבריטניה.
שלי חושן

ביוגרפיה

חושן ילידת סופיה, בולגריה, בת בכורה,  לבלינה ושלמה סולומון, אחות למשה ולאסתר, למדה ב- "דויציסקה" ברחוב דובדוקוב בסופיה. בתקופת מלחמת העולם השנייה נכלאה במחנה הריכוז בעיר לום בבולגריה במשך כ-14 חודשים. בפברואר 1948, בגיל 17, יצאה לכיוון ארץ ישראל, עם עוד 150 בני נוער, באניית המעפילים "בונים ולוחמים". שלטונות המנדט הבריטי היגלו את נוסעי האנייה לקפריסין. חושן שהתה מספר חודשים במחנה לבני נוער, ומשם הגיעה לקיבוץ אורים שבנגב.
חושן שירתה  בצה"ל כקצינה, במחלקת התרבות של חיל הרפואה. השתחררה בדרגת סג"ם. עם שחרורה מצה"ל עברה משפחתה, אשר עלתה למדינת ישראל ב-1951, להתגורר ברמלה. אחיה נהרג על ידי מסתננים סמוך לכפר מנחם.
חושן למדה בסמינר לוינסקי וקיבלה תעודת הוראה. חושן החלה ללמוד לתואר ראשון בחינוך, ייעוץ ופסיכולוגיה ועבדה כיועצת בית ספר "בר כוכבא" בתל אביב. במקביל התנדבה בויצו והייתה אחראית לנושאי משפחה.
בשנת 1981 פרשה חושן מעבודתה כמרצה ויועצת לגיל הרך בבתי הספר, והקימה את פרויקט "אוזן קשבת" לילדים והורים שנזקקו לאוזן קשבת. מטרת הפרויקט הייתה עזרה לנשים במצוקה, קשר בין מתנדבים לבין נזקקים, והפעלת שירות טלפוני לעזרת חירום לאנשים במצוקה רוחנית.
משנת 1982 מנהלת חושן בהתנדבות את אגודת "יד ביד". העמותה מפעילה עשרה "בתים חמים" המטפלים בילדים בגילאי שלוש עד שבע בשעות אחר הצהריים. תקציב העמותה עמד בשנת 2013 על שלושה מיליון ש"ח. חושן זכתה במספר פרסים על פעילותה בעמותה.
חושן כיהנה כחברת מועצת עיריית תל אביב-יפו וכיושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה בתל אביב-יפו
חשן הקימה את "שבת של תרבות" ואת "שבת של זהב" ב-אופרה הישראלית, כדי להנעים את השבתות לגמלאי תל אביב-יפו.
חושן מכהנת כדירקטורית בתיאטרון הלאומי הבימה, חברה בחבר הנאמנים בבלט הישראלי, חברה  בהנהלת גמלאי תל אביב ומכהנת כיושבת ראש חוג ידידי "בית צבי" למען אמנים צעירים מכל הארץ.
חושן ממלאת מקום יושב ראש דירקטוריון המשכן לאמנויות הבמה בתל אביב וכן משמשת כחברת הנהלה ב"התאחדות עולי בולגריה".
חושן נשואה לעו"ד דוד חושן, אם לנעמי סולומון (מורה ובמאית) ומשה הלר (סוכן ביטוח). נכדיה: לירון, אלדור, עידו והנין, הלל.
יצחק איצקוביטש

ד"ר יצחק איצקוביטש (יצחק איצקוביץ, 9 בדצמבר 1891 – 13 בפברואר 1980) היה הרנטגנולוג הראשון בצפון ארץ ישראל, פעיל ציבור ואזרח כבוד של חיפה.

ביוגרפיה

איצקוביטש נולד בעיר באקו שבאימפריה הרוסית (כיום בירת אזרבייג'ן) לאליעזר איצקוביטש, ציוני סוחר ותעשיין נפט אמיד. למד רפואה באוניברסיטת מינכן, וקיבל בה תואר דוקטור ב-1914. לאחר מכן שב לרוסיה, וגויס לצבא עד 1921. במסגרת השירות הצבאי קיבל שני אותות הצטיינות מיוחדים. לאחר מכן עבד כרופא רנטגנולוג.
ב-1924 נשא את עליזה (אליז) בת יעקובוס קאן (בנקאי, פעיל ציוני והקונסול הראשון של הולנד בירושלים) לאישה, עלה לארץ ב-1926 והשתקע בחיפה.

פעילותו בחיפה

במאי 1926 פתח ד"ר איצקוביטש בחיפה מכון רנטגן ברחוב החדש (כיום רחוב שיבת ציון); היה זה המכון הראשון בצפון ארץ ישראל.
ביתה של משפחת איצקוביטש (ברחוב ארלוזורוב 16) תוכנן על ידי אלכסנדר ברוולד בסוף שנות ה-20, ולאחר שהמשפחה, לאחר הפצצת האיטלקים, עברה לגור בכרמל שכן בו משרד ועד הקהילה החיפאי. יותר מאוחר שימש את משרדי הרבנות הראשית של חיפה ואת בית משפט השלום. ב-1999 נתנה העירייה את המבנה למכון ה.ל.כ.ה - המכון לפיתוח כושר הלמידה. נכון לאוקטובר 2013 מציעה עמותת המכון טיפולים דידקטיים, רגשיים ופרא-רפואיים לילדים תושבי חיפה והסביבה. 
במשך שנים היה איצקוביטש יושב ראש הסתדרות הרופאים בחיפה, ובמסגרתה ניסה לשתף פעולה עם אגודת הרופאים הערבים. ב-1949 היה בין יוזמי הקמת "בית הרופא", שהיה ראשון בתי הרופא בארץ, ואת "מעון הרופא" לרופאים שהגיעו לגיל הזהב.
שירת בהגנה.
ב-1970 קיבל את אזרחות הכבוד של העיר חיפה ואת מדליית הזהב על שם רוזנפלד של ההסתדרות הרפואית.
על שמו רחוב בחיפה, ליד מעון הרופא שהקים.
אחותו, שרה סולוביצ'יק, הייתה אף היא רופאה והתמחתה ברפואת ילדים וכאחיה השתלבה בעשייה ציבורית.
עליזה ויצחק איצקוביטש היו הורים לשלושה דוד, איתמר ויונה.
בנם איתמר ארבל, קצין קרבי בגדוד השלישי של הפלמ"ח, נשא לאישה את זיוה ארבל ("הנערה עם האקדח"), שאותה הכיר בשירותם בפלמ"ח. בתם, יונה, הייתה קצינה בצה"ל ואחות מוסמכת, נישאה לרופא פרופ' אגון ריס רופא הרובע היהודי במלחמת העצמאות ומחלוצי הקרדיולוגיה בישראל.
החדש של עומרי גורדון

עלילה

עומרי גורדון (עידו רוזנבלום) הוא מוזיקאי מפורסם. בעקבות רומן שניהל עם אסתר (אביבה נגוסה), אחותו של אחד הזמרים של הרכב להקת הרוקנרול שלו, חובב (עדיאל זמרו), היא נכנסת ממנו להיריון ויולדת את בנם ללא ידיעתו. בעקבות עימות בין חובב לעומרי, מגלה חובב בשוגג שבין עומרי לאחותו אסתר התנהל רומן, ומסיק שהתינוק הוא של עומרי. היות שאחותו מאושפזת כעת במרכז לבריאות הנפש גהה בעקבות דיכאון, חובב מתגנב לביתו של עומרי ומשאיר לו את התינוק. מעתה עומרי גורדון צריך להסתגל לחייו החדשים כאב חד הורי.
בית העירייה (וינה)

הראטהאוס (בגרמנית: Wiener Rathaus או Neues Rathaus, ידוע יותר כ-Rathaus) הוא בניין העירייה של וינה, הממוקם בראטהאוספלאץ (כיכר העירייה; בגרמנית: Rathausplatz) ברובע הראשון של העיר (Innere Stadt). הבניין נבנה מ-1872 עד 1883 בסגנון הנאו־גותיקה על פי תוכניות הבניה של פרידריך פון שמידט. בבניין זה ממוקם משרדו של ראש עיריית וינה כמו גם משרדי מועצת העיר והלנדטאג הווינאי.

היסטוריה

באמצע המאה ה-19, שטח המשרדים של עיריית וינה הישנה, שנבנו בהוראת פרידריך "ההוגן", דוכס אוסטריה, בשנת 1316, נהיו קטנים מדי לצורכי העירייה. עם התחלת עבודות הבניה של שדרת הרינגשטראסה, החלה תחרות על בניית בניין עירייה חדש, תחרות בה ניצח הארכיטקט הגרמני פרידריך פון שמידט.
ראש העיר דאז, קאייטאן פלדר דרש שבניין העירייה החדש יוקם על השדרה בה הוקמו סימולטנית מבנים מרכזיים אחרים באותה תקופה (ביניהם בניין האופרה של וינה, בניין הפרלמנט האוסטרי, הבורגתיאטר ובניין אוניברסיטת וינה). עלות הבניה הייתה כ-14 מיליון גולדן אוסטרו-הונגרים (המטבע שהיה בשימוש בשטחי האימפריה של בית הבסבורג בין השנים 1754-1892). עלויות הבניה כוסו על ידי עיריית וינה והאימפריה האוסטרו-הונגרית לאחר דיונים ארוכים בנושא.
בניין העירייה הישן משמש למרכז התיעוד של ההתנגדות האוסטרית.

בניה

הבניין נבנה על בסיס מודל גותי בדומה לבית עיריית בריסל. חמישה מגדלים נבנו, ביניהם המגדל המרכזי בגובה של 98 מטרים. ב-21 באוקטובר 1882, פסל "איש העירייה" (Rathausmann) הונח על כנו בראש המגדל המרכזי והפך להיות אחד מסמלי העיר. המבנה עצמו מתפרש על שטח של 19,592 מטרים רבועים ומסודר סביב שבע חצרות פנימיות. סך כל שטח הקומפלקס הוא 113,000 מטר רבוע המשתרעים על שש קומות, שני מרתפים וסך של 1575 חדרים. הבניין ברובו נבנה תוך שימוש באבן-גיר שהובאה מהרי הליית'ה, רכס הרים לא גדול הממוקם בין מדינת אוסטריה תחתית לבורגנלנד.
מול הבניין שוכנת כיכר הרטהאוס, המשמשת אטרקציה תיירותית ועירונית לאורך כל השנה - בחודשי החורף המוקדמים (עד סוף חודש דצמבר) מוקם בכיכר אחד משוקי חג-המולד הגדולים והידועים באירופה ובעולם בו מבקרים מאות אלפים. בחודשים שלאחר מכן נבנה בכיכר משטח החלקה על קרח הנקרא Wiener Eistraum (בתרגום מילולי לעברית: חלום הקרח הווינאי) בשטח של יותר מ-7000 מטרים רבועים. בשנת 2016 ביקרו ב-Eistraum כ-650,000 מבקרים ב-45 ימים. בחודשי הקיץ מתקיימים במקום פסטיבלים והקרנות סרטים המוניות.

פרויקט השיפוץ

ב-27 בספטמבר 2012, החלו עבודות שיפוץ תחת פרויקט המוערך בשווי של 35 מיליון יורו. הפרויקט אמור להסתיים עד שנת 2023 ויבוצע ב-11 שלבים ויתפרש על שטח של 40,000 מטרים רבועים.
Africa (שיר של טוטו)

רקע

הרעיון לכתיבת השיר והמילים לשיר נהגו על ידי פייץ'. ג'ף פורקארו הסביר את הרעיון מאחורי השיר: "ילד לבן מנסה לכתוב שיר על אפריקה, אבל כיוון שהוא מעולם לא היה שם, הוא יכול רק לתאר את מה שראה בטלוויזיה". דייוויד פייץ' הוסיף: "בתחילת שנות השמונים צפיתי בתוכנית תיעודית בטלוויזיה אודות המוות הנורא והסבל אותו חווים בני אדם באפריקה, ובפרסומות של יוניצ"ף למען ילדי אפריקה. התמונות זעזעו אותי ולא עזבו את ראשי. ניסיתי לדמיין איך הייתי מרגיש ומה הייתי עושה לו הייתי שם.
בשנת 2015, הסביר פייץ' כי השיר הוא של אהבה ליבשת אפריקה, ולא רק שיר רומנטי אישי. בשנת 2018, הוא הסביר שהשיר הוא על אדם שטס כדי לפגוש מיסיונרית בודדה. כילד פייץ' למד בבית ספר קתולי. כמה מהמורים בבית הספר פעלו כמיסיונרים באפריקה, מה שהביא את פייץ' לכתוב את השורה "אני מברך את הגשמים שיורדים באפריקה".
את השיר כתב פייץ' בעזרת פסנתרו שבביתו. בשיר נעשה שילוב של כלי נגינה אפריקאים: קלימבה ומרימבה.
הקליפ לשיר בוים על ידי הבמאי סטיב בארון.
בשנת 2012 דורג השיר על ידי מגזין המוזיקה NME במקום ה-32 ברשימת "50 השירים עם הפזמונים המפוצצים".
סונאטה מס' 5 של בטהובן

סונאטה מס' 5 של בטהובן בדו מינור, אופוס 10 מס' 1, היא אחת מ-32 הסונאטות שהלחין לודוויג ואן בטהובן לפסנתר. הסונאטה, שהודפסה לראשונה ב-1798, הוקדשה לאנה מרגרטה פון בראון (anna margarete von browne), אשתו של פטרונו של בטהובן באותן השנים, לה הקדיש את כל האופוס.
הסונאטה היא חלק מאופוס 10, הכולל שלוש סונאטות לפסנתר: מס' 5 בדו מינור, מס' 6 בפה מז'ור ומס' 7 ברה מז'ור. את הסונאטה כתב בין השנים 1796‏-1798, ביחד עם השתיים האחרות. זוהי הסונאטה הראשונה, שבטהובן כתב בשלושה פרקים (ולא ארבעה, כפי שנהג בארבע הסונטות הקודמות).
היצירה זכתה לכינוי הלא רשמי "הפאתטית הקטנה", עקב הדמיון שבינה לבין הסונאטה מס' 8 אופוס 13 של בטהובן, המכונה "הפאתטית". דמיון זה בא לידי ביטוי, בסולם דו מינור בו נכתבו שתי היצירות, במבנה הסונאטות ובהלך רוחן. הפרקים הראשוניים מאופיינים בנימה קודרת וכעוסה, הפרקים השניים מלודים ושירתיים, והפרקים השלישיים בעלי אופי ריקודי אך קודר. עוד ניתן לראות דמיון, בין הפרק השלישי בסונאטה, לסימפוניה החמישית של בטהובן.

פרק ראשון- אלגרו מולטו אה קון בריו

הפרק הראשון נכתב במשקל שלושה רבעים, בסולם דו מינור ומפעם הפרק, אלגרו מולטו (molto = הרבה, יותר) אה קון בריו (con brio = במרץ ובהתלהבות). האקספוזיציה מתחילה באקורד בדו מינור המלווה בארפג'ו עולה מאותו הסולם. אחריו חזרה על אותו הנושא, אך בסולם לה במול- הסובמדיאנטה של הטוניקה דו. אחרי כן ישנה התפתחות קלה ברוח הנושא. 
בתיבות 28-30 ישנם קפיצות גדולות שמעצימות את המתח שנוצר עד כה, ונגמרות בקפיצה של אוקטבה. אחרי סיום הנושא הראשון, הפסקה של תיבה אחת, שמרחיבה את המתח ויוצרת ציפיה לנושא הבא. מתיבה 32 מתחיל מעבר הדרגתי לנושא השני, המתאפין בליווי בס אלברטי עד סוף האקספוזיציה, הנגמרת בקודה מלודית ורכה.
הפיתוח מתחיל במבנה דומה לפתיחה של האקספוזיציה, אך בסולם דו מז'ור. אחרי משפט אחד מתחילות שתי קפיצות המזכירות את הקפיצות באקספוזיציה, ושמובילות לנושא המרכזי. הנושא מתאפיין בתחילתו באוקטבות הזזות במבנה זהה פעמיים, הראשונה מפה, והשנייה בסי במול,  הסובדומיננטה המוקטנת של פה. התחלה זו מכתיבה את המשך הנושא. לכל אורך הנושא ליווי בס אלברטי.
בתיבה 168 מתחילה הרפריזה של הנושא הראשי מתחילת הפרק, בדו מינור. בתיבה 191 מתחיל הנושא השני, אך הוא עובר מודולציה לסובדומיננטה. לאחר מכן, חוזר הבס האלברטי ללוות את הנושא, במבנה הדומה לזה שבאקספוזיציה. הפרק נגמר בקודה הדומה לזו שבאקספוזיציה, אך בסולם סול מז'ור.
נפת מרג' עיון

"נפת מרג' עיון"

נפת מרג' עיון משתרעת על פני 1,058 קמ"ר, על פני הגבעות הפונות להר החרמון (ג'בל א-שייח', החרמון) למזרח, בופור (טירה צלבנית בת 1,000 שנה (מעל נהר הליטני ומשקיפה על רמת תבנין (ג'בל עאמל)) למערב, ריחניה, ניהא ורכס הרי הלבנון אל הצפון והמישורים של סאהיל מרג'יאון (Sahil Marjeyoun) המשתרעים לצפון ישראל בין אצבע הגליל והמישור שמתחת לגולן.

מהכפרים שב"נפת מרג' עיון"

"נפת מרג' עיון" כוללת 39 כפרים ועיירות.
בין הכפרים שבתחום הנפה: כפר כילא, הכפר חולא, הכפר קליעה, הכפר מיס אל ג'בל.
פירמיקוס מטרנוס

חייו וחיבוריו

משפט הסיום של כתב היד היחיד ששרד של חיבורו "על שגיאתן של דתות מחללות קודש" (De errore profanarum religionum) מציין את שמו: "Iulius Firmicus Maternus V[ir] C[larissimus]", ובכך מזהה אותו כחבר הסנאט הרומי. הוא היה גם מחברו של הטקסט המפורט ביותר על אסטרולוגיה רומית, "שמונה ספרים על אסטרולוגיה" (Matheseos libri octo), שנכתב בשנים 334–337 לערך, שכתבי יד שלו מזהים אותו גם כ-"Iunior" ו"סיקולוס" ("מסיקיליה"). המכתש הירחי  פירמיקוס  נקרא כך לכבודו.
ה"מתסאוס" (Matheseos) הוקדש למושל קמפאניה, לוליאנוס מאווריטוס , שהידע שלו בנושא העניק השראה לפירמיקוס. הוא עודד אותו ותמך בו בעת שחיבר את המדריך הזה. זהו אחד המדריכים המפורטים האחרונים על אסטרולוגיה "מדעית", שהיה נפוץ במערב לפני הופעתם של טקסטים ערביים במאה ה-12. אוגוסטינוס, שנמשך לאסטרולוגיה בנעוריו באמצע המאה ה-4, מחה קשות נגד הכפירות של המחקר, בין היתר על בסיס השקפתו כי הצמחים היו אלוהיים, אך גם בשל סיבות רציונליות, כמו למשל הקריירות הסוטות זו מזו אצל תאומים.
פירמיקוס מזכיר בחיבורו האסטרולוגי ארבע פעמים את אברהם כסמכות אסטרולוגית, כאשר בראשונה מביניהן הוא מציין את שמו לצד סופרים אסטרולוגים ידועים.
סביב שנת 346 הוא חיבר את "על שגיאתן של דתות", אותו הקדיש לקיסרים השותפים קונסטנטיוס השני וקונסטנס , בניו של קונסטנטינוס. החיבור שרד. פירמיקוס לועג בו לאמונות והטקסים הדתיים של פגנים ומפציר בקיסר לבער את הדתות הישנות כמשימה קדושה שתתוגמל על ידי אלוהים. בחלק הראשון (פרקים 1–17) הוא תוקף את המטרות השקריות של הפולחן בקרב הכתות המזרחיות; בחלק השני (פרקים 18–29) הוא דן במספר ביטויים וטקסים הקשורים בכתות המסתורין היווניות-רומיות , בתשומת לב ועוינות מיוחדת כלפי מעשים הומוסקסואליים לכאורה.
עבור הקוראים במאה ה-19, החיבור "על שגיאתן של דתות" סיפק ניגוד כה חריף לספרו של פירמיקוס על אסטרולוגיה ("מתסאוס"), עד ששני החיבורים יוחסו בדרך כלל לסופרים שונים. אלא שקליפורד הרשל מור (Clifford Herschel Moore) זיהה את מחברו היחיד של שני החיבורים, באמצעות בחירות אופייניות של אוצר מילים ותחביר, בעבודת גמר בפיקוחו של אדוארד וולפלין . תאודור מומזן הראה כי ה"מתסאוס" נתחבר בשנת 336 ולא ב-354, כפי שנטען קודם לכן, ובכך הקדים את החיבור הזה לזמן מוקדם יותר מזה של "שגיאתן של דתות". קוראים מודרניים הסבורים שאסטרולוגיה סותרת את הנצרות הקדומה, טוענים כי הוא נכתב לפני שפירמיקוס המיר את דתו לנצרות.
החיבור הנוצרי שמור בכתב יד יחיד מביבליותקה פלטינה , כיום בספריית הוותיקן. הוא נדפס לראשונה בשטרסבורג בשנת 1562 ומאז הודפס שוב מספר פעמים, הן בנפרד והן בשילוב עם כתביהם המרובים של מרקוס מינוקיוס פליקס, קיפריאנוס  או ארנוביוס הצעיר .
בית הבונים החופשיים (שיקגו)

אדריכלות

במרכז הבניין הייתה חצר פנימית שהייתה מוקפת בתשע קומות של חנויות, מעליהן קומות משרדים וחדרי ישיבות לאנשי ארגון הבונים החופשיים בחלקו העליון. חדרי ישיבות אלו שימשו גם כתיאטראות. אולם, המעליות בו הוכחו כבלתי יעילות לשימוש המוני.
תקנות הבנייה לגובה בשיקגו, שנחקקו בשנת 1892, לא איפשרו לגורדי השחקים שתוכננו בעיר לחרוג מגובהו של בית הבונים החופשיים. תקנות אלו שונו רק בשנות העשרים של המאה ה-20.
סופרבוס (להקה)

ההיסטוריה של הלהקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
להקת סופרבוס הוקמה בשנת 1999 על ידי הזמרת ז'ניפר עייאש, שבשובה מטיול בארצות הברית חיפשה נגנים ללהקה, הגיטריסט מישל ג'ובנטי והבסיסט פרנסואה אבן שניגנו יחדיו בלהקה אחרת. מאוחר יותר הצטרפו לשלישייה הגיטריסט פטריס פוקון והמתופף גיום רוסה שבשנת 2005 הוחלף בגרג ז'אק, המתופף הנוכחי של הלהקה.
בשנת 2002 יצא אלבומה הראשון של הלהקה תחת השם "Aéromusical". כעבור שנתיים, בשנת 2004 יצא האלבום השני "Pop'n'Gum" שהופק על ידי דייוויד סלסדו, ובשנת 2006 יצא אלבומה המצליח ביותר של הלהקה עד כה, תחת השם Wow.
הלהקה זכתה בפרס הצרפתי בטקס פרסי המוזיקה של ערוץ MTV האירופאי בשנת 2005.