google/wiki40b huggingface dataset:
הלמוט פון מולטקה הזקן

חייו

פון מולטקה נולד בפרכים והצטרף לצבא הדני, ולאחר מכן, ב-1822, הצטרף לצבא הפרוסי. מ-1835 ועד ל-1839 שירת כיועץ לצבא האימפריה העות'מאנית. מ-1857 ועד 1888 היה ראש ה-Großer Generalstab (ראש המטה הכללי). הוא תכנן והוביל בהצלחה מבצעים צבאיים במהלך מלחמת שלזוויג השנייה, במהלך המלחמה האוסטרו-פרוסית  של 1866 ובמהלך מלחמת פרוסיה צרפת (1870-1871), שסללה את הדרך לאימפריה גרמנית המונהגת על ידי פרוסיה (1871). הוא שרת בדיאט בקונפדרציה הצפון-גרמנית מ-1867 עד 1871, ומ-1871 ועד ל-1891 היה חבר ברייכסטאג, הפרלמנט הגרמני של זמנו. ב-1888 הוא פרש מתפקיד ראש המטה הכללי, ויורשו היה אלפרד פון ולדרזה. אחיינו, הלמוט יוהאן לודוויג פון מולטקה ("מולטקה הצעיר"), היה ראש המטה הכללי מ-1906 ועד ל-1914.
כתב מספר עבודות על תאוריה צבאית. התזה המרכזית שלו הייתה שיש להבין אסטרטגיה צבאית כמערכת של אפשרויות, מאחר שרק התחלת מבצע צבאי יכולה להיות מתוכננת. כתוצאה מכך, הוא האמין כי מטרתם העיקרית של מנהיגים צבאיים היא להכיל את ההכנות הנרחבות של כל תוצאה אפשרית.
הצלחתו של מולטקה הייתה בהקמת רשת גיוס, אימון והצטיידות שהתבססה במידה רבה על תשתית הרכבות, אשר אפשרה ריכוז ושינוע מהיר ויעיל של צבא המילואים הפרוסי, על ציודו אל החזית בזמן קצר. כך, בשנת 1870, על אף שנפוליאון השלישי הצרפתי הוא שהכריז מלחמה, הצליח הצבא הפרוסי להגיע לעדיפות מספרית בגבול כאשר הצרפתים עוד היו עסוקים בגיוס. יתרה מזו, קווי הלוגיסטיקה שתכנן מולטקה אפשרו אספקה טובה יותר לצבא הפרוסי בשטחי האויב מאשר תפקודם של קווי אספקה הצרפתיים בארצם-שלהם. מולטקה היה כה בטוח בתכנונו ובתרגול הצבא, שלפי האגדה, בעת הגיוס של 1870, ישב וקרא ספר.
הלמוט פון מולטקה נפטר בברלין בשנת 1891.
תחרות מדענים ומפתחים צעירים

תחרות מדענים צעירים היא תחרות לבני-נוער המתקיימת במדינות אירופה ובישראל, שבמסגרתה מציגים בני-נוער עבודות מדעיות פרי-עטם.

התחרות בישראל

התחרות הישראלית מתקיימת במוזיאון המדע בירושלים ומגיעה לשיאה ב"יום הלאומי למדע" (בשבוע אשר בו חל יום הולדתו של אלברט איינשטיין, ה-14 במרץ, והידוע גם כיום פאי). התחרות החלה את דרכה בשנת 1998.
התחרות מיועדת לתלמידים בגילאים 15–20, אשר יכולים להגיש עבודות שכתבו בתחומי מדעי החיים, פיזיקה, כימיה, מתמטיקה, מדעי המחשב, טכנולוגיה, מדעי החברה והיסטוריה. התלמידים שהגיעו לשלב הגמר משתתפים במחנה בן שלושה ימים בירושלים, במהלכו הם זוכים להציג את עבודותיהם במוזיאון. השיפוט בתחרות נעשה על ידי חוקרים בכירים מהאוניברסיטאות בארץ ומהתעשייה המתקדמת. הזוכים בתחרות מוכרזים בשבוע הלאומי למדע בבית הנשיא. הפרסים כוללים מלגות לימודים והשתתפות בתחרות מדענים צעירים האירופאית ובתחרויות בארצות הברית.
בראש ועדת ההיגוי של התחרות עומדת פרופ' נאוה בן-צבי ויו"ר חבר השופטים הוא פרופ' חנוך גוטפרוינד. השותפים לתחרות הישראלית הם המינהל למדע וטכנולוגיה במשרד החינוך, חברת אינטל והיחידה לנוער שוחר מדע באוניברסיטת תל אביב.
התחרות פרוסה על שלושה ימים בדרך-כלל וכוללת פעילויות העשרה, למידה והכנה לקראת השיפוט. חלק אינטגרלי מהתחרות הוא הזכות של תלמידים מצטיינים מרחבי המדינה להכיר אחד את השני, וכך ליצור סביבה חברתית מיוחדת.

תחרות אינטל ISEF בארצות הברית

הזוכים בתחרות בישראל משתתפים בתחרות אינטל הבינ"ל בארצות הברית יחד עם עוד כ- 1400 מתחרים מארצות נוספות. במהלך התחרות פוגשים המתחרים חתני פרס נובל, ומשתתפים בהרצאות וסדנאות שונות.

התחרות האירופית

המנהלה הכללית למחקר בנציבות האירופית (אחד ממוסדות האיחוד האירופי) מארגנת את התחרות האירופית למדענים צעירים, המיועדת לזוכי התחרויות המקומויות השונות (כדוגמת התחרות בישראל). בתחרות משתתפות מדינות האיחוד האירופי, וכן מדינות נוספות כגון ישראל, טורקיה, ארצות הברית, סין ועוד. כל מדינה רשאית לשלוח 6 מתחרים המייצגים 3 פרויקטים שונים.
התחרות החלה את דרכה כ"תחרות פיליפס", אשר התקיימה בין השנים 1968–1988. בשנת 1988 התבקש נשיא הנציבות האירופית דאז, ז'אק דלור (Jacques Delors), כי התחרות תנוהל על ידי הנציבות, ואכן מאז שנת 1989 מתקיימת התחרות במסגרת זו. התחרות ב-1989 התקיימה בבריסל, ומאז נודדת התחרות בין מדינות אירופה השונות.
יואן לונג

יואן לונג (בסינית 元朗區) הוא אחד מ-18 תחומי המנהל של הונג קונג, הממוקם בשטחי הטריטוריות החדשות. שטחו הכולל 138.43 קמ"ר, אוכלוסייתו הגיעה בשנת 2006 ל-534,192 איש, צפיפות האוכלוסין במקום היא ביחס של 3,858 איש לקמ"ר.
הקו המערבי של רכבת הKCR עוצר במקום.
שלט רחוק

שלט רחוק הוא מכשיר המשמש לשליטה מרחוק על מכשירים אחרים.
שלט רחוק חוסך מהמשתמש במכשירים שונים את הצורך לגשת אל אותם מכשירים שוב ושוב ואת הצורך להתמתח או להתכופף כדי לתפעל מכשירים המצויים במקומות קשים לגישה. הוא חוסך גם סיכון בגישה למכשור המצוי בסביבה מסוכנת. אנשים עם לקות עשויים להשתמש בשלט רחוק גם כדי לתפעל מכשירים המוצבים במקום שאינו נגיש להם או מכשירים בעלי ממשק משתמש לא נגיש.

היסטוריה

המצאת השלט רחוק מיוחסת לניקולה טסלה שבשנת 1897 השתמש בשלט רחוק מבוסס גלי רדיו כדי לשלוט בסירת צעצוע חשמלית ממונעת. טסלה קרא להמצאתו טלאוטומטון, אך השם לא נקלט. בתקופת מלחמת העולם השנייה השתמשו בטכנולוגיה כדי לשלוט על מעופן של פצצות וטילים. כך קודמה ההמצאה לשליטה על מכשירי רדיו ביתי, אך את עיקר ההצלחה קצר השלט בשליטתו על מכשירי טלוויזיה.
השלט הרחוק הראשון בעולם, המיועד לטלוויזיה, הוצג על ידי חברת זנית ב-1950. המכשיר שנקרא "Lazy Bones" ("עצמות עצלות") העביר פקודות באמצעות כבל. בשנת 1955 הציגה זנית את השלט האלחוטי הראשון שפעל באמצעות אור נראה. השימוש באור נראה גרם לבעיות רבות משום שכל חשיפה למקור אור או לשמש הייתה מפעילה את הטלוויזיה. כדי להתגבר על הבעיה פיתחה החברה שלט רחוק אקוסטי שפעל בתחום האולטרה סאונד ונקרא "Zenith Space Commander 400". מאוחר יותר החלו לפתח שלטים הפועלים בתדרי תת-אדום, קרינה אלקטרומגנטית שאורך הגל שלה ארוך יותר משל האור הנראה, ולכן השלט אינו מושפע מחשיפה לאור נראה.

אופן פעולה של שלט תת-אדום

לחיצה על כפתור בשלט גורמת לסגירת מעגל חשמלי שמורכב מלוח פיברגלס כאשר אותו מעגל שונה מכפתור לכפתור. בעזרת סגירת המעגל השלט מזהה את בקשת המשתמש ומתרגם אותה לסדרה של הבהובים בתת-אדום (עין אנושית אינה רואה תת-אדום) שאותם שולחת דיודה פולטת אור. האותות הנשלחים הם בעצם אותות בינאריים שמקודדים על ידי הבדלים באורך האותות או הבדלים באורך הרווחים בין האותות או החלפת הסדר בין האותות לבין הרווחים. אורך המרווחים כ-550 מילישניות או 1,100 מילישניות כך שההליך של הקידוד על ידי השלט והפענוח על ידי המכשיר המיועד נמשך כמובן שברירי שנייה. 
השלט פועל לרוב על ידי סוללות בגודל קטן (גודל של AA או AAA).
שירות צבאי של להט"בים

היסטוריה של שירות צבאי של הומואים ולסביות

לאורך ההיסטוריה, היו מספר תרבויות שהתייחסו לביטוי של הומוסקסואליות בצבא כדבר חיובי. הדוגמה הידועה ביותר קיימת ביוון העתיקה וברומא. בצבאות אלו עודדו התנהגות הומוסקסואלית, מתוך האמונה שזה יגביר את האחווה של היחידה, המוטיבציה שלה והאומץ של החיילים. הגדוד הקדוש של תבאי (ביוונית: ἱερὸς λόχος - הִיֶרוֹס לוֹכוֹס - הגדוד הקדוש) היה יחידת עילית של הופליטים בצבא תבאי ביוון העתיקה שנוסדה ב-378 לפני הספירה, והייתה מורכבת מ-150 זוגות גברים-נאהבים. פלוטארכוס מסביר שלוחמי היחידה צוותו יחדיו מתוך אמונה שנאהבים יילחמו בעוז ובגיבוש רב יותר, זה לצד זה, מאשר זרים שאין ביניהם יחסי חיבה מיוחדים. לוחמים-אוהבים היו גם במעמד הסמוראים ביפן, שם הזוגות היו מורכבים ממבוגר ושולייה צעירה. 
אולם ברוב המדינות הומוסקסואליות נחשבה לעבירה לפי החוק הצבאי והאזרחי לאורך ההיסטוריה. ישנן מספר דוגמאות להוצאות להורג של חברי המסדר אבירי ההיכל במאה ה-14 ושל מלחים בריטים במהלך המלחמות הנפוליאוניות בגין הומוסקסואליות. איסורים על שירות של להט"בים בצבא החלו להופיע בתחילת המאה ה-20.

שירות של טרנסג'נדרים


מתוך כלל מדינות העולם, רק 18 מתירות שירות צבאי של טרנסג'נדרים: אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, בוליביה, קנדה, צ'כיה, גרמניה, אסטוניה, ישראל, פינלנד, צרפת, הולנד, ניו זילנד, נורווגיה, ספרד, שוודיה והממלכה המאוחדת.

בעולם המערבי

מתוך 26 מדינות החברות בנאט"ו, 22 מתירות ללהט"בים מוצהרים לשרת. מתוך חמש החברות הקבועות במועצת הביטחון של האו"ם, שלוש מתירות שירות צבאי ללהט"ב (צבא בריטניה, צבא צרפת, וצבא רוסיה). בארצות הברית ובממלכה המאוחדת, שבהן לא נהוג שירות חובה, לא התקבלו הומוסקסואלים לצבא עד לתחילת שנות ה-90. בממלכה המאוחדת הוחלט לגייס הומוסקסואלים ולסביות ללא אפליה.

בארצות הברית


במסגרת מדיניות צבא ארצות הברית "אל תשאל, אל תספר" שהנהיג הנשיא ביל קלינטון, נמחקה השאלה בנוגע לנטייה מינית מטופסי הגיוס, והמתגייס אינו חייב לדווח לשלטונות הצבא על נטיותיו. עדיין אם במהלך השירות נטייתו המינית של החייל תיחשף או שיתגלה כי החייל מקיים קשר אינטימי כלשהו עם בן מינו הוא יורחק מהשירות. המדיניות הוצגה כפתרון פשרה שיאפשר להומוסקסואלים לשרת בצבא ארצות הברית, אך בפועל מאז הונהגה המדיניות חלה עלייה תלולה במספר ההומוסקסואלים שהושעו משירות.

בטורקיה

ב-2013 הודיע צבא טורקיה כי תכנס מדיניות חדשה, שדומה למדיניות "אל תשאל, אל תספר" שהייתה נהוגה בעבר בצבא ארצות הברית מאז שנות התשעים לפי התוכנית החדשה, חייל שיצא מהארון יודח.
שירות ביטחון המדינה של אזרבייג'ן

היסטוריה

שירות ביטחון המדינה הוקם מכוח צו נשיאותי מספר 706 של הנשיא אילהם אלייב, שנחתם ב-14 בדצמבר 2015, על בסיס המשרד לביטחון לאומי של אזרבייג'ן שפורק.
מאז 2015 מכהן מלדאט גולייב כראש השירות.
דרורה בן אב"י

חיים אישיים

בן אב"י נישאה שלוש פעמים. תחילה, ב-1942, למונרו פולארד, נוצרי תושב איסט אורנג׳, העיירה בניו ג'רזי שבה התגוררה משפחת בן אב״י בימים ההם.; לאחר שובה של המשפחה לארץ, בתום מלחמת העולם השנייה, היא נישאה לארכאולוג צרפתי ידוע של המזרח, אז תושב ירושלים, ז'אן פרו, גם הוא נוצרי. לאחר גירושיה ממנו היא נישאה לקריין קול ישראל משה חובב. לשניים נולדו שני בנים: איתמר (על שם הסב) וגיל חובב. הראשון מנהל חברת הפקות, והשני הוא עתונאי ובשלן. 
דרורה בן אב"י נפטרה ממחלת הסרטן בסוף שנת 1981, בהיותה בת 59. לאחר פטירתה נישא משה חובב בשנית, ולילדו קרא דרור אדם, על שמה.

הנצחתה

בין הפקותיה המרכזיות היה "פסטיבל הזמר המזרחי", ובשמו הרשמי "למנצח שיר מזמור", שנערך מדי שנה על ידי רשות השידור, בין השנים 1971–1982. בשנת 1982, לאחר פטירתה של דרורה בן אב"י, שונה שמו ל"דרור – למנצח שיר מזמור" כמחווה לזכרה, אולם הייתה זו גם שנתו האחרונה של הפסטיבל. השיר שזכה בו באותה שנה היה "הפרח בגני" של זוהר ארגוב.
אהוד מנור, עמיתה לעבודה בקול ישראל, כתב לזכרה את השיר "דרור", שהולחן על ידי שלמה ארצי ובוצע על ידי אילנית בהופעת אורח בפסטיבל הזמר המזרחי האחרון בשנת 1982. השיר הפך ברבות השנים לאחד השירים המזוהים עם העיר ירושלים.
ברטה אורדנג

ביוגרפיה

ברטה אורדנג נולדה בלונדון בשנת 1912. אביה, משה חזן, היה סוחר יליד פולין, ואמהּ אנני הייתה ילידת גרמניה. היא למדה תולדות האמנות באוניברסיטת לונדון וכן אסתטיקה בסורבון בפריז. בשנת 1932 ביקרה בארץ ישראל, ובשנת 1934 עלתה לארץ ישראל. תחילה התיישבה בחיפה, וכעבור שנה עברה להתגורר בירושלים. ב-1934 הכירה את האגרונום טוביה אורדנג ונישאה לו. לזוג נולדו שלוש בנות. ב-1948 נהרג טוביה בשעה שעלה על מוקש בבית צפאפא.
בירושלים עבדה בשגרירות הפרסית. תקופה מסוימת אף עבדה כקצינת מודיעין בצבא הבריטי. בין התפקידים הנוספים שמילאה היה ניהול משרד האינפורמציה הציונית בלונדון וכן ניהול חגיגות חצי היובל של האוניברסיטה העברית, שנערכו ב-1950. 
בשנת 1958 פתחה אורדנג בשיתוף עם שמואל אנגל את "גלריה רינה" הייתה זו הגלריה המודרנית העיקרית בעיר. הגלריה הציגה את האמנות האוונגרדית של אותה עת, כגון ציוריו של רפי לביא, אריה ארוך ואחרים. מיכה אולמן תיאר ב-1993 את חוויותיו כצופה בגלריה: "זה היה המקום היחיד בירושלים בו אפשר היה לראות זריצקי, שטרייכמן, אריה ארוך, אביבה אורי, רפי לביא ואחרים. זה היה חידוש בשבילי, מאוד שונה ממה שלימדו אז בבצלאל..."
במהלך שנות השבעים נסגרה הגלריה ואורדנג היגרה לארצות הברית, שם פתחה גלריה חדשה ובה הציגה אמנות ישראלית. בין האמנים שהציגו בגלריה היו נחום טבת, יהשע נויישטן, מיכאל גיטלין משה קופפרמן ואמנים נוספים. פעילות הגלריה תרמה לפרסום של האמנות המושגית הישראלית בארצות הברית.
בשנת 1982 הוצגה במוזיאון ישראל תערוכת מחווה לאורדנג. במרץ 1995 נערכה לאורדנג מחווה נוספת בגלריה של דפנה נאור ובמסגרתה נערכה התערוכה "בחירת האספן: המבט של ברטה אורדנג משנות השבעים ועד היום". בשנת 1993 סגרה אורדנג את הגלריה שלה בניו יורק וחזרה והתגוררה בירושלים. 
אוסף מעזבונה של אורדנג מצוי בארכיון מרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל, ירושלים.
נד בלוק

השכלה וקריירה

בלוק הוא קיבל את הדוקטורט שלו באוניברסיטת הרווארד ב-1971 תחת ניהולו של הילרי פטנאם. הוא הצטרף למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) כמרצה בכיר לפילוסופיה (1971–1977), ולאחר מכן שימש כפרופסור חבר לפילוסופיה (1977–1983), וכפרופסור לפילוסופיה (1983–1996), וכראש המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטה (1989–1995). מאז 1996, הוא פרופסור בחוג לפילוסופיה ובחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת ניו יורק (NYU).
בלוק קיבל את פרס ז'אן ניקו ב-2013, והוזמן להרצות כחלק מהרצאות ויליאם ג'יימס באוניברסיטת הרווארד בשנת 2012 וב-2013 הוזמן להרצות באוניברסיטת אוקספורד כחלק מהרצאות ג'ון לוק ב-2013.
בלוק הוא הנשיא לשעבר של חברת הפילוסופיה והפסיכולוגיה (SPP) ונבחר להיות חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-2004.
הוא התחתן עם הפסיכולוגית ההתפתחותית סוזן קארי.

עבודה פילוסופית

בלוק מוכר כהוגה "טיעון בלוקהדד" שהוא טיעון נגד מבחן טיורינג כמבחן אינטליגנציה במאמר שכותרתו "פסיכולוגיזם וביהביוריזם" (1981). הוא ידוע גם בשל הביקורת שלו על פונקציונליזם, בטענה כי מערכת עם אותה מצבים פונקציונליים כמו בן אדם היא לא בהכרח בעלת מודעות. בעבודתו החדשה על התודעה, הוא ביצע הבחנה בין הכרה פנומנלית ובין הכרה נגישה, כאשר הכרה פנומנלית מורכבת מחוויה סובייקטיבית ורגשות והכרה נגישה מורכבת ממידע הזמין במערכת הקוגניטיבית למטרות חשיבה, דיבור ופעולות ברמה שליטה גבוהה. הוא טוען כי הכרה פנומנלית והכרה נגישה לא תמיד קיימות באופן חופף אצל בני אדם.
בלוק היה שופט בתחרות פרס לובנר, תחרות הנערכת במתכונת דומה למבחן טיורינג כדי לקבוע אם המשתתף הוא בוט או אדם.
ניז'ני נובגורוד (מחוז)

דמוגרפיה

הרוסים מהווים כ-95% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, יש לציין את הטטרים (1.5%). עיר הבירה של המחוז היא העיר הרביעית בגודלה ברוסיה. 
כ-85% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים.

כלכלה

המחוז מתאפיין בתעשייה מפותחת. בשטח הוקמו מפעלי תעשייה גדולים לבניית מכוניות, ספינות, מטוסים ומכונות שונות אחרות.
במהלך המאה ה-19 שימשה העיר ניז'ני נובגורוד כמקומו של יריד התעשייה הגדול ברוסיה.

יהודים

בשנת 1840 לאחר גיוס יהודים לשירות צבאי על פי צו המלך ניקולאי הראשון מה שידוע בשם: גזרת הקנטוניסטים החלה ההתיישבות היהודית בניז'ני זאת מכיוון שהחיילים נשארו לגור במקום שירותם הצבאי והפכו לתושבי העיר או לסוחרים, הם היו אלו שהקימו את הקהילה היהודית בניז'ני אשר מנתה 300 איש בשנת 1850 ו-3000 איש בשנת 1913, לקהילה הייתה בית כנסת, תלמוד תורה, חברה קדישא, קופת גמ"ח, ובראשה עמד רב וגבאי.
במלחמת העולם הראשונה והשנייה החלו להגיע גלי פליטים לניז'ני ובכך גרמו לעליית מספר היהודית בעיר.
במשך כל שנות הקומוניזם בית הכנסת היה סגור לתפילות אולם ברחבי העיר התקיימו מניניים בבתים פרטיים של יהודים.
בהקמת הקהילה מחדש הוחל בשנת 1989, כאשר נאספו מספר יהודים בעלי מעמד בעיר והקימו מועדון תרבות יהודית, וכעבור זמן מה הוקם קהילת יהודית דתית רשמית, הקהילה החלה לפעול למען החזרת הביכנ"ס (שקיים כבר למעלה מ-120 שנה) לידי היהודים, לאחר מאמצים מרובים הוחזר הביכנ"ס ב-18 במאי 1991 לידי הקהילה, בספטמבר 1991 נפתח לראשונה בית ספר יום ראשון וב-17 באפריל 2000 התקיים טקס חגיגי של פתיחת ביכנ"ס לאחר שיפוצו.
ב-1999 הגיע הרב שמעון ברגמן מטעם חב"ד לניז'ני והתמנה לרב ראשי, תחת הנהגתו הקהילה המשיכה לפרוח ונפתחו מוסדות יהודיים רבים: בית ספר, גן ילדים, ישיבה, מועדון צעירים, מחנות קיץ ומידי חג מתקיימים אירועים ופעילות יהודית. כעבור שנתיים נבנה אף מקווה לנשים. בעיר ישנם גם סניפים של ארגונים יהודיים אחרים, הסוכנות היהודית, הג'וינט -המפעיל את "חסד".
ע"פ נתונים רשמיים רשומים במחוז ניז'ני למעלה מ-12,000 יהודים אם כי בקהילה היהודית מעריכים שהמספר יותר גדול.
Quand on n'a que l'amour

Quand on n'a que l'amour ("קאנט און נא קה ל'אמור" - בצרפתית: "כשאין לנו דבר זולת האהבה") הוא פזמון בצרפתית שנכתב על ידי הזמר-יוצר הבלגי ז'אק ברל בשנת 1956. השיר, שהיה בין שיריו המוקדמים של ברל, זכה להצלחה גדולה. הוא הגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים הצרפתי, פרץ את הדרך עבור ברל לתודעת הציבור הצרפתי והחל בגיבוש מעמדו של ברל כיוצר מהשורה הראשונה בזמר הצרפתי. הגרסה העברית, המוכרת בשם "אם נדע לאהוב", תורגמה על ידי יעקב שבתאי ובוצעה על ידי מספר מבצעים, כולל יוסי בנאי.

השיר

יש המוצאים בחלק משיריו המוקדמים של ברל, כולל בשיר זה, השפעה נוצרית וערכים המרכזיים לנצרות: הצורך בידידות, אחווה, שלום ואהבה. תחילתו של השיר מתארת אהבה בין בני זוג, אהבה שאינה בת-חלוף; היא גם הולכת ומעמיקה וגם מתוארת כ-"grand voyage" (מסע גדול). תהליך ההפיכה לחלק מזוג נתפס אצל ברל כפעולה חיובית של הקרבה עצמית, וויתור על האנוכיות ועל הנרקיסיזם. גם בהקלטות אולפן וגם בהופעות מול קהל, השיר מתגבר בהדרגתיות (קרשנדו) ומגיע לקראת הסיום לשיא משולהב ובו המשורר חוזה שמחה נצחית, תקוה ואופטימיות. להשקפת המשורר, לאהבה יש אף השפעות פיזיות על העולם: היא יכולה לרפא את הכאב, את העוני, את פחד המוות ואף את המוות עצמו. בכך, האהבה מקבלת איכות כמו-דתית ומאפשרת לאהבה שהחלה כאהבת זוג פרטית וצנועה "לאחוז את כל העולם בידיו".

בצרפתית

בין האמנים שהקליטו ביצועים לשיר בשפת המקור בולטים דלידה, איזבל אוברה, סלין דיון, אלאן ברייר, לארה פביאן, פטרישיה קאס, ולטיפה.

ב-27 בנובמבר 2015 בוצע השיר על ידי הרכב שכלל שלוש זמרות: נולוון לרואה (צר'), קמליה ז'ורדנה (צר') ויעל נעים, במסגרת טקס אזכרה לקרבנות פיגועי נובמבר 2015 בפריז, שנערך בארמון האינווליד.

באנגלית

ב-1968 תורגם השיר על ידי מורט שומאן  ואריק בלאו  לאנגלית תחת השם "If We Only Have Love". תרגום השיר היה חלק מתרגומי שיריו של ברל לאנגלית לצורך העלאת מחזמר באוף ברודוויי "Jacques Brel is Alive and Well and Living in Paris". בהפקה המקורית חתם השיר את המופע שכלל 26 שירים.
ברוח הזמן ששררה בארצות הברית בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 ורעיונות אודות שלום ואחווה עולמית, הגרסה האנגלית הדגישה את הרעיונות האוניברסליים המופיעים בשיר. קיימת טענה כי השיר בוצע על ידי אמנים שונים בעצרות בארצות הברית כנגד המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם.
בהמשך ביצעו את הגרסה האנגלית גם דיון וורוויק, ג'וני מאטיס ובארי מנילו.

הגרסה העברית - "אם נדע לאהוב"

יעקב שבתאי תרגם את השיר עבור המופע של תיאטרון בימות ב-1970: "עולמו של ז'אק ברל" (הגרסה העברית למופע בברודוויי), בבימויו של מוני יכין ובהשתתפותם של: ישראל גוריון, ריקי גל, דני ליטני ואביבה שוורץ. במופע (שכלל גם קטעים בשירה סולנית) בוצע השיר על ידי הלהקה כולה. הניהול המוזיקלי של המופע היה של יצחק גרציאני וההדרכה הקולית של חנה הכהן. גם הגרסה העברית של יעקב שבתאי הלכה בעקבות הגרסה האנגלית והדגישה את השאיפה לשלום ולאחווה בין בני האדם.
ב-1985 ביצע יוסי בנאי את השיר כשיר הנושא של תוכניתו "אם נדע לאהוב", שכללה משיריו של ז'אק ברל בעיבוד מוזיקלי של רפי קדישזון.
ב-2004 יצא לאור ביצוע של אריק לביא לשיר על גבי האלבום "בדרכי שלי - הקלטות נדירות", בעיבוד מוזיקלי של צור בן-זאב.
ב-2017 העלה תיאטרון באר שבע מופע שנקרא "אם נדע לאהוב - מסע תאטרלי מוסיקלי בעקבות שיריו של ז'אק ברל", בניהול מוזיקלי של שוש רייזמן. גם כאן, חתם השיר את המופע, אך הפעם בוצע כדואט, על ידי רעות אלוש ועלאא דקא.
איש אשכולות

אִישׁ הָאַשׁכּוֹלוֹת הוא מושג המתאר אדם משכיל בעל ידע מעמיק ורחב היקף בתחומי מדע ורוח רבים ומגוונים.

מקור הביטוי

מקור הביטוי העברי "אִישׁ הָאַשׁכּוֹלוֹת" במשנה, במסכת סוטה, שבה נאמר "משמֵת יוסה בן יועזר איש צרידה ויוסה בן יוחנן איש ירושלים – בָּטְלוּ הָאַשׁכּוֹלוֹת". התלמוד הבבלי (מסכת סוטה מ"ז, ע"ב) מסביר: "מאי אשכולות? אמר רב יהודה: איש שהכל בו". על פי ביאורו של רש"י; הכוונה לאיש שיש בו כל התורה כולה באמיתותה בלי דופי ובלי מחלוקת, כשהכוונה לגדול בתורה הבקי בכל חלקי התורה כולה, בנגלה ובנסתר, וכפי שנאמר בהלכות גדולות למסכת תמורה: "שלא נמצא בו שום עוון ותורתו נתונה לו ממשה רבנו ללא דופי".
רבים חושבים בטעות שמקור המושג בדימוי של אשכולות ענבים המלאים בידע, אך ככל הנראה מקורו בשיבוש של המונח היווני "איש אסכולות". בשפה הלטינית ידוע בביטוי Altera pars Petri, המתאר באופן מחמיא אדם בעל מידות תרומיות של חכמה.

אנשי אשכולות בולטים מחכמי ישראל

למרות המיתוג הברור שנתנו חז"ל לראויים לשאת את התואר "איש אשכולות", הושאל הביטוי במהלך הדורות ונעשה בו שימוש לסמל אנשי רוח וגדולי תורה, ששלטו בכל מכמני התורה והיו בעלי ידע מקיף ונרחב בכל חלקיה. בין המוגדרים כאנשי אשכולות כתואר מושאל ביהדות נמנים: רב סעדיה גאון, רש"י, הרמב"ם שנמנה בתקופת ימי הביניים על חכמי דורו גם בין חכמי האומות ונודע כבעל ידע רחב בתחום הרוח והדת וכן גם בתחום הרפואה. רבי שמואל הנגיד, החכם דון יצחק אברבנאל, המהר"ל מפראג שמלבד גדלותו התורנית נודע כאסטרונום מחונן בקרב מלומדי ארצו, החיד"א, הגאון מווילנא, רבי יהונתן אייבשיץ ואחרים.

אנשי אשכולות בולטים מאומות העולם

רובם של הללו המוגדרים כאנשי אשכולות בעברית המודרנית, הם בני תקופת הרנסאנס בשלהי ימי הביניים, בה עדיין לא הייתה חציצה ברורה בין תחומי מקצוע כמו; מתמטיקה, פיזיקה ורפואה. גדול אנשי האשכולות של תקופת הרנסאנס, הוא לאונרדו דה וינצ'י, שהיה צייר, פסל, מהנדס, אדריכל ומדען. הוא התעניין גם בביולוגיה (בעיקר של בני אדם) ובתעופה. בערך בתקופתו של דה וינצ'י, חיו ופעלו גם מיכלאנג'לו - פסל, צייר, אדריכל, מהנדס ומשורר איטלקי ולאונה בטיסטה אלברטי - סופר, משורר, פילוסוף, אדריכל, צייר, בלשן וקריפטוגרף, איטלקי אף הוא. בלז פסקל - מתמטיקאי, פיזיקאי ופילוסוף וגוטפריד וילהלם לייבניץ - מתמטיקאי, פילוסוף ומדינאי, שתרם גם בתחומים אחרים, בהם משפטים, פיזיקה ותחומים נוספים, ובנג'מין פרנקלין שהיה מדינאי, מדען (בעיקר בתחום החשמל), סופר וממציא. היו אנשי אשכולות מוכרים שפעלו בתקופות מאוחרות יותר.
אישיות נוספת היא גלילאו גליליי אשר היה מתמטיקאי, אסטרונום, ממציא ופיזיקאי. הוא היה הראשון שהשתמש בטלסקופ לצורך ביצוע תצפיות אסטרונומיות, ובעזרתו גילה ארבעה מירחיו של צדק ואת מופעיו של כוכב הלכת נוגה. תגליותיו הוכיחו את המודל ההליוצנטרי - כדור הארץ איננו מרכז היקום - הוא סובב סביב השמש. אמירה זו היוותה כפירה בערכי הדת וגלילאו נשפט למעצר בית עד יום מותו. עבודתו המדעית הקיפה תחומים רבים, והוא נחשב לאחד מאנשי המדע הדגולים והמשפיעים ביותר בכל הזמנים.
תומאס יאנג, איש אשכולות אנגלי שפעל בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19, נחשב בעיני רבים כ"אדם האחרון שידע הכל". בקיאותו המדהימה הקיפה במומחיות וידע רחב ממדים, את כל תחומי האקדמיה המערבית בתקופתו: רפואה, פיזיקה, בלשנות, הרמוניה ואף אקטואריה.
השטחים הפלסטיניים

השטחים הפלסטיניים (באנגלית: Palestinian territories) ו-השטחים הפלסטיניים הכבושים (occupied Palestinian territories או בקיצור, OPT) הוא ביטוי המשמש לעיתים קרובות בפי הקהילה הבינלאומית, כדי לתאר את יהודה ושומרון, מזרח ירושלים) ורצועת עזה, שלדעת רבים בקהילה זו נמצאים תחת כיבוש ישראלי. מנגד, על פי ממשלת ישראל הם שטחים הנתונים במצב של תפיסה לוחמתית (פרט למזרח ירושלים שסופחה לישראל והממשלה רואה בה שטח ישראלי לכל דבר), הגדרה קבילה בעיני בג"ץ ויש לה תימוכין במשפט הבינלאומי הפומבי.
המונח "השטחים הפלסטינים הכבושים" שימש את האומות המאוחדות וארגונים בינלאומיים אחרים בין השנים 1998–2013 כדי להתייחס לשטחים שבשליטת הרשות הפלסטינית. בדצמבר 2012, מזכירות האו"ם  החליפה מונח זה במונח מדינת פלסטין. ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) אימץ את שינוי השם בשנת 2013. נכון לינואר 2017, מועצת הביטחון של האו"ם ממשיכה להתייחס ל"מדינת פלסטין" כישות לא סוברנית; הדבר מונע את קבלתה של "מדינת פלסטין" כחברה בעצרת הכללית של האו"ם.
בין 1948 ל-1967 היו "השטחים הפלסטיניים" כבושים על ידי מצריים (רצועת עזה) וירדן (יהודה ושומרון ומזרח ירושלים).
קארל צ'אפק

חייו ויצירתו


סיפוריו של צ'אפק מאופיינים בהומור, שנינות ואירוניה מפוכחת, אך גם בנקודת מבט אופטימית על בני האדם. יש המחשיבים אותו כאחד החלוצים של המדע הבדיוני האירופי, שעוסק בהשפעה של טכנולוגיות חדישות על החברה האנושית. ניתן להשוותו עם כותבים נוספים ששילבו ביצירותיהם מוטיבים של מדע בדיוני, דוגמת ג'ורג' אורוול ואלדוס האקסלי, אף כי נהוג לטעון כי התחזיות שלו אינן כה פסימיות כשלהם. דוגמה לנימה האופטימית שלו ניתן למצוא בספרו הרובוטים, שם מתוארת השתלטות רובוטים על האנושות, אך הסיפור מסתיים בנימה מפוייסת כאשר האהבה הופכת את הרובוטים לאנושיים. צ'אפק הביע חשש מפני הסכנות האורבות בדיקטטורות, בארגונים בעלי כוח בלתי מוגבל ובאובדן פרופורציות, תוך שהוא מנסה לעיתים להצביע על החיוב ולמצוא נקודות אור שבהן טמונה תקווה למין האנושי. בספרו המלחמה בסלמנדרות ניתן לראות את חששו זה ואת ההשלכות מרחיקות הלכת אשר צפה כי ינבעו מסכנות אלה, דבר ההגיוני לאור הביוגרפיה שלו והתנגדותו העזה למשטר הנאצי.
בספרים אחרים שלו עסק צ'אפק בשאלה "מהו ידע?" תוך הצגת המורכבות שיכולה לאפיין גם סיפורים שנדמים פשוטים. בעיקר בא הדבר לידי ביטוי בשלושת הרומנים שזכו לשם "הטרילוגיה הצ'כית": "הורדובל", "כוכב נופל" ו"חיים רגילים".
צ'אפק אף כתב מספר יומני מסע אותם אייר בעצמו, המתארים את נסיעותיו הרבות ברחבי אירופה.
בתחילת דרכו כתב קארל צ'אפק ביחד עם אחיו יוסף, אך בהמשך נפרדו דרכיהם. יוסף שם דגש על ציור וקארל על כתיבה, אם כי המשיך לאייר כמה מסיפוריו. סיבת הפרדותם הייתה אידאולוגית. יוסף היה קומוניסט ואילו קארל כתב רשימה תחת הכותרת: "למה אינני קומוניסט" שהטענה העיקרית בה הייתה שהקומוניזם אינו מטיב עם האדם אלא מחזק שררה ושלטון.
צ'אפק נפטר, מדלקת ריאות, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, בגיל 48, כשהוא שבור לב על הפקרת צ'כוסלובקיה לציפורני הנאצים בהסכם מינכן. עם הפלישה לצ'כיה באו הנאצים לחפשו בביתו, ואשתו הראתה להם את תעודת הפטירה. אחיו, יוסף צ'אפק, נעצר בידי הנאצים ונשלח אל מחנה הריכוז ברגן-בלזן, שם שרד לאורך כל שנות מלחמת העולם השנייה אך נרצח בסיומה ממש, באפריל 1945 - שבועות בודדים לפני כניעת גרמניה הנאצית.
לאחר השתלטות הקומוניסטים על צ'כוסלובקיה, נאסרה הדפסת יצירותיו של צ'אפק, ורק בהדרגה הותרו שוב לפרסום. אחרי מותו ראו אור כל כתביו.

מבקרים

היו שביקרו את צ'אפק על אהדתו היתרה לשלטון וידידותו החזקה עם הנשיא תומאש מסריק. כמו כן ביקרו אותו על היותו עממי מידי, צ'אפק שהיה ד"ר לפילוסופיה בוגר אוניברסיטאות פראג, ברלין ופריס כתב במכוון בצורה שתובן להמון, כי לא רצה שכתביו יהיו אליטיסטיים. למרות הביקורת צ'אפק זכה לפופולריות רבה, ספריו תורגמו לשפות רבות והוא נחשב לסופר הצ'כי הראשון שזכה להכרה בינלאומית

פרסים ואותות הוקרה

צ'אפק קיבל את אות מסדר תומאס מסריק (Order of Tomáš Garrigue Masaryk), לאחר מותו בשנת 1991.
האסטרואיד 1931 Čapek שהתגלה על ידי האסטרונום לובוש קהואוטק ב-1969, נקרא על שמו.