google/wiki40b huggingface dataset:
הכישרון של מר ריפלי

תקציר העלילה

טום ריפלי (Tom Ripley) הוא בחור צעיר המתגורר בניו יורק ועובד קשה למחיתו בעבודות מזדמנות. כאשר פונה אליו איש העסקים העשיר הרברט גרינליף (Herbert Greenleaf) ומציע לו לנסוע לאיטליה ולשכנע את בנו השחצן דיקי (Dickie) לשוב לארצות הברית במטרה שיעבוד בעסק המשפחתי, טום מסכים. לאחר הגיעו לאיטליה פוגש ריפלי את דיקי גרינליף ואת חברתו מארג' שרווד (Marge Sherwood) והופך לחבר של הזוג. מארג' חושדת בטום שהוא אינו מי שהוא אמר שהוא, ואילו לאחר זמן קצר לדיקי נמאס מטום ומהתלות של טום בו. ריפלי מעריץ את אורח החיים העשיר והבזבזני של דיקי ורוצה להיות כמותו. דיקי מסכים לנסוע עם טום לחופשה קצרה בסן רמו שם הם שוכרים סירה וריפלי רוצח את דיקי וזורק את גופתו אל הים, ואז מטביע את הסירה.
טום לוקח את זהותו של דיקי, שולח מכתבים בשמו של דיקי למארג' ונפרד ממנה. פרדי מיילס (Freddie Miles), אחד מחבריו של דיקי מגיע לביתו של דיקי, פוגש את טום וחושד במעשיו בדירה, ולכן טום רוצח את פרדי, ונמלט מהמשטרה האיטלקית לוונציה.
בוונציה פוגשים אותו מארג', הרברט גרינליף ובלש פרטי שנשכר על ידי גרינליף. טום שוקל לרצוח את מארג' אולם לבסוף חוזר בו לאחר שהוא מבין שכולם מאמינים בהסבר שרקח להעלמותו של דיקי (הסבר לפיו דיקי התאבד בטביעה, לאחר שכתב צוואה בה הוא מוריש לטום את רכושו).
טום מפליג ליוון שם הוא מגלה שמשפחת גרינליף מאמינה שהצוואה שזייף אמיתית וכי הוא יורשו של דיקי, אולם על אף היותו אדם עשיר הוא מפחד כי כל רגע תגיע המשטרה על מנת לאוסרו.
הרומן זכה בפרס אדגר אלן פו.
יחסי ארצות הברית–בלארוס

היסטוריה

ארצות הברית עודדה את בלארוס להסיק לדבוק בהסכמים שנחתמו עם קרן המטבע הבינלאומית (IMF) כדי לייצב את המטבע הבלארוסי, כמו גם לבצע הפרטה מוגברת במשק, על מנת ליצור אקלים נוח עבור עסקים והשקעות. ביוני 1992 נחתם הסכם להשקעות פרטיות בבלארוס, אך הוא הושעה מאז 1995, מכיוון שבלארוס לא עמדה בהתחייבויותיה על פי ההסכם. בלארוס זכאית לביטוח מימון לטווח קצר של יבוא ויצוא עבור השקעות בארצות הברית, אולם בגלל המתיחות בין המדינות הוא לא הגיע לידי מימוש.
בתחילת ספטמבר 2001 ארצות הברית גינתה את בלארוס על אי הסדרים בבחירות האחרונות, שהובילו לבחירתו מחדש של אלכסנדר לוקשנקו. עם זאת, ביקורת זו הייתה קצרה, שכן ארצות הברית ספגה מתקפת טרור יומיים מאוחר יותר.
במהלך מבצע חופש לעיראק, מספר סוכנויות מודיעין אמריקניות האשימו את בלארוס בנתינת מקלט בטוח עבור המנהיג המודח, סדאם חוסיין, ובניו עודאי ווקוסאי, אולם לבסוף התברר שהם נותרו בעיראק. ואכן ביולי אותה שנה חוסלו עודאי וקוסאי בעיר מוסול, ואילו בדצמבר אותה שנה נתפס סדאם במחבואו בתיכרית.
היחסים בין בלארוס לארצות הברית נהיו מתוחים עוד יותר, לאחר שהקונגרס העביר פה אחד את חוק הדמוקרטיה של בלארוס משנת 2004, אשר הממשלה הבלארוסית מאמינה כי הוא מתערב בענייני הפנים של בלארוס.
בעקבות הבחירות לנשיאות בבלארוס בשנת 2006, ארצות הברית העבירה סנקציות נגד יחידים וחברות מבלארוס, על "הפעולות והמדיניות ... כדי לערער את התהליכים או המוסדות הדמוקרטיים של בלארוס, המתבטאת באחרונה בבחירות הבלתי-דמוקרטיות שנערכו במרץ 2006, ועל ביצוע הפרות זכויות אדם ודיכוי פוליטי, כולל מעצרים והיעלמויות, ועל השחיתות הציבורית, לרבות על ידי הסטה או שימוש לרעה בנכסים הציבוריים של בלארוס או באמצעות שימוש לרעה בסמכות ציבורית ", נכסי אותם אנשים וחברות בארצות הברית מוקפאים והעסקאות עימם אסורות.

יחסים דיפלומטיים

ארצות הברית מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק. מאידך, בלארוס מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די סי וקונסוליה כללית בניו יורק.
בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם

התפילה בבית הכנסת

התפילה בבית הכנסת היא לפי מנהג הספרדים על פי המסורת של הספרדים במערב אירופה, דהיינו מיעוט עד כדי אי הימצאות של אלמנטים קבליים מאוחרים בתפילה. לדוגמה בסידורי הספרדים שנדפסו באמסטרדם ושימשו את הקהילה לא נדפסה תפילת מודה אני שכן מדובר בתוספת מאוחרת. אף על פי כן, תפילת קבלת שבת נאמרת בבית הכנסת. התפילה נאמרת במבטא ההולנדי, בו הגייה של האות גימ"ל שאינה דגושה, נשמעת ככ"ף רפויה ואילו הגיית האות עי"ן היא כעין נו"ן גרונית.

ברכת כהנים

בספר אהל יעקב, נידון בשאלה הזו: המנהג הקדום בקהילה הייתה שהכהנים נושאים כפים רק בימים טובים, ושוכנעו על ידי שבתי צבי לברך בכל שבת.  עכשיו ששבתי צבי יצא לתרבות רעה, האם להמשיך לברך בכל שבת, או לחזור למנהג המקורי ולברך רק בחגים?  תשובת הרב יעקב ששפורטש היא שיש להם לחזור למנהג הישן ולברך רק בחגים, אבל משום מה, המשיכו לברך ברכת כהנים בכל שבת, וכן נוהגים שם עד היום.

פעילות בית הכנסת כיום

לאחר השואה התמעטה קהילת המתפללים של בית הכנסת הפורטוגזי. בשנות ה-70 וה-80 עקב מעבר של רוב יהודי העיר לפרברים, לא נותרו כמעט מתפללים קבועים ובית הכנסת הפך לפעיל בשבתות בלבד. במקביל הוקם 'סניף' של בית הכנסת בפרבר אמסטלפיין. אף על פי שבית הכנסת משתייך לעדה הפורטוגזית ההולנדית, מרבית המתפללים בו בפועל הם ישראלים שירדו מהארץ, משתייכים לעדות המזרח וכן תיירים יהודים. כמו כן פועל במקום מרכז מבקרים ומוזיאון על תולדות בית הכנסת.
אראטה

אראטה (בלטינית errata, צורת הרבים של אראטום - erratum - שגיאה) הוא דף תיקוני טעויות המצורף לעיתים לספר, כדי להסב את תשומת לב הקורא לטעויות שנפלו בו והתגלו רק לאחר הדפסתו. על-אף כל תהליכי הביקורת שעובר ספר עד להוצאתו לאור, קשה להגיע למצב של אפס ליקויים. הודעה על תיקון טעות נהוגה גם (למעשה בעיקר) בכתבי עת, והיא מתפרסמת בגיליון מאוחר יותר מזה שבו קרתה הטעות.

מהדורה חדשה

תיקון יסודי יותר של הטעויות מתאפשר בעת הוצאת מהדורה חדשה לספר, אך לעיתים חולפות שנים אחדות עד למועד זה. דוגמה לכך היא הספר "כל מקום ואתר", שבהוצאת משרד הביטחון - ההוצאה לאור והוצאת כרטא, שלהלן מוצג קטע קטן מתוכו, בשתי מהדורות, העוסק בשאלה מיהו "סטון" שעל שמו קרויה קריית טלז-סטון:
TV3 (שוודיה)

היסטוריה

לאחר הבחירות הכלליות בשוודיה והקמתה של קואליציה מהצד הימני נצפה כי המונופול של הטלוויזיה הציבורית, SVT, על שידורים קרקעיים יישבר באמצעות הכנסת ערוץ TV3 למערך. אם זאת, הממשלה העדיפה הקמת ערוץ חדש, TV4, ו-TV3 לא נוסף לשידורים עד שהמערך הועבר לשידור דיגיטלי בשנים 2004-2007. הסיבה להחלטה לפיה הערוץ לא ישדר בטלוויזיה הקרקעית לא הוסברה מעולם על ידי המדינה, אם כי ההשערות באותה העת היו כי הערוץ תכנן לשדר מגטבורג במקום עיר הבירה סטוקהולם. ל-MTG ניתנו מספר פעמים רישיונות לשידור שידור קרקעיים אנלוגיים, אך הם נדחו לאחר הבחירות ב-1994, כאשר שבו הסוציאל-דמוקרטים לשלטון. עקב הדחיות הידרדרו נתוני הצפייה של הערוץ, הוא החל להפיק סדרות באיכויות ירודות והחל לשדר תוכניות יותר קצרות.
הערוץ היה אחד מהערוצים הראשונים ששודרו באמצעות הלווין אסטרה A1. במספר ערים בשוודיה הוא היה זמין באמצעות הכבלים. כיום הערוץ זמין דרך הלוויין (DVB-S2) באמצעות MTG. ב-Canal Digital, השידור הארצי (DVB-T2) והכבלים (אנלוגי, DVB-C). על אף היותו ערוץ עם הפסקות פרסומות בכל תוכנית, הערוץ נטול חדשות ושידורים חיים ואינו מפיק תוכן בעצמו. הערוץ זמין בתשלום נמוך מאוד, והוא לרוב כולל עמו עוד 15 ערוצי טלוויזיה שונים.
במקור שודרו בערוץ תוכניות תעודה וחדשות (במקור 20 דקות, לאחר מכן במשך 3 דקות בלבד), מציאות, משחקים, תוכניות בוקר לילדים ותוכן ממומן. בשנת 2016 הוא הפך לערוץ טלוויזיה העוסק בבידור בלבד, לאחר שהחליט להסיר את כל תוכניות האקטואליה השונות שלו. אחרי התפתחות התחרות, סרטים קנויים, סדרות (ובייחוד סדרות אמריקאיות) הן כל מה שמציע הערוץ בשידוריו. חלק מהתוכניות שרכש הערוץ הן משפחת סימפסון, NCIS, האומנת, עשבים שוטים, מכושפות והשם שלי הוא ארל. נכון ל-2014 עמדו נתוני הצפייה (רייטינג) הממוצעים של הערוץ על 7.2%.
לאחר שימוש ב-3 סמלילים המוקפים בעיגול מאז תחילת שידורי הערוץ, ב-7 בספטמבר 2009 שינה הערוץ לסמליל המורכב מהספרה 3 וממקף תחתיה. הגרסה המחודשת כוללת כמה התאמות במטרה ולמקד את קהל הצופים של הערוץ. כמו כן, מטרת השינויים הייתה להפוך את ערוצי MTG הכוללים גם את TV6 ו-TV8 לפופולריים יותר בקרב קבוצת הגיל 15-49.
יובל פרי

יובל (דוד) פרי (נולד ב־1966) הוא זמר מזרחי.
בנוסף לביצוע הקולי, פרי כותב את מילות שיריו (בעוד הלחנים הם לרוב טורקיים מסורתיים). תוכניהם של שיריו נעים בין נושאים טראגיים אשר מולבשים על גבי נעימות עצובות, לבין תכנים יומיומיים ושמחים המולחנים על גבי נעימות "חפלה". תכניו של פרי ידועים בבוטות שלהם, בעיקר ביחסו המיני לנשים, זאת בניגוד לרוב זמרי הז'אנר המזרחי אשר תוכניהם בעלי אופי רומנטי ומסורתי. גורם נוסף אשר תרם לפרסום של פרי בתחילת דרכו, היה הופעותיו הססגוניות, בהן הוא הופיע עוטה גלימה ולראשו כתר, וכינה את עצמו "יובל פרי המלך". לימים, לאחר שחזר בתשובה, חזר בו פרי מהלבוש היהיר והעדיף תדמית צנועה יותר. את שירו הראשון, "אשה, למה את בוכה", הקליט פרי
עם חברו הטוב, זמר הנשמה תמיר חדד. שיר זה היה לאבן דרך בחייו המוזיקליים של פרי ושל חדד. לאחר הרשעתו של חדד, פרי שב לכתיבה עצמאית וכתב את השיר ״דואט הפרידה״.
יובל פרי מתגורר כיום בלוד
אברהם סיוון

שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל התנדב סיוון לצנחנים והתקבל לסיירת צנחנים. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ולחם במלחמת יום הכיפורים. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר ושימש כמדריך ירי וכמפקד ענף צלפים בבית הספר לחי"ר בבה"ד 3, ולחם במבצע ליטני ובמלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש כמפקד בית הספר ללוחמה בטרור, כקצין מבצעים מיוחדים באוגדת איו"ש וכמפקדה השני של יחידת דובדבן. כמפקד היחידה הוביל סיוון מבצעים כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה הראשונה, ובהם חיסול חולית "הפנתר השחור" בעיר שכם. בתפקידו האחרון שימש כנספח צה"ל בקמרון. לאחר מכן עסק בייעוץ ביטחוני לממשלת קמרון. בשנת 2010 נהרג בהתרסקות מסוק בקמרון.
נהרתן האינדוס

מאפיינים

צבעו של דולפין זה הוא חום עכור והוא בעל לסתות ארוכות, עבות בתחילתן, ומלאות בשיניים חדות העוזרות לו לתפוס דגים. דולפינים אלה ככל הנראה עיוורים וחשים את דרכם באמצעות איכון הד. סנפיר הגב קטן אך סנפירי החזה והזנב גדולים. עם זאת, הם איטיים מאוד. הם יכולים לשחות על צידם ומדי פעם קופצים מהמים.
אורכם הממוצע 2.2 מטר בזכרים ו2.4-2.6 מטר בנקבות. הקטנים בדרך כלל באורך 200 ס"מ בלידה והם מתבגרים במהירות ועוזבים את האם תוך כמה חודשים לאפיקים אחרים בנהר.
הם מחפשים בקרקעית הנהר או על פני המים, סרטנים ודגים כמו קרפיון, שפמנון, גובי וכו'. 
נהרתן האינדוס ייחודי בכך שהוא חייב לשחות ללא הפסקה על מנת להימנע מפציעות, ובעקבות כך, ישן גם במחזורים קצרים מאוד, הנמשכים בין 4 ל-60 שניות. 
דולפינים אלה חיים רק באפיקי נהר האינדוס שבהודו ופקיסטן הצפוניים. בעבר הם חיו בהרבה שטחים דרומיים יותר אבל כיום נכחדו מ-80% מאזורי תפוצתם.
כיום הם בסכנת הכחדה בטבע כתוצאה מציד ומזיהום הנהרות המקומיים. הדולפין נחשב למין מוגן.
גדעון אבידור

ביוגרפיה

הוריו של אבידור עלו מגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933. הוא נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר ולאחר הפילוג בקיבוץ המאוחד עבר לקיבוץ נצר סרני. 
ב-1957 התגייס לצה"ל, שירת כלוחם בחיל השריון, עבר קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגת טנקים. ב-1961 השתחרר וחזר לעבוד בקיבוצו. ב-1963 התגייס מחדש לשירות קבע, שימש קצין מבצעים בחטיבה 7 עד 1965 ומפקד פלוגה. במלחמת ששת הימים שימש קצין אג"ם בחטיבה 520 תחת אוגדה 31 ולחם עמה בגזרת סיני. ב-1968 מונה לסגן מפקד גדוד 9 וב-1969 למדריך ראשי בבית הספר לשריון. ב-1971 מונה למפקד גדוד 46 בחטיבה 401, ב-1972 מונה לסגן מפקד החטיבה. באוגוסט 1973 מונה לקצין אג"ם באוגדה 252, הוא מילא תפקיד זה במהלך מלחמת יום הכיפורים. לאחר המלחמה שירת כמפקד חטיבה 421 ובשנים 1976 עד 1977 פיקד על בית הספר לשריון. במלחמת לבנון הראשונה שירת כסגן מפקד גייסות השריון וממלא מקום קצין שריון ראשי. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש נספח צה"ל ונציג משרד הביטחון בסינגפור, הפיליפינים ואוסטרליה. 
ב-2007 היה ממייסדי המכון לחקר לוחמת היבשה, גוף ללא כוונות רווח ששם לו למטרה לרכז ולפתח רעיונות בתחום תורות הלחימה וכיהן כמנכ"ל המכון ולאחר מכן כמנהל מכון חץ לחשיבה צבאית מתקדמת. לאחר מלחמת לבנון השנייה שימש עוזר לוועדת וינוגרד. 
אבידור בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בגאוגרפיה אורבנית מאוניברסיטת חיפה.
מכתבי לכיש

חרס 2

אל אדנִי יאוּש. ישמע 

יהוה את אדני שמֻעֹת שלֹ

ם. עתָ כּיֹם עתָ כּיֹם. מי עבד

ך כּלב כּי זכר אדני את

עבדֹ[ה]. י[בַ]כֵּר. יהוה את.

[אדני]י דבָר. אשר לא. ידעתֹה.

חרס 9

יַשמַע יהוה את אֲדֹ

נִי שמֻעֹת שָלֹם ו[טב] 

ועת תן לחם 10 ו

יין 2. השב 

לעבדךָ דָ

בָר בּ

יַד שלמיהו אֲ

שֶר נָעֲשֶה מ

חר

חרס 11

כלב - 

אלנ - 

-מכ יהו - אל

סמכיהו

חרס 12

-- כלב אדני ה

--[ס]פר

- [ח]י יהוה - אי

ק[ר]אתי [א]תה עבד

-

אדני - 

- ה עבדך

חרס 13

] קם לעשת מלאכה [

] וסמכיהו יחפרהו [

] --- את אשפת [

חרס 17

עבד

אדני

רניה

חרס 18

עד העֶרֶב [בשוּב טֹב]שלֵם יִשלַח עבדךָ הספֶר אשר

שלח אדֹנִי [לע]זריהו

חרס 20

בתשעית ביו[ם]

חכלי[הו] --ז

חרס 22

ל[

ל[

לאל[

לדל[יהו

לסמכ[יהו

לאש[יהו 

לעשיהו בן [

לאלישע בן [

ל[

לבית אכזי[ב]
גאוגרפיה של קטר

אוצרות טבע

אוצרות הטבע בקטר כוללים, מתכות, שמנים, ובעיקר נפט וגז טבעי.
מרדכי אליאב

ביוגרפיה

אליאב נולד ב-1920 בפולין, וב-1934 עלה לארץ ישראל מגרמניה.
היה מראשוני החוקרים במכון לחקר הציונות וישראל באוניברסיטת תל אביב, וב-1968 הועלה לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1963 הצטרף לסגל אוניברסיטת בר-אילן, תחילה בבית הספר לחינוך, ואחר-כך במחלקה לתולדות ישראל, שגם עמד בראשה. בשנת 1968 נתמנה לפרופסור חבר. פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס. היה חבר מועצת המנהלים של הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי.
נבחר כאחד משנים-עשר יקירי העיר ירושלים לשנת תשע"ו.
אליאב הוא אחיו של פנחס אליאב, שהיה דיפלומט ישראלי וחיבר ספרים על יחסי ישראל ומדינות העולם.
ספרו, הישוב היהודי בארץ-ישראל בראי המדיניות הגרמנית: מבחר תעודות מארכיון הקונסוליה הגרמנית בירושלים, 1842–1914, פורסם בשני כרכים על ידי אוניברסיטת תל אביב, בתשל"ג.
טרופית

"טְרוֹפִּית" הוא שמו המסחרי של משקה בטעם פירות שיוצר על ידי חברת יפאורה-תבורי משנת 1979 עד לשנת 2002.
המיץ, שיוצר בטעמי ענבים (הנפוץ ביותר), תפוז, אשכוליות ותפוח, נמכר בשקית אלומיניום דמוית משולש שווה-שוקיים. לשקית צורפה קשית פלסטיק המחודדת בצדה האחד לצורך ניקובה של השקית. 
הטרופית, שנמכרה תחת הסלוגן "טרופית משקה שובב – כל שקית שווה זהב", הייתה משקה פופולרי בשנות ה-80. עם תחילת ייצורם של משקאות דומים, וחדירתם לשוק של מוצרים חדשים שנתפסו איכותיים יותר, ירדה קרנה, ובשנת 2002 הופסק ייצורה לחלוטין. עד היום מיוצרים משקאות דומים על ידי חברות אחרות, אשר מכונים גם הם טרופית. חלק מהטרופיות מיוצרות ללא צורך בקשית אלא עם פקק בראש הטרופית המאפשר פתיחה וצריכה מיידית.                                                                        
הטרופית הפכה לשם גנרי למשקה ענבים באריזת האלומיניום בצורת המנסרה המשולשת.
רתמה (טיפוס)

רתמה (באנגלית: harness, בצרפתית: baudrier) היא מערך של רצועות התפורות יחד כך שאדם יכול להיתלות בהן על חבל. קיימות רתמות לטיפוס, רתמות לעבודה, רתמות חזה ורתמות גוף מלא. ניתן לבנות רתמה מאולתרת מרצועה או חבל בעזרת קשרים.
מרבית הרתמות מיוצרות מניילון ומיעוטן מדיינימה. בעת רכישת רתמה רצוי לבדוק שהיא נוחה, גם לאורך זמן וגם כאשר תלוי עליה ציוד רב.

רתמות לטיפוס וגלישה

קיימות רתמות במידה קבועה ורתמות מתכווננות. ככל שהרתמה מתכווננת יותר, כך היא כבדה יותר (כי יש בה רצועות ארוכות יותר ואבזמים).

רתמה לטיפוס אלפיני ולמסלולים ארוכים

רתמות אלה ניתן ללבוש מעל בגדים, בלי להכניס את הרגליים (על מנת שיהיה ניתן ללבוש ולפשוט אותן עם קרמפונים - מערכת קוצים המורכבת על הנעל להגברת היציבות על קרח ושלג) ללולאות הרתמה. תכונה נוספת היא שניתן לפתוח את לולאות הרגליים ולהוריד את המכנסיים, בלי להתנתק מן החבל, דבר היכול להיות שימושי במסלולים ארוכים ובסביבה אלפינית.

רתמה לטיפוס ספורטיבי

רתמות לטיפוס ספורטיבי הן לרוב קלות במשקל ופשוטות במבנה. רתמה כזו לרוב אינה מתכווננת שכן היא מיועדת לשימוש על ידי אדם אחד, ולכן מתאימה לו. לרתמות ספורטיביות יש רצועות צרות, מעט ריפוד ואבזמים קטנים, כדי לחסוך משקל. בשנים האחרונות משתמשים יותר ויותר בחומרים קלים. דיינימה הופך פופולרי כי הוא חומר קל וחזק, למרות שדיינימה אינו עמיד בשחיקה ורתמות המיוצרות מחומר זה מתבלות במהירות רבה יותר.

רתמות גוף מלא

רתמת גוף מלא היא רתמה שנקודת התליה שלה גבוהה יותר. השימוש ברתמת גוף מומלץ במקרים בהם מרכז הכובד גבוה: אנשים גדולים וכבדים וילדים קטנים. קיימות גם רתמות חזה שניתן לשלבן עם רתמה רגילה ליצירת רתמת גוף.

רתמה לילדים

רתמה לילדים היא רתמת גוף מלא עם נקודת תליה גבוהה יותר. אצל ילדים הראש גדול ביחס לגוף ולכן מרכז הכובד גבוה יותר. אצל ילדים קיימת סכנת התהפכות גבוהה יותר ולכן החשיבות של נקודת החיבור המוגבהת.

רתמות עבודה

רתמות עבודה הם רתמות המשמשות לעבודה בגבהים: ניקוי חלונות ושיפוצים בגורדי שחקים, לדוגמה. כיוון שסוג עבודה זה משלב שהייה של זמן ארוך ברתמה, חישבות הנוחות בה גדולה ולכן רתמות עבודה הן רתמות גוף מלא. רתמות אלא לרוב מאסיביות ומרופדות יותר.
אנדרה לה נוטר

קורות חיים

לה נוטר נולד למשפחת גננים. אביו ז'אן לה נוטר, היה הגנן המלכותי. ז'אן ואביו (סבו של לה נוטר) היו ממתכנני גני ארמון הטווילרי, וקלוד מולה, בעלה של סנדקיתו, היה אחד הגננים הידועים ביותר באותה תקופה.
לה נוטר למד מתמטיקה, ציור ואדריכלות, והתמחה אצל סימון וואה (Simon Vouet), הצייר המלכותי של המלך לואי השלושה-עשר. לה נוטר למד אדריכלות אצל פרנסואה מאנסאר, חברו של שארל לה ברן. 
בשנת 1640 נשא לה נוטר לאישה את פרנסואז לאנגלואה (Françoise Langlois).
בשנת 1643 מונה לה נוטר למתכנן הגנים של אן מאוסטריה, ובין השנים 1645–1646 עיצב את גני טירת פונטנבלו. בין השנים 1656–1661 תכנן לה נוטר את גני טירת וו-לה-ויקומט עבור ניקולה פוקה, יחד עם שארל לה ברן ולואי לה וו. עיצוב זה הפך את לה נוטר לאדריכל נוף מבוקש וידוע.
ב-10 בספטמבר 1661 (שלושה שבועות לאחר שהמלך לואי ה-14 ביקר בגנים) נאסר ניקולה פוקה, ושלושת אומניו נלקחו לעבוד על ארמון ורסאי עבור המלך. לה נוטר נשכר על מנת לתכנן את גני הארמון. בנוסף, לה נוטר תכנן את העיר ורסאי.
בשנת 1662 תכנן לה נוטר את פארק גריניץ' עבור צ'ארלס השני, מלך אנגליה.
בין השנים 1662–1684 תכנן לה נוטר את גני טירת שאנטילי.
בשנת 1675 קיבל לה נוטר תואר אצולה ממלך צרפת בשל עבודתו עבורו.
בשנת 1692 תכנן לה נוטר את גני טירת מארלי, ובשנת 1694 את גני ארמון שארלוטנבורג וטירת קאסל בגרמניה. בשנת 1698 תכנן את גני טירת וינדזור עבור ויליאם השלישי, מלך אנגליה.
לה נוטר נפטר בספטמבר 1700, בהיותו בן 87, ונקבר בכנסיית סן-רוש.
תומאס וג'ווד

חייו

וג'ווד נולד ב-1771 באטרוריה, סטפורדשייר. בן למשפחה עם היסטוריה מפוארת בייצור כלי חרס, וכבר בילדותו ספג את אהבת האמנות. אביו היה הקדר ג'וזאיה וג'ווד. את מרבית חייו הקצרים בילה בקשר עם ציירים, פסלים ומשוררים, להם היה פטרון, אחרי שירש את הונו של אביו ב-1775.
כאדם צעיר, וג'ווד עסק בנושא חינוך ילדים, ובילה זמן רב בלימודים על תינוקות. מתצפיותיו הוא הגיע למסקנה כי מרבית המידע שהמוח הצעיר אוסף מגיע מהעיניים, ולפיכך קשור לאור ולתמונה. ניסיונותיו ליצור תמונה "קבועה" על ידי אור נבעו ככל הנראה מרצון לנסות לשפר את שיטות ההוראה, אך הובילו בסופו של דבר להמצאת הצילום עצמו. 
וג'ווד לא התחתן ולא היו לו ילדים. הביוגרף שלו העיר כי "לא נמצאו מכתבים או עדויות מהמשפחה לכך שהוא היה בקשר רומנטי כלשהו עם אישה."
מאיר אגסי

ביוגרפיה

מאיר אגסי נולד בשנת 1947 בקיבוץ רמת הכובש. בין השנים 1963–1965 למד אמנות ב"מכון אבני". במהלך שרותו הצבאי אגסי היה חבר בלהקת פיקוד מרכז והשתתף בתוכנית ה-16 שלה, "איפה המרכז", שעלתה ב־1968. בין חברי אותו מחזור היו קובי רכט ודודו זכאי. התוכנית פורקה בהוראתו של רחבעם זאבי, לאחר שחברי הלהקה סירבו להופיע בתנאי שדה. בשנת 1970 הציג את "רישומים", בגלריה "בר-כוכבא" בתל אביב. בשנת 1980 זכה במלגת לימודים באנגליה. בשנת 1982 השתקע בבריסטול, אנגליה.
ספרו הראשון "הגבעות השחורות של דקוטה", זכרונות נוגים ומרים של יליד קיבוץ, נדפס בשנת 1987. הספר עורר בשעתו הדים רבים, הן לחיוב והן לשלילה. ספר שיריו "עננים מפסלים צורות", נדפס בשנת 1969. מאיר אגסי היה סגן עורך הירחון מוניטין, שם עבד לצד אדם ברוך ורינו צרור. כתב גם פזמונים אחדים, מאמרי ביקורת רבים על אמנות במגזין "סטודיו". רבים ממאמרים אלו כונסו בשנת 2008 בספר "הכד מטנסי". בשנת 1988 אף כתב גיליון שלם של כתב העת בשם "מלון אוטופיה-דיסטופיה" בנושא אמנים "אאוטסיידרים". בנוסף כתב ספר על האמן יחיאל שמי "ניירות יחיאל שמי" (1998).
בפברואר 1998 נהרג אגסי בתאונת דרכים בכביש בין בריסטול לאוקספורד. עמו נהרגו אשתו, טסה, ובנם דניאל.
לאחר מותו הטראגי נתגלו בעיזבונו ציורים ורישומים רבים מאוד וכן יומנים רבים. כל אלה הוצגו בתערוכה מקיפה בשנת 2002. התערוכה הוצגה בכמה מקומות בארץ, ונתרמה למשכן לאמנות על שם חיים אתר שבעין חרוד. תערוכה גדולה לזכרו אצר יניב שפירא במשכן לאמנות שם, וחלקים ממנה, כולל פינת העבודה של אגסי, מוצגים דרך קבע בספריית המשכן.

האמניות רותי ונלי אגסי

גרושתו של מאיר, רותי אגסי, היא אמנית צילום ידועה בארץ שהציגה מעבודותיה בתערוכות רבות.
בתו מרותי, נלי אגסי, היא אמנית וידאו ומיצבים ידועה בארץ ובעיקר בחו"ל, ומציגה מעבודותיה במוזיאונים וגלריות חשובים. מאמרים רבים וביקורות אמנותיות בעיתונות הנדפסת ובעיתונות הדיגיטלית עוסקים הן בעבודותיה החדשניות של נלי אגסי והן בעבודות הצילום של רותי אגסי.
צדקיה בן מעשיה

צִדְקִיָּה בֶן מַעֲשֵׂיָה (גם צִדְקִיָּהוּ בֶן מַעֲשֵׂיָה) היה על פי התנ"ך נביא שקר שפעל במאה ה-6 לפנה"ס, בימי מלכותו של צדקיהו מלך יהודה. בתלמוד מסופר שהוצא להורג בפקודת נבוכדנצר מלך בבל.
בספר ירמיהו הנביא ירמיהו מקלל את צדקיה ואת עמיתו, נביא השקר אחאב בן קוליה, שיהיו לקללה לכל גלות יהודה הנמצאת בבבל:
"כֹּה אָמַר ה' צְבָאוֹת אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל אֶל אַחְאָב בֶּן קוֹלָיָה וְאֶל צִדְקִיָּהוּ בֶן מַעֲשֵׂיָה הַנִּבְּאִים לָכֶם בִּשְׁמִי שָׁקֶר הִנְנִי נֹתֵן אֹתָם בְּיַד נְבוּכַדְרֶאצַּר מֶלֶךְ בָּבֶל וְהִכָּם לְעֵינֵיכֶם. וְלֻקַּח מֵהֶם קְלָלָה לְכֹל גָּלוּת יְהוּדָה אֲשֶׁר בְּבָבֶל לֵאמֹר יְשִׂמְךָ ה' כְּצִדְקִיָּהוּ וּכְאֶחָב אֲשֶׁר קָלָם מֶלֶךְ בָּבֶל בָּאֵשׁ"
— ספר ירמיהו, פרק כ"ט, פסוקים כ"א-כ"ב
בפרק חלק מופיעה אגדה על פיה צדקיה ואחאב בן קוליה ניסו לשכנע את בתו של נבוכדנצאר לשכב איתם, באומרם לה שקבלו נבואה כזאת בשם ה'. בעקבות זאת, משליך אותם נבוכדנצאר לכבשן אש יחד עם יהושע בן יהוצדק. 
אוריגנס השווה אגדה זאת עם סיפור שושנה בת חלקיהו המופיע בתוספות לספר דניאל. גם בספר יוחסין כתוב שאולי אחאב וצדקיה היו המעלילים.
איתן קינן

ביוגרפיה

קינן החל את שירותו הצבאי כנהג טנק בגדוד 53. עבר קורס מפקדי טנקים, שימש מדריך בקורס, סיים קורס קצינים, שימש מפקד פלוגה בקורס מפקדי טנקים ומפקד פלוגה מבצעית בחטיבה 7. ב-1973 מונה לסגן מפקד גדוד 77. הוא לחם עם כוחות הגדוד בחזית רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, על פועלו עוטר בעיטור המופת. לקראת סוף הלחימה נפצע בידו מפליטת כדור. לאחר שחרורו מבית החולים בתום המלחמה מונה למפקד גדוד 77 במקומו של אביגדור קהלני. במרץ 1981 מונה למפקד חטיבה 7 ופיקד עליה במהלך מלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שירותו שימש סגן מפקד עוצבת סיני ומפקד אוגדה משוריינת בפיקוד הצפון. ב-1989 השתחרר משירות הקבע.
לאחר שחרורו עבד בחטיבת הרק"ם ובחטיבת האלקטרואופטיקה בחברת אלביט, שימש סמנכ"ל חברת אל-אופ ומנכ"ל חברת יעיל-נוע 1995. 
קינן בעל תואר ראשון בכלכלה ובפסיכולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר הנדסאי בניין.
מכון הקשרים

מכון הקשרים לחקר הספרות והתרבות היהודית והישראלית פועל במסגרת המחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. המכון הוקם בשנת 2001, במגמה לאצור ארכיוני סופרים, לקדם את המחקר הספרותי, ולהקים מסגרות לקידום הקשרים בין תרבות, חברה וקהילה בחברה היהודית והישראלית. הוגה ויוזם המכון הוא פרופסור יגאל שוורץ, שגם עומד בראש המכון מאז הקמתו. מטרה נוספת של מכון הקשרים היא לטפח דור חדש חוקרי ספרות צעירים, שעבודתם תשלב מצוינות אקדמית לצד רגישות תרבותית ומחויבות חברתית.
המיזמים המתבצעים במכון עצמו וביזמתו הם מיזמים רב-תחומיים, רב-שנתיים ורבי משתתפים. בין המיזמים נמנה לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים. זהו הלקסיקון הנרחב והכולל ביותר של הספרות העברית החדשה ושל כותביה, המשוררים והפרוזאיקונים הישראלים. 
ארכיוני הסופרים האצורים במכון הקשרים הם של דוד אבידן, אהרון אפלפלד, עמוס עוז, נסים אלוני, רות אלמוג, שולמית הראבן, דוד שיץ, נחמיה רפופורט, ונוספים. מכון הקשרים מוציא לאור כתב-עת ספרותי בשם "מכאן", בשיתוף עם הוצאת כנרת זמורה ביתן. בכתב העת, שעד 2018 יצאו לאור 18 גליונות שלו, נדפסים מאמרי מחקר, ביוגרפיות קצרות וראיונות עם יוצרי ספרות ישראלים בולטים. ליד המערכת האקדמית של כתב העת פועלת מערכת צעירה של סטודנטים הרוכשים כישורים לעריכת כתבי עת ספרותיים אקדמיים בעתיד. המכון מוציא לאור סדרת ספרים בשם "מסה קריטית", שבה נדפסים ספרי מחקר בתחום התרבות והספרות הישראלית.
מיזמים המתקיימים במכון הקשרים הם לקסיקון לספרות הילדים העברית החדשה; מחקר על המו"לות העברית החדשה, 1890 עד 2000; ומיזם אזורי על "סיפורו של הדרום". החל משנת 2012 החלה להתקיים במכון סדרה של אירועי שירה, "שיר בהקשר", הפתוחים לקהל בעריכת והנחיית המשורר והעורך ערן צלגוב ומנהל הארכיונים אילן בר-דוד. עם המשוררים שהתארחו בסדרה נמנים חיים גורי, בנימין שבילי, תום הדני, דניאל באומגרטן, בעז יניב, ענת זכריה, מיטל ניסים, כרמית רוזן, רוני סומק, ליאת קפלן ורון דהן. בין כותלי המכון נערכים גם אירועים ספרותיים מסוגים שונים, הרצאות, השקות ספרים כנסים וימי עיון.
המכון נהנה מתמיכה של קרן קיסריה ע"ש בנימין אדמונד דה-רוטשילד.
זיו יחזקאל

ביוגרפיה

נולד בקריית אונו לתמי ועזרא. בילדותו הוריו חזרו בתשובה. מגיל 13 נשלח לפייט בבית הכנסת והיה קורא את התורה בהגייה העיראקית המסורתית. הפיוטים בנוסח עיראק הם שלמעשה הובילו אותו להתחקות אחר המקורות של המוזיקה הערבית. נשלח לישיבת "זיכרון דוד" בבני ברק ולאחר מכן ל"מסילות התורה" בירושלים. בשנים אלו, על פי עדותו, התאהב במוזיקה ערבית ובניגון על עוד ולימד את עצמו את השפה הערבית – קרוא וכתוב ומוזיקה. רכש קלטות של גדולי הזמרים בעולם הערבי דוגמת פיירוז ופריד אל אטרש והתאמן לחקות אותם ולשיר בערבית במבטא מושלם.
הוציא שני אלבומים של הופעותיו החיות "הופעה חיה בנצרת עם נסיך הטראב, זיו יחזקאל" (2013) ו"נסיך הטראב, זיו יחזקאל, בהופעה חיה בלונדון" (2014).
הוא מתמחה בתורת המקאמים של המוזיקה הערבית, ובנוסף לקריירה כזמר-פייטן ונגן, הוא מרצה בתחום ומנהל את בית הספר למוזיקה ערבית, "המקאם".
משמש כסולן תזמורת נצרת ומשתף פעולה גם עם התזמורת האנדלוסית בירושלים, ומופיע בפני קהל יהודי וערבי.

יחזקאל מגדיר את עצמו כ"יהודי-ערבי". סמי שלום שטרית כתב עליו: 
זיו יחזקאל הוא המשיח שלי... לא רק בזכות השירה הערבית המושלמת שלו. ולא רק בזכות זה שהוא חוצה קווים ושובר קירות. גם בזכות כל אלה, כמובן, אבל בעיקר משום שהוא עצמו התקווה היחידה שאני רואה לתחילתו של חזון במקום החבוט הזה.
— סמי שלום שטרית, אם תרצו: החזון הוא יהודי ערבי, באתר הארץ, 25 בפברואר 2016