google/wiki40b huggingface dataset:
אנדרו שון גריר

ביוגרפיה

אנדרו שון גריר נולד בנובמבר 1970, אח לתאום זהה, בוושינגטון די.סי. בן לשני הורים מדענים. הוא גדל ברוקוויל, מרילנד, שם למד בבית הספר היסודי ג'ורג'טאון, ולאחר מכן היה סטודנט באוניברסיטת בראון ושימש שם כמתמחה בתפקיד הדובר. בין מוריו בבראון היו הסופרים רוברט קובר ואדמונד וייט. גריר חי זמן מה באיטליה.  
גריר לימד באוניברסיטה החופשית של ברלין וכן בתוכנית האקדמית לכתיבה יצירתית, ה Iowa Writers' Workshop  של אוניברסיטת איווה.  
הוא היה אחד המועמדים הסופיים לקבלת פרס בפסטיבל הספרותי של פרמיו פון רזורי על יצירה מתורגמת לאיטלקית הופיע בתוכניות טלוויזיה רבות, בין היתר Today Show. 
הוא עמית מרכז קולמן ספריית העיר ניו יורק,  עמית NEA  ושופט בפרס הספר הלאומי. 
גריר הוא מחברם של שישה ספרי פרוזה (מהם שניים ראו אור בעברית), סיפורים קצרים ועוד. מתגורר בסן פרנסיסקו ובטוסקנה עם בן זוגו.

קריירה

סיפורים של גריר ראו אור בדפוס בעיתונים גדולים, בין היתר במגזין אסקווייר, פריז ריוויו, הניו יורקר ופרסומים לאומיים אחרים.  
ספרו השלישי, הוידויים של מקס טיבולי, ראה אור בשנת 2004; מאמר מאת ג'ון אפדייק בניו יורקר הגדיר את הספר "קסום, בסגנון המבושם, הגנדרני והמפוקפק של אותה ההתפכחות שהביאה לגדולות את פרוסט ונבוקוב". לאחר מכן הסופר מיץ' אלבום בחר בספר הווידויים של מקס טיבולי למועדון הספר של התוכנית "Today Show" והספר במהרה הפך לרב מכר. עלילת הספר עוסקת בסיפורו של גבר המזדקן לאחור, בהשראת שירו של בוב דילן: "My Back Pages". למרות הדמיון בנושא הכללי, אין לעלילת הספר קשר לסיפור הקצר של פרנסיס סקוט פיצג'רלד, ולסרט שפורסם בשנת 2008, הסיפור המופלא של בנג'מין באטן . 
בשנת 2008 ראו אור קובץ מסיפוריו באנתולוגיה בשם "הספר של אנשים אחרים". 
ספרו הרביעי של גריר סיפור נישואים ראה אור באנגלית בשנת 2008.  ה"ניו יורק טיימס" תיאר את הספר:" מר גריר יוצר בצורה חלקה כוריאוגרפיות של נרטיב מסובך העוסק באופן אותנטי בגעגועים וברצונות של הדמויות שלו (...)"   ה"וושינגטון פוסט" תיאר את העלילה כ"מלאת מחשבה, מורכבת וכתובה להפליא".
בשנת 2009 זכה גריר בפרס או. הנרי לסיפורים קצרים. 
ספרו החיים הבלתי אפשריים של גרטה וולס ראה אור ביוני 2013.  
הרומן שלו לס ראה אור באנגלית בשנת 2017  וקיבל את פרס פוליצר בשנת 2018. גריר: ""גם כילד לא חלמתי על פוליצר", הוא מודה. "אפילו לא ידעתי מה זה. זה היה שייך מבחינתי לאלי הספרות בלבד. אני חושב שהשופטים רצו להאיר סוג שונה של ספרות (...) החדשות הטובות על הפוליצר הגיעו אלי בדיוק כשהחלפתי חיתול לכלב במהלך שנת שבתון באיטליה. לא חלמתי על זה גם בחלומותיי הוורודים ביותר (...)"
חשיפה (מיצב)

חשיפה היא מיצג של האמן הישראלי גדעון גכטמן שהוצגה בשנת 1973 בגלריה יודפת. עבודה פרובוקטיבית זו נוצרה בעקבות ניתוח לב שעבר האמן, ולאחר שהתגלה שבנו בן השש, יותם, חולה במחלה נדירה. היצירה נחשבה חושפנית ונועזת ביותר ביחס לתקופה בה הוצגה.
היצירה התייחסה לפרוצדורות הרפואיות ולבדיקות שעבר האמן, וכללה שחזור של ההליכים שבהם התכונן לניתוח הראשון שבו עבר. יצירה זו נחשבת לאחת התערוכות המושגיות הראשונות שנערכו בישראל.

תיאור היצירה

במסגרת המיצג הוצג וידאו של גכטמן כשהוא מגלח את שיער ראשו ובהמשך את כל שיער גופו (החל מהגבות ועד שער הערווה), קופסאות עשויות פרספקס ובהם שיער האמן המגולח, תצלומים של גכטמן בעירום מלא, תצלומי רנטגן של לב האמן, וכן תצלומים של המיטה בה אושפז, של הרופאים והאחיות שטיפלו בו, ומסמכים דמוי מסמכים רפואיים, שהכין האמן, ואשר לכאורה מציגים את מצבו הרפואי (המסמכים משייכים את מצב ליבו של האמן ליחס של הורי האמן אליו, ולהזנחה שהם הזניחו אותו). עוד כולל המיצג צנצנות של תרופות, כלים המכילים שתן של האמן, וברקע נשמע צליל דופק ליבו של גכטמן (שהוקלט על ידי אשתו).
יגאל צלמונה תיאר את המיצב במילים אלה:
"זו היתה עבודה שלא כולנו תפשנו את החשיבות שלה מהרגע הראשון, אך היא היתה מדהימה בתהודה שלה והתבררה כמהפכנית בתולדות האמנות. לא מפני שגכטמן עסק באמנות מושגית, כי עבודות מושגיות כבר הכרנו, אלא בשל הניתוח של הגוף הציוני הישראלי החדש. הדיבור הזה - אני חולה, אני פגום - חוזר לגוף היהודי הישן. זה היה מהלך חשוב ומרתק, עם הקשר שלו לשואה. הידיים המורמות הפוכות למה שהכרנו וגדלנו עליו. זו הצגה של החולשה. כל העבודה מבוססת על כך שבימיו בקיבוץ הוא הסתיר את העובדה שהיה חולה, וזה גם מה שחיזק את המחלה שלו".
— יגאל צלמונה

ביקורת

משה נתן כתב בעיתון מעריב על היצירה:
המוזר הוא אחרי כל ה'חשיפה' הזאת - חשיפה שאין בה מאומה מן הכוח היוצר - אנו יודעים מעט מאוד על המחלה של גדעון גכטמן...דהיינו: מה קרה לו במעמקי נפשו? אילו מחשבות חלפו במוחו באותם ימים שלפני הניתוח ואחריו? מה פניה של אימת המוות? על שאלות אלה לא בקבוקי כדורים ולא צנצנות שתן יכולים לענות, אלא יצירה שחוללה אותה 'רוח הבוראת' של האמן".
— משה נתן, מעריב
האוצרת שרה בריטברג סמל סבורה כי מדובר ביצירת בעלת חשיבות רבה ביותר:
היום אפשר לומר שזו היתה אחת מהתערוכות הרדיקליות ביותר של הזמן הרדיקלי ההוא, וגם מהתערוכות השלמות ביותר של גדעון עצמו. בזמנו, נדמה לי, היתה בעיקר מבוכה. לא עיכלתי את מה שנראה לי אז כאקט אקסהיביציוניסטי: חשיפת המחלה והניתוח בפרהסיה, צילומי העירום הרבים של גדעון עצמו.
הפרלמנט של צ'צ'ניה

הרכב

הפרלמנט של הרפובליקה הצ'צ'נית הוא הגוף המחוקק הגבוה ביותר ברפובליקה הצ'צ'נית, המונה 41 צירים ועשרה ועדות קבועות.
כיום, 3 מפלגות מיוצגות בפרלמנט: רוסיה המאוחדת (37 מושבים), רוסיה הוגנת (2 מושבים) והמפלגה הקומוניסטית (2 מושבים).
יחסי אוסטריה–קטר

סקירה כללית

היחסים העיקריים בין אוסטריה לבין קטר הם היחסים הכלכליים, בין שתי המדינות התרחש סחר אדיר של 250 מיליון דולר בשנת 2015, הסכום כמעט והכפיל את עצמו משנת 2014. בשתי המדינות קיימת קהילה קטנים של אזרחי המדינה השנייה, הקהילה האוסטרית בקטר מתחילה לגדול לעומת הקהילה הקטרית הדועכת באוסטריה.
מספר ההולך וגדל של חברות אוסטריות מעורבות בשוק הקטרי במגוון דרכים: פעילות, השקעה ועוד, שתי חברות משמעותיות הפועלות בקטר הן חברה לניקוי מים, זו האחראית לסינון המים שמגיעים לצנרות בקטר, וחברה האחראית על כל ציוד הביטחון בנמל התעופה הבינלאומי חמד.
חיים שמרלר

ביוגרפיה

נולד לרב אליהו שמרלר, ראש ישיבת צאנז בנתניה.
הרב שמרלר הוא רב בית המדרש 'היכל צבי' רודניק של חסידי צאנז בירושלים.
כיהן כראש ישיבת אורייתא בין השנים תשס"ו - תשע"ז. החל מתחילת תשע"ז הוא מכהן כראש ישיבת חיי תורה. שתי הישיבות מיועדות לבחורים מתבגרים, בגילאי קיבוץ.
בתשע"ג הוציא לאור את ספרו 'אוצרות אורייתא' שיעורים לפי סדר פרשיות התורה, משיעוריו שמסר בישיבת אורייתא באקטואליה בהלכה. בתשע"ז הוציא לאור מהדורה מורחבת, שתי כרכים, בהוצאת עוז והדר.
לרב שמרלר סדרת שיעורים מוקלטים על כל התלמוד בבלי. רבי מרדכי הגר מוויז'ניץ מונסי נהג להקשיב לשיעוריו בשנותיו האחרונות, כשראייתו נחלשה.

פעילות ציבורית

הרב שמרלר הקים את ארגון שערי הוראה, המעודד בחורים ואברכים בלימוד הלכה ובפרט בשולחן ערוך הרב. הארגון מקיים מדי שנה בכ"ד שבט אירוע הוקרה מפואר, במסגרתו מחולקים תעודות ומלגות לנבחנים. בתשע"ח הכריז על פרויקט 'מיין מסכת' ('המסכת שלי'), במסגרת הארגון. על פי התוכנית, כל בחור לומד ונבחן על מסכת אחת שבה הוא רוכש בקיאות רבה במיוחד. התוכנית על שמו של רבי מרדכי הגר האדמו"ר מוויז'ניץ מונסי. גם הקים על שמו את רשת ישיבות יום שישי 'אהבת מרדכי', ללימוד לפני שבת.
הקים את ארגון הגפן - מאגר שדכנים מהציבור החסידי והליטאי, וכן מאגר שמות לשידוכים. הארגון עורך כנסי הדרכה לשדכנים ולבחורים מבוגרים.
נפת קאספי

גאוגרפיה

הנפה ממוקמת במישור כארתלי הפנימית, ונמתחת על פני שני צידי נהר הקורה, כשהוא גובל בחלקים הדרומיים של הרי הקווקז הגדול בצפונו וברכס תריאלתי מדרומו. הנהרות הזורמים בנפה הם: נהר הקורה, כסאני, לֶחוּרִי (זורם בנפת קאספי ונפת אחלגורי), קָאוותוּרָה ותֶדזַאמִי.

אתרים

ישנם מספר אתרים היסטוריים וארכאולוגיים בנפה. ביניהם:
סיטרואן 2CV

פרויקט TPV

אנדרה לפברה היה המהנדס הראשי בפרויקט TPV (ראשי תיבות של Très Petite Voiture - מכונית קטנה מאוד). בשנת 1939 מפתחי המכונית כבר סברו כי היא מוכנה לצאת לשוק ומספר אבות-טיפוס של הדגם נבנו. אבות-הטיפוס הללו היו בנויים בחלקם מאלומיניום או מגנזיום והכילו מנועים בעלי מנגנוני קירור הפועלים על מים. מושבי המכונית היו ערסלים שנתלו מגג המכונית על ידי חוטים.
במהלך כיבוש צרפת בידי גרמניה בזמן מלחמת העולם השנייה, מנהלי מישלן (בעלת המניות המרכזית של סיטרואן) וסיטרואן החליטו להסתיר את פרויקט TPV מהנאצים, מתוך חשש מפני בקשות צבאיות לאספקת הרכב שפותח בפרויקט. חלק מרכבי ה-TPV הוחבאו במקומות מסתור ואחרים הושמדו. בשש השנים הבאות התעמק באולנג'ר בחיפוש אחר חידושים ושיפורים. לפני שנת 1994 סברו כי רק שני אבות-טיפוס מהפרויקט שרדו, אך בשנה זו נמצאו שלושה רכבים נוספים מהפרויקט, בתוך אסם. נכון לשנת 2003, ידועים רק חמישה רכבי TPV ששרדו. במשך זמן רב, סברו כי החבאת הפרויקט מהשלטונות הייתה מוצלחת עד כדי כך שכל רכבי הפרויקט אבדו לאחר המלחמה. אך למעשה, מיקומם היה ידוע לשומריהם, ובשנות החמישים ניתנה הוראה להיפטר מהם.
דגם הסיטרואן FAF נגזר מדגם ה"סיטרואן 2CV".
העיצוב החיצוני של דגם המסחרית ניסאן S קרגו שיוצר על ידי יצרנית הרכב היפני ניסאן, בין השנים 1989-1992 היה על פי "סיטרואן 2CV".
תרקדו

רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי אלעד טרבלסי, משה בן אברהם ומאור תיתון והופק על ידי אופק יקותיאל ומשה בן אברהם. השיר הוא שיר בסגנון הים-תיכוני, המשלב בתוכו גם את סגנון המוזיקה היוונית.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה עדן בן זקן לערוץ היוטיוב שלה ב-14 באפריל 2019, את האודיו הרשמי של השיר. האודיו מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל, ואף את מילותיו של השיר.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-3.2 מיליון צפיות.
אוניברסיטת פיסק

היסטוריה

המוסד נוסד כבית ספר לעבדים משוחררים ב-1866, חצי שנה לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקנית על ידי כמרים חברי המיסיון שביקשו להקנות לעבדים המשוחררים חינוך, השכלה והכשרה מקצועית. השטח עליו הוקם המוסד אורגן על ידי הגנרל קלינטון פיסק במתחם קסרקטין נטוש. פיסק מונה כאחראי על שיקום הדרום מטעם צבא הצפון ואף תרם 30,000$ להקמת המוסד שנקרא על שמו, The Fisk Freed Colored School (בית ספר פיסק לצבעונים משוחררים). בית הספר נפתח ב-9 בינואר 1866 עם 200 תלמידים, כעבור פחות משנה האמיר מספר הנרשמים ל-900. גילאי התלמידים נעו מ-7 ועד 70. בהמשך הוכר המוסד כקולג'.
ב-1871 הוקמה מקהלת א-קפלה לשירי ספיריטואלז מתלמידי המוסד בשם "Fisk Jubilee Singers", שערכה מסעות הופעות על מנת לגייס כספים למוסד. המקהלה הפכה להצלחה. במרץ 1872 הופיעה בפני נשיא ארצות הברית יוליסס סימפסון גרנט וכשנה לאחר מכן יצאה לסיבוב הופעות באירופה. ההכנסות מקונצרטי המקהלה שימשו לבניית הבניין המרכזי הראשון בקמפוס האוניברסיטה, Jubilee Hall. ב-1974 הוכרז הבניין אתר היסטורי לאומי. מקהלת הסטודנטים של האוניברסיטה פעילה עד היום.
בין השנים 1915 ל-1925 קידם נשיא הקולג', פאייט אברי מקנזי (Fayette Avery McKenzie), את רמתו האקדמית במטרה להשיג הכרה כאוניברסיטה. הקולג' הוכר על ידי אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת שיקגו כקולג' מכין וב-1930 הוכר כאוניברסיטה. ב-1947 מונה לעמוד בראש האוניברסיטה נשיא שחור ראשון, צ'ארלס ס. ג'ונסון (Charles S. Johnson). ב-1952 הייתה פיסק האוניברסיטה הראשונה לאפרו-אמריקאים בה הוקם תא של אחוות סטודנטים פי בטא קפא.
לאוניברסיטה נתרמו יצירות מאת הציירת ג'ורג'יה אוקיף והצלמים אלפרד סטיגליץ וקרל ואן וכטן וכן אוספי מוזיקה חשובים המתעדים את הרנסאנס של הארלם, תקופת פריחה של התרבות השחורה בשנות ה-20 של המאה ה-20.

מחלקות

האוניברסיטה מחולקת לשני בתי ספר. בית הספר למדעי הרוח ומדעי החברה כולל מחלקות לשפות ואומנויות, פסיכולוגיה, אנתרופולוגיה וחינוך, היסטוריה ומדעי המדינה. בית הספר למדעי הטבע, מתמטיקה ומנהל עסקים כולל מחלקות לפיזיקה, כימיה וביולוגיה, מתמטיקה ומדעי המחשב, מנהל עסקים, חשבונאות ומסלול מיוחד לניהול עסקי בתחום המוזיקה.
מת לחיות 2

תקציר העלילה

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. הסיבה לכך: מומלץ לחלק לפסקאות.
בדומה לסרט הראשון בסדרה, עלילת הסרט מתרחשת בערב חג המולד. השוטר ג'ון מקליין (מגולם על ידי ברוס וויליס) מגיע לוושינגטון ואמור לפגוש את אשתו הולי בנמל התעופה הבינלאומי וושינגטון דאלס.
במהלך שהותו באולם ההמתנה הוא מזהה שני גברים חשודים שנכנסים לאולם המטען. כאשר הוא עוקב אחריהם הם מגיבים בירי, ובקרב היריות שמתפתח בינם לבינו אחד מהם נהרג והשני מצליח לברוח. כאשר מקליין מבקש מראש משטרת שדה התעופה לורנצו (דניס פראנץ) לסגור את שדה התעופה במטרה לגלות מי הם היו, הוא נתקל ביחס מזלזל מצידו של לורנצו, שבטוח כי מדובר בגנבי מטען. כאשר מקליין בודק בעצמו את טביעות האצבעות של הגבר שהרג הוא מגלה כי מדובר באיש צבא שהוכרז כהרוג בפעולה צבאית בהונדורס, וחשדותיו מתאמתים.
במקביל, בכנסייה שליד שדה התעופה מתבצרת קבוצת שכירי חרב המורכבת מקבוצת חיילים עריקים בראשות איש צבא לשעבר המכונה אל"ם סטיוארט (מגולם על ידי ויליאם סאדלר), אשר מעוניינת בכך לגרום לשחרורו של ברון סמים בשם גנרל רמון אספרנסה (פרנקו נרו). שכירי החרב משתלטים על מערכת בקרת התנועה האווירית ועל כל ערוצי התקשורת של שדה התעופה הם מונעים בכך מהמטוסים לנחות בשדה התעופה עד שלא ימולאו כל דרישותיהם, אבל ניסיונותיו של מק'ליין לשכנע בהיגיון את המפקד לורנצו ואת מנהל שדה התעופה טרודו (פרד תומפסון) נתקלים בסירובם לסייע לו. המהנדס הראשי של שדה התעופה לזלי ברנס מציע להשתמש בטרמינל החלופי של שדה התעופה שנמצא בשלבי הקמה כדי להקים קו תקשורת חלופי עם המטוסים. מלווים אותו אנשי צוות הימ"מ של המפקד לורנצו, אבל אלה נופלים למארב על ידי חוליה מאנשיו של קולונל סטיוארט שמחסלים את כל אנשי הצוות. כאשר הם עומדים לירות בברנס מגיח מק'ליין, שחזה מראש את צעדיהם, והורג את כל חברי החוליה ומציל את חייו של ברנס. כעונש על רצח החוליה שלו ועל ניסיון צוות שדה התעופה לא להיענות לדרישותיו מגיב קולונל סטיוארט בהרמת פני הקרקע של קצה מסלול ועל ידי כך ריסוק מכוון של מטוס נוסעים בריטי על הקרקע וברצח כל נוסעיו.
יחידת הכוחות המיוחדים שמגיעה לשדה התעופה כדי להתמודד עם קולונל סטיוארט נמצאת תחת פיקודו של רס"ן גרנט (ג'ון איימוס), אבל גם הם דוחים את שיתוף הפעולה של מק'ליין, שמגלה כי הדלק במטוס של אשתו יאזל אחרי 90 דקות בלבד. בשיתוף פעולה עם ברנס ועם שרת שדה התעופה מרווין מק'ליין מצליח להגיע למטוסו של גנרל אספרנצה, שבדיוק נוחת בשדה התעופה, לפני קולונל סטיוארט ואנשיו, אך הם מגיעים מבעוד מועד ומונעים ממק'ליין לתפוס את הגנרל ומשחררים אותו תוך כדי פיצוץ מטוסו כשמק'ליין בתוכו, אך הוא מצליח להתחמק על ידי שימוש בכיסא המפלט של הטייס.
בסיועו של ברנס מק'ליין מאתר עבור יחידת הכוחות המיוחדים את הכנסייה בה ממוקם קולונל סטיוארט. בקרב היריות שמתפתח בין שתי הקבוצות מצליחים קולונל סטיוארט ואנשיו לברוח ביחד עם הגנרל אספרנצה. כשמק'ליין רודף אחריהם לבדו הוא מגלה כי שני הצדדים השתמשו בכדורי סרק בקרב סביב הכנסייה, ומבין כי מדובר בהצגה וכי יחידתו של גרנט למעשה משתפת פעולה עם קולונל סטיוארט.
מק'ליין מצליח לעלות על כנף המטוס אותו לקחו שכירי החרב במטרה לברוח ביחד עם גנרל אספרנצה ונלחם כנגד רס"ן גרנט וקולונל סטיוארט, שמצליח להפילו מהכנף לפני המראת המטוס. מק'ליין, שהצליח תוך כדי הקרב לפתוח את פתח הדלק שממוקמת מתחת לכנף, מצית לאחר נפילתו את הדלק שנשפך על הקרקע ומפוצץ את המטוס באוויר. שובל האש שמשאיר אחריו המטוס משמש עבור המטוסים שבאוויר מסלול לנחיתת חירום וג'ון מתאחד שוב עם אשתו.
קוריו

קורְיוּ (古流, הדרכים הישנות, האסכולות הישנות), או קוֹבוּדוֹ (古武道, שיטות הלחימה העתיקות), הם מונחים יפנים המשמשים לתאר את אמנויות הלחימה העתיקות של יפן. המונח מוגדר למול הגנדאי בודו, אמנויות הלחימה המודרניות של יפן. אמנויות הנושאות שם זה הן אמנויות הלחימה שמקורן הוא לפני רסטורציית מייג'י.
ח'וסרו הראשון

היחסים עם הביזנטים

ח'וסרו, מיד בראשית ממלכתו (532), כרת ברית שלום שכונתה "שלום הנצח" עם הקיסר יוסטיניאנוס הראשון. גם יוסטיניאנוס היה מעוניין בברית זו, כדי להתפנות למלחמותיו באפריקה ובאיטליה. לאחר כמה שנים, כאשר יוסטיניאנוס גבר על הונדלים ועל עמים נוספים, ח'וסרו חש לא בטוח, ובשנת 540 פתח במלחמה עם הביזנטים וידו הייתה על העליונה. בעקבות זה הושגה בסופו של דבר הסכמה לגבי חלוקת השטחים - רוב אסיה הקטנה חזרה לפרס, ולעומת זאת הפרסים התחייבו לא לתקוף את האזורים ממערב לבוספורוס, אך תמורת שלום זה היה על הביזנטים לשלם מס שנתי גבוה לכתר הפרסי. הסאסאנים התחייבו לתת שוויון זכויות לנוצרים בארצותיהם, בתנאי שהללו לא יעסקו במיסיון בקרב מאמיני זרתוסטרה.

הרפורמות החברתיות והדתיות של ח'וסרו

ח'וסרו גם נודע כמלך ישר וחכם. הוא ביטל חלק גדול מהזכויות שהיו למעמד האצולה, הקטין את נטל המיסים על האוכלוסייה ובעיקר על האיכרים.
ח'וסרו גם הפסיק לחלוטין את שליטת דת מזדק, אותה אימץ אביו. בכך הוא פייס את היהודים בממלכתו, שבמסגרת הדת המזדקית, הדוגלת בשוויון-נכסים, נשותיהם נהיו לרכוש הכלל. בנוסף, הוא החזיר לזורואסטריות את מעמד דת המדינה והרשה לפילוסופים לפעול.
ח'וסרו גם היה הראשון להנהיג צבא סדיר, כאשר החיילים קיבלו נשק ואימונים על חשבון הממלכה, ונוסף על כך משכורת מכובדת, חידוש שלא היה כמוהו עד אז בפרס. 
אחרי מותו עלה לשלטון בנו הורמיז הרביעי (או הורמודז)
Candyman

רקע ומשמעות

לפי דברי לינדה פרי, "Candyman" הוא השיר הראשון שנוצר בתהליך עבודת האלבום Back to Basics. בעיקרון, אגילרה לא התכוונה שפרי תהיה המפיקה העיקרית של האלבום. אבל ככל ששתי הבנות הכו את הקונספט של האלבום והשיר הזה ספציפית, הן המשיכו יחד ליצור עוד שירים, עד שפרי הפיקה כמעט את כל הדיסק השני באלבום, שנכון לעכשיו, הוצאו שני סינגלים שיצרו הצמד יחד מהאלבום. אגילרה ציינה שזה אחד מהשירים האהובים עליה ביותר מהאלבום, היא מכנה את השיר "השיר הכיפי של האלבום".
פרי ואגילרה מציינות שהשיר נכתב והולחן בהשראה מהלהיט של האחיות אנדרוז, "Boogie Woogie Bugle Boy". ביקורות על השיר אומרות שהדמיון המרשים בין השירים הוא כביכול יחד עם מילים חדשות. אף על פי שאגילרה ציינה שהיא רק מחמיאה לסגנון השיר.
השיר מכיל סימפולים של המקצב הצבאי "Tarzan & Jane Swingin' on a Vine" מהאלבום Run to Cadence with the U.S. Marines, Volume 2. השיר מופיע גם במוזיקת הרקע לפרסומות מכשיר הפלאפון LG Chocolate (VX8500) cell phone.

שיחרור השיר

במקור, אגילרה לא רצתה ש-"Hurt" יהיה הסינגל השני מהאלבום, Back to Basics. קודם לפני ההחלטה, "Candyman" תוכנן להיות הסינגל השני מהאלבום ואפילו אושר על ידי אגילרה במגוון ראיונות שונים. בכל אופן, חברת התקליטים שלה, RCA, הרגישו שעם בוא תקופת החגים יהיה בטוח יותר להוציא לאור את "Hurt", שיהפוך לטענתם ללהיט, בהשוואה ל"Beautiful", שיצא לקראת סוף 2002. היה גם ויכוח ודיון ש-"Candyman" היה יותר מדי דומה לסינגל הראשון הקודם, "Ain't No Other Man", גם בנושא וגם בסגנון. בסופו של דבר, "Candyman" פורסם ב-5 בפברואר 2007 כסינגל שלישי מהאלבום. כשהוא מצליח להגיע למקום ה25 במצעד ההוט100 בבילבורד שבארצות הברית בשבוע השביעי שלו במצעד. בחלק גדול מהמדינות בעולם, הסינגל לא הושק פיזית למכירה, ורק דרך הורדות ברשת האינטרנט, כמו בריטניה ואיטליה.

הקליפ

הקליפ לשיר צולם ב-28 בינואר 2007. הוא הופק על ידי מת'יו רולסטון ואגילרה. הוא מבוסס על מלחמת העולם השנייה ב-1940, ואגילרה השכירה מטוס לספרד כדי לצלם אותו. בקליפ נראית אגילרה בשלושה צבעי שיער שונים, אדום, בלונד ושחרחר, כשהיא שרה בשלישייה, מחווה להרכב האחיות אנדרוז. בסצינות אחרות נראית אגילרה רוקדת בשימלת מיני ורודה קצרצרה ומתנופפת בדומה למרילין מונרו, תדמית שדבקה בה בעבר, כשהיא רוקדת סווינג יחד עם החיילים שמופיעים ורוקדים למשך כל הקליפ סביבה.
הקליפ שודר בבכורה בתוכנית TRL ב-22 בפברואר 2007. ומאוחר יותר שודרה התוכנית "איך עושים את הקליפ" של הקליפ. הקליפ נכנס בבכורה למצעד התוכנית במקום השישי, והצליח להגיע לצמרת במשך ארבע פעמים.
אדריאנה לימה

דוגמנות

לימה החלה לעסוק בדוגמנות בגיל 15, כשהשתתפה בתחרות דוגמנית העל העולמית של פורד וזכתה במקום הראשון. שלוש שנים לאחר מכן עברה לניו יורק והוחתמה בסוכנות "Elite Modle". לאחר מכן דיגמנה אופנה במספר חברות גדולות, כדוגמת "מייבילין", והגיעה לשיא כאשר ב 1999 החלה לדגמן עבור "ויקטוריה'ס סיקרט" בגיל 18 ומאז הייתה בחוזה עם החברה.
באפריל 2006 הופיעה לימה על שער המגזין "GQ", ובפברואר 2008 הופיעה שער העיתון "מר". בנוסף היא נבחרה להיות הפנים של מקסיקו. באותה שנה לאחר ביקור בטורקיה, לימה חתמה על חוזה עם "דוריטוס".
לימה דוברת ארבע שפות - פורטוגזית, ספרדית, אנגלית, ואיטלקית.
ובנוסף לאזרחות הברזילאית, לימה מחזיקה גם באזרחות סרביה.
היא נישאה לשחקן הכדורסל מארקו יאריץ' ב-2009 ולהם שתי בנות.
השניים התגרשו במרץ 2016.
ב-2017 היא נקראה כ "הדוגמנית הכי יקרת ערך של ויקטוריה'ס סיקרט" .
בנובמבר 2018 היא צעדה בפעם האחרונה במופע של "ויקטוריה'ס סיקרט".
דני קרפן

ביוגרפיה

קרפן התאמן בקבוצת "ברית מכבים עתיד" בהדרכתם של נחום בוך וד"ר אבוני מהונגריה.
באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים שבחיפה באוקטובר 1960, זכה קרפן במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:58.1 דקות ביחד עם אברהם מלמד מהפועל גוש זבולון, אחרי חברו לקבוצה דוד וייסמן שקבע שיא ישראלי חדש לנוער של 4:52.6 דקות ודניאל פרוכטר מהפועל גוש זבולון (4:56.5 דקות). שבוע לאחר מכן, הוא זכה במשחה המסורתי ל-3 ק"מ משבי ציון לנהריה לבוגרים בתוצאה של 45:16.0 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה השישית בספטמבר 1961 סיים קרפן פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:54.8 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 19:40.8 דקות.
באוקטובר 1961 בשל מחלוקת על השתתפותו באליפות של דייוויד קרצקי, שחיין יהודי אמריקאי, פרשו שחייני הפועל מאליפות ישראל בשחייה. באליפות עצמה זכה קרפן במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בשחייה איטית מכוונת של 5:21.4 דקות, אחרי דוד וייסמן (5:21.2 דקות) ולפני דוד קרצקי (5:23.6 דקות).

אלוף ישראל

באליפות ישראל שנערכה באוקטובר 1962 זכה קרפן במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בצוותא עם אברהם מלמד בתוצאה של 4:47.2 דקות.
מוריגן

מוריגן (באירית: Mórrígan או Morrígu, באירלנד המודרנית ידועה לעיתים גם כ-Mór-Ríoghain) היא דמות מהמיתולוגיה האירית. היא מזוהה בעיקר עם מלחמה וגורל, וכן עם נבואות על מוות במלחמה. היא מעופפת לעיתים קרובות מעל שדות קרב בדמות הבאדב - עורב שחור. היא מזוהה גם עם ריבונות על אדמה ובעלי חיים, ומשמשת כאפוטרופוסית של שטח מסוים ואנשיו. מוריגן מחולקת לשלוש ישויות אשר כל אחת משתלטת על הגוף בתקופה אחרת: מוריגן, מאכה ובייב. הן מכונות יחד "שלושת המוריגנות".

דמותה

מוריגן משמשת מעין אלת מלחמה. לעיתים קרובות היא מתוארת עם חנית בכל יד, ועם היכולת לשנות צורה לכל דבר, בדרך כלל לעורב. היא מאושרת לשלוח גברים למלחמה, אשר בה היא מתערבת בעצמה במהלכה או מרחפת מעליה. יש לה מערכת יחסים עם דגדה - האל הבכיר ביותר בפנתאון.

מוריגן וקוכוליין

למוריגן תפקיד חשוב בסיפורי "מחזור אולסטר". בסיפור "Táin Bó Regamna", מתאהבת מוריגן בגיבור האגדי קוכוליין. היא מופיעה בפניו כאשר הוא פושט על שדה בקר. הוא אינו מזהה אותה ומעליב אותה. בתגובה, היא הופכת לעורב שחור ומעופפת אל ענף עץ. כעת קוכוליין מזהה אותה ואומר שאם היה יודע מי היא לא היה פוגע בה. מוריגן מודיעה לו שהוא ייענש על מעשיו. קוכוליין אומר שהיא אינה מפחידה אותו, והיא מוסרת סדרת אזהרות ונבואות זעם על קרב מתקרב שבו הוא עומד למות. לסיום היא מציינת שהיא תהיה שם.
בסיפור "Táin Bó Cúailnge", מידב מלכת קונכט פולשת לאולסטר במטרה לגנוב את השור האגדי דון קואילנג. מוריגן הופכת לעורב ומזהירה את השור להימלט ברגע האחרון. קוכוליין מגן על אולסטר בסדרה של קרבות כנגד חייליה של מידב. בהפוגה קלה בין הקרבות, מוריגן מופיעה בפניו מחופשת לאשה צעירה ומציעה לו את עזרתה ואהבתה. הוא דוחה אותה בבוז, והיא מחליטה להעניש אותו. היא הופכת לצלופח, זאב ולאחר מכן לפרה, ובכל הפעמים מנסה להכשיל אותו ולמנוע ממנו את הניצחון. בכל שלושת הפעמים היא נכשלת, וקוכוליין מנצח ואף פוצע אותה שלושה פצעים. לאחר מכן היא מתחזה לאשה זקנה החולבת פרה, ועדיין נושאת על גופה את שלוש הפציעות. היא נותנת לקוכוליין שלוש כוסות חלב, וכנגד כל כוס הוא מברך אותה ופצע אחד שלה נרפא. לאחר מכן היא מגלה את זהותה, והוא מביע חרטה על כך שריפא אותה. 
בהמשך מגיע קרב גדול, וקוכוליין רואה את מוריגן בדמותה האמיתית לפני הקרב. כך הוא מבין שזה הקרב האחרון שלו, ולקראת סופו הוא קושר את עצמו לאבן כדי למות זקוף. אויביו אינם מאמינים שהוא אכן מת, אולם אז מוריגן הופכת שוב לעורב ונוחתת על כתפו, וכך הם מבינים שהוא אכן מת.
צ'שין

היסטוריה

על פי המסורת הנקוטה בידי תושבי העיר הוקמה צ'שין בשנת 810 על ידי שלושה אחים, Bolko, Leszko ו-Cieszko, בני מלך, שמצאו במקום מעין והחליטו לייסד יישוב. שם הערך נגזר מהאמירה "cieszym się" שמשמעותה היא "אני מרוצה".
שם העיר מוזכר לראשונה במסמך אפיפיורי משנת 1155. במקום הוקמה מצודה וסביבה נבנה היישוב. ליישוב ניתנו זכויות עיר החל משנת 1290, זכויות שאושררו בשנת 1364.
העיר הייתה לבירת דוכסות צ'שין ותושביה היו בעיקר פולנים וצ'כים וגם מיעוטים של גרמנים, הונגרים ויהודים. ניהול המקום היה לסלע מחלוקת בין הפולנים, שמספרם הלך וגדל עם הזמן ובין הצ'כים שמספרם התמעט. במאה ה-19 הפכה העיר למרכז חשוב של האמונה הפרוטסטנטית בין הפולנים. בסיום מלחמת העולם הראשונה, כשפורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, הפך המקום לסלע מחלוקת ביחסי פולין-צ'כוסלובקיה ואפילו היה סיבה למלחמה קטנה ביניהן. בשנת 1920 החליטה ועידת השגרירים על חלוקת העיר וכך נוצרה העיר הצ'כית.
הסכסוך בין פולין ובין צ'כוסלובקיה בין שתי מלחמות העולם מנע משתי המדינות חתימה על ברית מול האיום הגרמני, יתר על כן, פולין השתתפה בחלוקת צ'כוסלובקיה בועידת מינכן וקיבלה את החלק הצ'כי של העיר וסביבותיה, לזמן קצר, עד שנכבשה בעצמה על ידי הגרמנים. אחרי מלחמת העולם השנייה שבה העיר לחלוקה הקודמת. בתקופת הכיבוש הגרמני של העיר הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובערב ראש השנה ובערב יום כיפור ת"ש הועלו באש בתי הכנסת שבעיר. מאוקטובר 1939 ועד קיץ 1942 גורשו כל יהודי העיר, כ-1,600 איש, מזרחה, וגורלם היה כגורל יתר היהודים ביישובים אליהם הגיעו.