google/wiki40b huggingface dataset:
חיים שלמה ליבוביץ

ביוגרפיה

נולד בברנוביץ', בלארוס, לצייטה לאה ולרב יעקב משה, בנו של רבי ברוך בר ליבוביץ. המשפחה התגוררה בשכנות לסבו. דודו היה הרב ראובן גרוזובסקי. בשנת ת"ש נמלטה המשפחה עם תלמידי ישיבת כנסת בית יצחק לוילנה. הם הצליחו לברוח לארץ ישראל באונייה שבה נמלטו גם הרב דוד פוברסקי ומשפחתו והרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, והתיישבו בירושלים. אביו הקים את ישיבת קמניץ בישראל, עם גיסו הרב משה ברנשטיין.
למד בישיבת תפארת צבי ובישיבת חברון, ובמקביל השתתף בשיעוריו של אביו. בהמשך למד אצל הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק ואצל בנו הרב יוסף דוב, עם הקמת ישיבת בריסק. בשנת ה'תשכ"א נישא לסימא (נפטרה בה'תשע"ט), בתו של הרב אברהם יצחק רוטשטיין, מנהל בית היתומים דיסקין בירושלים. בני הזוג התגוררו בשכונת מקור ברוך ומאוחר יותר במאה שערים. לאחר פטירת אביו בסיון תשכ"ד התמנה במקומו לראשות ישיבת קמניץ. הוא העביר בישיבה שיעורים מדי יום ושיעור כללי שבועי. העביר גם "חבורות" בביתו לבני ישיבות ואברכים. בפרט עסק בהסברת חידושיו של סבו רבי ברוך בר בספרו הלמדני "ברכת שמואל".
בשנת תשס"ז עבר להתגורר לסירוגין גם בבני ברק בדירה שהקצתה לו ישיבת פוניבז', שבה התחיל לכהן כראש ישיבה, לצד ראשי הישיבה הוותיקים, הרב גרשון אדלשטיין והרב ברוך דב פוברסקי. הוא הרצה בישיבה שיעורים יומיים וכלליים עד סמוך לפטירתו.
הרב ליבוביץ נפטר ביום שבת י"ח באדר א' ה'תשע"ו, 27 בפברואר 2016. הלוויתו יצאה למחרת מהיכל ישיבת פוניבז' בבני ברק, ועברה בהיכל ישיבת קמניץ בירושלים. הוא נקבר בליל כ' באדר א' בהר המנוחות בירושלים.
בתשע"ח יצא ספרו "משנת רבי חיים שלמה - על מסכת שבת", מכתביו ומסיכומים של בנו הרב עוזיאל מלימודם המשותף. יצא עם ספרו של סבו הרב ברוך בער, כתבי ברכת שמואל - על מסכת שבת.

משפחתו

אחיו היה הרב זלמן נטע, מחבר סדרת הספרים ברכת יעקב (על שם אביהם).
הרב ליבוביץ שיכל בן ובת בחייו. מבניו: הרב ברוך בער, ר"מ בישיבת מיר; הרב יעקב משה, ר"מ בישיבת באר התורה; הרב שמעון, ראש כולל בבני ברק; הרב עוזיאל, היה ראש ישיבת רבי ברוך בער. מחתניו: ישראל חיים, בנו של הרב ברוך דב פוברסקי; הרב בנימין בינוש אפשטיין, כיהן כר"מ בישיבות באר התורה ו"כנסת הגדולה; הרב מרדכי קפלינסקי, ראש חבורת קדשים בישיבת מיר.
בין גיסיו: הרב נחום רוטשטיין, ראש ישיבת נזר התורה; הרב עוזיאל משה רוטשטיין, מחבר ספרי "נחלת משה"; הרב דב צבי רוטשטיין; הרב בן ציון פלמן והרב פינחס שרייבר.
תל אביב פיונירס

היסטוריה

בעונת 2007-2008 סיימה הקבוצה במאזן 3-6 העפילה לחצי גמר והודחה נגד חיפה.
בעונת 2008-2009 סיימה הקבוצה במאזן 7-1 העפילה לגמר וניצחה את אריות ירושלים.
בעונת 2009-2010 סיימה הקבוצה במאזן 7-3 העפילה לחצי גמר והפסידה ליריבתה המרה תל אביב סייברס.
בעונת 2010-2011 סיימה הקבוצה במאזן 7-3 העפילה לחצי גמר והפסידה ליריבתה המרה תל אביב סייברס .
בעונת 2011-2012 סיימה הקבוצה במאזן 7-3 העפילה לחצי גמר והפסידה לתל אביב פיונירס.
בעונת 2012-2013 סיימה הקבוצה במאזן 9-1 העפילה לחצי גמר והפסידה למורדי יהודה.
בעונת 2013-2014 סיימה הקבוצה במאזן 6-3 העפילה לגמר וניצחה את אריות ירושלים.
בעונת 2014-2015 סיימה הקבוצה במאזן 8-1 העפילה לגמר והפסידה למורדי יהודה.
יוסי חורי

ביוגרפיה

בשנת 1960 הקים את צמד הפרברים יחד עם ניסים מנחם. בשנת 1977 החליף אורי הרפז את מנחם. בשנת 2015 החליף חגי רחביה את הרפז. הצמד ממשיך להופיע בכל רחבי הארץ.
חורי, המתגורר בתל אביב, הוא אסטרונום חובב, המתמחה בבניית טלסקופים ובצילום אסטרונומי. בת אחיינו היא חברת הכנסת סתיו שפיר, שקיבלה את שמה מתוך השיר "ציפורים נודדות" (שבו הפזמון החוזר מתחיל במילים "זה היה עם בוא הסתיו") שבביצוע הצמד.
דירק בוגרד

קורות חיים

בוגרד נולד בווסט המפסטד שלונדון. הוא היה השני מבין שני בניהם של אולריק ואן דן בוגרד (1972-1892), עורך אמנותי של העיתון "טיימס", ממוצא פלמי, יליד פרי באר, ברמינגהם, ושל מרגרט ניבן (1980-1898), שחקנית לשעבר, בת למשפחה סקוטית מגלאזגו. בוגרד למד במכללת צ'לסי לאמנות והחל להופיע בתיאטרון. שיחק לראשונה בקולנוע ב-1939 בתפקיד קטן בסרט "Come On George!" שלא צויין ב"קרדיט". הקריירה שלו נקטעה בתחילתה בגלל פרוץ המלחמה ב-1939.
במלחמת העולם השנייה שירת בוגרד בצבא הבריטי כקצין מודיעין מפענח תצלומי אוויר, היה בין החיילים הראשונים שנכנסו למחנה ברגן בלזן והזדעזע ממה שחווה שם.
לאחר המלחמה החל להופיע בסרטים אבל פרסומו הגיע דווקא מקומדיה מוצלחת שנקראה בישראל "רופא לעת צרה" ("Doctor in the House") כרופא מתמחה בבית חולים לצידו של קנת מור (1954). הצלחת הסרט הולידה שני סרטים נוספים בסדרה זו:"רופא בים" ("Doctor at Sea") עם בריז'יט ברדו (1955), "רופא בגדול" ("Doctor at Large")‏ (1957) ו"רופא במצוקה" ("Doctor in Distress")‏ 1963.
ב-1954 שיחק בסרט "הנמר הישן" של הבמאי ג'וזף לוסי שהיה אז ברשימה השחורה של הוליווד. הוא שיתף פעולה עם לוסי גם בסרטים: "המשרת" ("The Servant") ‏(1963), "למען יידעו" ("King and Country")‏ (1964), "מודסטי בלז" ("Modesty Blaise")‏ (1966) ו"התאונה" ("Accident")‏ (1967).
ב-1961 שיחק במותחן "קורבן" ("Victim") בתור עורך דין הומוסקסואל הנסחט בגלל נטייתו המינית. זו הייתה העזה מצדו בתקופה שההומוסקסואלית הייתה אסורה בבריטניה. בוגרד עצמו לא נישא מעולם והיה הומוסקסואל בארון. הוא חי שנים רבות עם מנהל עסקיו וחברו האישי, השחקן אנתוני פורווד שהיה בעלה של השחקנית גליניס ג'ונס אך מעולם לא הצהיר רשמית על נטייתו המינית.
ב-1965 שיחק בסרט "דרלינג" בבימוי של ג'ון שלזינגר ביחד עם ג'ולי כריסטי שזכתה אז בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
תפקיד בולט שלו היה בסרט "מוות בוונציה", בבימויו של לוקינו ויסקונטי (1971).
ב-1974 שיחק בתפקיד ראשי בסרטה השערורייתי של הבמאית ליליאנה קוואני, "שוער הלילה". הוא גילם קצין נאצי בעברו, הנפגש שנית אחרי למעלה מעשור, עם ניצולת שואה (שרלוט רמפלינג), עמה היו לו יחסים סאדומזוכיסטיים בזמן המלחמה.
ב-1977 השתתף בסרט המלחמה "גשר אחד רחוק מדי" ("A Bridge Too Far").
בוגרד כתב גם מספר אוטוביוגרפיות וזיכרונות, וכן שישה רומנים.
ב-1996 עבר אנגיופלסטיה בעורקים הכליליים, שאחריה לקה באירוע מוחי קשה שהותיר אותו משותק בחצי הגוף הימני ופגע בכושר הדיבור שלו. למרות זאת הספיק לסיים את האוטוביוגרפיה שלו כולל תקופת מחלתו. הוא מת מהתקף לב בביתו בלונדון.

פרסים ואותות

בוגרד היה מועמד חמש פעמים לפרס בפט"א לקולנוע בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, וזכה פעמיים: ב"המשרת" (1963) וב"דרלינג" (1965)
ב-1990 הוענקה לו דרגת מפקד במסדר האמנויות והספרות בצרפת. ב-1992 הוענק לו תואר אבירות בבריטניה.
הר ברקן

הר ברקן הוא אחד ההרים ברכס הגלבוע. גובהו של ההר 497 מטר מעל פני הים, והוא מצוי כשני ק"מ מדרום מערב לקיבוץ חפציבה וכלול בתחומי שמורת הגלבוע. 
השם"הר ברקן" ניתן בעקבות צליל שמו הערבי של ההר, ראס ברקאן. מקור השם הערבי בקבר מקודש, המיוחס לשיח' ברקאן.

התצפית מן ההר

בפסגת הברקן מצויה רחבת תצפית, אשר ממנה ניתן להשקיף על עמק יזרעאל, עמק חרוד ועמק בית שאן על יישוביו השונים. מדרום מזרח ניתן לראות את ג’נין ואת הכפרים הערביים השוכנים בצפון השומרון.
מרחבת התצפית שעל ההר יוצא מסלול אדום מעגלי המקיף את פסגת ההר. במסלול ניתן לראות בורות מים, גת עתיקה ושרידים ליישוב עתיק ששכן באזור.

צמחייה

בהר ברקן גדל אירוס הגלבוע, מין אירוס המיוחד לרכס הגלבוע. אזור הגידול של אירוס הגלבוע בהר שמור על ידי החברה להגנת הטבע. 
הר ברקן, כמו רוב הרי הגלבוע, מכוסה יערות שניטעו בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20  בידי הקרן הקיימת לישראל.
היוזמה הגלובלית לאסתמה

היוזמה הגלובלית לאסתמה (GINA, ג'ינה) היא ארגון שמטרתו המוצהרת היא כתיבת הנחיות רפואיות במשותף עם פקידי בריאות ציבור ואנשי מקצועות בריאות בעולם לצמצום שכיחות אסתמה, תחלואת אסתמה ותמותה מהמחלה. GINA הושק בשנת 1993 כשיתוף פעולה בין המכון הלאומי (האמריקאי) ללב, ריאות ודם, המכונים הלאומיים (האמריקאיים) לבריאות, וארגון הבריאות העולמי.

פעולה

GINA עורכת ביקורת מתמדת של פרסומים מדעיים על אסתמה והיא מובילה בהפצת מידע על הטיפול בחולים עם אסתמה. GINA מפרסמת מקורות מידע כגון הנחיות מבוססות ראיות לניהול אסתמה, ומפעילה אירועים מיוחדים כגון יום האסתמה העולמי. הנחיות GINA, המעודכנות מדי שנה, משמשות את הרופאים ברחבי העולם.

הצהרת ניגוד העניינים

מהצהרת ניגוד העניינים באתר הארגון עולים קשרים פיננסיים אישיים ומחקריים של מרבית אנשי GINA עם יצרני תרופות לאסתמה.
אי-תלות באפשרויות לא רלוונטיות

בתורת המשחקים, אי-תלות באפשרויות לא רלוונטיות היא תכונה שניתן לדרוש מפונקציית רווחה חברתית.
התכונה אומרת שאם בין מועמדים א' ו-ב' אף בוחר לא שינה את העדפתו (מעדיף את א' על ב' או להפך), גם התוצאה בין א' ל-ב' לא תשתנה, גם אם בוחרים שינו את שאר ההעדפות שלהם.
דרישה זו נראית לכאורה תמימה והגיונית, אך משפט ארו מראה שעבור יותר משני מועמדים, אין שיטת בחירות יעילה פארטו שמקיימת אותה, מלבד דיקטטורה.

הגדרה פורמלית

פונקציית רווחה חברתית F, על קבוצת מועמדים A וקבוצת בוחרים N, מקיימת את תכונת האי-תלות באפשרויות לא רלוונטיות,

אם לכל , ולכל שני וקטורי-העדפות P,Q,

שמקיימים 

מתקיים .
Planum

מגזין Planum הוא כתב עת אקדמי איטלקי העוסק בתכנון עירוני ועיצוב עירוני. המגזין יוצא לאור על ידי אגודת Planum השייכת לאיגוד האיטלקי הלאומי לתכנון ערים ופועלת בשיתוף פעולה עם אוניברסיטאות ברחבי אירופה ומכוני מחקר לתכנון ערים. כתב העת יוצא כל שלושה חודשים בשפה האנגלית והאיטלקית ולצידו מפעילה האגודה הוצאת ספרים ומארגנת כנסים בנושא תכנון עירוני. האגודה ממוקמת בעיר מילאנו, איטליה והעורכת הראשית היא פטריציה גמבליני. הרעיון להקמת האגודה עלה לראשונה בביאנלה ה-2 של ערים ומתכנני ערים באירופה שנערכה ברומא בשנת 1997 במטרה ליצור מרכז מחקר למתכנני ערים מרחבי אירופה.
חירם הראשון מצור

חירם הראשון היה מלך צור בשנים 980 לפנה"ס עד 947 לפנה"ס, לאחר שירש את כיסאו של אביו, אביבעל.
על פי המסופר במקרא, חירם היה ידידם של מלכי ישראל. כאשר בנה דוד את עירו, עיר דוד, שלח לו חירם אדריכלים ופועלים (בראשם חירם ממטה נפתלי) ועמם עצי ארז לסייעו. גם בימי מלכותו של שלמה המלך נמשכו קשרי הידידות בין המלכים וכשבנה שלמה את בית המקדש שלח לבקש מחירם שישלח לו עצי ארז ופועלים לצורך בניית הבית. חירם שלח לו את העצים והוסיף עליהם גם עצי ברוש וזהב. תמורת עזרתו שלח לו שלמה מדי שנה 20,000 כור חיטים ועשרים כור שמן. כמו כן העניק לו שלמה "עשרים עיר בארץ הגליל" – אולם הכתוב מספר כי "לא ישרו" הערים בעיני חירם בגלל אדמתן שהפיקה תנובה דלה.
על פי האגדה היה חירם אביו החורג של נבוכדנצר מלך בבל שחי כ-300 שנה מאוחר יותר. במסכת בבא בתרא מסופר כי בשלב מסוים גבה לבבו של חירם והוא ייחס לעצמו תכונות אלוהיות.
פיליפ דה שאמפן

חייו

דה שאמפן נולד בבריסל למשפחה ענייה והיה תלמידו של צייר הנוף ז'אן פוקייה. ב- 1621 עבר להתגורר בפריז. בתחילת הקריירה שלו הושפע מן הצייר הפלמי הנודע פטר פאול רובנס. עבד יחד עם הצייר ניקולא פוסן על העיטורים בארמון לוקסמבורג, בהשגחתו של ניקולא דושאן. דה שאמפן נשא לאישה את בתו של דושאן שהיה פטרונו. אחרי מות דושאן, דה שאמפן הפך לבן חסותם של מארי דה מדיצ'י ושל הקרדינל רישלייה. הוא עסק בעיטור ארמון רישלייה בפריז, כיפת כנסיית סורבון ומבנים אחרים בעיר, והיה אחד המייסדים של האקדמיה לציור ולפיסול בפריז (1648).
החל ב- 1640 הפך דה שאמפן לתומך היאנסניזם (תורתו של מתקן הדת ההולנדי קורנליוס יאנסן). אחרי שבתו של דה שאמפן לקתה בשיתוק ונרפאה באורח פלא במנזר לנשים פורט רויאל (שהיה מנזר יאנסניסטי) הוא צייר את "אקס ווטו" (1662) שבו מופיעה בתו יחד עם אם המנזר, קתרין אגנס ארנו. דה שאמפן צייר תמונות רבות, בעיקר דיוקנים ותמונות בנושא דת. דה שאמפן מת בפריז ב-1674.
מרינה ביי סנדס

היסטוריה והשקעה

אדלסון החל בתכנון הפרויקט אחרי זכייה במכרז בינלאומי של ממשלת סינגפור ב-2006, בו השתתפו 19 חברות. מכרז זה יצא במטרה להגדיל את היקף התיירות הנכנסת לסינגפור. מי שתכננו הוא האדריכל משה ספדיה. לאס וגאס סנדס התחייבה להשקיע 3.85 מיליארד דולר סינגפורי בפרויקט, לא כולל את העלות השקועה של 1.2 מיליארד דולר סינגפורי של 560,000 מ"ר של הקרקע עצמה. עם עליית מחירי החומרים (חול ופלדה) והמחסור בכוח עבודה, עלויות הפרויקט האמירו ל-8 מיליארד דולר סינגפורי ביולי 2009. צפי הרווח מהקזינו הוא מיליארד דולר בשנה. 
הפרויקט צפוי להוסיף 2.7 מיליארד דולר או 0.8% לתל"ג של סינגפור עד 2015 על ידי יצירת מקום עבודה ל-10,000 איש באופן ישיר ועוד 20,000 איש בצורה עקיפה לתעשייה כולה.
הפרויקט היה צפוי להסתיים בפאזה אחת בשנת 2009, אולם עליית עלויות הבנייה והמשבר הכלכלי הכריחו את החברה לפתוח את המתחם בשלבים. השלב הראשון נפתח לבסוף באופן רשמי ב-23 ביולי 2010. שאר המתחם נשאר תחת בנייה ונפתח ב-17 בפברואר 2011.

אטרקציות

מרינה ביי סנדס כולל 3 מגדלי מלון בני 55 קומות כל אחד המחוברים ביניהם על ידי תקרת טרסה אחת, הסקאי-פארק.
האזור שבקדמת המגדלים כולל את בלוק התיאטראות, מרכז קונגרסים וגני תערוכה ואת בלוק הקזינו המכיל עד ל-1,000 שולחנות הימורים ו-1,400 מכונות הימורים. מוזיאון המדע-אמנות (ArtScience Museum) נמצא בסמיכות לשלושת הבלוקים ובעל צורה של פרח הלוטוס. הגג של המבנה ניתן לפתיחה ומשמש כמפל למי הגשם הנאספים ביום כאשר הגג סגור וכמופע לייזר בלילה כאשר הוא פתוח. המוזיאון נפתח לקהל ב-17 בפברואר 2011. 
הסקאי-פארק כולל את בריכת השחיה המוגבהת הארוכה בעולם באורך 146 מ' בעלת קצה נעלם בגובה 191 מ' מעל הקרקע. בסקאי פארק מצויים גם מסעדות יוקרה ומועדוני לילה ותצפית פנורמית הפתוחה לציבור עם נוף של 360 מעלות של כל קו הרקיע של סינגפור.   
מתחם הקניות כולל 93,000 מ"ר של שטח מסחר סגור הכולל מעל 300 חנויות ואאוטלטים של מיטב המעצבים. תיאטרון הסנדס והגרנד תיאטרון מכילים 1,680 ו-2,155 מקומות בהתאמה ומציגים מספר מופעים שונים המשתנים מעת לעת.
מרים ברוך חלפי

מרים ברוך חלפי (? - 17 באוקטובר 2002), הייתה משוררת ופסלת.

ביוגרפיה

מרים חלפי (לבית שטרנבאום) נולדה בסוקולוב (פולין); אביה, ברוך, היה סוחר; אמה, רחל לבית זלצברג. הבית היה מסורתי וציוני. אביה היה איש משכיל ולימד אותה בילדותה עברית. ב-1925 עלתה לארץ עם אביה (אמה נפטרה בפולין) ושלושה אחים ואחות אחת, וחיו בתל אביב. בארץ למדה בבית-ספר תיכון של ערב, גימנסיה הומניסטית, וכן למדה בסמינר לגננות. בילדותה ובנעוריה עבדה בעבודות שונות כדי לעזור למשפחתה ולאחיה. 
לאחר לימודיה, עבדה כמורה וגננת לחינוך מיוחד. ב-1937 נישאה לשמשון חלפי. ב-1952 נשלח הזוג למקסיקו להוראה בגימנסיה "תרבות", שם ייסדה את הגן העברי. שם סיימה בהצטיינות לימודי פיסול ב"אקדמיה דל-ארטה" במקסיקו-סיטי. כשחזרה ארצה המשיכה בלימודי הפיסול אצל רודי להמן ודב פייגין. נפטרה בתל אביב בשנת 2002 והותירה בת, המשוררת רחל חלפי.

יצירתה

עבודותיה הוצגו, בין השאר, בתערוכת "שמונים שנות פיסול בארץ" במוזיאון ישראל.
את שיריה הראשונים פרסמה בשם העט "מרים ברוך". איש, לבד ממשפחתה הקרובה, לא ידע את זהותה. היא לא רצתה שפרסומה כפסלת ישמש מנוף לשירתה, או יתערבב בצליל ה"נקי" שאליו שאפו שיריה.

יצירתה הפלסטית, בדומה לשירתה, מתייחדת בריכוז ובצמצום. וכך כתב הצייר אוזיאש הופשטטר:
בפסליה פורצת נזירות מעודנת לממדים של עוצמה... עבודותיה ממריאות לפסגות רליגיוזיות. שפת האמנות שלה... נוגעת בכל אלה שלבם אל הנסתר הנצחי...
— "ציור ופיסול" 1978

ספר ביכוריה, "בַּתָּוֶךְ" (1992), עורר הדים נרגשים בקהילה הספרותית.

 
המשורר ישראל הר כתב על ספרה זה: "שיריה נדירים ונוצצים בייחודם", וכן כתב גם דוד וינפלד: "שיריה עמוקים ומרוכזים להפליא", וחיים פסח כתב: "היא מצליחה לכנס עולם רוחני, מעודן, עשיר ומהדהד במסגרת מוקפדת של שיר מדויק, היודע היטב את סוד הצמצום".
בספרה השני, "כִּמָּהוֹן", (הקיבוץ המאוחד, 1999) חשפה מרים ברוך את זהותה והופיעה בשמה המלא. "כִּמָּהוֹן", לֻוָּה בביקורות נלהבות.
ב - 2013 הונחה לוחית זיכרון על ביתם של מרים ושמשון חלפי בתל אביב. 
השירה הזאת היא שירת חיים. היא דומה לעקבות שמותיר בחול מי שעובר כאן ואנו מתבוננים במידותיו בהשתאות
— המשורר אדמיאל קוסמן
עמינדב דיקמן

תולדות חייו


למד בחוג ללימודים קלסיים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1996 סיים את לימודיו לתואר שלישי באוניברסיטת ז'נבה, בהנחיית חוקר הספרות והוגה הדעות ג'ורג' שטיינר.
בשנים 2001-1996 עבד כמרצה (Assistant Professor) באוניברסיטת מדינת פנסילבניה בארצות הברית. בשנת 2001 הצטרף כמרצה בכיר לאוניברסיטה העברית ומשנת 2006 עומד בראש בית הספר לספרות.  בשנת 2002 נבחר להיות חבר יועץ באקדמיה ללשון העברית וכיום הוא חבר האקדמיה.
בשנת 2012 הוענק לו פרס ראש הממשלה ללשון העברית. מאז שנת 2011 דיקמן מפרסם בדחק - כתב עת לספרות טובה.

יצירות

דיקמן מתרגם משפות מקור רבות, ביניהן רוסית, צרפתית, אנגלית, יוונית עתיקה ולטינית.
ג'ואנה קסידי

ביוגרפיה

נולדה בשם ג'ואנה וירג'יניה קאסקי בהאדונפילד, ניו ג'רזי. בתם של וירג'יניה וג'ו קאסקי. למדה אמנות ב"אוניברסיטת סירקיוז" שבניו יורק, שם היא עבדה גם כדוגמנית.
כדי לפתח קריירת משחק עברה קסידי להתגורר בלוס אנג'לס.

קולנוע

קסידי החלה את דרכה בתור שחקנית קולנוע משנית בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 וזכורה בעיקר בזכות תפקידה בדרמה של רוברט בנטון "מופע הלילה" בתור לאורה בירדוול.
קסידי התפרסמה לראשונה בשנת 1982 בסרטו המדע בדיוני האפל של רידלי סקוט "בלייד ראנר" בתפקיד הרפליקנית זורה. בשנת 1988 הופיעה קסידי בפנטזיה הקומית האפלה של רוברט זמקיס "מי הפליל את רוג'ר ראביט" בתפקיד דולורס חברתו של החוקר אדי וליאנט (בוב הוסקינס), עליו היא הייתה מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית המשנה.
ב-1991 שיחקה קסידי בקומדיה "סוף סוף השאירו אותנו לבד" בתפקיד מנהלת בחברת האופנה בה עובדת הצעירה סו אלן קרנדל (כריסטינה אפלגייט). ב-1996 השתתפה קסידי בסרט הפעולה "תגובת שרשרת" לצידו של קיאנו ריבס.
ב-2001 השתתפה קסידי בסרט האימה "הרוחות של מארס".

טלוויזיה

קסידי החלה את דרכה בטלוויזיה בשנת 1979 בסדרת המשטרה "240- רוברט" בתפקיד טייסת המסוק המשטרתי מורגן ויינרייט.
בשנת 1983 שיחקה קסידי בקומדיית המצבים "באפלו ביל" בתור ג'ו ג'ו וייט המפיקה של תוכנית הטוק שואו של באפלו ביל ביטינגר (דבני קולמן). קסידי הופיעה בסדרה לאורך שתי עונותייה וזכתה על משחקה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית. ב-1993 שיחקה קסידי בסרט הטלוויזיה המצליח של רשת HBO בבימויו של גלן ג'ורדן "ברבריים בשער".
בשנת 2001 הופיעה קסידי בסדרת הדרמה המצליחה "עמוק באדמה" בתפקיד הפסיכולוגית מרגרט צ'נווית', על תפקידה בסדרה הועמדה קסידי לפרס אמי.
ב-2011 השתתפה קסידי בסדרת הדרמה הרפואית "גוף ההוכחה" בתפקיד ג'ואן, שופטת בדימוס ואמה של הרופאה המנתחת מייגן האנט (דיינה דלייני).

חיים אישיים

קסידי היא אם לשני ילדים מגירושייה לפסיכיאטר ד"ר קנרד קוברין.
שלמי שמחה

קורבן שלמי שמחה הוא אחד משלושת הקורבנות שמתחייב בהם כל אדם מישראל בעלייתו לרגל לבית המקדש בשלושת הרגלים -  פסח, שבועות וסוכות.

מקור המצווה

נאמר בתורה: "וְשָׂמַחְתָּ בְּחַגֶּךָ אַתָּה וּבִנְךָ וּבִתֶּךָ וְעַבְדְּךָ וַאֲמָתֶךָ וְהַלֵּוִי וְהַגֵּר וְהַיָּתוֹם וְהָאַלְמָנָה אֲשֶׁר בִּשְׁעָרֶיךָ",, ומכאן שמצווה לשמוח ברגל לפני ה'. ובמקום אחר נאמר: "וְזָבַחְתָּ שְׁלָמִים וְאָכַלְתָּ שָּׁם וְשָׂמַחְתָּ לִפְנֵי ה' אֱלֹהֶיךָ", ומכאן למדו שקיום מצוות שמחה הוא על ידי הקרבת קורבן שלמים ואכילת בשרו.

החייבים במצווה

כל אדם מישראל חייב בשלמי שמחה, אחד אנשים ואחד נשים, כפי שנאמר: "ושמחת בחגך אתה ובנך ובתך". עם זאת, יש הסוברים שהאשה אינה חייבת במצווה זו, אלא החובה היא על בעלה או על אביה לשמח אותה, כלומר שעליו מוטלת החובה להעלותה לירושלים, להקריב קורבן שלמי שמחה ולתת לה לאכול ממנו. ערל (יהודי שאינו מהול) וטמא - פטורים ממצווה זו, משום שאסור להם לאכול בשר קורבנות.

החובה לשמח את העניים

מצווה זו כוללת חובה מוסרית - לשמח את בני השכבות החלשות בחברה, וכפי שכותב הרמב"ם: "כשיזבח אדם שלמי חגיגה ושלמי שמחה  - לא יהיה אוכל הוא ובניו ואשתו בלבד וידמה שיעשה מצווה גמורה, אלא חייב לשמח העניים והאומללים, שנאמר: 'והלוי והגר והיתום והאלמנה' - מאכיל הכל ומשקן כפי עושרו, ומי שאכל זבחיו ולא שימח אלו עמו - עליו נאמר: 'זבחיהם כלחם אונים להם כל אוכליו יטמאו כי לחמם לנפשם'" (הלכות חגיגה ב, יד).

לאחר חורבן בית המקדש

לאחר חורבן בית המקדש לא ניתן לקיים את מצוות שמחת הרגל באמצעות קורבן שלמים, ולפיכך קבעו חכמים שקיום המצווה נעשה בדרכים אחרות, כאשר יש הבדל בין אנשים לנשים ובין מבוגרים לילדים. אנשים מקיימים את מצוות השמחה ביין, ככתוב (תהלים קד, טו): "ויין ישמח לבב אנוש" (לדעת הרמב"ם ניתן לצאת ידי חובה גם באכילת בשר), נשים - בקניית בגדים ותכשיטים, וילדים - "נותן להם קליות ואגוזים ומגדנות (ממתקים)". 
גם בזמן הזה, מצוות השמחה כוללת את החובה לשמח את העניים: "וכשהוא אוכל ושותה חייב להאכיל לגר ליתום ולאלמנה עם שאר העניים האומללים, אבל מי שנועל דלתות חצרו ואוכל ושותה הוא ובניו ואשתו ואינו מאכיל ומשקה לעניים ולמרי נפש - אין זו שמחת מצווה אלא שמחת כריסו" (רמב"ם הלכות יום טוב ו, יח).
אמפדוקלס

עיקרי תורתו

אחת השאלות העיקריות שהעסיקו את הפילוסופיה בזמנו של אמפדוקלס הייתה "ממה מורכב העולם". תשובתו של אמפדוקלס לשאלה זו הייתה כי כל המצוי בעולם מורכב מתערובות של ארבעת היסודות הראשוניים (כפי שהאמינו בתקופתו): אש, אוויר, אדמה ומים. יסודות אלה, טען אמפדוקלס, הם כשלעצמם נצחיים ובלתי משתנים - התקיימו מעולם ויתקיימו לנצח. כתוצאה מכך טען אמפדוקלס כי כל השינויים הנראים בעולמנו הם שינויים כמותיים ולא איכותיים.
כגורם לשינויים המתרחשים בעולמנו הציע אמפדוקלס שני כוחות אותם כינה "אהבה" ו-"מריבה". כוחות אלו הם הגורמים להתקרבות ולהתרחקות בין היסודות הבסיסיים ובכך ליצירת התופעות השונות הנצפות בעולמנו.
תורתו של אמפדוקלס בדבר ארבעת היסודות התקבלה מאוחר יותר על ידי אריסטו, ובעקבותיו אומצה גם בפילוסופיה היוונית המאוחרת ובזו של ימי הביניים. בין השאר ניתן למצוא אזכורים לתפישה זו גם אצל הוגים יהודיים כרמב"ם, ריה"ל ומהר"ל.
בראשית ימי הביניים, ככל הנראה בראשית המאה ה-10, נפוצו בקרב הפילוסופים הערבים חיבורים פסבדו-אמפדוקליים רבים. פרסומו של אמפדוקלס גרם לכך שזייפנים תלו בו את חיבוריהם כדי להקנות להם פרסום ואמינות. הוא נקרא בערבית "בנדקליס", והיו בין הערבים שטענו שהוא למד פילוסופיה אצל דוד המלך. בין החיבורים הללו נמנים "כתאב מא בעד אלטכיעה לארסטו ולבנדקליס כאן פי זמן דאוד", כלומר - פילוסופיה מעין זו של אריסטו; ו"כתאב אלמעאד אל רוחאני ובטלאנה פצלא ען אלג'סמאני לבנדקליס אלחכים כאן פי עצר דאוד", כלומר - ספר שלילת שיבתן הרוחנית, לא כל שכן הגופנית (של הנפשות). שם טוב בן יוסף אבן פלקירה מעיד על חיבור פסבדו-אמפדוקלי נוסף (בלי לדעת שאינו מקורי), ושמו בעברית "חמשת העצמים", וטוען שממנו הושפע שלמה אבן גבירול בספרו "מקור חיים". העתקות נוספות בשמו של חיבור זה נמצאו בכתבי יד בספריות שונות.
אברהם אבוקרט

קריירה

בהיותו בן 9 התגלה אבוקרט על ידי צייד כשרונות של מחלקת הנוער של מכבי חיפה, והצטרף לקבוצת הילדים של המועדון. הוא התקדם בהמשך גם לקבוצת הנערים ולקבוצת הנוער. בצעירותו שיחק אבוקרט בעמדת הקשר ההתקפי, והבקיע שערים רבים.
ב-1 בינואר 1977 ערך אבוקרט את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה, בטרם מלאו לו 17, תחת המאמן שמעון שנהר שהיה גם מאמנו בקבוצת הנערים. עם זאת, בהמשך העונה הוחלף שנהר בידי אלי פוקס, שלא שיתף את אבוקרט הצעיר והעדיף להסתמך על השחקנים הוותיקים בקבוצה. מכבי חיפה ירדה באותה עונה לליגת המשנה, ונשארה בה למשך ארבע עונות. לאחר מספר עונות בהן מיעט לקבל דקות משחק החל אבוקרט להשתלב בקביעות בקבוצה הבוגרת בעונת 1980/1981, וסייע לה להעפיל בחזרה לליגה הבכירה, תוך שהוא משחק לרוב כקשר אחורי.
תחת המאמן ג'ק מנסל שיחק אבוקרט לרוב כקיצוני, אך שלמה שרף, שהגיע לאמן את מכבי חיפה ב-1983, החזיר אותו לעמדתו כקשר אחורי. בעונת 1983/1984 הוא סייע לקבוצה לזכות באליפות ישראל הראשונה בתולדותיה, ואף נבחר על ידי שרף לשחקן העונה של המועדון, יחד עם איתן אהרוני. הוא זכה עם הקבוצה באליפויות נוספות ב-1985 ו-1989, ובעונת 1990/1991 זכה עם עמה בדאבל הראשון בתולדותיה. בשנים אלו הוא הפגין יעילות רבה בחוליית הקישור, וארגן בהצטיינות את המשחק של קבוצתו.
בסך הכול שיחק אבוקרט ב-396 משחקים עבור מכבי חיפה, וכבש תשעה שערים. הוא החזיק בשיא ההופעות של מכבי חיפה במשחקי הליגה ובמשחקי גביע המדינה (63 הופעות), עד שלימים נשברו שיאים אלו על ידי אלון חרזי. הוא שיחק גם 14 פעמים במסגרת גביע האינטרטוטו.
לאחר פרישתו ממשחק ב-1993, החל אבוקרט לשמש כעוזר המאמן לגיורא שפיגל, והחזיק בתפקיד עד לעזיבתו של שפיגל, ב-1998. לאחר סיום דרכו בקבוצה הבוגרת החל אבוקרט לאמן את קבוצת הנשים של מכבי חיפה, ובהמשך אימן את קבוצות הנערים השונות של המועדון. בשנת 2012 מונה למאמן קבוצת הנוער של המועדון, ובעונתו הראשונה זכה עמה בדאבל.
בנו של אבוקרט, רן, היה כדורגלן גם הוא.
טרנובז'ג

יהודים

בין מלחמות העולם חיו בטרנובז'ג כ-2,100 יהודים – כשני שלישים מאוכלוסייתה. הגרמנים כבשו את טרנובז'ג בספטמבר 1939. במחנה עבודה שהוקם בטרנובז'ג בקיץ 1941 נכלאו כ-500 יהודים מהאזור. עשרות מהם מתו בו. בסוף 1941 הוקם במקום גטו. ב-19 ביולי 1942 חוסל הגטו ויושביו נשלחו משם ובהמשך גורשו למחנה ההשמדה בלז'ץ, לאושוויץ ולמחנות עבודה באזור קרקוב.
קרן נויבך

ביוגרפיה

נויבך היא בתו של אמנון נויבך. היא נולדה בקיבוץ ארז וגדלה בקריית אונו. שירתה בתפקיד כתבת בגלי צה"ל, ובגיל 21 נשלחה לעבוד ככתבת חוץ בוושינגטון מטעם גלי צה"ל ו"על המשמר". כשחזרה לישראל, עברה לטלוויזיה — תחילה ככתבת לענייני מפלגות בערוץ הראשון, ואחר כך ככתבת מדינית, עד שב-2004 החליט מנכ"ל הרשות יוסף בראל להפסיק את עבודתה ככתבת, ומאז היא משמשת כמגישת תוכניות.
בוגרת תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב.
ב-2004 החלה להגיש את מהדורת הלילה של הערוץ הראשון, "מהיום למחר". לאחר מכן הגישה נויבך במשך שלוש שנים את מגזין חדשות הערב "היום בחדשות" בערוץ הראשון, עד לשנת 2008. משנה זו החלה להגיש את תוכנית הרדיו היומית "סדר יום", ברשת ב' של קול ישראל — תוכנית אקטואליה המרבה לעסוק בנושאים כלכליים וחברתיים — עד 10 במאי 2017, אז שודרה התוכנית האחרונה במסגרת רשות השידור. תוכניתה ממשיכה להיות משודרת כיום בכאן ב', תחנת הרדיו הפועלת במסגרת תאגיד השידור הישראלי. ב-2009 זכתה על תוכנית זו בפרס אומ"ץ לחשיפת שחיתות שלטונית. התוכנית קיבלה גם את פרס תוכנית האקטואליה הטובה בטקס פרסי הרדיו.
נויבך כתבה את הספר "המירוץ — בחירות 96'", על הניצחון הדרמטי של בנימין נתניהו מול שמעון פרס בהתמודדות לראשות הממשלה לאחר רצח רבין.
נויבך מרבה לעסוק בנושאי תקיפה מינית של נשים, והתנדבה במרכז הסיוע לנפגעות תקיפה מינית. היא מקדמת סדר יום חברתי ומרבה לבקר את הממשל, בייחוד בנושאים כלכליים.
בפברואר 2010 ננזפה נויבך מפי הממונה על קבילות הציבור ברשות השידור, לאחר שבאגודה לזכות הציבור לדעת התקבלה תלונה על התבטאות לא נאותה שלה במהלך התוכנית "סדר יום" ברשת ב'. על פי התלונה והנזיפה, אמרה נויבך: "את הערבים לא מפנים מבתיהם, את הערבים הורגים".
ב-2010 נבחרה מטעם המגזין "את" לאחת מ"עשר נשים שהופכות את ישראל למקום טוב יותר". צוין שנויבך "מתעקשת לטפל בנושאים שבאמת מכריעים את חיינו כאן... הדברים הקטנים-גדולים... אלו שאיש אינו מתייחס אליהם". עוד צויין כי בתוכנית "סדר יום" היא מטפלת במצוקות היומיום הפחות פופולריות של הישראלים. כל זאת שנה וחצי לפני פרוץ מחאת האוהלים. 
ב-2008 החלה להנחות את התוכנית מבט שני. ב-8 בנובמבר 2011 הודחה מהגשת התוכנית, בטענה ש"היא אינה 'עוברת מסך' והצבתה בזמנו בשידור נכפתה על הערוץ על ידי המנכ"ל הקודם", וכי "נויבך לא גילתה מעורבות והתעניינות בתכנים המשודרים בתוכנית".
נויבך היא זוכת אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג לשנת 2011 מטעם האגודה לזכויות האזרח בישראל. בדצמבר 2012 הוענק לה אות אביר איכות השלטון. ב-2015 זכתה בפרס סוקולוב בתחום התקשורת האלקטרונית, "על עבודה עיתונאית ברדיו, בפרט בתוכניתה סדר יום, שעוסקת בנושאים כלכליים וחברתיים מנקודת מבט ביקורתית".

חיים אישיים

הייתה בת זוגו של הסופר והעיתונאי דורון ברוש, ולהם שני ילדים.
ב-1 באוגוסט 2015, בעקבות אירוע הדקירה והרצח במצעד הגאווה בירושלים,  יצאה מהארון בדף הפייסבוק שלה כביסקסואלית. נויבך צמחונית.