קסניה סבטלובה

ביוגרפיה

קסניה סבטלובה נולדה במוסקבה לסבטלנה ולאיגור ועלתה לישראל בשנת 1991, לאחר התפרקות ברית המועצות. התגוררה עם אִמהּ בירושלים ולמדה באולפנת צביה שבעיר. כבוגרת אולפנה דתית-לאומית לא התגייסה לצה"ל. היא בעלת תואר ראשון ושני בתקשורת, לימודי אסלאם והמזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בירושלים, והיא דוקטורנטית באוניברסיטה העברית בירושלים בנושא יחסה של התקשורת המצרית לישראל בשנים 1979–2011. דוברת ארבע שפות: עברית, ערבית, רוסית ואנגלית] ומתראיינת לתקשורת בכל אחת משפות אלו. פרסומיה בפייסבוק כתובים לרוב בשתיים עד ארבע שפות.

כעיתונאית ומזרחנית

סבטלובה שימשה ככתבת בערוץ ישראל פלוס (ערוץ 9) מאז שנת 2002, שם סיקרה בדרך ישירה ובלתי אמצעית את הזירה הערבית והמזרח תיכונית על היבטיה הרבים. בנוסף, כתבה עבור מגוון כתבי עת בארץ ובעולם, ובשנת 2004 זכתה בפרס הראשון בפסטיבל האירואסייתי "טלפורום" שנערך במוסקבה, כהוקרה על כתבת תחקיר מאזור דרום הר חברון]. ראיינה מנהיגים ערבים רבים, ביניהם יאסר ערפאת, מחמוד עבאס, השייח אחמד יאסין, מנהיגי חזבאללה ועוד.
בין האירועים שסיקרה מהשטח: מלחמת עיראק, הלווייתו של ראש ממשלת לבנון, רפיק אל-חרירי, יישום תוכנית ההתנתקות, מלחמת האזרחים בסוריה, ההפיכה במצרים (2011) וההפיכה במצרים (2013). בשנת 2011, בתחילת ההפיכה, חזתה סבטלובה את נפילתו ההולכת וקרבה של שלטון מובארכ.]
סבטלובה מרבה לכתוב על נושאים הקשורים למזרח התיכון ולדת האסלאם. היא סיקרה רבות את האביב הערבי וכתבה מאמרי פרשנות ודעה על הנושא. בביקורה בכורדיסטן העיראקית כתבה על העם הכורדי והקשר שלו למדינת ישראל, על מחיקת זהותו היהודית של הנביא יחזקאל וכמו כן על נושאים שונים הקשורים לדאעש.

קריירה פוליטית

בינואר 2015 הוכרז על הצטרפותה למפלגת "המחנה הציוני", והיא שובצה למקום ה-4 ברשימת "התנועה" בראשות ציפי לבני, שהוא המקום ה-21 ברשימת "המחנה הציוני". לאחר שקבלה הרשימה בבחירות 24 מנדטים, נבחרה לכנסת ה-20.
בכנסת ה-20, סבטלובה חברה בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, ובוועדת החוץ והביטחון, והקימה ארבע שדולות: השדולה למען חופש העיתונות וחופש הביטוי, השדולה לשימור וטיפוח תרבות ומורשת יהודי ארצות ערב ואסלאם, השדולה החילונית ושדולה לקידום יחסי ישראל - כורדיסטן. בנוסף, היא חברה בשדולה לשיתוף פעולה אזורי.
בכנסת זו, הופקד בידיה הטיפול בקבוצות ידידות בין-פרלמנטריות של ישראל ושל המדינות הבלטיות, וכן, של פינלנד. כחברת הכנסת, הגישה סבטלובה חוקים בנושאים הקשורים לחייהם של העולים מברית המועצות לשעבר, חוקים בנושאי דת ומדינה, וחוקים בנושא חופש הביטוי וחופש העיתונות.
ב-2017 תועדה סבטלובה כשהיא כותבת בשפתון ורוד על חלון המכונית של חברת סיעתה ח"כ לאה פדידה, שחנתה במקום החנייה שלה.
ב-29 בינואר 2019 הודיעה כי לא תתמודד בבחירות לכנסת העשרים ואחת.

עמדותיה

סבטלובה נמנית עם מחנה השמאל, ומרבה להתבטא בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני בתקשורת ובנאומיה בכנסת ומשתמשת בחיזוקים ודוגמאות מתוך ניסיונה ככתבת בעולם הערבי.
עם עלייתה נשלחה למערכת החינוך הממלכתית דתית בירושלים, שם סיגלה תפיסת עולם ימנית. אולם, חשיפתה לשכניה הפלסטינים והערבים של ישראל במסגרת עבודתה כעיתונאית הביאה אותה מאוחר יותר להאמין כי השלום "לא רק נחוץ, הוא גם אפשרי".
מתוך חברי הכנסת יוצאי ברית המועצות לשעבר ודוברי הרוסית, היא מתבלטת בפעילותה למען שוויון ונגד גזענות. הדבר בולט בהצעות חוק שהניחה על שולחן הכנסת.
סבטלובה בחרה לעסוק בנושא זה גם במסגרת השדולה לשימור וטיפוח תרבות ומורשת ארצות ערב ואסלאם, ולדבריה, חוויותיה כעולה חדשה למדינת ישראל, לצד היכרותה עם העולם הערבי, בנו את תפישת עולמה בנושא זה.
סבטלובה מחזיקה בתפישת עולם סוציאל-דמוקרטית.

חייה האישיים

סבטלובה עלתה לישראל יחד עם אמה וסבתה, ולאחר עלייתה התגוררה יחד עמן בירושלים, שם למדה במערכת החינוך הממלכתית דתית.
סבטלובה נשואה בשנית לאנטולי, איש היי-טק, גם הוא עולה מברית המועצות לשעבר; את נישואיהם ערכו באיי סיישל, ולא בישראל, במחאה על מה שהגדירה כמונופול של הרבנות הראשית לישראל על הנישואין בישראל. היא אם לבנות תאומות מנישואיה הראשונים ולבת מנישואיה השניים, אותה ילדה ב-2018, במהלך כהונתה כחברת הכנסת. מתגוררת עם משפחתה ועם אמה במודיעין-מכבים-רעות.