google/wiki40b huggingface dataset:
הליגה הספרטקיסטית

הליגה הספרטקיסטית (בגרמנית: Spartakusbund) ששמה המקובל בעברית הוא "ברית ספרטקוס" הייתה ארגון מרקסיסטי-מהפכני שניסה להשתלט על גרמניה לאחר תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה במהלך מרד הספרטקיסטים. התנועה נקראה על שמו של ספרטקוס, מנהיג מרד העבדים נגד האימפריה הרומית.
לאחר הכרזת המלחמה באימפריה הגרמנית בשנת 1914 התכנס הרייכסטאג כדי לאשר את ההכרזה באופן רשמי. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שישבה באותו זמן באופוזיציה החליטה לתמוך בהכרזת המלחמה, אך הפלג השמאלי במפלגה בראשות רוזה לוקסמבורג וקרל ליבקנכט סירב לאשר זאת משום שלטענתם הייתה זאת מלחמה למטרות אימפריאליסטיות. לאחר הכרזת המלחמה פרשו מנהיגי הפלג השמאלי מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית וייסדו את הליגה הספרטקיסטית. 
בתחילת 1915 היוו קארל ליבקנכט ורוזה לוקסמבורג את הגרעין הרדיקלי של האופוזיציה המפלגתית הפנימית למדיניות השלום הבורגנית הסוציאל-דמוקרטית. קבוצה זו, שנקראה לראשונה על שם המגזין שלה "Die Internationale", הכריזה על תמיכתה באינטרנציונליזם הסוציאליסטי וקראה להפסקה מיידית של כל הלחימה. מאז 1916 הקבוצה הפיצה את יעדיהם הפוליטיים ב"מכתבי ספרטקוס" הבלתי חוקיים. הקבוצה שכונתה כעת ספרטקוסבונד הצטרפה בשנת 1917 למרות הבדלים פוליטיים למפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית (USPD) ועברה בסוף 1918 למפלגה הקומוניסטית החדשה שהוקמה בגרמניה (KPD). בנובמבר 1918, לאחר כניעת גרמניה למדינות ההסכמה ניסו הספרטקיסטים לחולל מהפכה בסגנון מהפכת אוקטובר ברוסיה, אך המהפכה כשלה ודוכאה על ידי הצבא. בראשית 1919 התבצרו הספרטקיסטים בברלין בדיוק כמו בשנה הקודמת והכריזו על הקמת רפובליקה סובייטית. הצבא בראשותם של פלדמרשל פאול פון הינדנבורג וגנרל וילהלם גרנר דרשו מהנשיא פרידריך אברט ומהקאנצלר פיליפ שיידמן אישור לדכא את המרד והשניים נענו ברצון. בין 10 ל-17 בינואר, "שבוע הדמים" כפי שנקרא באותו זמן, ריסקו חיילים מהצבא בפיקודו של גנרל ולטר פון ליטוויץ את המליציות הספרטקיסטיות. במהלך דיכוי המרד נהרגו לוקסמבורג וליבקנכט. לאחר דיכוי המרד בברלין החליטו שרידי הספרטקיסטים שנותרו ללא מנהיג להצטרף למפלגה הקומוניסטית שזה עתה הוקמה ביחד עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית.
על שמה של הליגה הוקם מועדון הספורט העממי-סובייטי ספרטק.
איסאק פלץ

חייו

נולד בבוקרשט, רומניה לנתן פלץ. כבר בגיל צעיר הוא התפרסם כעיתונאי בעל עט מושחז ומאמריו התפרסמו בעיתונים "אדוורול"("האמת"), "דימיניאצה", ("דימינאצה") ("הבוקר"), "הלהבה" ורומניה ספרותית. בגיל 21 הכיר את אשתו לעתיד, לוטי פלדמן בת ה-19 ובמהרה נשא אותה לאישה. לזוג היו שתי בנות, טאיה וליאה. הבית של איסאק פלץ היה מקום מפגש לסופרי בוקרשט ובהם גאלה גאלאקטיון Gala Galaction, צ'זאר פטרסקו Cezar Petrescu, קאמיל פטרסקו Camil Petrescu, יונל תאודוריאנו Ionel Teodoreanu ואחרים.
בנובמבר 1941 היה כלול בין הסופרים היהודים שמכירת ספריהם נאסרה והם הוכרזו בני ערובה.
יצירתו הספרותית של פלץ ינקה מההוויי של בוקרשט, בעיקר של השכונות היהודיות. בתקופה הקומוניסטית של רומניה, בשנת 1949 נעצר פלץ בעקבות הלשנה, הואשם בהיותו אויב המשטר, פושע מלחמה, פושע נגד האנושות וכדומה, בשנת 1950 נידון לשלוש שנות מאסר ולמרות השתדלותם של סופרים רומנים רבים, עבר שנה וחצי בבתי הכלא של רומניה.
איסק פלץ היה אביה של הציירת טיאה פלץ.
איסאק ואשתו לוטי קבורים בבית העלמין פילנטרופיה בבוקרשט.
נהר מלגרסי

נהר מלגרסי (באנגלית: Malagarasi River) הוא הנהר השני באורכו בטנזניה. הנהר נשפך לאגם טנגנייקה כ-40 קילומטרים דרומית לקיגומה, ומהווה אחד ממקורות המים המרכזיים של האגם.
המלגרסי היה קיים לפני היקוות האגם והיה בעבר אחד מיובלות נהר קונגו. 80 הקילומטרים הראשונים של הנהר מהווים את הגבול הטבעי והבינלאומי בין טנזניה לבורונדי.
בית זינאתי

בית זינאתי הוא אתר מורשת בפקיעין. אתר המורשת מספר על ההיסטוריה היהודית של פקיעין, ועל משפחת זינאתי שגרה ביישוב מתקופת חורבן בית שני (על פי הסברה). סביב אתר המורשת נמצאים, בין היתר, מערת הרשב"י, בית הכנסת העתיק של פקיעין, הקשורים לסיפור המקום. במרכז המבקרים מתקיימות פעילויות רבות, כגון סיורים לכל המשפחה, מסיק זיתים והצגת תיאטרון.

בית זינאתי

מרכז המבקרים, הנקרא גם בית רחל ינאית בן-צבי, היה בעברו מחסן. בשנים האחרונות, הוצאו משם חפצים רבים המיועדים לשימור. בין החפצים תמונות ישנות, כלי עבודה ישנים, ואביזרים. כל אלה מתארים את תולדותיהם של היהודים בפקיעין לאורך השנים. כיום במרכז המבקרים ישנו מוזאון. במקום ניתן לצפות גם במיצג אורקולי, ובהצגה של מרגלית זינאתי ואוריאל רוזנבאום.

מרגלית זינאתי

מרגלית זינאתי היא "שומרת הגחלת היהודית". מרגלית היא האחרונה ממשפחת זינאתי שעדיין גרה במקום. היא מספרת את סיפורה לקהל המבקרים במקום. 
בשנת 2018, השנה ה-70 למדינת ישראל, נבחרה זינאתי להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות המסורתי, ואף זכתה לעיטורי כבוד מנשיא המדינה ובפרס ירושלים.
נטע ריסקין

ביוגרפיה

ריסקין נולדה וגדלה בצפון תל אביב. היא בתם של האדריכל ניצול השואה אריק והאדריכלית יעל ריסקין, שהתגרשו כשהייתה בת 13, והיא נכדתו של האדריכל אשר גליברמן. אחותה הצעירה גוני ריסקין היא צלמת עיתונות.
למדה בתיכון עירוני ה', ולאחר מכן למדה במגמת קולנוע של בית הספר התיכון "אלון" ברמת השרון. היא לא סיימה את התיכון.
ב-1999, כשהייתה בת 23, תועדה בסדרה הדוקומנטרית "אופטימיות קוסמית" שבוימה על ידי תמיר קמחי.
בשנים 2000–2003 התגוררה בברלין שבגרמניה, שם כתבה רומן אשר לא הושלם לבסוף.

קריירה

לאחר שחזרה מברלין, ריסקין עבדה במשך תקופה ככתבת במוסף "סופשבוע" של "מעריב".
ב-2006 השתתפה בסדרה "לא הבטחתי לך".
ב-2007 זכתה בפרס השחקנית עבור משחקה בסרט "בום בוי" שנכתב ובוים על ידי בועז לביא במסגרת פרויקט סרטים של 48 שעות בתל אביב. בשנה זו גילמה גם את נועה, התפקיד הראשי במיני-סידרה זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה "להוציא את הכלב". תפקיד זה הביא לפרסומה. ב-2008 גילמה את שירה רואה בעונה השנייה של "אולי הפעם". ב-2009 גילמה את נטע שדה במיני-סדרה "מה שנחוץ לרווק" - עיבוד של עירית לינור לספר "גאווה ודעה קדומה" של ג'יין אוסטן. ב-2012 גילמה את נטליה (נתי) גורדין, אחותו של אייל גורדין (רן דנקר) בסדרת הטלוויזיה "תא גורדין".
ב-2013 גילמה, לצד זוהר שטראוס, את גיטי וייס, אם חרדית לחמישה שבעלה נעלם, בסדרת הדרמה "שטיסל". ריסקין הייתה מועמדת על תפקידה בעונה הראשונה לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2013 בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה/ מיני סדרה/ סדרת ילדים ונוער" במקביל לחברתה לסדרה איילת זורר. "שטיסל" זכתה בפרס ב-12 קטגוריות. בשנת 2015 שיחקה בסדרה "החדש של עומרי גורדון". לאחר מכן, השתתפה בעונה השנייה של שטיסל ועל תפקידה בעונה זאת זכתה בפרס האקדמיה לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה, כשבמקביל, הייתה מועמדת באותה שנה לפרס לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית, על תפקידה ב"החדש של עומרי גורדון". היא השתתפה באותה שנה גם בסרט הגרמני זוכה הפרסים "בכל מקום אחר" (Anderswo) של אסתר עמרמי בתפקיד הראשי, ובסרט "סיפור על אהבה וחושך" של נטלי פורטמן. היא גם השתתפה בסדרת הטלוויזיה הגרמנית Der Tel-Aviv-Krimi (גר') שעלתה לשידור ב-2016.
ב-2017 עלו לאקרנים הסרטים "געגוע", על פי תסריט שכתב שבי גביזון ובבימויו, "להציל את נטע" של ניר ברגמן, "נורמן" של יוסף סידר, ומשימה חשאית בדמשק  של דן זליק ברק בהם שיחקה. ב-2018 הופיעה בתפקיד הראשי בסרטו של ערן ריקליס "מסתור" והשתתפה בעונה השנייה של הסדרה כפולים, ובעונה השנייה של איש חשוב מאוד לצד יהודה לוי. ב-2019 השתתפה בסדרה אלי על המרגל אלי כהן.
ריסקין השתתפה גם בשלל פרסומות, ובהן לויזה, בזק בינלאומי, ביטוח ישיר, אחת מתשע, שוקולד פרה, סלקום וסנפרוסט.
אייזקראוקלה

היסטוריה

לפני מלחמת העולם הראשונה הייתה אייזקראוקלה ידועה בשם הגרמני שלה- אשרדן (גרמנית: Ascheraden). במאה ה-14 הקימו אבירים גרמנים מן המסדר הליבוני את טירת אייזקראוקלה, אשר ממנה נותרו באזור עדיין כמה חורבות.
העיירה הנוכחית נבנתה במהלך שנות השישים של המאה העשרים כיישוב עבור הבונים של תחנת הכוח הסמוכה. שם היישוב במהלך התקופה הסובייטית היה סטוצ'קה (לטבית: Stučka), על שם המנהיג הקומוניסטי הלטבי פטריס סטוצ'קה. בשנת 1991, לאחר שלטביה קיבלה מחדש את עצמאותה, שונה שמו לאייזקראוקלה - השם ההיסטורי המקומי.
ענפים כלכליים שונים באזור הם: ייצור חשמל, עבודות עץ, דפוס וחקלאות.
מירקו אורמוש

קריירה

אורמוש החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של היידוק ספליט. בשנת 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול סלאבן בלופו, וכבר באותו משחק כבש את שערו הראשון בקריירה. לאחר מכן עזב את המועדון לתקופה קצרה, וכשחזר החל להשתלב בהרכב הקבוצה, ובמקביל שיחק במדי הנבחרת הצעירה של קרואטיה, במדיה ערך 10 הופעות וכבש שער אחד. בשנת 2010 זכה עם היידוק ספליט בגביע.
ב-31 באוגוסט 2011 הגיע אורמוש לישראל, והושאל לקבוצת הפועל תל אביב. ב-11 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, כשנכנס כמחליף בניצחון 0-1 על בית"ר ירושלים. בסך הכל כבש אורמוש חמישה שערים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות בעונת 2011/2012, ובגמר גביע המדינה מול מכבי חיפה כבש את השער הראשון במשחק, בדרך לניצחון 1-2, וזכה עם הקבוצה בגביע.
בקיץ 2012 חזר אורמוש להיידוק ספליט, ושיחק במדיה עונה נוספת, בה ערך 26 הופעות וזכה עם הקבוצה בגביע נוסף.
ב-27 ביוני 2013 חזר אורמוש לישראל וחתם בקבוצת בני סכנין, אך שוחרר עוד לפני פתיחת העונה. אורמוש החל להתאמן בהפועל עכו, וב-17 בספטמבר חתם במועדון. ב-23 בנובמבר כבש אורמוש את שער הבכורה שלו במדי הפועל עכו, בניצחון 3–2 על בני יהודה, ובסך הכל כבש בעונת 2013/2014 שני שערי ליגה ב-27 הופעות.
ב-17 ביולי 2014 חתם אורמוש בקבוצת הפועל פתח תקווה, שעלתה מהליגה הלאומית עונה קודם לכן. את שער הבכורה שלו במועדון כבש ב-4 בדצמבר, בהפסד 1–3 לבית"ר ירושלים. את שערו השני בקבוצה כבש בניצחון 2–1 על קבוצתו לשעבר הפועל תל אביב ב-19 באפריל 2015. בסך הכל כבש בעונת 2014/2015 שני שערים ב-29 הופעות, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
בספטמבר 2015 חזר אורמוש לקרואטיה וחתם בקבוצת ר.נ.ק ספליט. בנובמבר 2016 חזר לישראל וחתם בקבוצת הפועל אשקלון, במדיה ערך 19 הופעות עד תום עונת 2016/2017. בעונת 2017/2018 כבש שבעה שערים ב-29 הופעות, ובתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-3 ביוני 2018 חתם אורמוש לשנתיים הפועל רעננה, ובעונת 2018/2019  כבש במדי הקבוצה שער אחד ב-30 הופעות ליגה. 
ב-26 ביוני 2019 חתם אורמוש בקבוצת סרייבו מליגת העל הבוסנית, ובהופעת הבכורה שלו במועדון כבש שער בהפסד 1–3 לסלטיק במוקדמות ליגת האלופות.
יהודה ברנר

יהודה ברנר (7 בינואר 1916 – 21 במרץ 1938) היה בן למשפחה מראשוני המתיישבים בעפולה, לוחם בשורות ארגון ההגנה שנפל בעת העלייה לחניתה. היה הראשון מבני עפולה שנפל חלל על הגנת היישוב.

ביוגרפיה

יהודה ברנר נולד בפולין בשנת 1916, עלה עם הוריו לארץ ישראל בשנת 1926. המשפחה התיישבה בעפולה שנוסדה שנה קודם לכן. לאחר סיום למודיו בבית הספר היסודי בעפולה למד בבית הספר המקצועי שליד הטכניון  בחיפה. הצטרף לקן "השומר הצעיר" בחיפה היה חבר בהנהגה הארצית של הארגון. לאחר מכן היה חבר בהכשרה של חברי התנועה שהתכוננה לעלות על הקרקע בגליל, שתייסד לאחר מכן את קיבוץ אילון. היה רכז של התנועה בקומונה בתל אביב. בעת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט התנדב יהודה ברנר ליחידה המגוייסת של ארגון ההגנה ושירת ביחידת נוטרי גוש עפולה שבסיסה בכפר ילדים.
ב-21 במרץ 1938 היה יהודה ברנר ביחידת של פלוגות השדה שגויסה לעלייה לחניתה. מטרת היחידה הייתה להשתלט על המקום, לארגן את שמירתו והגנתו ולסלול דרך לעליית המתיישבים.
בבוקר יום העלייה לקרקע הגיעו 400 איש, וביניהם 100 אנשי פלוגות השדה בפיקודו של יצחק שדה אל האתר הם פרצו את הדרך לחניתה התחתית שבמורדות ההר, כשהם נושאים את הציוד. בערב עזבו רוב האנשים את המחנה, ורק "פלוגת הכובשים" כ־100 איש נשארה במקום. בו בלילה הותקפו המתיישבים על ידי ערביי הסביבה. שניים מהם, יהודה ברנר ויעקב ברגר נהרגו. ראשון נפגע יעקב ברגר ויהודה ברנר נפגע כשחש להגיש לו עזרה ראשונה כשכדור פגע בראשו והוא נפל מת במקום, כשנשקו מכוון לצד היורים ואצבעו על ההדק. המתיישבים המשיכו בעבודתם.   בסך הכול נפלו עשרה אנשים על הגנת המחנה. העבודות נמשכו עד שבתאריך 8 באפריל נפרצה הדרך לבית האבן - משכנה של משפחת אריסים ערבית - במקום שכונה "חניתה עילית", אז עברו המתיישבים  לשם והשאירו את חניתה תחתית להיות מחנה אימונים לקורס מ"כים של ההגנה.
העלייה לחניתה הייתה מגדולי מבצעי ההתיישבות של חומה ומגדל, להתיישבות באזור חדש, הררי, עוין וקשה להגנה. העלייה לקרקע זכתה לסיקור עיתונאי נרחב בעיתוני התקופה. מפורסמת התמונה, שצולמה במהלכה, בה נראה יצחק שדה, חובק משני צדדיו את יגאל אלון ומשה דיין, על גבה כתב חיים ויצמן את המלים הנבואיות "המטה הכללי"(בצרפתית).
יהודה ברנר הובא למחרת לקבורה בבית העלמין בעפולה. אבל כבד עטף את העיר הצעירה שעד אז, הן בימיי מאורעות תרפ"ט ונן הימי מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט, לא עמדה במבחן ביטחוני רציני ולא ידעה שכול ויהודה ברנר היה החלל הראשון של עפולה.
בשנת 1937 הקימו בני משפחתו ספרייה לזכרו שנקראה  "ספריית יהודה", שהייתה הספרייה הציבורית הראשונה בעפולה.
ניצחונות

ניצחונות הוא סגנון טראנס אשר נוצר במקור בישראל על ידי הדי ג'יי הישראלי אייל ברקן במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20' ומבוסס על גואה טראנס.
ניצחונות מאופיין בBPM גבוה של 145 בערך, ושלא כמו ז'אנרים פופולריים אחרים של טראנס באותה התקופה וכיום, הוא חסר את בס הטראנס הפסיכדלי שנפוץ ברוב שאר הז'אנרים.
רבים משווים אותו ל-Uplifting Trance  ואף מחשיבים את שתי הסוגות כאחת. ישנם מספר הבדלים קטנים, שהגדול ביניהם הוא שניצחונות כמעט תמיד מכיל ריפים ים-תיכוניים ותופים ים-תיכוניים (דרבוקה), בעוד ש-Uplifting Trance איננו מכיל אותם בהכרח. הסגנון איננו חלק מהמיינסטרים כיום, אם כי הוא מפורסם עדיין בישראל ויוון.
אוגוסט דובאי

תחילת דרכו

דובאי נולד ב-15 באפריל 1851 בעיר בלפור שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. בשנת 1870 סיים את האקדמיה הצבאית סן-סיר התגייס לצבא צרפת. הוא לחם במלחמת צרפת-פרוסיה, היה חלק מהכוח של פרנסואה אשיל בזן שנלכד במצור על מץ, ולאחר מכן נלכד בשבי הפרוסי ונלקח לגרמניה. לאחר סיום המלחמה שוחרר, ובשנת 1873 הועלה לדרגת לוטננט. החל 1880 הוא שימש כפרופסור בסן-סיר וכקצין גבול באלג'יריה. בשנת 1901 הועלה לדרגת קולונל וקיבל פיקוד על רגימנט הזואבים ה-1. בדצמבר 1904 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה, ועד שנת 1906 פיקד על מספר בריגדות. הוא פרסם מספר ספרים העוסקים על גאוגרפיה ועל חינוך והכשרת קצינים.
ב-27 בספטמבר 1906 הוא נעשה לראש האקדמיה הצבאית סן-סיר, והוביל רפורמה בתחום הכשרת הקצינים. ב-25 בדצמבר 1908 הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה. ב-20 בינואר 1912 קיבל פיקוד על הקורפוס ה-9, ופיקד עליו עד 29 באפריל 1913. ובשנת 1914 הוא הפך לחבר המועצה העליונה למלחמה.

אחריתו

דובאי פרש מהצבא באביב 1918, ולאחר פרישתו חי בפריז עד מותו ב-7 בינואר 1934.
אתר הנצחה ממלכתי בישראל

אתר הנצחה ממלכתי במדינת ישראל הוא אתר הנצחה לחללי מערכות ישראל שהמדינה אחראית להקמתו ולתחזוקתו.
ברשימת אתרי ההנצחה הממלכתיים נכללים רק אתרים שהוכרזו על ידי שר הביטחון כאתרים ממלכתיים מתוקף חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, התשנ"ח-1998.

הגדרת אתר ההנצחה

חלק קטן מתוך מאות אתרי ההנצחה במדינת ישראל מוגדרים כאתרים "ממלכתיים" ולהכרזה כזאת ישנן השפעות תקציביות. החוק קובע במפורש את דרכי ההכרזה על אתר כזה:
(א) שר הביטחון רשאי, לאחר התייעצות במועצה להנצחה או על פי הצעתה, להכריז ברשומות על שטח או על אתר הנצחה כאתר הנצחה ממלכתי.
(ב) לא יכריז שר הביטחון על אתר הנצחה ממלכתי, אלא לאחר התייעצות עם שר האוצר בדבר האמצעים להקמתו ולאחזקתו.
— סעיף 45 לחוק
על פי החוק, הקמת ותחזוקת אתר הנצחה ממלכתי מוטלת על מדינת ישראל ותקציב אחזקתו ישולם מתקציב המדינה.

אתר הנצחה

בניגוד לאתר ההנצחה הממלכתי שמוכרז על ידי שר הביטחון, סמכות ההכרזה על אתר הנצחה שאינו ממלכתי היא בידיו של שר הפנים.
מכיוון שתקציב אתר ההנצחה לא יגיע מקופת המדינה קובע החוק שהוצאות הקמתו ואחזקתו, כולן או חלקן, יחולו על היזם או על אדם אחר שנתנו הסכמתם להקמת אתר ההנצחה. ומגדיר ששר הפנים לא יכריז על אתר הנצחה "אלא אם כן נחה דעתו כי הובטחו האמצעים להקמתו ולאחזקתו".
ספרטק-2 מוסקבה

היסטוריה

הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1992 בשם ספרטק-ד' ומשנת 1998 נקראה "ספרטק-2". הקבוצה נועדה לשמש כקבוצת המילואים של ספרטק והתמודדה בליגה הרוסית השנייה ובליגה הרוסית השלישית. 
ב-2001 הקבוצה פורקה ואת מקומה כקבוצת מילואים עד 2008 תפסה קבוצת הנוער של ספרטק.
במאי 2013 ספרטק-2 הוקמה מחדש. הקבוצה התמודדה בליגה הרוסית השנייה, אזור מרכז בה סיימה במקום הרביעי בעונת 2013/2014, בעונת 2014/2015 עברה להתמודד באזור המערב שבליגה השנייה.
ב-24 במאי 2015 הקבוצה זכתה באליפות המערב בליגה השנייה והעפילה לליגת המשנה הרוסית, ליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
יחסי בנגלדש–גרמניה

היסטוריה

לאחר עצמאותה של בנגלדש בשנת 1971, הייתה גרמניה המזרחית המדינה השלישית בעולם, והמדינה הראשונה באירופה, שהכירה בבנגלדש בשנת 1972. לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים, התרחבו בהתמדה היחסים בין המדינות.

שיתוף פעולה תרבותי

לעם הגרמני והבנגלי יש היסטוריה תרבותית בת מאות שנים. התעניינות גרמנית בתרבות הבנגלית חוזרת לביקורים בגרמניה על ידי המשורר הלאומי הבנגלי וחתן פרס נובל לספרות רבינדרנת טאגור בשנות ה-20 וה-30. סופרים, אנשי רוח ואמנים רבים בנגלים, התעניינו בספרות, האמנות, האדריכלות והפילוסופיה הגרמנית. המגעים ההולכים וגדלים בקרב אמנים גרמניים ובנגלדשיים, בעיקר באמנות, בצילום, בקולנוע  התקבלו בברכה בשתי המדינות . ב-6 באוקטובר 2010 דויטשה ולה (DW), השיקה רשמית תוכניות בבנגלית באמצעות תדרי FM של תחנת הרדיו הממלכתית הבנגלית .
שיתוף הפעולה התרבותי בין שתי המדינות מתקיים בעיקר באמצעות מכון גתה, הפועל על פיתוח קשרי התרבות באמצעות תמיכה בפעילות התרבותית המקומית והגרמנית. זהו גם מקום מפגש מרכזי לכל המעוניינים בגרמניה. כדי להחליף את הניסיון בחינוך היסודי, הוצגה תוכנית חדשנית בשם "בתי ספר: שותפים לעתיד", על ידי מכון גתה, המאפשרת את הכשרת המורים בבתי הספר היסודי, בגרמניה.

יחסים כלכליים

ככוח כלכלי, כמו גם חבר חשוב של האיחוד האירופי (EU), גרמניה היא שותפה אמינה של בנגלדש בפיתוח.
גרמניה היא שוק הייצוא השני בגודלו של בנגלדש לאחר ארצות הברית, והסחר הבילטרלי הסתכם כ-4.5 מיליארד אירו ב-2012. בשנת 1986 נחתם הסכם לקידום השקעות והגנה, והסכם למניעת כפל מס נחתם בשנת 1993. עד כה ההשקעות הגרמניות הישירות בבנגלדש מסתכמים בכמעט 60 מיליון אירו.

ביקורים רשמיים

ב-25 באוקטובר 2011 ראש ממשלת בנגלדש הסינה ואזד נפגשה עם קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל בגרמניה, בביקור רשמי בן ארבעה ימים בוועידת הבריאות העולמית 2011, יחד עם מפגש על שני העמים. נשיא גרמניה, כריסטיאן וולף, ביקר בבנגלדש בין ה-28 בנובמבר ל-30 בנובמבר 2011, בליווי חברי הפרלמנט הגרמני, שר החוץ הגרמני ושר הכלכלה והטכנולוגיה הגרמני, ומשלחת עסקית ברמה גבוהה.
אווינה ואן דיסהוק

קורות חייה

ואן דיסהוק נולדה בליידן ב-23 ביוני 1955.
היא נשואה לטים דה זאוב (Tim de Zeeuw) גם הוא פרופסור לאסטרונומיה.

השכלה ומסלול מיקצועי

ואן דיסהוק למדה כימיה ומתמטיקה לתואר ראשון (1977), תואר שני בכימיה, בהצטיינות יתרה, (1980), ודוקטורט באסטרוכימיה, בהצטיינות, (1984). את כל לימודיה עשתה באוניברסיטת ליידן. בשנים 1984 עד 1987 הייתה פוסט דוקטורנטית באוניברסיטת הרווארד. בשנת הלימודים 1987/8 שימשה כפרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון. מ-1988 עד 1990 הייתה פרופסור משנה לאסטרוכימיה במכון הטכנולוגי של קליפורניה. ב-1990 חזרה להולנד, לאוניברסיטת ליידן. ב-1995 מונתה שם לפרופסורית לאסטרופיזיקה מולקולרית תפקיד בו היא משמשת עד היום (אוגוסט 2018). במקביל הייתה ב-2000 פרופסורית אורחת בברקלי.

פרסומים

ואן דיסהוק כתבה, או הייתה שותפה בכתיבה של 562 מאמרים מדעיים. מעל 450 מאמרים לכינוסים מדעיים, 25 מאמרים פופולריים וערכה 2 ספרים.
ואן דיסהוק היא המדען המצוטט ביותר בתחום האסטרופיזיקה המולקולרית. מדד הירש שלה הוא 97.
ישמעאל בן נתניה

ישמעאל בן נתניה היה רוצחו של גדליה בן אחיקם, מנהיג "שארית הפליטה" שנשארה בארץ אחר חורבן בית המקדש הראשון.
לאחר חורבן בית ראשון, כאשר רוב עם ישראל הוגלו לבבל, מספר קטן של יהודים הורשו להישאר בארץ ישראל, ועל אנשים אלה הציב נבוכדנצאר מלך בבל את גדליה בן אחיקם. בין הנותרים בארץ היה ישמעאל בן נתניה שהיה מבית דוד, ולכן שאף ישמעאל בן נתניה להחזיר את המלוכה למשפחתו, ולא ראה בעין יפה את היחסים עם הבבלים. רציחתו של גדליה בן אחיקם על ידי ישמעאל בן נתניה מתוארת בספר ירמיה:
וַיְהִי בַּחֹדֶשׁ הַשְּׁבִיעִי, בָּא יִשְׁמָעֵאל בֶּן-נְתַנְיָה בֶן-אֱלִישָׁמָע מִזֶּרַע הַמְּלוּכָה וְרַבֵּי הַמֶּלֶךְ וַעֲשָׂרָה אֲנָשִׁים אִתּוֹ אֶל-גְּדַלְיָהוּ בֶן-אֲחִיקָם--הַמִּצְפָּתָה; וַיֹּאכְלוּ שָׁם לֶחֶם יַחְדָּו, בַּמִּצְפָּה. וַיָּקָם יִשְׁמָעֵאל בֶּן-נְתַנְיָה וַעֲשֶׂרֶת הָאֲנָשִׁים אֲשֶׁר-הָיוּ אִתּוֹ, וַיַּכּוּ אֶת-גְּדַלְיָהוּ בֶן-אֲחִיקָם בֶּן-שָׁפָן בַּחֶרֶב-וַיָּמֶת אֹתוֹ: אֲשֶׁר-הִפְקִיד מֶלֶךְ-בָּבֶל, בָּאָרֶץ.
— ספר ירמיהו, פרק מ"א
רצח גדליהו בן אחיקם הביא להתפוררות נוספת של תושבי יהודה. בתקופה זו ברחו רבים מבני יהודה למצרים ולארצות אחרות. רצח פוליטי זה נחשב לאסון היסטורי בהיסטוריה היהודית ולסוף תקופת הבית הראשון, ויום ג' בתשרי שבו או בסמוך לו בוצע הרצח (ג' או א' בתשרי) נקבע כיום תענית ומוכר כצום גדליה.
גיס 441

הקמתו ופעילותו של גיס 441

בעקבות מלחמת יום הכיפורים, עלה הצורך בצה"ל להקים מפקדות שדה בכירות שימשו כגוף לפיקוד ולשליטה בתווך שבין הפיקוד המרחבי לבין והאוגדות, וזאת בעיקר על מנת להביא לסנרגיה בהפעלת הכוח במבצעים דוגמת צליחה והבקעה, בהם פועלות במרחב מספר אוגדות. בנוסף, הגידול בהיקף המסגרות של כוחות האויב בחזיתות השונות, מורכבות המכשולים הקרקעיים ועוצמת האש הצפויה בזירות הלחימה חייבו אף הם הקמת מפקדת ביניים שכזו.
בנובמבר 1974 הוכרז על הקמת שתי מפקדות של "כוח משימה על-אוגדתי" הכפופות מנהלתית לפיקודים המרחביים צפון ודרום, המשימות של מפקדות אלה היו: לעסוק בתכנון מבצעי של כוח משימה על-אוגדתי בגזרת הפיקוד המרחבי; ולפקד במלחמה על כוח משימה על-אוגדתי למשימות מוגדרות בגזרת הפיקוד המרחבי.
מבין הגייסות שהוקמו בצה"ל, גיס 441 בפיקודו של האלוף אריאל שרון היה הראשון שהוקם ותורגל. איומים צפויים בחזית סיני אל מול הצבא המצרי שהשתקם והתעצם אחרי מלחמת יום הכיפורים, חייבו מתן מענה.
המפקדה המצומצמת, שאמצה את השם גיס רק בפברואר 1975, כללה את מפקד הגיס, סגנו, ראש המטה ובצדם מספר קציני מטה בסדיר ובמילואים ובהם קצין אג"ם, קצין מודיעין, קצין הנדסה, קצין קשר, קצין סיוע ארטילרי, קצין תיאום אוויר, קצין נ"מ, קצין שלישות וקציני אגף האפסנאות (כיום אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה) ובהם תחזוקה, חימוש ורפואה. ארבע שנים לאחר הקמתו של הגיס נבחן שוב המבנה והארגון שלו והוחלט לבנותו כמפקדה גדולה יותר שתוכל לפקוד על אוגדות, על חטיבות עצמאיות ועל גופים מסייעים שיוקצו בהתאם לצרכים המשימה. כמו כן ועל מנת לאפשר פיקוד ושליטה בסדר הכוחות הגדול של הגיס הוחלט להקים למפקדה גדוד קשר גייסי. עם זאת, נותרו תפקידיה של מפקדת הגיס בלחימה כשהיו, דהיינו לתכנן ולפקד במאמץ מרוכז על כוח משימה על-אוגדתי.
בצד התכנונים שליוו את פינוי סיני בעקבות הסכם השלום עם מצרים, פקדה מפקדת הגיס באפריל 1982 על פינויו של חבל ימית. מפקד הגיס באותה עת היה האלוף דן שומרון שהחליף בתפקידו את האלוף אברהם רותם. בפועל פקד על הפינוי הרמ"ט תת-אלוף עודד טירה. במלחמת לבנון הראשונה תוכנן שהגיס ישמש כעתודה המטכ"לית וככזו השתלבה בתוכניות של פיקוד הצפון. לאחר המלחמה התמנה האלוף אמיר דרורי למפקד הגיס במקביל לתפקידו כמפקד המפח"ש (כיום זרוע היבשה).
הדילמות בדבר מיקומו של הגיס כדרג ביניים מלא בין הפיקוד המרחבי לבין האוגדות, המשיכו להוות מוקד לוויכוח בצה"ל. בפועל גדלה מפקדת הגיס להיקפים של מאות אנשים. בצד התכנונים האופרטיביים בגזרות השונות המשיכה מפקדת הגיס להכין תרגילים ולשמש מעטה לתרגילי האוגדות במרחב פיקוד הדרום כמו גם במרחבי הפיקודים האחרים. מפקדת הגיס הקפידה לשמור על כשירותה המבצעית בסדרה של תרגילי גיוס וכוננות ותרגילי פריסה ודילוגים שאפינו את השגרה וחזרו על עצמם מדי מספר חודשים.
תחת פיקודם של האלופים בסדיר ובמילואים עמנואל סקל, עוזי דיין ויצחק בריק המשיך הגיס לתכנן ולתרגל לחימה בגזרות השונות. לשיאה הגיעה הפעילות בשנים 1990–1991 במהלך מלחמת המפרץ בשל חשש מהתפתחויות בחזית המזרחית. תחת פיקודו של האלוף עוזי דיין פיקד הגיס על סדרת תרגילים שנועדו לבחון תפיסת הפעלה מתקדמת של הכוחות. לראשונה הוכנסו אז גם מחשבים לצורכי תכנון ושליטה גם בדרג השדה.
בעקבות השינויים בסדרי העדיפות ובסדרי הכוח של צה"ל בשנת 2004 פורקה מפקדת הגיס ואנשיה השתלבו במפקדות אחרות ובעיקר באלו של הגייסות האחרים בצה"ל.
פרנבזוס השני

פרנבזוס השני (ביוונית: Φαρνάβαζος, בלטינית: Pharnabazus) היה מצביא ומדינאי פרסי, בנו של פרנאקס השני, נכדו של פרנבזוס הראשון ונינו של ארטבזוס. הוא ואבותיו משלו כאחשדרפנים בסטרפיה של פריגיה שעל ההלספונטוס מאז 478 לפנה"ס. מושבם היה בדסקיליום. אחרי פרנבזוס שלט בסטרפיה בנו ארטבזוס.
על פי מחקרו של תיאודור נלדקה היה פרנבזוס צאצא של אוטאנס, אחד מאנשיו של דריווש הראשון בעת רצח סמרדיס ותפיסתו את השלטון. 
פרנבזוס נזכר לראשונה כסטרפ של פרובינקיה זו בשנת 413 לפנה"ס. לאחר שנצטווה על ידי דריווש השני מלך פרס לאסוף מס עובד חריג בגודלו מן הערים היווניות באיוניה, ניהל משא ומתן עם ספרטה – כפי שעשה גם טיספרנס הסטרפ של קאריה – ופתח במלחמה עם אתונה. היריבות בין שני הסטרפים, מביניהם היה פרנבזוס נמרץ והחלטי לאין שיעור יותר,  פגעה בניהולה התקין של המלחמה. לאחר המלחמה  הסתכסך פרנבזוס עם המצביא הספרטני ליסנדרוס.
קרל אייבל

קריירה מוקדמת

אייבל נולד ב-23 ביולי 1891 בגויזרן, אוסטריה עילית, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, והצטרף לרגימנט הלאנדווהר ה-21, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל אייבל עיטורים רבים, ואף הועלה לדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה נשאר אייבל בצבא אוסטריה, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ואף הועלה לדרגת מיור. לאחר האנשלוס הצטרף אייבל לוורמאכט, ומונה בסתיו 1938 למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-132, וב-1 בינואר 1939 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.

מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה בפולין לחם אייבל עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-44, וקיבל על פעולותיו את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה. באביב 1940 מונה אייבל למפקד הרגימנט ה-132, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-44 ואף כבש את העיר שיניולה, ועל כך קיבל ב-15 באוגוסט 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר מכן נשאר אייבל עם יחדיתו בצרפת, ומאוחר יותר הועבר לסלובקיה, וב-1 בפברואר 1941 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם אייבל עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-44 במסגרת הקורפוס ה-29, ועל פעולותיו בז'יטומיר ובאומן קיבל ב-31 בדצמבר 1941 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-10 בינואר 1942 מונה אייבל למפקד הדיוויזיה ה-385, ולחם עמה באזור פולוצק ורוסלאבל, כחלק מהארמייה הרביעית. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהארמייה השנייה ומארמיית הפאנצר הרביעית לסירוגין באזור וורונז', ובדצמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לאזור סטלינגרד, שם לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24. ב-19 בדצמבר 1942 הועלה אייבל לדרגת גנרל לוטננט, וקיבל על פעולותיו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בינואר 1943 הועבר אייבל לעתודת המילואים, וב-20 בינואר מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-24 שלחם באותה עת בקרבות קשים באזור הדון. הקורפוס ספג אבדות כבדות, ומשום כך יצא אייבל למחרת לסייר בקווים הקדמיים של הקורפוס. במהלך סיורו נתקל אייבל בחיילים איטלקים, ובגלל הערפל הכבד הם חשבו אותו לרוסי ופתחו עליו באש. אייבל נפצע קשות מרסיסי רימון יד שהוטל עליו, וכעבור כמה שעות מת בכפר ניקולאייבקה, כתוצאה מאובדן דם. לאחר מותו הועלה אייבל ב-1 במרץ 1943 לדרגת גנרל חיל הרגלים.