google/wiki40b huggingface dataset:
מטרופולין (תחבורה ציבורית)

היסטוריה

חברת מטרופולין תחבורה ציבורית בע"מ הוקמה בשנת 2000 על ידי חברת תור-בוס יחד עם קבוצת מכשירי תנועה וחברת אתגל אחזקות. החברה הוקמה במסגרת פתיחת ענף התחבורה הציבורית לתחרות, צעד ממשלתי שהחל בשנות ה-90 במטרה ליצור הוזלת מחירים ותחרות בענף התחבורה הציבורית בישראל. 
בשנת 2002 זכתה מטרופולין במכרז משרד התחבורה להפעלת קווי התחבורה הציבורית ב"אשכול הנגב", להפעלת קווי תחבורה בינעירוניים בנגב ובין באר שבע לתל אביב. המכרז חודש בשנת 2012.
בשנת 2003 חברה קבוצת מטרופולין לחברת נהור נתיבי תחבורה, שהיא חברת בת של דן תחבורה ציבורית, וביחד הקימו את חברת מטרודן באר שבע בע"מ. באוקטובר 2003 זכתה מטרודן במכרז להפעלת קווי התחבורה העירוניים בעיר באר שבע. פעילות מטרודן הסתיימה בשנת 2016 עם תום תקופת המכרז.
בשנת 2010 זכתה מטרופולין במכרז השרון והיא מפעילה באשכול כ-100 קווים עירוניים ובינעירוניים באמצעות כ-320 אוטובוסים חדשים. קווי מטרופולין משרתים את הערים כפר סבא, רעננה, הוד השרון, הרצליה, רמת השרון ויישובי הסביבה לרבות קווים בינעירוניים מאזור השרון לתל אביב.
בשנת 2012 זכתה מטרופולין מחדש במכרז אשכול הנגב, והחל מינואר 2014, היא מפעילה במסגרתו כ-220 אוטובוסים חדישים ומבצעת מאות נסיעות יומיות בעשרות קווים המשרתים יישובים רבים באזור הנגב והשפלה, כגון: ראשון לציון, נס ציונה, יבנה, אשדוד, קריית גת, שדרות, נתיבות, מצפה רמון, באר שבע, ערד, אופקים, ירוחם, דימונה ועוד. 
בשנת 2017, זכתה מטרופולין במכרז שלישי, הנחשב למכרז הגדול ביותר של משרד התחבורה, "אשכול שרון–חולון מרחבי" הכולל את קווי נתניה–תל אביב של נתיב אקספרס, קווי אגד בשרון הדרומי, ארבעה קווים של דן בשכונות עבר הירקון וארבעה קווים של אגד בחולון. 
החברה החלה ביישום פעילות בינעירונית בין נתניה למרכז ביולי 2018. עד 2020 צפויה החברה להשיק פעילות נוספת באזור שרון–חולון–בת ים, וכן קווים נוספים באזור השרון.

החברה כיום

נכון לשנת 2018 מפעילה חברת מטרופולין כ-800 אוטובוסים ב-200 קווי שירות בשרון והדרום, המשרתים למעלה מ-25 מיליון נוסעים בשנה.
כמו כן, החברה עומדת בתווי תקן: ISO 9001:2008 ו-ISO 9301 בתחום הבטיחות והאיכות בתחבורה הציבורית ובנסיעות מיוחדות.
דוד תדהר

קורות חיים

דוד תדהר נולד בז' בסיוון ה'תרנ"ז בשכונת נווה שלום שביפו לאסתר-רחל לבית נירנברג ולמשה-בצלאל טודרוסוביץ. הוא היה בן יחיד להוריו לאחר שששת ילדיהם הקודמים מתו בעודם קטנים.
תדהר היה ספורטאי מצטיין, ובשנת 1913 החל לשחק כדורגל בקבוצת מכבי תל אביב. בשנת 1916 פרש ממשחק והפך לעסקן ספורט. לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה שירת בגדודים העבריים. והיה חבר בוועד הסיוע לפליטי יפו, שגורשו בידי הטורקים. הוא השתתף בהגנת יפו בימי מאורעות תרפ"א (1921) והצטרף לארגון "ההגנה". בשנת 1921 הצטרף למשטרת המנדט, שירת כקצין משטרה בירושלים והיה למפקד המשטרה בעיר. בסוף 1924 נישא לרבקה לבית קפילוטו, מיהודי חברון.
בשנת 1926 פרש מן המשטרה וייסד משרד חקירות פרטי, אותו ניהל במשך עשרות שנים. בשנת 1927 ירד למצרים מחשש שביקורת שהטיח במשטרת המנדט תביא למעצרו, ובמשך מספר שנים חי בקהיר. בשנת 1931 חזר לארץ ישראל ולעיסוקו כראש משרד חקירות פרטי.
ב-1934 רכש קרקע ובנה לעצמו בית אבן בן ארבע קומות במקום שבו נמצא כיום מחלף גהה. כעבור שנה פקד את הארץ משבר כלכלי חמור בעקבות מלחמת איטליה-אתיופיה השניה ותדהר נאלץ למכור את המבנה בחצי המחיר כדי להחזיר את חובותיו, הרוכש ד"ר ביתן הקים במקום את בית החולים גהה שהעניק לצומת גהה את שמו. ב-1974 נהרס הבית כדי לאפשר את הרחבת הצומת ויצירת מחלף גהה..
תקופה מסוימת שימש אורי אבנרי כעוזר במשרדו. באמצע שנות הארבעים הוציא לאור את "ספריית הראשונים", שערך וכתב הסופר יעקב חורגין. הספרייה כללה חוברות ביוגרפיות על ותיקי היישוב.
תדהר עסק בעידוד הספורט, בעיקר במסגרת ארגון "מכבי" . כמו כן, הוא ערך את אחד הספרים הראשונים העוסק בתולדות האגודה.
היה חבר בלשכת "ברקאי" של ארגון הבונים החופשיים וכתב כמה מהספרים הראשונים בעברית על תולדות הארגון בארץ ישראל.
בספטמבר 1970 זכה לפרס השנתי מטעם הוועידה הבין-לאומית השנתית של ארגון הבלשים העולמי עבור פעילותו בתחום הבלשות.
נפטר בי"ז בכסלו תשל"א, ונקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אחריו את רעייתו, רבקה, בן ובת.
בערים ירושלים, תל אביב, ראשון לציון ופתח תקווה נקראו רחובות על שמו. ביקנעם עילית אף קראו בית ספר על שמו: "בית חינוך תדהר".

יצירתו

דוד תדהר כתב ספרים אחדים על רקע קורות חייו וניסיונו המשטרתי, ביניהם "חוטאים וחטאים בארץ ישראל" (1924), "בין הפטיש והסדן" (1931), "במדים ובלא מדים" (1938) ו"בשירות המולדת" (1960). יזם את המפעל הגדול: ה"אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו". אנציקלופדיה זו מכילה 19 כרכים הכוללים כ-6,000 ערכים ביוגרפיים על דמויות חשובות יותר וגם חשובות פחות בתולדות ההתיישבות - ונחשבת כמקור בעל חשיבות היסטורית, ספרותית וביוגרפית רבה, המשמש את המחקר הארצישראלי בתחומים אלה עד היום. את החומר שאב ממקורות מידע רבים, ובעזרת "חבר-עובדים חרוץ ונלבב".
דוד תדהר זכה לפרסום רב ב"ספרית הבלש", 28 חוברות ובהן סיפורים בלשיים דמיוניים שהופיעה ב־1932, להן השאיל את שמו ותמונתו, כגיבור עלילותיהן. "ספריית הבלש" בעריכת שלמה בן-ישראל, נחשבת כחלוצת הספרות הבלשית העברית.
איוואן שולה

ביוגרפיה

איוואן שולה נולד וגדל בספליט, קרואטיה. בגיל צעיר הוא התעניין בענפי ספורט הקשורים עם מהירות. בצעירותו הוא השתתף בתחרויות אופנוע והיה אלוף קרואטיה. באותה תקופה הוא השתתף בפרסומות לצד מיס יוגוסלביה אנה סאסו. בשנת 2003 הוא השתתף במרוצי סירות מנוע.
בשנת 1999 שולה התחיל להתאמן במזחלות ונכלל בנבחרת קרואטיה. בעקבות הצלחות בזירה הבין-לאומית הוא קיבל זכות להגיע לאולימפיאדת סולט לייק סיטי וסיים את התחרות למזחלות ל-4 אנשים במקום ה-26.
הוא המשיך להשתתף בתחרויות לרבות אליפויות העולם ותחרויות גביע העולם בתחרויות מזחלות לזוגות ול-4 אנשים. באולימפיאדת טורינו הוא סיים את התחרות למזחלות ל-4 אנשים במקום ה-23. למרות גילו המתקדם הוא היה בין מובילי הנבחרת גם באולימפיאדת ונקובר וסיים את התחרות למזחלות ל-4 אנשים במקום ה-20 - התוצאה הטובה ביותר בין שלוש ההופעות באולימפיאדות.
שולה המשיך להתחרות עד לעונת 2014.
שולה הוא גם עסקן ספורט. בשנת 2007 נבחר לנשיאות איגוד קרואטי לספורט מוטורי. החל בשנת 2011 הוא מכהן כיושב ראש של איגוד קרואטי למזחלות.
הרודן (סדרת טלוויזיה)

עלילה

הסדרה עוקבת אחרי משפחה אמריקאית הנשאבת לתוך קרבי השלטון במדינה מזרח תיכונית סוערת בשם אבודין. בסאם "בארי" אל פאיד (אדם ריינר), בנו הצעיר של דיקטטור החולש על מדינה שסועת קרבות, מסיים גלות מרצון בת 20 שנים כדי לחזור למולדתו, מלווה באשתו האמריקאית מולי, וילדיו, לצורך חתונתו של אחיינו. הוא מעולם לא רצה לחזור והדינמיקה המשפחתית מחזירה אותו למקומות לא נעימים בעברו. כשטרגדיה משפחתית משנה את כל התוכניות, הוא ומשפחתו נגררים פנימה.
20 שנה לאחר שנעדר מן המדינה, הסכים בסאם לחזור לביקור לצורך השתתפות בשמחה משפחתית. בזמן הביקור מת אביו של בסאם, ובמקומו עולה לשלטון אחיו של בסאם, ג'מאל. בסאם מחליט להישאר לזמן מה באבודין, והוא משמש כיועץ לאחיו, שממשיך את הקו של אביו.

הפקה

בעוד שהסדרה מצולמת בערים רבות בישראל (ביניהן כפר סבא, פתח תקווה ותל אביב) ובמרוקו, הוחלט על העברת צילומי הפרקים שנותרו מישראל לאיסטנבול, טורקיה בעקבות מבצע צוק איתן. המדינה הערבית הבדיונית של "אבודין" נערכה במכוון מתוך אלמנטים מעורבים של מספר מדינות אמיתיות שונות, על מנת לא לדמות אומה מסוימת או מצב מסוים. מפיקי הסדרה גם אמרו כי לא ייאמרו כתות או חמולות מסוימות תוך כדי התייחסות לפרטים. המפיק בפועל הווארד גורדון ציין: "אנחנו רוצים להתרחק מהמציאות ובכל זאת לחטוב אליה כל עוד זה סוג של מרגיש נכון מבחינה רגשית ותרבותית".
גרגוריוס על האבן

גרגוריוס על האבן הוא שמה של מעשייה מפורסמת בימי הביניים. גיבורה הראשי הוא האפיפיור גרגוריוס הראשון. 
על פי המסופר במעשייה היה גרגוריוס בן למשפחת שליטי אקוויטניה, אשר נולד מזיווג בין אח ואחות. אמו לא יכלה לגדלו והניחה אותו לחסדי הגלים בים בתוך סירה קטנה. שני דייגים הצילוהו ומסרו אותו לידי ראש המנזר, ממנו קיבל את שמו. גרגוריוס חונך במנזר וכשגדל והיה לאביר ביקש להיוודע למוצאו. הוא יצא למסע בעולם והגיע גם למולדתו, שם שחרר את אמו ממצור שהטילו עליה אויביה. אז ביקש לשאת אותה לאשה משום שלא הכירה. לאחר נישואיהם נודע לו כי היא אימו, והוא פרי יחסים אסורים. כשהבין כי הוסיף חטא על פשע הוריו, יצא גרגוריוס את ביתו ושב אל הים, שם ביקש לכפר על עוונו באמצעות ישיבה על סלע בודד מוקף במים, הרחק מהחוף. סיגופיו הנוראים נמשכו 17 שנים עד שמת האפיפיור, ובת קול הכריזה שגרגוריוס יהיה יורשו. כשהגיעה לאמו הבשורה כי בנה יושב על הכס הקדוש, הגיעה לרומא כדי להשיג ממנו מחילה על חטאיה, וכך אומנם קרה.
המעשייה כלולה בגסטה רומנורום, ועלילתה היא גם הנושא בשיר צרפתי מן המאה ה-12, שבו השתמש המשורר הגרמני הרטמן פון אואה, בשירו "גרגוריוס או החוטא הטוב". על סמך האפוס הגרמני חיבר תומאס מאן את ספרו, "הנבחר". 
המעשייה משתייכת לסיפורים בעלי מוטיבים הדומים לאגדת אדיפוס, שהיו חביבים על בני תקופת ימי הביניים, ואף בקרב היהודים. ייתכן כי בהשראת סיפורים אלה נוצרה גם המעשייה אודות יהושע בן נון, שבתפקידו כתליין הרג את אביו וכמעט נשא את אמו לאשה.
פרישות (יהדות)

פרישות משמעותה הִמנעות מענייני העולם הזה, התנזרות מהנאות, או נזירות חלקית עד מלאה.  
משמעותו של המונח והמושג, ובכלל זה דרגת החומרה של הפרישות, וכן ההתייחסות אל משמעויותיו השונות, תוארו בהגות היהודית לדורותיה.

בעת העתיקה

רבי פנחס בן יאיר ראה בפרישות אמצעי בדוק עבור האדם להגיע למדרגה רוחנית גבוהה. וכך נכתב בברייתא הנודעת בתלמוד הבבלי:
"אמר ר' פנחס בן יאיר: תורה מביאה לידי זהירות, זהירות מביאה לידי זריזות, זריזות מביאה לידי נקיות, נקיות מביאה לידי פרישות, פרישות מביאה לידי טהרה, טהרה מביאה לידי חסידות, חסידות מביאה לידי ענוה, ענוה מביאה לידי יראת חטא, יראת חטא מביאה לידי קדושה, קדושה מביאה לידי רוח הקודש, רוח הקודש מביאה לידי תחיית המתים".
— מסכת עבודה זרה דף כ' עמ' ב'.

בימי הביניים

פרישות היא נושא מרכזי בספרו של רבי בחיי בן יוסף אבן פקודה חובות הלבבות; הוא מגדיר את הפרישות: 
"וגדר הפרישות בלשון סתם - חסימת תאוַת הנפש והמנע מן הדבר הנפרשׁ ממנו, עם היכֹלת עליו והזדמנותו לעִלה המחיֶבֶת זה, ונאמר: הפורש - מי שיכול והניח. והעלה המחיבת חסימת תאות הנפש מתחלקת לשני חלקים: אחד מהם כולל האדם והרבה מבעלי חיים, והשני מיֻחד באנשי התורה".
ודן בסיבות לפרישות, תועליותיה וגדריה, אך מזהיר: 
"ואין תקנת העולם שיהיו כל אנשיו נוהגים בפרישות, כי זה מביא לעזיבת ישובו של עולם", דהיינו, הפרישות מונעת במידה רבה, את התפתחות התרבות האנושית, ומעכבת היבטים בחיי היחיד והציבור ושיכלולם.
רבי יהודה הלוי כתב בספרו הכוזרי על הפרישות מענייני העולם לגמרי, כלומר הנזירות, כתנאי לדבקות בענייני הרוח בדתות המונותיאסטיות; למשל, על נוהג "הפרישות מן הנשים והזִמון לשמוע דברי האלהים".; אך הלוי טען כי אין זו דרך היהדות בדרך כלל, ובשיח המוצג בספרו שם בפי נציג היהדות את המילים: 
"אמר החבר: ותורת משה לא העבידה אותנו בפרישות, אך בדרך השוה ולתת לכל כֹח מכוחות הנפש והגוף - חלקו בצדק מבלי רבוי (הפרזה)".

בעת החדשה

בספרו "מסילת ישרים" הציג הרמח"ל את הפרישות כשלב בדרך שיטתית אשר עולה אל השראת שכינה על האדם, על פי הברייתא במסכת עבודה זרה.
במפנה המאות ה-18 - ה-19, נקראו "פרושים" תלמידי הגר"א שעלו לארץ ישראל, אף כי לא נהגו פרישות דרך-ארץ במובן חז"ל.
ננאד מרקוביץ'

ננאד (ננו) מרקוביץ' זוריץ' (נולד ב-6 ביוני 1968) הוא כדורסלן עבר בוסני ומאמן כדורסל בהווה. הוא שיחק בעמד הגארד וגובהו 1.96 מטר.

קריירה כשחקן

מרקוביץ' נולד בעיר דובוי שבבוסניה. גדל במחלקת הנוער של בוסנה סרייבו ומשם עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בעקבות הצטיינותו זומן לנבחרת יוגוסלביה בכדורסל. לפני אליפות העולם בכדורסל 1990, שבה זכתה יוגוסלביה, נופה מרקוביץ' מסגל הנבחרת.
מרקוביץ' יצא לשחק מחוץ למדינתו. בשנת 1992 - 1993 הוא שיחק בסטפנל טרייסטה, שישחקה אז בליגת העל האיטלקית בכדורסל באיטליה. במהלך העונה עבר לליירה מספרד.
בעונת 1993/1994 בליגה הלאומית בכדורסל שיחק בהפועל תל אביב הישראלית. הוא החליף את רדנקו דובראש, והגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה בכדורסל ולגמר הפלייאוף, ובשניהם היא הפסידה בדרבי של תל אביב ליריבה העירונית מכבי תל אביב.
בעונת 1994 - 1995 עבר לחובנטוד בדלונה שהייתה אז קבוצת צמרת בספרד. במהלך העונה עבר לשחק בליגה השווייצרית.
בשנת 1995 חזר להפועל תל אביב. במשחקה נגד הפועל צפת קלע 40 נקודות, ובתום העונה נאלץ לעבור להפועל אילת בשל קשייה הכלכליים של הקבוצה מתל אביב.
בשנים 1996 - 1999 שיחק בלימוז' מהליגה הצרפתית. בעת ששיחק בצרפת זכה להשתתף במשחק האולסטאר של הליגה ולנצח בתחרות הקליעות לשלוש במסגרת האירוע.
בשנים שאחרי כן שיחק עונה אחת בולנסיה ועונה באסטודיאנטס מדריד מספרד, ולאחר מכן שיחק ביוון בקבוצות פאניוניוס היוונית ואולימפיאקוס ומורסיה מספרד.
בעונת 2003 - 2004 שב לפאניוניוס ובעונה שאחרי שב לקבוצת נעוריו בוסנה סרייבו. בשנת 2005 זכה עמה בגביע הבוסני, ופרש ממשחק בשנת 2006 בתום שתי עונות בקבוצה.
מרקוביץ' שיחק בנבחרת בוסניה, שהוקמה לאחר שבוסניה קיבלה את עצמאותה.

קריירת אימון

לאחר פרישתו ממשחק מרקוביץ' מונה לתפקיד מאמן נבחרת בוסניה. בשנת 2007 מונה למאמן בוסניה סארייבו אך התפטר לאחר מכן. באוקטובר 2007 מונה למאמן פניוניוס היוונית והוביל אותה להשתתפות למקום השלישי בליגה היוונית ולהעפלה ליורוליג. חוזהו בקבוצה לא חודש והוא הוחלף בתום העונה לאחר עונה בה לא אימן, הוא שב ב-2009 לעמדת מאמן פאניוניוס למשך עונה אחת. כעבור עונה עבר לאמן את קבוצת קאוד מהעיר דרמה מיוון, שנאבקה על הישארותה בליגה. משנת 2014 מאמן מרקוביץ קבוצות מהליגה הטורקית. הוא אימן שנתיים בטרבזונספור, עונה בפינאר קרשיאקה, וב-2017 מונה למאמן טנריף מספרד. בתחילת העונה הוא זכה עם הקבוצה בגביע הבין יבשתי, אך בשל שרשרת הפסדים בהמשך פוטר מתפקידו. מאז פיטוריו מטנריף הוא מאמן את רויאל האלי גזיאנטפ הטורקית.
עיר גיבורה

עיר גיבורה (ברוסית: город-герой) הוא תואר כבוד שהוענק לערים מטעם ברית המועצות. הוא ניתן לשתים-עשרה ערים בתחומיה עבור הפגנת גבורה יוצאת דופן במהלך מלחמת העולם השנייה, שנקראה בברית המועצות המלחמה הפטריוטית הגדולה. בנוסף ניתן התואר מבצר גיבור למבצר אחד. תארים אלו מקבילים לתואר האישי גיבור ברית המועצות.

תואר "עיר תהילה צבאית" ברוסיה

בשנת 2006 אישר הפרלמנט של רוסיה חוק לייסוד התואר עיר תהילה צבאית, המקביל לתואר העיר הגיבורה הסובייטי. תואר זה הוענק עד כה ל-45 ערים ברוסיה. שום עיר לא קיבלה את שני התארים גם יחד.
טאר (קבוצה)

מאפיינים

המאפיין העיקרי הנמצא אצל שלושת המינים הוא הקרניים שלהם שצומחות בצורת C, כאשר הקרן שטוחה משני צדדיה או מצד אחד - תלוי במין. הפרווה שלהם עבה למדי ומגינה עליהם מטמפרטורות קפואות בבית גידולם ההררי, ואורכה משתנה בין המינים. יש להם גוף ארוך, צוואר קצר, וראש קטן ביחס לגוף. אוזניהם קטנות למדי, וזנבם ורגליהם קצרים. יש להם פרסות קצרות וגמישות המאפשרות להם לטפס על סלעים וצוקים חלקים ואנכיים. הנקבות של מינים אלו דומות מאוד לנקבות של עיזי וכבשי בר. שלושת המינים מפגינים דו-צורתיות זוויגית מובהקת, כשהזכרים גדולים וכבדים מהנקבות, ויש להם סימונים ייחודים כדוגמת רעמה וזקן, או צבע פרווה כהה יותר. הפרווה מספקת להם בדרך כלל הסוואה מצוינת על הרקע המחוספס שבו הם חיים. בשעת סכנה הם רצים במהירות לאזורים גבוהים, ומדלגים בזריזות על צוקים וסלעים.
מינים אלו הם בעלי חיים הפעילים לאורך שעות היום, עם שיא של שעות פעילות בשעות הזריחה והשקיעה, ומנוחה בשעות הצהריים. הם תלויים מאוד במקורות זמינים של מזון ומים, ויבצעו נדידות בהיקף קטן כאשר יחסרו להם משאבי טבע. הם חיים בעדרים גדולים או בקבוצות קטנות, והזכרים המבוגרים נוטים לחיות בבדידות. אויביהם העיקריים של הבוגרים הם בעיקר מינים שונים של נמרים, ודורסי יום מהווים איום לגדיים. בית הגידול של הטארים הוא פסיפס של צוקים סלעים ומדרונות הררים בגבהים של 5,000-1,000 מטר מעל פני הים, והעדפות לגבהים ספציפים משתנות בין המינים. כמות המשקעים באזורים אלה גבוהה בדרך כלל מן הרגיל. תזונתם מבוסס על עשבים, עשבי תיבול, עלים ושיחים.
רביעיית אאוליאן

רביעיית אאוליאן (באנגלית: Aeolian Quartet) היא רביעיית מיתרים בריטית ידועת שם, שבסיסה היה בלונדון. הרביעייה יצאה לסיורי קונצרטים רבים ברחבי העולם, הוציאה תקליטים רבים והייתה בעלת פרופיל גבוה בשידורי רדיו. רביעיית אאוליאן הייתה ממשיכתה של רביעיית סטראטון, שקמה ופעלה לפני מלחמת העולם השנייה. היא אימצה את שמה החדש בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 והתפרקה בשנת 1981.

מקורות הרביעייה

רביעיית סטראטון עלתה כפורחת בשנות ה-20' וה-30' של המאה ה-20. ג'ורג' סטראטון, הכנר הראשון, התקשה יותר ויותר לעמוד הן בראש התזמורת הסימפונית של לונדון והן בראש הרביעייה, ועובדה זו היא שהביאה להולדת רביעיית אאוליאן.
רביעיית סטראטון הרבתה להופיע בשמה זה בגלריה הלאומית בתקופת המלחמה. בשנת 1946, בערך בזמן שאימצה לה את שמה החדש, השתתפה הרביעייה בפסטיבל המוזיקה הבינלאומי הראשון בפראג. הן ווטסון פורבס והן ג'ון מור, הוויולן והצ'לן, היו חברים ברביעיית סטראטון. בהקלטות שנעשו לפני 1953 ליצירתו של פיטר וורלוק, "החרטומן", עם לאון גוסנס והטנור רנה סומס, ול"פנטזיות" של הנרי פרסל השתתף חבר הרביעייה לעתיד עמנואל הורביץ. בראש הרביעייה עמד אז אלפרד קייב. עם זאת, האיש שמנהיגותו גיבשה את ההרכב  בשנות ה-50' היה סידני האמפריס, כנר קנדי, שלמד בוונקובר ובטורונטו והשתלם באירופה אצל פרדריק גרינק וג'ורג'ה אנסקו. האמפריס עמד בראש רביעיית אאוליאן משנת 1952 עד 1970. הוא היה כנר בעל שם הן ככנר ראשי בתזמורת והן בהרכבים קאמריים, בייחוד בשלישיית סנטה צ'צ'יליה בשנים 1954 - 1965 וככנר ראשון ברביעיית פרסל בשנים 1979 - 1980.
אליס ריבלין

ילדות נעורים והשכלה

ריבלין הייתה בִתו של הפיזיקאי אלן מיטשל ונכדתו של האסטרונום סמואל אלפרד מיטשל. הייתה נשואה ללואיס אלן ריבלין, בן למשפחת ריבלין.
ריבלין גדלה בבלומינגטון, אינדיאנה, שם לימד אביה באוניברסיטת אינדיאנה. תחילה למדה בבית הספר התיכון האוניברסיטאי בבלומינגטון, לפני שעברה ללמוד בתיכון מדיירה. את לימודיה האקדמיים התחילה ב-Bryn Mawr College, שם למדה בחוג להיסטוריה, אך לאחר שלמדה קורס אחד בכלכלה באוניברסיטת אינדיאנה, החליטה לבחור בתחום זה כחוג הראשי שלה. היא סיימה את התואר הראשון ב-1952 וכתבה את התזה על האינטגרציה הכלכלית במערב אירופה.
לאחר סיום לימודיה עברה לאירופה. בפריז החזיקה במשרה זוטרה בעבודה על תוכנית מרשל. ריבלין הגישה מועמדות לתוכנית למנהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד, אך נדחתה בטענה שכאישה שהגיעה לפִרקה היא מהווה השקעה גרועה (בשל הסיכוי הגבוה שתיכנס להיריון ותהיה מטופלת בילדים). במקום זאת הגישה מועמדות לתוכנית הכלכלה של הרווארד וסיימה את הדוקטורט ב-Radcliffe College (התוכנית הפרטית של הרווארד לנשים) ב-1958.

קריירה

ריבלין יצרה קשרי עבודה מספר פעמים עם מכון ברוקינגס, כולל תפקידים בשנים 1957–1966, 1969–1975, 1983–1993 ו-1999 עד מותה. הייתה מרצה אורחת במכון למדיניות ציבורית באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
בשנים 1968 - 1969 מונתה ריבלין על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון למשרת עוזרת המזכיר לנושאי תכנון והערכה במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
ב-1971 חיברה ריבלין נייר עמדה שיטתי בנושא פעילות חברתית. היא נבחרה לעמיתה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-1973.
ריבלין הייתה המנהלת הראשונה של משרד התקציב של הקונגרס בשנים 1975 - 1983 שם הביעה ביקורת עקבית וקולנית כנגד מדיניותו הכלכלית של רונלד רייגן. ב-1983 זכתה בפרס "גאונות" (genius" award") מטעם קרן מקארתור. ב-1986 הייתה נשיאת האגודה האמריקנית לכלכלה, האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
תחת הנשיא ביל קלינטון שימשה כסמנכ"לית משרד הניהול והתקציב (OMB) בשנים 1993 - 1994 וכמנהלת המשרד בשנים 1994 - 1996, והפכה לאישה הראשונה להחזיק במשרה ברמת קבינט. ב-1996 - 1999 כיהנה כסגן יו"ר הבנק הפדרלי. בשנים 1998–2001 שימשה ריבלין כיו"ר מועצת המנהלים של רשות הבקרה הפיננסית של וושינגטון די. סי..

צמצום החוב/פאנלים לניהול פיסקאלי 2010

ריבלין והסנאטור לשעבר פיט דומניסי (חבר המפלגה הרפובליקנית מניו מקסיקו) נקראו בינואר 2010 לעמוד בראש כוח המשימה להפחתת החוב, בחסות מרכז המדיניות הדו-מפלגתי בוושינגטון די.סי.. זמן קצר לאחר מכן מונתה ריבלין על ידי הנשיא ברק אובמה לוועדה בת 18 חברים, פאנל דו-מפלגתי בראשות הסנאטור לשעבר אלן ק. סימפסון (חבר המפלגה הרפובליקנית מוויומינג) וראש סגל הבית הלבן לשעבר, ארסקין באולס מהמפלגה הדמוקרטית. יתר חברי הפאנל הם שלושה מינויים נוספים שאוישו בידי הנשיא אובמה, שישה חברים מבית הנבחרים של ארצות הברית ושישה חברי הסנאט של ארצות הברית. הוועדה נפגשה לראשונה ב-27 באפריל 2010 והמועד האחרון להגשת הדו"ח היה בדצמבר אותה השנה. אתגר הניהול הפיסקאלי של מרכיב הבריאות בממשל הפדרלי של ארצות הברית ובמדינות ארצות הברית טופל על ידי צוות שכלל את ריבלין בתוכניתה של דיאן רהם ברשת הרדיו הציבורי NPR ביוני 2010.
ריבלין נפטרה ב-14 במאי 2019.
סמיהאלי

סעמיהאַלי (בהונגרית: Bűdszentmihály - בידסנטמיהאי) היה כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג בצפון מזרח הונגריה. מיקומו 45 ק"מ מזרחית ממישקולץ ו-26 ק"מ מערבה מנירג'האזה. מאז 1952 הוא חלק מהעיר טיסאוואשווארי (Tiszavasvári).

הקהילה היהודית

ב-1880 גרו בכפר 422 יהודים וב-1941 - 648 יהודים.
בסוף המאה ה-19 שימש רבי יהודה גרינפלד כרב הקהילה וראש הישיבה במקום. לאחר מותו, ב-1907, מילא בנו רבי שמעון גרינפלד את מקומו. ב-1929 למדו בישיבה כמאה בחורים. לאחר פטירתו, ב-1930, הצטמצם מספר התלמידים אולם הישיבה התקיימה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
באסרו חג פסח של שנת 1944 רוכזו היהודים בבית הספר המרכזי משם הוסעו לנירג'האזה ומשם למחנה ההשמדה אושוויץ.
כריסטופר אלכסנדר

ביוגרפיה

אלכסנדר נולד בווינה שבאוסטריה, גדל באנגליה והחל את לימודיו בתחום המדע. ב-1954 זכה במלגת 10 המצטיינים באוניברסיטת קיימברידג' בכימיה ופיזיקה והמשיך בלימודי מתמטיקה. הוא קיבל תואר ראשון בארכיטקטורה ותואר שני במתמטיקה. את הדוקטורט בארכיטקטורה עשה בהרווארד (הדוקטורט הראשון במקצוע בהרווארד). באותו זמן, עבד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בתאוריית תחבורה ובמדעי המחשב. בנוסף, עבד בהרווארד בלימודי cognition and cognitive. הוא הפך מרצה לארכיטקטורה בברקלי ב-1963 ולימד שם ברציפות במשך 38 שנים. הוא מזוהה בעיקר כאבי תורת שפת התבנית במדעי המחשב.

The Timeless Way of Building

הספר The Timeless Way of Building (בתרגום חופשי: הדרך הנצחית של הבניה) יצא ב-1979, עוסק בנושאי אדריכלות ושפת תבניות ומתאר את שלימות השימוש אליה בניינים יכולים לשאוף.
לפי אלכסנדר יש דרך אחת נצחית למבנה. המסורות הגדולות של מבני העבר, הכפרים והאוהלים ותבניות בהן בני אדם מרגישים בבית, נבנו מאז ומעולם על ידי אנשים שהיו מאוד קרובים למרכזה של דרך זו. בלתי אפשרי ליצור מבנים או ערים נפלאות, מקומות יפים, מקומות בהם אתה מרגיש עצמך, מקומות בהם אתה מרגיש חי, בדרך אחרת מלבד דרך זו.
דרך זו תוביל כל אחד שיחפש אותה למבנים שהם עצמם עתיקים בצורתם, כמו העצים והגבעות וכפי שפנינו שלנו הם.

Pattern Language: Towns, Buildings, Construction

הספר מתאר שיטת ארכיטקטורה מעשית בצורה שבה מתמטיקאי או מדען למדעי המחשב יגדיר כדקדוק גנרטיבי. העבודה החלה מהבחנה כי ערים ימי ביניימיות רבות הן מושכות והרמוניות. אלכסנדר טען כי זה קורה משום שהן נבנו על פי חוקים מקומיים שדרשו מאפיינים ספציפיים, אך עם זאת שחררו ארכיטקטים לאמצן למצבים ספציפיים.
הספר מספק חוקים ותמונות ומשאיר את תהליך קבלת ההחלטות לסביבה הספציפית המדויקת של הפרויקט. הוא מתאר את השיטות המדויקות לבניית עיצובים שימושיים, בטיחותיים ומושכים בכל קנה מידה ממחוזים שלמים, שכונות, חדרים, ריהוט בנוי ועד לרמה של ידיות לדלת.
הספר כולל סקרים וחישובים מבניים ומערכת בנייה מפושטת המתמודדת עם מחסור אזורי של עץ ופלדה. משתמש בחומרים קלים לאחסון ולא יקרים וייצר מבנים קלאסיים וארוכי חיים באמצעות כמות קטנה של חומרים, עיצוב ועבודה. 
השיטה בספר זה אומצה על ידי אוניברסיטת אורגון. היא אומצה גם על ידי ערים כתקן בנייה.
הרעיון לשפת התבנית נראה כמתאים ליישום לכל משימת הנדסה מורכבת. תאוריה זו יושמה לחלקן והשפיעה במיוחד בהנדסת תוכנה, בה תבניות שימשו לתיעוד ידע כללי בתחום.

The Nature of Order: An Essay on the Art of Building and the Nature of the Universe

כולל את "תופעת החיים, התהליך של יצירת חיים, חזון של עולם חי והאדמה המאירה"- עבודותיו האחרונות של אלכסנדר. העבודה מביאה תאוריה חדשה בנוגע לטבעו של המרחב ומתארת כיצד תאוריה זו משפיעה על החשיבה לגבי ארכיטקטורה, בנייה, תכנון והדרך בה אנחנו רואים את העולם באופן כללי. התבנית הסטטית ברובה משפת התבנית תוקנו על ידי "עוד רצף דינמי", המתאר איך לעבוד לקראת תבניות (דבר שיכול להראות בצורה כללית כסופו של רצף). רצף, כמו תבנית, מבטיח להיות כלי לנקודת מבט רחבה יותר מבניינים (כפי שהתאוריה שלו מקיפה יותר מארכיטקטורה).
שרון רוטברד

שרון רוטברד (נולד ב-2 באוקטובר 1959 בתל אביב) הוא אדריכל, מורה לאדריכלות, סופר ומוציא לאור ישראלי.

ביוגרפיה

בתחילת שנות ה-80 למד אמנות במדרשה לאמנות ברמת השרון, לאחר מכן למד אדריכלות בפריז ב-École Spéciale d'Architecture. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1991 עבד במשרדי אדריכלות הפריזאיים ז'אן נובל ו-Architecture Studio. לאחר שובו ארצה בשנת 1993, עבד כ-4 שנים במשרדו של האדריכל אברהם יסקי.
בשנת 1998 הצטרף להוצאת בבל שהוקמה על ידי אשתו, עמית רוטברד, ב-1995. רוטברד ערך את סדרת "ארכיטקטורות" בה ראו אור בין השאר ספרו של לה קורבוזיה "לקראת ארכיטקטורה" ואוסף כתביו של הארכיטקט הוינאי אדולף לוס "דיבור לריק, למרות הכול". מאז 2005 הוא עורך את סדרת הפרוזה של ההוצאה "הספרייה של בבל", שבה ראו אור ספרים של מחברים כנדין גורדימר, ז'ורז' פרק, מישל וולבק, תומאס ברנהרד, דרור בורשטיין, אסף שור ובן ורד.
בשנת 2005 הוציא רוטברד את ספרו הראשון "עיר לבנה עיר שחורה" הבוחן את שורשיה של העיר תל אביב-יפו, ובשנת 2007 הוציא את הספר "אברהם יסקי, אדריכלות קונקרטית" המסכם ובוחן את פועלו של האדריכל הישראלי אברהם יסקי. 
בשנים האחרונות משמש רוטברד כמורה ומרצה לאדריכלות במחלקה לארכיטקטורה בבצלאל בירושלים. רוטברד מפרסם מאמרים בנושאים שונים הקשורים לארכיטקטורה הישראלית מעל לבמות שונות.