google/wiki40b huggingface dataset:
הקונסרבטואר של פריז

מקורות

על מקורות הקונסרבטואר של פריז אפשר להתחקות לאחור אל הקמת "בית הספר המלכותי לזמרה" (École Royale de Chant) בצו של לואי ה-14 ב-28 ביוני 1669. בשנת 1785 הקים אותו מחדש המלחין גוסק.
ב-1793 שולב ה"אקול רויאל" עם בית הספר לנגנים של המשמר הלאומי, ושמו נקרא "המכון הלאומי למוזיקה" (Institut national de musique).
האספה הלאומית (צרפת), שכוננה במהלך המהפכה הצרפתית, הקימה מחדש בשנת 1795 את המוסד בשם "הקונסרבטוריון הלאומי הגבוה למוזיקה"
(Conservatoire national supérieur de musique,

כיום

עד שנות ה-40 גדלו הקונסרבטוריונים של פריז ונמנו על הגדולים והיוקרתיים ביותר באירופה. ב-1946 התפצל הקונסרבטואר לשלושה קונסרבטוריונים: למוזיקה, למחול ולאמנויות הדרמה. הקונסרבטוריונים מכשירים יותר מ-1200 תלמידים בתוכניות מובנות בהנחיית 350 פרופסורים בתשע מחלקות.

הקונסרבטוריון הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה

הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה (Conservatoire national supérieur d'art dramatique) הוא הקונסרבטוריון למשחק, דרמה ותיאטרון, הידוע בראשי התיבות CNSAD 
המוסד שוכן בבניין ההיסטורי המקורי של הקונסרבטואר, ברחוב הקונסרבטואר ברובע התשיעי של פריז. בתיאטרון הקונסרבטואר ניתנות לעיתים קרובות הצגות פתוחות לקהל ללא תשלום בביצוע סטודנטים.

הקונסרבטוריון הלאומי הגבוה למוזיקה ולמחול

ה-Conservatoire national supérieur de musique et de danse de Paris, הידוע בראשי התיבות CNSMDP, הוא קונסרבטוריון נפרד למוזיקה ולמחול. ממשלת צרפת בנתה את הקמפוס החדש והמרשים בסגנון אדריכלי יוצא דופן בחדשנותו ברובע ה-19 של פריז. האדריכל היה כריסטיאן די פורטצמפארק.
עוגב הצינורות של הקונסרבטוריון נבנה בשנת 1991 באוסטריה.
בילינגסגייט

בילינגסגייט (באנגלית: Billingsgate) היא שכונה בדרום מזרח הסיטי של לונדון, על גדתו הצפונית של נהר התמזה בין גשר לונדון לגשר מצודת לונדון.
באזור שכנו בימי הביניים הרציפים של לונדון, שפנו לבריכה של לונדון. הידוע מכולם היה רציף בילינגסגייט שהפך, יחד עם הרחובות הסמוכים לו, לשוק בילינגסגייט - שוק הדגים העיקרי של לונדון החל מהמאה ה-16. 
השוק נוסד באופן רשמי - אף שהיה קיים קודם לכן - בצו של הפרלמנט הבריטי משנת 1699.
קליבום

קליבום מכיש, לפי רשימת המלכים השומרית, היה המלך השביעי של שומר מהשושלת הראשונה של כיש. מלוכתו נמשכה לפי המיתוס 960 שנים.
השם נהגה כ-Ga-lí-bu-um שמנורמל לקליבום. מילה זו קרובה למילה האכדית לכלב-שמירה (kalbu).
בנדיקט פרידלנדר

קורות חיים

פרידלנדר נולד בברלין, בנו של קארל פרידלנדר (1817–1876), פרופסור לכלכלה. סבו נתן פרילנדר (מת ב-1830) היה פיזיקאי ברלינאי ומרצה באוניברסיטה. קרוב נוסף שלו היה עמנואל פרידלנדר (1871–1948), וולקנולוג נודע.
פרילנדר למד מתמטיקה, פיזיקה, בוטניקה ופיזיולוגיה בברלין, ובשנת 1888 קיבל תואר דוקטור בזואולוגיה.
כתורם אמיד, הוא תמך בכתב העת האנרכיסטי Kampf (גרמנית: "מאבק"), וכתב לכתב העת Der Sozialist ("הסוציאליסט"). פרילנדר העניק תמיכה כלכלית משמעותית לוועדה המדעית-הומניטרית של ד"ר מגנוס הירשפלד בברלין. מטרתה העיקרית של הוועדה הייתה לפעול כנגד סעיף 175 בחוק העונשין הגרמני, אשר אסר על פעולות שהגדיר כ"סטיות בלתי-טבעיות" בין גברים. הוועדה המדעית-הומניטרית סייעה לנאשמים במשפטים, הנהיגה הרצאות ציבוריות ואספה חתימות לעצומה לביטולו של החוק. היא זכתה לתמיכה פרלמנטרית מסוימת בנוגע לרפורמה זו בחוק מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
עם אדולף ברנד ועשרה אישים נוספים ייסד פרילנדר בשנת 1903 את הארגון ההומוסקסואלי "Gemeinschaft der Eigenen"‏ (GdE), "קהילת הייחודיים". שמו של הארגון ניתן לו בין היתר על רקע הרעיון הפילוסופי של מקס שטירנר בנוגע ל"בעלות עצמית" או אוטונומיה. ה-GdE דחה את ראייתו של הירשפלד את ההומוסקסואליות כתופעה המתפרשת במסגרת ספקטרום בין-מגדרי, ובמקום זאת הדגיש את הגבריות שבמיניות שבין גברים. חלק מחברי ה-GdE דגלו בפרקטיקה שנהגה בימי יוון העתיקה, של קיום מערכת יחסים עם גבר צעיר יותר במקביל לחיי נישואים. בנוסף, ה-GdE בז למאמציו של הירשפלד לבצע רפורמה בחוק ולבנות קואליציה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ועם התנועה הפמיניסטית, ואימץ תחת זאת נקודת מבט אנרכיסטית משהו, בהשראת האינדיבידואליזם של שטירנר וביקורת התרבות הסוחפת של פרידריך ניטשה. אף-על-פי-כן, שמר פרידלנדר על חברותו בוועדה המדעית-הומניטרית עד שנת 1906, אז נפרד מעל הירשפלד וייסד ארגון הומוסקסואלי שלישי, שנקרא תחילה Sezession des Wissenschaftlich-humanitären Komitees ("הפרישה מהוועדה המדעית-הומניטרית"), ובהמשך Bund für männliche Kultur ("הברית למען תרבות גברית"). ואולם פיצול זה לא האריך ימים אחרי מותו המוקדם של פרידלנדר ב-21 ביוני 1908 בברלין.
חסידות אוז'רוב

חסידות אוז'רוב היא חצר חסידית פולנית שרוב חסידיה נספו בשואה. מרכזה כיום בבני ברק.
בישון פריזה

היסטוריה

מקור הגזע אינו ידוע. הוא היה מוכר בספרד וכנראה משם הובא לאי טנריפה. במאה ה-13 הוא התגלה מחדש על ידי יורדי ים איטלקים שהביאו אותו חזרה ליבשת אירופה. שם הוא אומץ על ידי אצילים והפך לגזע מועדף בחצרות המלוכה השונות.
בתחילת סוף המאה ה-18 ותחילתה של המאה ה-19 גזע הבישון פריזה החל לשמש ככלב שעשועים בקרקסים ובמופעי כלבים שונים, אולם כיום הוא משמש בעיקר כחיית מחמד וככלב ביתי משפחתי חם ואוהב.

אופי

כלב בישון פריזה ידוע במזגו הטוב. מדובר בכלב רגוע וחביב מאוד בקרב משפחות, בשל ההסתדרות הגדולה שלו עם ילדים והאהבה שילדים מפגינים לו והוא בחזרה אליהם. בנוסף, מדובר בכלב אנרגטי אשר אוהב משחקים וסקרן מאוד, ועל כן חשוב להעסיק אותו ולשחק איתו במהלך היום.
כלב בישון פריזה הוא כלב אינטליגנטי ברמה גבוהה מאוד ועל כן נחשב לכלב שקל מאוד לאלף אותו. יכולת הקליטה שלו מעולה.

טיפול ובריאות

בישון פריזה הוא כלב שבעייתו הנפוצה ביותר מבחינה בריאותית היא עיניים דומעות. לבישון פריזה עיניים רגישות אשר דומעות לעיתים קרובות ויש לטפל בו באופן קבוע בשל כך. בנוסף כלבי בישון פריזה ידועים ככלבים בעלי נטייה לבעיות עור שונות המחייבות טיפול וטרינרי. על כן, אם הכלב אכן סובל מבעיות עור, יהיה על בעליו לטפל בו עם מזון מיוחד ומשחות עור שונות. בסה"כ מדובר בכלב חביב מאוד שלא דורש טיפול מרובה מלבד המצוין דלעיל.

מראה חיצוני

בישון פריזה הוא כלב יפה ומרשים מאוד אותו ניתן למצוא לרוב בצבע לבן. אולם, לעיתים רחוקות נוכל לראות גם גזעי בישון פריזה בצבעי לבן עם גוונים של צהבהב או אפרסק.
כלבי בישון פריזה קטנים ומשקלם נע בין 5 קילו ל8 קילו בלבד.
אתי אלבוים

אתי אלבוים (נולדה ב-1963) היא עיתונאית, עורכת וסופרת ישראלית.

קורות חיים

נולדה בשנת 1963, נשואה לשלומי אלבוים ואם לשישה ילדים. למדה באוניברסיטת בר-אילן לתואר ראשון בגאוגרפיה ולימודי ארץ ישראל. סיימה לימודי תואר שני באוניברסיטת אריאל במחלקה למורשת ישראל, באשכול ספרות עברית. עבודת התזה שלה עסקה בדרכי התמודדות של גיבורים ספרותיים עם זיכרון השואה. מתגוררת באלקנה, והחלה את דרכה העיתונאית בעריכת העיתון של היישוב.
בשנים 1983 – 1997 עסקה בהדרכת טיולים ובריכוז טיולים, במסגרת החברה להגנת הטבע, בתוכנית "מורשת צפת" ובתוכנית "ארץ מורשת" של החברה למתנ"סים.
בין השנים 2000–2011 - עבדה כעיתונאית בעיתון מקור ראשון. 
בשנים 2004–2011 ערכה יחד עם אורית זימר את מוסף הילדים השבועי של מקור ראשון – מקור לילדים.
את שלושת ספריה הראשונים הוציאה בהוצאה עצמית ששמה "תכלת". ספרה הרביעי אמא קסומה וקוסמי המצנפת הסגולה יצא בהוצאת ידיעות ספרים. 
ספריה בסדרת "אמא קסומה" והספר "תעתועים" השתתפו ב"מצעד הספרים" - רשימת הספרים המומלצים לתלמידי בתי-הספר מטעם משרד החינוך. 
את הספר "נערה באושוויץ" כתבה יחד עם אמה, שרה ליבוביץ, ניצולת שואה, ששרדה את מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו בהיותה בת 16 ואיבדה שם את כל משפחתה. ליבוביץ היא אשת עדות, יצאה עם משלחות בני נוער למסעות בפולין ומרצה בפני נוער, מבוגרים ואנשי צבא. אלבוים סיימה קורס "שליחי זיכרון" מטעם מכון "שם עולם" והפכה לשליחת זיכרון לסיפורה של אמה. הספר "נערה באושוויץ" מסופר בשני קולות - קולה של ליבוביץ שמביא את סיפורה באושוויץ-בירקנאו, וקולה של אלבוים, שמביא את סיפורם של בני הדור השני לשואה.
יחסי אוסטרליה–מונטנגרו

סקירה כללית

אוסטרליה הכירה במונטנגרו באופן רשמי ב-27 ביוני 2006. יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-1 בספטמבר 2006.
בשנת 2016, הסחר הכולל בין שתי המדינות הסתכם ב-493,000 יורו. הייבוא מאוסטרליה למונטנגרו עמד על ערך של 68,000 יורו, והייצוא לאוסטרליה ממונטנגרו עמד על 426,000 יורו. ערכן של השקעות ישירות של אוסטרלים במונטנגרו נמדד בשנת 2012 ועמד על 1,699,924,06 יורו.
ב-2011, במהלך מפקד האוכלוסין האוסטרלי, 1,553 איש הצהירו כי הם מונטנגרים במקור, או ממוצא מונטנגרי.
טורפים ימיים

מאפיינים

על-המשפחה התפתחה מהטורפים היבשתיים תוך התאמת גופם לפעילות במים. גופם קיבל צורה הידרודינמית. רגליהם הפכו לדמויי סנפיר, צורתם שטוחה וקרום מחבר את אצבעותיהם. לשתי אצבעות ברגליהם האחוריות צורת זנב של דג והן משמשות ליעוד דומה, כלומר לשם התקדמות בתנועתם במים. 
רובם נפוצים באזורים קרים וממוזגים. חלקם מתקיים גם במקומות חמים יותר ואפילו טרופיים. למרות שמם, חלקם מצוי גם בנהרות ואגמים של מים מתוקים. הם ניזונים מטרף חי שמקורו במים כמו דגים, סרטנים ודיונונים. הזכרים גדולים יותר מן הנקבות. גופם מכוסה שכבת שומן השומרת על חום גופם ועורם, המכוסה פרווה שמנונית, אטום כליל למים. את רוב זמנם הם מבלים בים, וליבשה מגיעים רק כדי לרבוץ על החוף לצורך מנוחה או השתזפות בשמש לשם חימום גופם, וכן למטרות רבייה, כמו הזדווגות והמלטת גורים. אם כי חלק מהמינים מרבים יותר לשהות על היבשה והם נכנסים לים לצורך ציד בלבד. תנועתם ביבשה היא איטית למדי אך במים תנועתם קלילה ומהירה. הם גם מסוגלים לשהות זמן רב מתחת לפני המים. טורפיהם הטבעיים הם כרישים ולווייתני שיניים, אך אויבם הגדול ביותר הוא האדם שצד אותם בהמוניהם לצורך מזון, ביגוד ושעשועים.
אודואקר

חייו

אודואקר נולד באחד המחוזות שמצפון לדנובה (באזור אוסטריה של היום) שם התנחלו שבטים גרמניים שונים (רוגים, סקירים טורקילינגים, והרולים), ועצמו היה אולי בן-תערובת הוני וסקירי. ב-470 בערך הצטרף לצבא הקיסר המערבי באיטליה, שהיה מורכב אז ברובו ממגויסים ברברים (פואדרטי), ועלה בסולם הפיקוד. ב-475 הדיח מפקד הצבא הרומי, אורסטס, את הקיסר המערבי יוליוס נפוס, ומינה תחתיו את בנו הקטין רומולוס אוגוסטולוס לקיסר. אולם, משסרב אורסטס להעניק קרקעות לחייליו, מרדו בו הללו והכריזו על אודואקר כ"מלך". אודואקר רדף אחריו וחיסל אותו ואת אחיו. על רומולוס הנער חס ושילחו למשפחתו אחרי שוויתר על הקיסרות. משהודח רומולוס ב-476 לא שב עוד איש לשבת על כס הקיסרות המערבית, וזו פקעה.
אודואקר נמנע מלקרוא תגר על השלטון הלגיטימי, והכיר פורמלית ביוליוס נפוס הקיסר הרומי המערבי המודח. הוא אף טבע מטבעות הנושאים את שמו של נפוס. משנרצח הלה במקום גלותו בדלמטיה ב-480, קיבל אודואקר את סמכותו של הקיסר המזרחי, זנון, ושלח אליו את סמלי השלטון של הקיסרות המערבית. זנון השלים עם שלטונו באיטליה ואף העניק לו תואר 'אציל' (פטריקיוס). 
נראה שמשך 13 שנות שלטונו ניהל את איטליה בתבונה. הוא זכה באהדת העיר רומא והסנאט, והצליח לחלק אדמות לתומכיו בדרך כלל ללא התנגדות. אולם, פעולותיו מחוץ לגבולות איטליה עוררו את חששה של הקיסרות המזרחית, שהביאה לבסוף למפלתו. ב-480 פלש לדלמטיה (קרואטיה של היום) וסיפחה לבסוף לממלכתו. הוא הצליח להחזיר את השליטה הרומית בסיציליה מידי הונדאלים. ב-484 התפתה לסייע לקושרים נגד הקיסר המזרחי, זנון, והלה החל לפעול נגדו. בעידודו של זנון פלשו האוסטרוגותים בשנת 489 תחת הנהגת תאודוריק הגדול לממלכתו של אודואקר, השמידו את צבא הפואדרטי הברברי שלו ותוך שנה כבשו את מרבית איטליה. אודואקר התבצר בראוונה עד שהעיר נכנעה על פי הסכם שהושג בשנת 493. אז הזמין תאודוריק את אודואקר המנוצח למשתה ובמעמד זה הרגוֹ ככל הנראה בחרבו, וכך בא קץ לשלטונו.
לוביישוב

תולדות היישוב

תחילה נקרא היישוב בשם "נובי-דולסק", ובאמצע המאה ה-16 נקרא היישוב בשמו הנוכחי, וקיבל זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 נשרף היישוב בידי הטטרים.
מהמאה ה-18 עד המאה ה-19 פעל בעיירה בית ספר נודע, בו התחנך בין היתר תדיאוש קושצ'ושקו. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי לוביישוב

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1648. בין מלחמות העולם ישבו בעיירה כ-1,500 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של אגודת ישראל.
במהלך מבצע ברברוסה נסוגו מהעיירה הסובייטים, ובחודש שעבר עד כניסת הגרמנים אליה, ערכו אוקראינים פוגרום ביהודיה. עם כניסת הגרמנים לעיירה, הוציאו בה להורג כ-60 מנכבדי הקהילה היהודית, ובהם רב הקהילה, והטילו על יהודי היישוב תשלומי כופר. בהמשך, גויסו יהודי העיירה לעבודות כפייה, בהן עשרות מהם נרצחו. ב-5 בינואר 1942 נרצחו 48 נשים וילדים של עובדים שלא התייצבו לעבודות הכפייה.
בתחילת מאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו בהמשך גם יהודי יישובי הסביבה. ב-10 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה, בה נרצחו כ-1,200 יהודים בבורות ירי. כ-80 יהודים שהושארו בגטו נרצחו ב-2 בנובמבר 1942.
מקס ז'אקוב

ביוגרפיה

מקס ז'אקוב נולד בעיר קמפר שבחבל ברטאן בצרפת, שם בילה את ימי נעוריו. למד בבית הספר הקולוניאלי בפריז, וב-1897 החליט להיות צייר. התגורר ברובע מונמארטר וב-1901 פגש בפבלו פיקאסו שהפך לידידו והכיר לו את גיום אפולינר. על ידידיו של מקס ז'אקוב נמנו גם ז'ורז' בראק, אנרי מאטיס, אמדאו מודיליאני וז'אן קוקטו.
ב-1909, מקס ז'אקוב, שנולד כיהודי, עבר חוויה דתית שבה ראה בעיני רוחו את ישו הנוצרי, וב- 1915 הפך לקתולי כשפיקאסו משמש לו כעד. ב-1916 מודיליאני צייר את דיוקנו של מקס ז'אקוב. החל ב-1921 מקס ז'אקוב התגורר מול המנזר של מסדר הבנדיקטינים בכפר סנט-בנואה-סור-לואר שבחבל סאנטר-עמק הלואר. ב-1928 שב לפריז אך ב-1936 פרש סופית לסנט-בנואה-סור-לואר כדי לחיות שם חיי נזיר למחצה.
בתקופת הכיבוש הנאצי של פריז, אחיו גורש למחנה הריכוז אושוויץ ונספה שם. אחותו ובעלה גם הם נרצחו על ידי הנאצים. ב-24 בפברואר 1944 מקס ז'אקוב נתפס בסנט-בנואה-סור-לואר בידי הגסטאפו של אורליאן וגורש למחנה דראנסי שליד פריז שממנו הועברו יהודים למחנות השמדה בגרמניה. ידידיו, ובהם ז'אן קוקטו וסשה גיטרי, פעלו לשחרורו אך לשווא. הוא סבל מדלקת ריאות ומת בדראנסי כעבור שבועיים. הוא נקבר בפריז אך ב-1949 ידידיו, ובהם פבלו פיקאסו, העבירו את עצמותיו לסנט-בנואה-סור-לואר.

יצירותיו

יצירתו של מקס ז'אקוב נחשבת לחוליה מקשרת חשובה בין תנועת הסימבוליזם לבין זו של הסוריאליזם בציור ובשירה, כפי שניתן להיווכח מציוריו ומן הפואמה "גביע הקוביות" (1917) שהביאה לפרסומו בציבור. ב- 1919 פרסם את הנובלה "הגנתו של טרטיף", שבה הביע את רעיונותיו הפילוסופיים והדתיים. ב-1922 פרסם את המסה "אמנות השירה". הוא עסק גם בתרגום ספרים מקטלאנית לצרפתית, ולפעמים חתם בשם העט "ליאון דויד". בין 1911 לבין 1938 כתב ופרסם למעלה מעשרים ספרים בפרוזה ובחרוזים. ב-1930 ושוב ב-1938 הציג את ציוריו בניו יורק.
משען (דיור מוגן)

היסטוריה

משען נוסדה בשנת 1931 בידי ההסתדרות הכללית בתל אביב במטרה לסייע לחברים הכושלים הזקוקים לעזרה. לצורך כך נתבקשו חברי ההסתדרות לחתום על הוראת קבע למשען. הדוחף להקמת משען היה משה בריינהנדלר, אליו חבר זלמן ארן. פעילה מרכזית במשען בשנים הראשונות הייתה דבורה נצר. בשנים הראשונות סייעה משען לנזקקים במימון טיפול רפואי, הבראה והכשרה מקצועית ולקשישים שכבר אינם יכולים לעבוד. בשנה הראשונה חתמו כ-400 חברים על הוראת קבע למשען ובשנת 1935 הגיע המספר ל-600. בין התורמים למשען היו גם מאות אנשים שאינם חברי הסתדרות, במיוחד מבין עולי גרמניה. בדצמבר 1935 הוקמה אגודת משען גם בחיפה.
החל בשנת 1937 קיימה משען מועדונים עבור ילדים למחוסרי עבודה וקייטנה בחופשת הקיץ. באותה שנה גם החלה משען לחלק מזון לנזקקים. לקראת סוף שנות ה-40 החלה משען לנהל כפרי ילדים לילדים ונוער במצוקה. 
לאחר הקמת מדינת ישראל דנו במשען על הכיוון העיקרי שלו: האם יש לכוון בעיקר לסיוע לפרט או שיש לנהל מוסדות סיוע כמו כפרי ילדים ובתי אבות. זאב ויינר הוביל קו של התרכזות בהקמת מוסדות לעומת חברים אחרים שדרשו להמשיך את הפעילות בסיוע לפרט. עוד מספר שנים התטלטל משען בין שתי העמדות, אולם בסופו של דבר הקו של ויינר שהיה למנהל משען גבר ומשען נודעה בעשורים שלאחר מכן כרשת של בתי אבות וכפרי ילדים.

בתי אבות

כבר בשנת 1935 עלתה הדרישה להקמת בית אבות של משען, אולם הדבר לא יצא אל הפועל ורק בשנת 1941 החליטה מועצת ההסתדרות להקים ועדה לצורך כך. בראשית שנות ה-50 הוקם בחולון בית אבות ראשון של ההסתדרות שנבדל ממושבי הזקנים שנהגו עד אז בכך שלא היה מוסד צדקה, אלא מוסד מכובד שהזקנים שילמו עבור הכניסה אליו 300 לירות ותשלום חודשי של 30 לירות ומשען הוסיפה 20 לירות לחודש. במהלך שנות ה-50 הוחל בהקמת בית אבות בחיפה בידי משען ובמקביל נרכש בית לצורך בית אבות בשכונת אחוזה והוא נפתח בינואר 1956. במקביל לפתיחת בתי אבות, ניהלה משען מערך של דירות בקומת קרקע עבור קשישים. בשנת 1957 נפתח בית אבות שלישי של משען בקטמון בירושלים.
במשך שנים רבות נוהל משען על ידי זאב ויינר. בשנת 1998 בוצע מהלך אסטרטגי של מעבר לניהול מרכזי דיור מוגן המציעים מערך שירותים נרחב יותר מבית אבות סטנדרטי. נכון לשנת 2011 משען מנהלת 9 מרכזי דיור מחיפה ועד באר שבע.
רשת משען נמצאת עד היום בבעלות ההסתדרות החדשה. ההתמקדות של הנהגת החברה היא במרכזי דיור מוגן והיא סגרה מספר בתי אבות סיעודיים או הסבה אחרים לפתרון דיור מוגן מקיף עבור בני גיל הזהב המבקשים לחיות חיים פעילים, חברתיים ומוגנים לצד תמיכה רפואית ומערך שירותים היקפי רלוונטי. הרשת ממשיכה לספק שירותים סיעודיים לקשישים וגם שירותים רפואיים צמודים לתשושי נפש, פעילות זו מנוהלת במסגרת מחלקות ייעודיות במרכזי הדיור המוגן ולא במודל של בתי אבות סיעודיים מלאים.
בדירוג חברת המידע העסקי דן אנד ברדסטריט רשת משען קיבלה תוצאות גבוהות ביותר והוגדרה כרשת הדיור המוגן הגדולה בישראל וזו בעלת החוסן הכלכלי האיכותי ביותר מבחינת תוצאות, הון עצמי, השקעות ודירוג אשראי.
יחסי בוסניה והרצגובינה–רוסיה

היסטוריה

רוסיה הכירה בעצמאותה של בוסניה והרצגובינה ב-27 באפריל 1992.

כוחות רוסיים בבוסניה והרצגובינה

בוסניה היא אחת המדינות בהן רוסיה תרמה חיילים עבור נאט"ו לכוח הייצוב לשמירת השלום. ב-12 בינואר 1996, רוסיה שלחה חיילים לסרייבו, בירת בוסניה-הרצגובינה, דרך טוזלה. המוטיבציה למהלך, בחלקה, נבעה מהרצון לשפר את היחסים עם ארצות הברית. המיקום של פריסת החיילים הרוסיים הפך לנושא לדיון בינלאומי: הרוסים רצו לפרוס באזור הבוסניים-סרביים, ואילו ארצות הברית רצתה לפרוס אותם בשטח הבוסני-קרואטי. במהלך 1999, בעת מלחמת קוסובו, ההסכם משנת 1996 על פעולות משותפות בבוסניה שהובאו כדוגמה לשיתוף פעולה מוצלח של רוסיה-נאט"ו.
העמדה הרוסית לגבי שיקום בוסניה לאחר המלחמה נותרה, נכון ל-2008, בקו אחד עם המדיניות המערבית. בפרט, באוקטובר 2007 רוסיה אישרה את ההכחשה המערבית של ההצבעה העדתית (מוגנת על ידי המיעוט הסרבי וממשלת סרביה).

נציגויות דיפלומטיות

בוסניה והרצגובינה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה בלבד. מאידך, רוסיה מחזיקה בבוסניה והרצגובינה שגרירות בסרייבו בלבד.
קלבריטה

הטבח בקלבריטה

בשנים הראשונות למלחמה שלטו באזור האיטלקים ויחסם לאוכלוסייה האזרחית היה נסבל. כאשר פרשה איטליה מהמלחמה בשנת 1943 תפסו את מקומם כוחות של הוורמאכט. המחתרת היוונית הגבירה את התקפותיה על הגרמנים וגרמה להם אבידות. הגרמנים הגיבו בפעולת עונשין בכפרי הסביבה אך זה לא הפסיק את פעילות הפרטיזנים.
לפיכך הכינו הגרמנים מבצע צבאי גדול בקלבריטה. המבצע כונה מבצע קלבריטה (Unternhemen Kalavryta) והיה מיועד לאגף את לוחמי הגרילה באזור. במהלך המבצע, הגרילה היוונית הוציאה להורג 78 חיילים גרמנים שנפלו בשבי באוקטובר. גנרל קארל וון-לה סוויר (Karl von Le Suire) הגיב בזעם והחליט על פעילות נקם. הוא הורה אישית על הטבח. 
בבוקר יום ה-13 בדצמבר 1943 חדרו כוחות הוורמאכט לקלבריטה וסגרו אותה מכל העברים. לתושבים נאמר כי הם עומדים להיות מועברים למקום אחר משום שהם משתפים פעולה עם הפרטיזנים. נאמר להם להצטייד במזון ולפנות מיד את בתיהם. התושבים רוכזו בבית הספר המקומי. כעבור זמן קצר הם פקדו על כל התושבים הזכרים מגיל 14 ומעלה להיפרד ממשפחותיהם והבטיחו שלא יאונה להם כל רע. בינתיים בזזו הגרמנים את בתי התושבים והעלו אותם באש.
הגברים הוצעדו לשדה מחוץ לעיירה. מכונות הירייה הוסוו בשיחים. כאשר ניתנה הפקודה, החלו מכונות הירייה לירות, ותוך זמן קצר נהרגו 1258 תושבים. רק 13 ניצלו. הנשים והילדים שמעו את היריות ממקום ריכוזם בבית הספר אך לא יכלו לעשות מאומה. רק בערב שוחררו הנשים והלכו לזהות את יקיריהם ולהביאם לקבורה.
בחצר בית הספר נמצאת אנדרטה המראה אישה הסוחבת את גופת בעלה בנוכחות ילדיה.
בכנסייה בקלבריטה יש שני מגדלי שעון: האחד מראה את השעה הנכונה, והשני נעצר בשעה שבה התחיל הטבח.
מדי שנה נערך ביום זה טקס זיכרון. הטבח בקלבריטה, לצד רצח למעלה משמונים אחוז מיהודי יוון, הוא פשע המלחמה הגדול ביותר של הוורמאכט נגד אוכלוסייה יוונית במלחמת העולם השנייה (אחריו, הטבח בדיסטומו).
ב-18 באפריל 2000 ביקר במקום נשיא גרמניה דאז יוהנס ראו. הוא הביע את רגשי צערו ותחושות הבושה על הטבח הזה, אך לא קיבל את אחריות מדינת גרמניה הנוכחית על כך ולא התייחס לשאלת הפיצויים.
מאור קנדיל

קריירה

קנדיל החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של שמשון תל אביב, ממנה עבר בגיל 12 למחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב, בה שיחק שנה וחצי ולאחריה חזר לשמשון. ב-6 באוגוסט 2010 ערך קנדיל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בית"ר שמשון תל אביב, בניצחון 3–1 על מכבי עירוני בת ים במסגרת גביע הטוטו, ובמשחק זה גם כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, אך לא שותף במשחקי הקבוצה בליגה הלאומית. במקביל בתקופה זו שיחק קנדיל קטרגל בקבוצת מכבי נחלת יצחק תל אביב. בינואר 2011 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל תל אביב, וכעבור חצי שנה חזר לקבוצת הנוער של בני יהודה, בה שיחק שנתיים.
בקיץ 2013 הושאל קנדיל למכבי יפו מליגה א'. ב-11 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 4–1 על הפועל מחנה יהודה, ובמשחק זה גם כבש את שערו הראשון במועדון. בתחילת קיץ 2014 נבחן קנדיל בקבוצת מכבי פתח תקווה, אך לבסוף לא חתם בקבוצה. ב-14 באוגוסט 2014 הושאל לקבוצת הפועל רמת השרון. למחרת ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 להפועל כפר סבא. ב-22 בספטמבר 2014 כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 6–0 על הכח עמידר רמת גן, ואת עונת 2014/2015 סיים קנדיל עם שני שערים ותשעה בישולים ב-26 הופעות בליגה הלאומית.
לקראת עונת 2015/2016 שב קנדיל לבני יהודה, לאחר שעלתה בחזרה לליגת העל, וחתם על חוזה חדש לשלוש שנים במועדון. ב-22 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 3–0 על מכבי חיפה, ובסך הכל שותף בעונה זו בשמונה משחקי ליגה. בתחילת עונת 2016/2017 לא הרבה קנדיל לשחק תחת הדרכתו של המאמן אריק בנאדו, אך לאחר מינויו של ניסן יחזקאל למאמן הקבוצה הפך קנדיל שחקן הרכב קבוע בבני יהודה, וב-13 במאי 2017 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 2–1 על מ.ס. אשדוד. קנדיל סיים את העונה עם שער אחד ושלושה בישולים ב-20 הופעות ליגה, ובסופה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר שפתח בהרכב במשחק הגמר מול מכבי תל אביב.
ב-13 ביולי 2017 ערך קנדיל את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בתיקו 1–1 של בני יהודה מול טרנצ'ין הסלובקית. במשחק זה הורחק קנדיל לאחר ספיגת כרטיס צהוב שני, ולאחר מכן היה שותף לניצחונה של הקבוצה 1–0 על זניט סנקט פטרבורג הרוסית באצטדיון פטרובסקי, אך הקבוצה הודחה בעקבות הפסד 0–2 במשחק הראשון באצטדיון בלומפילד. בתחילת עונת 2017/2018 כבש קנדיל בהפסד 2–4 להפועל באר שבע במשחק אלוף האלופים, ובליגה כבש שער אחד והוסיף שישה בישולים ב-32 הופעות בליגת העל.
ב-29 ביולי 2018 חתם קנדיל לשלוש שנים במכבי תל אביב. ב-19 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 4–1 בדרבי מול הפועל תל אביב במסגרת גביע הטוטו.
ישיבה תיכונית מצפה רמון

תפיסת עולם חינוכית

הישיבה דוגלת בשיטת "סמכות ואחריות" הנותנת לתלמידים את הסמכות המלאה למעשיהם תוך לקיחת אחריות על התוצאות. קבלת הסמכות מתבטאת בין השאר בבחירה אם להיכנס לשיעורים או לפנות לעיסוקים אחרים בזמן השיעור ובאחריותם להשלים את החומר הנלמד. בדרך זו התלמידים בונים בעזרת הר"מ {רב מחנך} את הרצון ללמוד באופן טבעי וללא צורך בכפיית הלמידה עליהם.
הישיבה היא ישיבה "תורנית סביבתית". כחלק מהדרך התורנית סביבתית הישיבה מאפשרת לגשת למגמות סביבתיות כגון: אקולוגיה  וביולוגיה, שבהם המורים משלבים מדי כמה שיעורים ידע בנושאים הקשורים ליהדות ומדע. תלמידי הישיבה יוצאים לסיורים לימודיים ובמהלך השנה מתקיים מדי שבועיים יום סיור ושלוש סדנאות שטח, כחמישה ימים בשטח.

האספה המשותפת

האספה המשותפת היא גוף דמוקרטי משותף לתלמידי הישיבה ולצוות הישיבה כאחד. לכל כיתה בישיבה ישנם שני נציגים שנבחרו על ידי הכיתה, שלהם זכות הצבעה כאשר הצעה באספה עולה להצבעה. עם זאת, כל תלמיד ואיש צוות (ר"מ, מדריך, מורה מקצועי) רשאי להביע דעה או להציע הצעה. לכל איש צוות ישנה זכות הצבעה, כך שלמעשה מספר אנשי הצוות ומספר התלמידים מתקרב לשוויון. המגבלה היחידה על אופי ההצעה היא שלא תעמוד בסתירה למסורת היהודית המקובלת (על פי החלטת ראש הישיבה) או לחוקי המדינה. האספה מנוהלת על ידי שני תלמידי כיתה יב שנבחרו, ונציג נוסף רושם את פרוטוקול האספה, המתפרסם לאחר האספה. ההחלטות באספה מתקבלות על סמך רוב בהצבעה. דוגמה לאחת ההחלטות המשמעותיות של האספה היא ההחלטה על ההגשה למבחני הבגרות רק החל מכיתה יא. החלטה זו בוטלה על ידי האספה בשנת התש"ע. החלטות נוספות נוגעות לתדירות הטיולים ואופיים, שעת תפילת שחרית, תקנות הנוגעות להתנהלות בית המדרש, הכנסת מכשיר טלוויזיה לפנימיה, הצטרפות הישיבה לעליית הנוער ועוד.

שלוחות ומוסדות המשך

בשנת ה'תשע"א (2010) נוסדו על ידי רבנים שלימדו בישיבה שתי שלוחות לישיבה, אחת בנצרת עלית, על ידי הרב חגי שיל"ת, והשנייה באילת, על ידי הרב שמוליק שפירא.
כמו כן באותה שנה נוסדה גם הישיבה הגבוהה לחינוך תורני סביבתי, על ידי הרב אביחיל. הישיבה ממוקמת בירושלים בשכונת רמות אלון, מונה כ-50 תלמידים, ומהווה מעין מוסד המשך לרוצים להעמיק בלימוד ה'תורני סביבתי'.