google/wiki40b huggingface dataset:
קיפצ'וגה קיינו

ביוגרפיה

קיינו נולד בקיפסאמו, שבמחוז ננדי. הוריו נפטרו בהיותי ילד צעיר ולכן גדל בבית דודתו. לאחר סיום לימודיו עבד במשטרת קנייה ובתחילת דרכו הספורטיבית שיחק רוגבי.
קריירת האתלטיקה של קיינו החלה במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בשנת 1962. הוא סיים במקום 11 בריצת 3 מייל.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיים קיינו במקום חמישי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:50.4 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 13:49.6 דקות. בריצת 1500 מטר הוא פספס את העלייה לשלב הגמר לאחר שסיים בשלב חצי הגמר במקום החמישי בתוצאה זהה למקום הרביעי. רק תשעה אתלטים עלו שלב ולכן דורג במקום עשירי בתוצאה של 3:41.9 דקות.
במשחקי אפריקה שנערכה בברזוויל, הרפובליקה של קונגו ביולי 1965 זכה קיינו בשתי מדליות זהב, בריצת 1500 מטר (3:41.1 דקות) ובריצת 5000 מטר (13:44.4 דקות).

שיאן עולם

בתחרות שנערכה בהלסינגבורג, שוודיה ב-27 באוגוסט 1965 קבע קיינו בריצת 3000 מטר שיא עולם חדש של 7:39.6 דקות, שיפור ביותר מ-6 שניות לשיא הקודם. שיא זה החזיק מעמד 7 שנים ונישבר על ידי אמיל פוטמאנס מבלגיה (7:37.6 דקות). בתחרות שנערכה באוקלנד, ניו זילנד ב-30 בנובמבר אותה שנה, הוא קבע בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 13:24.2 דקות, שיפור לשיאו של רון קלארק מאוסטרליה. שיא זה החזיק מעמד 8 חודשים ונישבר בחזרה על ידי קלארק.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 1966 זכה קיינו בשתי מדליות זהב, בריצת 1 מייל (שיא תחרות - 3:55.34 דקות) ובריצת 3 מייל (שיא תחרות - 12:57.4 דקות).

אלוף אולימפי

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה קיינו בשתי מדליות, זהב וכסף. הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אולימפי חדש של 3:34.9 דקות, לפני שיאן העולם ג'ים ראיין מארצות הברית (3:37.89 דקות) ובודו טומלר ממערב גרמניה (3:39.08 דקות) ובמדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:05.2 דקות, אחרי מוחמד חמודי מתוניסיה (14:05.01 דקות) ולפני בן ארצו נפתלי טמו (14:06.41 דקות). נוסף לכך, הוא התחרה בריצת 10000 מטר אך לא סיים את הריצה. היה לו חלק מרכזי שבאולימפיאדה זו באה לידי ביטוי הדומיננטיות הקנייתית בריצות הבינוניות.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכה קיינו בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת 1500 מטר (3:36.68 דקות) ובמדליית ארד בריצת 5000 מטר (13:27.6 דקות).
קיינו השתתף בכינוס הפועל התשיעי שנערך במאי 1971 בישראל. 
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה קיינו בשתי מדליות, זהב וכסף. הוא זכה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אולימפי חדש של 8:23.64 דקות, לפני בן ארצו בן ג'יפצ'ו (8:24.62 דקות) וטפיו קנטאנן מפינלנד (8:24.66 דקות) ובמדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:36.81 דקות, אחרי פקה ואסאלה מפינלנד (3:36.33 דקות) ולפני רוד דיקסון מניו זילנד (3:37.46 דקות).
במשחקי אפריקה שנערכו בלאגוס, ניגריה, בשנת 1973 זכה קיינו במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:39.63 דקות. לאחר מכן פרש מספורט תחרותי.

כינוס הפועל 1971

קיינו הגיע לישראל כדי להתחרות בכינוס הפועל שנערך באביב 1971, אולם הוא אכזב ונוצח בשתי הריצות בהן נטל חלק. בריצה ל-3000 מטר סיים קיינו שני אחרי האתיופי, יוהנס מוחמד. וגם בריצה ל-1500 מטר סיים קיינו שני ונוצח על ידי השוודי, אולף האגברג.
עוגיית שוקולד צ'יפס

היסטוריה

פיתוח עוגית השוקולד צ'יפס אירע בטעות על ידי רות ויקפילד, בשנת 1930. רות ויקפליד, שסיימה בית ספר יוקרתי לכלכלת בית בשנת 1924 במסצ'וסטס, הייתה, יחד עם בעלה, הבעלים של פונדק בשם 'טול האוס' בעיירה קטנה בשם וויטמן. רות, שהייתה אחראית על המטבח, רכשה לעצמה מוניטין בזכות עוגיות חמאה וקקאו שנהגו להגיש בפונדק בשעת התה. באחת הפעמים, כשרצתה להכין את העוגיות המפורסמות שלה, היא גילתה שאספקת הקקאו לא הגיעה. רות, שהייתה מחויבת לספק ללקוחות את הסחורה, החליטה להשתמש בשוקולד נסטלה במקום בקקאו. ספר הבישול שלה שיצא ב-1936 הכיל את המתכון של עוגיות השוקולד צ'יפס ועד מהרה הוא הפך לפופולרי במטבחים האמריקאים.
במהלך מלחמת העולם השנייה נהגו חיילים אמריקנים ממסצ'וסטס, שקיבלו בחבילות שנשלחו מהמשפחות שלהם עוגיות שוקולד צ'יפס, להחליף אותם עם חיילים ממדינות אחרות. עד מהרה ביקשו החיילים ממשפחותיהם להכין גם את העוגיות הללו וווייקפילד הוצפה בבקשות מכל העולם לבקש את המתכון שלה. כך החל השיגעון העולמי על עוגיית השוקוצ'יפס.

החוזה עם נסטלה

בחברת נסטלה שמו לב שעקומת מכירות השוקולד של החברה עלתה בצורה משמעותית ללא שום סיבה ברורה. כשבדקו את הסיבה לעליה הם גילו שעלייה במכירות נבעה עקב העובדה שנשות בוסטון, שבעיתון המקומי שם התפרסם המתכון לעוגיות, החלו לצרוך את השוקולד בכמויות גדולות.
ויקפילד מכרה את המתכון לנסטלה תמורת אספקה של שוקולד צ'יפס לכל החיים. המתכון המקורי של וייקפילד מופיע כיום על כל אריזה של שוקולד צ'יפס שנמכרת בצפון אמריקה.

כיום

אף על פי שהמתכון המפורסם על חבילות השוקולד של נסטלה הוא נפוץ ביותר, מותגים רבים של שוקולד צ'יפס מכילים מתכון של עוגיות שוקולד-צ'יפס על האריזה. כמעט כל ספר בישול מכיל וריאציה של מתכון לעוגיה הללו והעוגיה נמכרות בדרך כלל בכל חנות ומאפייה.
בשנת 1997 הוכרזה עוגיית השוקולד צ'יפס כעוגייה הרשמית של מדינת מסצ'וסטס.

וריאציות של המתכון

עוגיות השוקולד צ'יפס עשויות בדרך כלל מסוכר לבן, סוכר חום, קמח, מעט מלח, ביצים, אבקת אפייה, חמאה, תמצית וניל וכמובן - שוקולד צ'יפס. מתכונים מסוימים מכילים גם חלב או אגוזים (כמו אגוזי מלך קצוצים) בבצק.
המרקם של העוגייה יכול בין פריך לצמיגי יותר והוא משתנה ממתכון למתכון בהתאם ליחס בין החומרים וצורת ערבוב הבצק. בשונה מהחומרים אשר משתנים, כאמור, ממתכון למתכון, אופן הכנת הבצק נעשה לרוב אותו הדבר בכל המתכונים: תחילה שמים את החומרים הרטובים יחד עם הסוכר, ולבסוף מוסיפים את שאר המוצרים היבשים. שבבי השוקולד והאגוזים יתווספו בסוף הכנת הבצק כדי למזער את השבירה שלהם. לרב העוגיה נאכלת כאפויות אף על פי שלפעמים הבצק נאכל כפי שהוא או כתוספת לגלידת וניל.
אבי אגבבה

אָבִי אָגַבַּבָּה הוא מוזיקאי, מתופף, נגן כלי הקשה ומלחין ישראלי, חבר בהרכבים "זאפה", "הכוכב הלבן" ו"אנסמבל מזרח-מערב".
אגבבה הוא בוגר המחזור הראשון של בית הספר למוזיקה רימון. יצירתו מאופיינת בסגנון נגינה ייחודי, כאשר הוא בעיקר מלווה זמרים ולהקות בסגנונות: ג'אז, רוק, מוזיקה ערבית ומוזיקה הודית. הופיע ברחבי העולם עם חוה אלברשטיין, אייל סלע ויאיר דלאל והשתתף באלבומיהם. השתתף גם באלבומים רבים נוספים, בהם טוב לנו יחד של מאור כהן ומטבח אקוסטי של נקמת הטרקטור. בשנת 2006 הוציא לאור אלבום בכורה בסגנון מוזיקת עולם בשם "Laughing With Angels". 
בשנת 2010 החל לשתף פעולה עם רון (שפאץ) כהן ואביטל רז בהרכב הנקרא אנסמבל Naad. ההרכב מתמחה במוזיקה הודית קלאסית אך משלב גם חומרים מקוריים ועיבודים לניגונים יהודיים.
אפעה מגוון

תיאור

אורכו של האפעה המגוון נע בין כ-20 ס"מ לצעיר שזה-עתה בקע מהביצה ועד ל-80-83 ס"מ לבוגר. בכך הוא בין מיני האפעה היותר ארוכים, למרות שיש ארוכים ממנו עד 85-87 סנטימטרים. משקלו המרבי הוא כ-180 גרם. צבעו הכללי אפור, אדום, צהוב או חום, עם כתמים בהירים בעלי הילה כהה. לעיתים ישנם פרטים בעלי גוון כחלחל-אפור. סימן ההיכר של המין הוא הלשון הוורודה וצבעיו המגוונים.
האפעה המגוון אינו חופר ומשתמש בנקיקים, באבנים, בסלעים, ובמחילות מוכנות. הנקבה מטילה 6 עד 10 ביצים בעלי קליפה גמישה במספר נקיקים או מחילות והנחשים הצעירים בוקעים אחרי 50 יום. גודל הביצים 36 על 21 מילימטר והמשקל הממוצע 9 גרם. הנקבה מדביקה אותם לאבנים בנקיקים בהם היא מטילה. הצעירים מגיעים לבגרות לאחר 4 שנים. אורך החיים של האפעה כעשר שנים.

תפוצה

האפעה המגוון מצוי בירדן, ישראל, עומאן, ערב הסעודית, מצרים (סיני וממזרח לנילוס), ובתימן באזורים סלעיים עד לגובה של 1500 מטרים מעל גובה פני הים. בישראל מצוי האפעה באזורי מצוקים בנגב, בבקעת הירדן, במדבר יהודה, ובגלבוע. התפוצה של האפעה במערב הנגב מתרחבת. בישראל מצוי האפעה המגוון. האפעה בהרי הנגב ובגלבוע הוא חום-אדמדם בעל כתמים בהירים ונראה שהצבעים מותאמים לצבע הקרקע.

שימושים רפואיים בימי הביניים

בימי הביניים השימוש באפעה מגוון לצורכי ריפוי היה ידוע ומקובל. חוקרים ועולי רגל רבים התייחסו בספריהם לתיאורי לכידתו והכנתו לצורך זה. בשרו שימש בעיקר להכנת התריאק"- תרופה לטיפול בהרעלות, בנכישות ובעקיצות, וכן לריפוי מחלות שונות.
עמק למאניס

מקור השם

שמו של העמק ניתן לו על ידי משלחת החקר הגאולוגית של אוניברסיטת ואיקטו מוואיקטו שבניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1979 – 1978 בפיקודו של מייקל סלבי.
העמק נקרא על שמה של המצודה הרומית שהיה בבריטניה הרומית פורטוס למאניס (בדומה לאתרים רבים אחרים ברכס בריטניה שנקראים על שם אתרים בבריטניה הרומית).
רולאן דומא

ביוגרפיה

דומא נולד בלימוז' והיה פעיל בתנועת ההתנגדות הצרפתית במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הוא השלים תואר במשפטים ומדע המדינה, במכון למדע המדינה פריז ובבית הספר לכלכלה של לונדון.
כעורך דין, ייצג דומא את ג'ין מון נגד האשמות שעוזרו של מון העביר סודות מדינה לקומוניסטים. במסגרת זאת הכיר את פרנסואה מיטראן, נשיא האיחוד הדמוקרטי והסוציאליסטי של הרזיסטאנס ונהיה למקורבו. כעורך דין ייצג חברים של החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה והשתתף במניעת הסגרתו של מוחמד עודא למערב גרמניה.
בשנת 1956 נבחר לאספה הלאומית של צרפת. אולם לאחר שנתיים, בבחירות שבהן זכה דה גול לניצחון סוחף, הפסיד את מושבו וחזר לאספה שוב רק בשנת 1967.
בשנת 1974 הוא השתתף בהגנה על הילריון קפוצ'י במשפטו בישראל על הברחת נשק עבור אש"ף.
ביולי 1984 מונה לשר לענייני אירופה בממשלתו של לורן פביוס ובסוף אותה שנה מונה לשר החוץ. הוא החזיק בתפקיד עד תבוסת הסוציאליסטים במרץ 1986. הוא שב לתפקיד שר החוץ במאי 1988 וכיהן בתפקיד עד מרץ 1993.
ב-1999,הואשם דומא שניצל את השפעתו כדי להבטיח לכריסטין דבייר-גונקור, פילגשו דאז, משרה כשתדלנית של חברת הנפט הממשלתית ELF. היא נהנתה מרווחים, ממתנות ומעמלות ששולמו לה על ידי החברה.
לאריסה (עיר)

היסטוריה

לאריסה היא אחת מהערים הקדומות ביוון ומעריכים שהוקמה בראשית התקופה הפלסגית, כאשר באזור העיר נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מהמאה ה-6 לפנה"ס. ידוע שב-518 לפנה"ס חרבה העיר ברעידת אדמה. משנת 433 לפנה"ס ועד 195 לפנה"ס נשלטה העיר על ידי ממלכת מוקדון ואחרי כן ועד תום התקופה ההלניסטית נשלטה על ידי היוונים. ב-20 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי הרומאים ועם פיצולה של האימפריה עברה לחזקת האימפריה הביזאנטית, תוך שבתווך היא נכבשה ונבזזה מספר פעמים בידי שבטים ויזיגותים. בסוף המאה ה-14 החל מאבק על השליטה בעיר בין הביזאנטים לצבא האימפריה העות'מאנית, עד שב-1423 נפלה בידי הסולטאן מוראט השני, אשר עם כיבושה שינה את שמה ל Yenişehr-i Fener.
ב-1665 בנה הסולטאן מהמט הרביעי את אחד מארמונותיו בעיר והוא שימש בסיס יציאה למסעות קרב וציד ועקב כך התפתחה לאריסה מבחינה כלכלית ודמוגרפית והפכה לעיר המרכזית בחבל תסליה. 
בשנים 1813 ו-1848 פקדה את העיר מגפת דבר שהפילה אלפי חללים וגרמה לנטישה חלקית של תושביה.
ב-1881, בכפוף לסיכומי קונגרס ברלין אשר סיים סופית את המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) סופחה העיר לממלכת יוון. הסיפוח לווה בטרנספר של מרבית האוכלוסייה המוסלמית לשטחי האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה העות'מאנית-יוונית (1897), נכבשה העיר על ידי העות'מאנים למשך 14 חודשים והם ביצעו טרנספר דומה לאוכלוסייה הנוצרית.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה מנתה העיר 30,000 תושבים. במהלך מלחמת איטליה-יוון סבלה העיר הפצצות כבדות מצד האיטלקים ובמרץ 1941 פקדה אותה רעידת אדמה שגרמה נזקים כבדים. באפריל נכבשה העיר על ידי הורמאכט ונותרה בחזקת גרמניה הנאצית למשך 1,300 הימים הבאים, תוך שהיא הופכת מרכז אזורי לפעילות המחתרת היוונית. ב-23 באוקטובר 1944 אחר חצות שוחררה העיר מהכיבוש הנאצי.

תחבורה

העיר מחוברת לכביש מספר 1, חוצה יוון המקשר בין אתונה לסלוניקי ועובר דרך תסליה, לכביש 6 המחבר בין איגומניצה לוולוס ולכביש 4 המחבר בין אלאוסינה לפלורינה. לאריסה ממוקמת בצומת מסילות ברזל ודרכה עוברים קווי רכבת ישירים לאתונה וסלוניקי. בעיר פועלים קווי אוטובוס עירוניים ועתידה לפעול רכבת קלה. נמל התעופה הקרוב שוכן ליד העיר וולוס הסמוכה.

אקלים

בלאריסה שורר אקלים ממוזג ללא השפעות ממתנות, כך שההפרש בין הקיץ לחורף עשוי לעלות על 20ᵒc. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 15ᵒc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-5ᵒc בחודש ינואר ועד 25.5ᵒc בחודש יולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 779 מילימטרים.

ספורט

אחד מסמלי העיר היא קבוצת הכדורגל פ.צ לאריסה המשחקת בליגה היוונית העליונה ובמפעלים אירופיים. בעיר פועלת גם קבוצת הכדורסל אפולונאס לאריסה המתחרה בליגת העל היוונית בכדורסל. בעיר שני אצטדיוני כדורגל, מרכז ספורט הכולל אצטדיון כדורסל ומתחם מגרשי גולף.
LABIA

Scripts

LABIA גם מוציאה לאור מגזין שנקרא Scripts, אשר נוסד בשנת 1998, ויוצא לפחות פעם בשנה. המגזין מספק מרחב לפרסום שיח וקולות "קווירים, פמיניסטים, אקטיביסטים ויצירתיים". על פי עיתון The Hindu, "כתב העת הקטן והצנוע הוא אחת המשואות של ביטוי יצירתי עבור קוויריות מאז 1998."
המגזין גם תואר כ"כולל מגוון רחב של כתיבה מהקהילות הלסבית, ביסקסואלית, וטרנסג'נדרית, בעיקר באנגלית, אבל לפעמים גם בשפות אחרות. המיקוד משתנה, עם מהדורות מיוחדות המוקדשות לפוליטיקה, צנזורה, הומור, מסע. הרבה מהכתיבה היא ניסיונית, או כזו שלא תוכל להתפרסם בנקל במצע אחר."
מוזות - בית ספר תיכון לאמנויות

היסטוריה

בית הספר הוקם בספטמבר 2005 ביפו העתיקה. על ידי "עמותת טופז לקידום ולרווחת ילדים ובני נוער". "החזון של מוזות הוא לממש את היכולת של תלמידיו; לגלות, לפתח ולהעצים את הפוטנציאל היצירתי והאישי הגלום בהם; לספק להם הזדמנויות לחשיפה והתנסות בתחום האמנות, ומתוך כך לתרום לעיצוב עתידם האישי ולהשתלבותם היצרנית בחברה...".  
הלימודים בבית הספר מתחילים בכיתה י' ונמשכים שלוש שנים. בכל שכבה לומדים כ-30 תלמידים. התלמידים לומדים בכיתה ובאופן פרטני, יוצרים ולומדים אמנות, משתתפים במפגשים חברתיים ויוצאים להתנדב במקומות שונים בקהילה. כל התלמידים לומדים לקראת בגרויות במקצועות העיוניים ובמגמות: אמנות, מוזיקה תיאטרון או קולנוע.
בשנת הלימודים 2016 -2017 נפתחה בבית הספר מגמת קולנוע, שהיא התוספת הראשונה לשלוש המסורתיות שהיו קיימות שם קודם.
בית הספר נתמך על ידי גופים רבים: משרד החינוך, משרד הרווחה, עיריית תל אביב-יפו - ועל ידי מתנדבים.
משה פלמן

משה פלמן (אריאלי) (30 באפריל 1907, ט"ז באייר תרס"ז – 11 במאי 1945, כ"ח באייר תש"ה) היה ממייסדי הנוער העובד וממייסדי קיבוץ נען.

תולדות חייו

נולד בנווה שלום לחייקל ואסתר פלמן, ממייסדי תל אביב. 
למד בבית ספר לבנים בתל אביב ולאחר סיום לימודיו יצא לעבוד. ייסד יחד עם חבריו, ביניהם דוד זהבי וישראל גלילי, את ה"נוער העובד" כיוון שהגיעו למסקנה שהם חייבים להתארגן על מנת לשמור על זכויות הוגנות לבני הנוער העובדים. בחצר ביתו בתל אביב התקיימו מפגשי חברי התנועה. יחדיו הקימו גרעין הכשרה שהתמקם ברחובות והיווה בסיס לגרעין ההתיישבות בקיבוץ נען. שימש בתפקידים ציבוריים שונים בקיבוץ.
נשא לאשה את שרה לבית כהן ולהם שני בנים - שאול ומשה (נקרא על שם אביו).
נפטר בשנת 1945 והוא בן 38 בלבד.
אלעד קידן

ביוגרפיה

קידן נולד וגדל בשכונת רמות רמז שבחיפה. למד בבית הספר התיכון עירוני ה'. שירת בצה"ל בחיל התותחנים.
בשנת 2002 החל את לימודיו בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. עם תום לימודיו כתב וביים את הסרט הקצר 'המנון' (36 דקות). הסרט הוא אפוס מינימליסטי המתאר את מסעו הסיזיפי של רווק מזדקן ברחוב יהודה הנשיא בירושלים, היוצא מביתו במטרה לקנות חלב לערב שבת - אולם תוכניותיו סוטות מן המסלול. הסרט שואב השראה מהקולנוע האמנותי האיראני ומכיל מחווה לסרט 'בירושלים' של דוד פרלוב. 
בשנת 2008 זכה 'המנון' בפרס הראשון במסגרת סרטי הסטודנטים של פסטיבל קאן. הסרט המשיך וזכה בפרסים ראשונים בשבעה פסטיבלים נוספים, בהם פרס של האיגוד העולמי של בתי הספר לקולנוע, ופרס בתחרות סרטי הסטודנטים של תל אביב. הסרט השתתף ביותר מארבעים פסטיבלים ברחבי
העולם. 'המנון' נבחר במקום הראשון במשאל '20 הסרטים המובילים' של בית הספר סם שפיגל לכבוד 20 שנים לייסוד בית הספר. הסרט נרכש והוקרן ברשת ARTE הצרפתית וברשת ARD הגרמנית.
בעקבות 'המנון' הוזמן קידן לא אחת לשפוט בתחרויות סרטים קצרים, כגון פסטיבל NEXT, בוקרשט, Timishort, טימישוארה, רומניה; וכן בפסטיבל Zubroffka, שבביאליסטוק, פולין.
בשנים 2009–2010 עבד כתסריטאי בסדרת הסאטירה 'רבע שעה' בערוץ הראשון.
בשנת 2012 ביים קידן את הסרט הקצר 'והוא הולך'. הסרט, המתאר מצב דרמטי על חוף ים במהלך חופשה ביוון, השתתף בתחרות הסרטים הקצרים של פסטיבל לוקרנו, וזכה בפרסים נוספים.
בשנת 2011 התקבל קידן לתוכנית ה"אטלייה" היוקרתית של פסטיבל קאן כדי לגייס תמיכה לסרט עלילה באורך מלא.
קידן מלמד קולנוע ב'תיכון חדש' הרצליה. בעברו יצר סרטים עם בני נוער משכונות מצוקה.

היורד למעלה (2015)

בשנת 2015 השלים קידן את סרטו העלילתי הראשון, 'היורד למעלה'. הסרט הוקרן במסגרת הבחירה הרשמית של פסטיבל קאן, לצד סרטיהם של וודי אלן ונטלי פורטמן. הסרט הוא מעין קומדיה אפית, המתארת את מסעם של שני גברים במעלה ובמורד הצלע ההיסטורית של הר הכרמל, מנמל חיפה דרך ואדי סאליב והדר הכרמל ועד מגדלי פנורמה וגן האם.
הסרט זכה לביקורות חיוביות מה"גארדיאן", מה"סקרין-דיילי" וממגזינים אחרים.
בספטמבר 2015, היה הסרט מועמד לארבעה פרסי אופיר (בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, התסריט, העריכה והפסקול), מתוכם זכה בשלושה: פרס התסריט, העריכה, והפסקול הטובים ביותר.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה שהתקיים בספטמבר 2015. ראש חבר השופטים, הבמאי האיראני מוחסן מחמלבף, הקריא את נימוקי השופטים לבחירה בסרט, וציין כי הפרס מוענק בעבור 'מבט מקורי וצלול על האבסורדיות של הקיום.'
חסן אל בוחיירי

חסן אל בוחיירי (1921, חיפה – 1998, דמשק) היה משורר ערבי.

קורות חייו

חסן אל בוחיירי נולד בחיפה הערבית בשכונת ואדי ניסנס בראשית ימי המנדט הבריטי. הוא התייתם מאביו בילדותו אבל למד והשכיל בעצמו. כמשורר צעיר פרסם שלושה ספרי שירה בערבית בחיפה, בטרם מלחמת העצמאות.
אל בוחיירי היה בן 27 כשבחר לגלות לסוריה בשנת 1948. הוא התיישב בדמשק. בדמשק היה מורה לספרות ערבית והיה קריין ברדיו. התקרב למשוררים הצעירים בני דורו שישבו בדמשק, התפרסם כמשורר גם בארצות ערב האחרות. שירתו שייכת לזרם הרומנטי המתרפק על השירה הערבית הקלאסית.
חסן אל בוחיירי פרסם בחייו 13 ספרי שירה. לעברית תורגמו כמה שירים בודדים משלו. בתרגומה של חנה עמית-כוכבי.
מיהרימה סולטאן

קורות חייה

מיהרימה נולדה בקונסטנטינופול, בירת האימפריה העות'מאנית, בתקופה המכונה בהיסטוריוגרפיה של האימפריה "סולטנות הנשים", אשר נמשכה במהלך המאות ה-16 וה-17. בתקופה זו זכו נשות החצר לעוצמה פוליטית גדולה, ובחלק מהמקרים אף ניהלו בפועל את ענייני האימפריה. תקופה זו מאוזכרת כאחד משלביו המרכזיים של תהליך נסיגתה של האימפריה.
ב-1539, בהיותה בת 17, חיתנו את מיהרימה עם רוסטם פאשה, אשר בהמשך כיהן כווזיר הגדול בממשלו של הסולטאן, ולזוג נולדו שלושה ילדים, בת ושני בנים. הנישואין חיזקו את מעמדה של מיהרימה בחצרו של הסולטאן. היא הייתה מקורבת מאוד לאביה וצברה הון רב בשל מעמדה. ביוזמתה ובמימונה נבנו בקונסטנטינופול שני מסגדים אשר נשאו את שמה. לאחר מותו של סולימאן, תמכה כלכלית ופוליטית ביורשו סלים השני. חולשתו השלטונית של סלים, בשילוב ההון הרב שצברה מיהרימה, הובילו לחיזוק משמעותי של מעמדה הפוליטי בבירה העות'מאנית. בינואר 1578 הלכה מיהרימה סולטאן לעולמה באיסטנבול והיא בת 55. נקברה במתחם מסגד סולימאנייה באיסטנבול, בסמוך לקברי הוריה.

בתרבות הפופולרית

בסדרת הטלוויזיה הטורקית "הסולטאן" מגולמת מיהרימה סולטאן על ידי השחקנית הטורקיה פלין קרהאן.
קתדרלת סנס

קתדרלת סנס, או בשמה המלא קתדרלת סנט אטיין (בצרפתית: cathédrale Saint-Étienne de Sens) היא אחת הקתדרלות הגותיות הראשונות שנבנו, אם לא הראשונה שבהן. בנייתה החלה ב-1142 ושייכת ברובה למאה ה-12 למרות שהיא הושלמה סופית רק במאה ה-16. הקתדרלה ממוקמת בעיר סנס שבצרפת. אדריכלות בית המקהלה, שתוכננה על ידי ויליאם מסנס, הושפעה מבית המקהלה של קתדרלת קנטרברי. את בניית הקתדרלה יזם הארכיבישוף אנרי מסנס, ואת הקתדרלה עיצב לפי הערכים האסתטיים-דתיים שקבע ברנאר מקלרבו.
מבנה הקתדרלה ידוע יותר בסולידיות שלו מאשר ביפי הפרופורציות שלו או בעושר הקישוטים. בחזית המערבית שלושה שערים: במרכזי יש פסלים טובים המייצגים את משל עשר הבתולות ואת סיפורו של סטפן הקדוש. השער הימני מכיל 22 פסלונים מרשימים ביותר של הנביאים, שסבלו מנזק ניכר. מעל שער זה נישא מגדל אבן, מקושט עם פסלים המייצגים את פטרוני הכנסייה.
הפעמונים במגדל הפעמונים נהנו ממוניטין עצום בימי הביניים; שניים מהפעמונים נשארו עד היום: La Savinienne במשקל ⅓15 ו-La Potentienne במשקל ⅔13 טון. השער השמאלי מעוטר בשני תחריטים: "סובלנות" ו"תאוות בצע" וכן בסיפור יוחנן המטביל. השער בצד הצפוני של הקתדרלה הוא אחד מהדוגמאות הטובות ביותר של פיסול צרפתי מהמאה ה-16. השער הדרומי מתוגבר בחלונות ויטראז' מרהיבים. חלונות אחרים מהמאות ה-12 וה-16 נשמרו, חלק מהם מתארים את אגדת תומאס בקט מקנטרברי. החלון נבנו קטנים במקור, אך אחרי המופת של בזיליקת סן דני בה החלונות תפסו חלק ניכר מהקיר, הגדילו בסנס את החלונות.
הקתדרלה בנויה משלושה אגפים, אפסיס ואמבולטוריום, עם קפלה אחת בקצה המזרחי (קפלת יוחנן הקדוש המציגה ארקדה עיוורת רומנסקיות) (סדרת קשתות ללא פתחים). הספינה הראשית מקורית בקמרונות סיקספרטיט בעלי שש צלעות, ואילו שני המעברים מקורים בקמרונות צלעות בני ארבע צלעות. המבנה נתמך על ידי עמודים מורכבים וזוגות עמודים פשוטים לסירוגין. כאן הקיר מתחלק לשלושה אזורים: קומת העמודים והקשתות, הגלריה (בה יש שתי קשתות המאוחדות על ידי טימפנון לא מפוסל) וקומת התאורה. בקתדרלה זו נראו לראשונה הקשתות המחודדות המאפיינות את האדריכלות הגותית.
בין קישוטי הפנים נמצאים קברו של ה"דופן" (יורש העצר, בנו של לואי ה-15) ובת זוגו מארי-ז'וזף מסקסוניה, אחת מעבודותיו של גיום קוסטו הצעיר ופסלי חריטה המייצגים סצינות מחייו של הקרדינל אנטואן דיפרה, הממונה על מערכת המשפט בצרפת וארכיבישוף סנס בשנים 1525-1535. המאוזוליאום שממנו הם באו נהרס במהפכה הצרפתית.
אוצר הקתדרלה, אחד העשירים ביותר בעתיקות בצרפת, מכיל חלק מן הצלב האמיתי שהוצג בידי קארל הגדול ומלבושים של תומאס בקט. האוצר שמור כיום במוזיאון.
בקתדרלה זו התחתן לואי התשיעי מלך צרפת עם מרגרט מפרובאנס ב-1234 וחמש שנים אחר כך הפקיד בה את נזר הקוצים.
מכ"ם דופלר

מכ"ם דופלר (באנגלית: Doppler Radar) הוא מכ"ם המבוסס על אפקט דופלר (הסטת תדר כתלות המהירות היחסית בין המכ"ם לעצם הנבדק). באמצעות מכ"ם זה ניתן לגלות את מהירות האובייקט שאחריו עוקבים.
אות המיקרוגל המשודר על ידי אנטנת מכ"ם כיוונית לעבר עצם כלשהו מוחזרת עם הסטת תדר ביחס לתדר המשודר ומאפשרת לפענח בדיוק רב את מהירות העצם. גופי אכיפה בעולם, כגון משטרת התנועה, עושים שימוש נרחב במכ"ם זה, כמו גם גופי צבא וביטחון, בקרת תנועה אווירית, לוויינים, וכן בתחומי רדיולוגיה ומטאורולוגיה.

אפקט דופלר

אפקט דופלר קרוי על שם הפיזיקאי האוסטרי כריסטיאן אנדראס דופלר, אשר תיאר לראשונה ב-1842 כיצד תדרי אור וגלי קול מושפעים מהתנועה היחסית בין מקור הגלים לגלאי. האפקט מוכר מאוד, משינוי בצליל של גלי הקול שמשמיעים רכבות למשל. צליל שריקת הרכבת נשמע גבוה יותר כשהרכבת מתקרבת ונמוך יותר כאשר היא מתרחקת.

עקרון פעולה

מכ"ם דופלר הוא מכ"ם (מגלה כיוון מרחק) המציג מדידת מהירות כפלט. מכ"ם דופלר מסווג כמשדר: פולס קוהרנטי, גל רציף או מאופנן תדר. מכ"ם דופלר על גל רציף (CW) מספק רק תוצאת מהירות. המכ"מים הראשונים היו מסוג רציף, אך במהרה התפתחו למכ"מים מאופנני תדר (FM-CW) אשר סורקים את תדרי המשדר כדי לפענח ולקבוע מרחק.
יחסי סן מרינו–רוסיה

תקופת ברית המועצות (1979-1991)

המגע הראשון שבין ברית המועצות (מעצמת העל לשעבר שבעיני רבים נחשבת רוסיה ליורשתה) לבין סן מרינו התרחש בשנות השבעים של המאה העשרים, מה שהוביל את המדינות לחתום ב-20 בספטמבר 1979 על הסכמי שיתופי פעולה במגזר החינוך והתרבות, ועל הובלת 90,000 טון של נפט לסן מרינו.
היחסים שבין סן מרינו לבין ברית המועצות נחתמו בהסכמים מכיוון שבעבר הייתה אירופה מחולקת לשני גושים, הגוש המזרחי והגוש המערבי, האחד הזדהה עם ברית המועצות והשני עם ארצות הברית. סן מרינו הייתה יחד עם איטליה, המדינה בה היא מובלעת, חברה בגוש המערבי. לכן, לא היו לה אינטרסים לפתח יחסים דיפלומטיים רשמיים עם ברית המועצות.

תקופת רוסיה (1991-)

בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, כשברית המועצות התפרקה ורוסיה ירשה אותה, החלו מגעים רציניים בין שתי המדינות לכינון יחסים דיפלומטיים. היחסים הדיפלומטיים שבין סן מרינו לרוסיה כוננו ב-30 בספטמבר 1993.
ב-19 בפברואר 2002 הגיע שר החוץ הסן מרינזי, ג. גאטי לרוסיה כדי לנהל משא ומתן על נושאים שונים עם חברי ממשל. במהלך המשא ומתן נדונו בפירוט הסיכויים להתפתחות נוספת של היחסים הבילטרליים, לרבות בתחום התרבות והתיירות. גם שיתוף הפעולה הכלכלי נידון, במיוחד בתחום העסקים הקטנים והבינוניים.
שני הצדדים ציינו את חשיבות הפרוטוקול שנחתם בין ראשי משרדי החוץ של שתי המדינות במהלך ביקורו של ג. גאטי במוסקבה בין ממשלת הפדרציה הרוסית לבין ממשלת הרפובליקה של סן מרינו על שיתוף פעולה בתחומים תרבות, חינוך, ספורט, תיירות ומסחר וכלכלה. שני הצדדים סברו שהמסמך יוביל להתפתחויות ביחסים גם בתחומים אחרים.
שר החוץ הרוסי איגור איבנוב וגטי דנו גם במספר נושאים אקטואליים בפוליטיקה העולמית, ובכללם סוגיות המאבק בטרור, שיתוף הפעולה האירופי ושיתוף הפעולה בין רוסיה לסן מרינו באו"ם ובארגונים בינלאומיים אחרים. בסוף השיחות, הוענק לשר הפרס הגבוה ביותר של סן מרינו, פרס מסדר סנט אגאטה, כהוקרה על ההתפתחות שנעשתה ביחסים הרוסיים-סן מרינזיים.
עשר שנים לאחר כינון היחסים ב-30 בספטמבר 2003, הועלו היחסים בדרג והפכו ליחסים דיפלומטיים מלאים.
ב-יולי 2006 צוינו בסן מרינו ארבעה ימים שלמים שהיו מוקדשים לתרבות הרוסית בלבד, "ימי רוסיה". הימים צוינו מה-12 ביולי עד ל-16 ביולי.