אלכסנדר הלוי צדרבוים

ראשית דרכו

אלכסנדר צדרבוים נולד בקיץ 1816 בעיר זמושץ' שבפולין הרוסית. הוא היה בן להורים עניים, ובצעירותו היה שוליית חייטים. באמצעות לימוד עצמי רכש ידע בשפה העברית ובספרותה וכן בשפות הרוסית הפולנית והגרמנית. הוא נשא אשה בלובלין בשנת 1840 ועקר לעיר אודסה, שהייתה מרכז להשכלה ולתרבות עברית. שם התוודע למשכילים היהודים והמשיך לשקוד על השכלתו. לפרנסתו פתח חנות לבגדים, ועסק בה בחייטות.

פעילות יהודית וציונית

עיתונו ה"המליץ" שימש בימה לתנועת ההשכלה באימפריה הרוסית ועסק בכל ענייני היום הגדולים ובכל הדילמות הפוליטיות והאידאולוגיות של יהודי האימפריה במחצית השנייה של המאה ה-19. צדרבוים יצר בו במה פתוחה כמעט לכל הזרמים והדעות בקרב העם. החל משנות השמונים החזיק העיתון בקו לאומי נלהב והטיף בהתמדה ליישוב ארץ ישראל. בין העינינים הבולטים שנדונו בעיתון לאורך השנים נכללו פולמוס על התיקונים בדת, וויכוח בין התומכים למסתייגים מתנועת חיבת ציון, מחלוקת בנוגע למעמדה של שפת היידיש ופולמוס בעקבות פרסום שתי סדרות מאמריו של אחד העם "אמת מארץ-ישראל', שביקרו את מפעל היישוב של זמנו.
צדרבויום סייע גם בייסודו של העיתון היהודי בשפה הרוסית ראזסוויט שהפך לעיתונה של האינטליגנציה היהודית ברוסיה. בשנת 1881 יסד צדרבוים יומון ביידיש בשם "יידישע פאלקסבלאט" (בטאון יהודי עממי).
ב-6 בנובמבר 1884 התכנסה בעיר קטוביץ (כיום בפולין), ועידת קטוביץ שהייתה ועידת היסוד של חובבי ציון, שהתכנסה ביוזמתם של הד"ר יהודה לייב פינסקר והרב שמואל מוהליבר. בוועידה השתתפו 36 נציגים של חובבי ציון ברוסיה, רומניה, שלזיה, גרמניה וצרפת, ובהם ראשי חיבת ציון: קלונימוס זאב ויסוצקי, משה לייב ליליינבלום, שאול פנחס רבינוביץ (שפ"ר), אלכסנדר צדרבוים, אחד העם ודוד גורדון ואלכסדר צדרבויום בכללם. 
צדרבוים הפך את עיתונו לכלי ביטוי של "חיבת ציון". בזכות קשריו והשתדלותו בקרב השלטונות בסנקט פטבורג זכתה תנועת "חיבת ציון" בהכרה רשמית, ניתן רישיון מטעם השלטונות לייסוד הוועד האודסאי של חובבי ציון (בשמו הרשמי: "החברה לתמיכת בני ישראל, עובדי אדמה ובעלי מלאכה בסוריה ובארץ-ישראל").

צדרבוים ועלילות הדם

באפריל 1878 התחוללה עלילת דם בכפר קטן ליד העיר סצ'חרה בגאורגיה, שהייתה אז חלק מן האימפריה הרוסית. תשעה רוכלים יהודים הואשמו ברצח ילדה נוצרייה בת 6 ובשימוש בדמה לאפיית מצות. הם הועמדו למשפט בבית הדין המחוזי בכותאיסי. דבר העלילה זכה לפרסום רב בעיתונות היהודית ברוסיה, והיא הביאה להתגייסותם של אישים יהודים, ובראשם הברון גינצבורג. שני עורכי דין נודעים, יהודי ורוסי נקראו להגן על הנאשמים. אלכסנדר צדרבוים, שהייתה לו השפעה ניכרת בחוגי הממשל הצארי היה אף הוא בין אלו שנחלצו לעזרת הנאשמים והוא הפעיל את השפעתו בשתדלנות למען הנאשמים. במרץ 1879 הנאשמים זוכו.
היפוליט לוּטוֹסטַנסקי ‏ (Лютостанский) שהמיר דתו לנצרות. בתחילה הפך לכומר קתולי, אך סולק מכהונתו בגין עבירות מרמה וזיוף והפך לאורתודוקסי. הוא חיבר מנשר אנטישמי בכותרת "השימוש שהיהודים בדם נוצרי". בתגובה חשף אלכסנדר צדרבוים ב"המליץ" את עברו הפלילי של לוטוסטנסקי. לוטוסטנסקי הגיש בשל כך תביעת דיבה נגד צדרבויום וזו נדונה בספטמבר 1880 בפני שופט שלום רוסי בשם טרופימוב, אשר פסק לטובת צדרבויום ודחה את תביעתו של לוטוסטנסקי. ערעור שהוגש לערכאה גבוהה יותר נדחה אף הוא.

סוף דרכו

אלכסנד צדרבוים נפטר בסנקט פטרבורג ב-7 בספטמבר 1893, כ"ו באלול תרנ"ג. בעיתונו נכתבו עליו דברי ההספד הבאים:
השמועה הרעה כי אלכסנדר בן יוסף הלוי צעדערבוים הלך לעולמו, הקיפה עד מהרה כל ערי ישראל, ומכל עיר ועיר, מקום אשר השמועה הנוראה תגיע, נקבל טלגרמות ומכתבים מהמשתתפים בצערנו, וכלם שואלים פה אחד: מה יהיה גורל 'המליץ' אחרי מות מיסדו, מו"לו ועורכו ארז ז"ל? ולכל אלה ולכל סופרי המליץ וקוראיו הנאמנים די בכל אתר ואתר נודיע היום נאמנה, כי 'המליץ' אחרי הגיעו לשנות כח יחיה וירבה עצמה, והוא יהיה למצבה חיה להזכיר לנו בכל יום, מה פעל המנוח ארז ז"ל לטובת ישראל וספרותו, עד הגיליון הנוכחי וכל הגליונות אשר יבואו אחריו, כי חי המליץ ודגלו לא יעזוב. במות אדם דגול מבקשים תמיד לעשות ציון לנפשו, והציון היותר טוב והיותר נעלה – לחזק את המגדל אשר בנה המנוח. רבות עמל ארז ז"ל עד יסדו את המליץ, ראש חפצו בחיים, ועד הביאו הלום כי מצבו יהיה איתן כהיום הזה, ואנחנו לא נחטא לזיכרון מיסדו להוריד כבוד 'המליץ', אחרי מות מיסדו. רוחו הכביר של ארז ז"ל, אשר כשמו כן היה, הרוח הזה יעוררנו תמיד לחזק את בנינו ולפארו תמיד...
— המליץ, 14 בספטמבר 1893
"המליץ" המשיך להתקיים אחת עשרה שנים נוספות לאחר מות מייסדו ונסגר בשנת 1904.
צאצאיו של צדרבוים לא הלכו בדרכו הלאומית. ארבעת נכדיו היו מהפכנים רוסיים. אחד מהם יולי מרטוב היה מנהיג המֶנשֶביקים. שני אחיו של צדרבוים חוסלו בברית המועצות בתקופת סטלין.