google/wiki40b huggingface dataset:
ארקדי מגדל

ארקדי בינוסוביץ' (בנדיקטוביץ') מגדל (ברוסית: Арка́дий Бе́йнусович (Бенеди́ктович) Мигда́л, ‏, 11 במרץ 1911 לידא - 9 בפברואר 1991 פרינסטון, ניו ג'רזי) היה פיזיקאי-תאורטיקן רוסי, יהודי יליד בלארוס, אשר נודע בין היתר בזכות פיתוח הנוסחה המסבירה את אפקט לנדאו-פומרנצ'וק-מגדל, הפחתת חתכי פעולה של קרינת בלימה ויצירת זוג באנרגיות גבוהות או צפיפויות גבוהות של חומר. היה חבר האקדמיה למדעים של ברית המועצות משנת 1966 (חבר בהתכתבות משנת 1953).

קורות חיים

ארקדי מגדל נולד בלידא, אז בפלך וילנה של האימפריה הרוסית, כבן של הרוקח בינוס מגדל ושל אשתו, רחל לבית פופקו, בת למשפחת תעשיינים ידועים בעיר. הוא חי שם עד גיל 4. בתחילת מלחמת העולם הראשונה משפחתו עברה למינסק. בגיל 11-12 עבר להתגורר בסנט פטרסבורג (לנינגרד דאז). באותה תקופה גילה עניין בספר על משחקי פיזיקה וניסה להמציא המצאות כגון מפסק אוטומטי למקרי קצר חשמלי.
את מאמרו הראשון פרסם עוד בגיל 16, בשנת 1927, בכתב עת של פיזיקה, מתמטיקה וכימיה לתלמידים. במאמר הציע התקן לבקרת תאוצה שעורר את תשומת הלב של אחד הפיזיקאים הידועים אז, אורסט חבולסון. בהמלצת חבולסון, התקבל לאוניברסיטה. בשנים 1931-1936 נאלץ, כ"בעל מוצא לא בריא" (לא פרולטרי) להפסיק את לימודיו באוניברסיטה. נעצר ונחקר במשך מספר חדשים. בהמשך התאפשר לו לעבוד במעבדה של מפעל למדידות. גם במפעל לא הפסיק להתעניין בפיזיקה. בשנת 1936 סיים שם לימודי פיזיקה. עם מוריו נמנה ולדימיר פוק שלימד אותו מכניקה קוונטית. לאחר מכן השתלם והכין עבודה לתואר קנדידט למדעים תחת הדרכתו של החוקר הצעיר מטביי פ. ברונשטיין, שנעצר בשנת 1938 ונפל קרבן לטיהורים הגדולים.
החל משנת 1938 עבד עם לב לנדאו שחזר באותה תקופה מחרקוב למוסקבה. בין השנים 1991-1943 עבד במכונים אקדמיים למחקר מדעי. בין השנים 1943-1945 במכון לשאלות פיזיקליות על־שם פיוטר קפיצה של האקדמיה הסובייטית למדעים. בתחילת שנות ה־1950 היה פעיל בסמינרים של לנדאו במוסקבה. אחרי שסיים עבודת הדוקטורט בשנת 1943, החל משנת 1944 ללמד כפרופסור באוניברסיטת מוסקבה. עבד תקופה במכון לפיזיקה אטומית על־שם איגור קורצ'טוב במוסקבה, שם התמנה מאוחר יותר לראש החוג לתאוריה. בנוסף בשנת 1945 התמנה כפרופסור במכון לטכניקה פיזיקלית בבירה. בשנת 1971 התמנה כפרופסור במכון על־שם לנדאו לפיזיקה תאורטית של האקדמיה הרוסית למדעים במוסקבה.
מגדל נודע במיוחד בשיטות היישום שלו מתורת השדות הקוונטית בתחום פיזיקת החלקיקים והפיזיקה הגרעינית, בעיקר בשיטת הקוואזי-חלקיקים שפיתח יחד עם לב לנדאו, ויקטור גליצקי וספרטק בליאייב.
בשנות ה-1970 פיתח מגדל את יחסי הרקורסיה מגדל-קדאנוב בתאוריות הכיול ובשנות ה־1980, יחד עם מקיינקו, ניסח כרומודינמיקה קוונטית עם משתני לולאת וילסון. בנוסף עסק מגדל בתורת המערבולת.
בשנת 1955 מגדל היה בין חותמי "מכתב שלוש המאות" בנוגע לצורך בשיקום המדעים הביולוגיים בברית המועצות אחרי העיוותים והרדיפות הסטליניסטיות.
עם תלמידיו הידועים נמנו אנטולי לארקין, ולנטין ווקס ויורי גפונוב.

חיים אישיים

בזמן הפנוי עסק בפיסול בעץ ובאבן ובכמה ענפי ספורט:אלפיניזם, סקי אלפיני, סקי מים, שחייה וצלילה. החל משנת 1959 היה יושב ראש הראשון של נשיאות הפדרציה הסובייטית לצלילה. בהתחלת שנות ה־1960 מגדל השתתף בשלושה מסעות מחקר מתחת למים. 
בנו אלכסנדר מגדל, אף הוא פיזיקאי, מומחה בתורת המיתרים ומלמד באוניברסיטת פרינסטון. הוא נודע גם כיזם בתחום ההיי-טק.
דניאל ואן בויטן

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בעונת 2003-2004 ואן בוייטן, כשחקן אולימפיק מרסיי, הושאל לתקופה קצרה למועדון האנגלי מנצ'סטר סיטי אבל לא השלים את מעברו הרשמי לפרמייר ליג. ביוני 2006, באיירן מינכן הכריזה שרכשה את ואן בוייטן מיריבתה לבונדסליגה המבורג, והחתימה אותו על חוזה עד לעונת 2009-2010.
ואן בויטן הרשים מאוד בעונתו הראשונה במועדון הבווארי, כשיצר מרכז הגנה חזק מאוד ביחד עם שותפו הברזילאי לוסיו. ואן בוייטן הבקיע את שערו הראשון למען באיירן מינכן במשחק מול אנרג'י קוטבוס ב-9 בדצמבר 2006. כמו כן הבקיע את שערו השני למועדון בהפסד לבורוסיה דורטמונד. למרות זאת, תרומתו החשובה ביותר של ואן בוייטן הגיעה מול מילאן ב-3 באפריל 2007, במשחק הראשון של רבע גמר ליגת האלופות. ואן בוייטן כבש שני שערי חוץ וגרם לשוויון שהביא לבאיירן מינכן יתרון למשחק הגומלין.
ואן בויטן זומן לסגל נבחרת בלגיה למונדיאל בברזיל בשנת 2014. הוא היחיד בסגל הנבחרת הבלגית ששיחק בנבחרת גם במונדיאל 2002, המונדיאל הקודם שבו השתתפה.
באוגוסט 2014 החליט לפרוש ממשחק פעיל.

חייו האישיים

אביו פרנץ היה מתאבק נודע באירופה בין השנים 1960-1980. אמו רנטה גרמנייה.
כאשר שיחק במדי מנצ'סטר סיטי, ואן בויטן, ביחד עם השחקנים ג'אמל בלמדי וויסנטה ווסו, היו קורבנות למעילה שבוצעה על ידי שני בנקאים, שבה נגנבו למעלה מ-350,000 פאונד מחשבונותיהם של השלושה. בינואר 2006 שני עובדי הבנק נדונו למאסר.
שושנת יריחו (לארי אברמסון)

היסטוריה

לארי אברמסון יצר את סדרת "שושנת יריחו" בשנת 2003 בסדנת ההדפס ירושלים. הסדרה הגדולה מכילה עשרות הדפסים בגדלים שונים. מרבית הסדרה נעשתה בטכניקה של תצריב שעווה רכה והודפסה על ידי רן סגל. 12 הדפסים מן הסדרה, שהודפסו על גליונות נייר ארש בגובה של .26.5 ס"מ וברוחב של 19 ס"מ, אוגדו כספר-אמן בשם "שושנת יריחו האמיתית" שיצא במהדורה של 12 עותקים. בחלק מן ההדפסים עשה אברמסון שימוש גם בחומצה חיה ובטכניקות תצריב נוספות. מספר הדפסים נעשו בשילוב של תצריב והדפס משי, שהודפס על ידי רן סגל ואיתן הורוביץ. בשנת 2004 הוצגו ספר-האמן וההדפסים הנוספים בתערוכה שנערכה בסדנת ההדפס ירושלים. מאז, הוצגו ההדפסים במספר תערוכות בסדנה ומחוץ לה.

תיאור

הסדרה "שושנת יריחו" מהווה ביטוי לעיסוקו המתמשך של אברמסון בבוטניקה הישראלית, כביטוי לעיסוק באסתטיקה ובתולדות האמנות, ובו בעת גם במציאות הפוליטית.
המוטיב של הסדרה הוא הצמח "שושנת יריחו האמיתית" (Anastatica hierochuntica), המכונה גם בערבית "כף-אל-עדהר" ("כף הבתולה") המזוהה גם עם מרים, אם ישו. הצמח נפוץ במזרח הים התיכון ובצפון אפריקה, ובייחוד בנגב הישראלי. הצמח מאופיין בפקעת ובה זרעים הנותרת לאחר התייבשותו של הצמח. פקעת זו "מתעוררת לחיים" ונפתחת במגע עם מים. מסיבה זו מקושר הצמח עם תחייתו של ישו ועם האמונה העממית שמרים, אם ישו, החזיקה צמח זה בזמן לידתו של ישו.
עם זאת, "שושנת יריחו" משמשת גם ביטוי ללאומיות יהודית בארץ-ישראל. על פי האמן היא ״כמו אשכול הענבים של המרגלים, שושנת יריחו היא מטונימיה של הארץ, פרגמנט המתנתק משם ומתגלגל אל הסף, אל נבו, כדי לתת את עדותו על השלם (הבלתי מושג?)...״.
אברמסון בחר לתאר את הצמח כדימוי בודד על רקע שטוח, המושפע מציורים בוטניים. בחלק מן העבודות עשה אברמסון שימוש בחומצה חיה על גבי הפלטת התצריב, טכניקה שיצרה אפקט של כחתמיות כהה, היכולה להתפרש גם כמעין הילה. בעבודות בהן נעשה שילוב עם הדפס רשת מופיע ברקע דימוי של קרקע מדברית.
קיי אור

ביוגרפיה

קיי א. אור נולדה ב-2 בינואר 1939 בשם קיי אבון שטארק בעיר ברלינגטון שבאיווה. אמה, סיידי, הייתה פעילה בפוליטיקה המקומית, ואילו אביה, ראלף, היה חבר במועצת העיר של ברלינגטון וסוחר במשק חקלאי. היא למדה לימודים גבוהים באוניברסיטת איווה בשנים 1957-1956. היא נישאה לויליאם דייטון "ביל" אור ב-26 בספטמבר 1957 ולהם שני ילדים, ג'ון- ויליאם אור וסוזן גייג. היא עברה לגור עם משפחתה בלינקולן שבנברסקה ב-1963. זמן קצר לאחר שהשתכנה בלינקולן, אור החלה להתנדב במפלגה הרפובליקנית. היא תמכה בפוליטיקאים רפובליקנים כמו ריצ'רד ניקסון וקארל קרטיס (סנאטור מטעם נברסקה בשנים 1955-1979).
אור הייתה ממלאת מקומו של גזבר נברסקה ב-1981 ושנה לאחר מכן, ב-1982 היא נבחרה למשרה זו. היא הייתה האישה הראשונה להיבחר למשרדים חוקתים בנברסקה. היא כיהנה בתפקיד זה עד 1987.
בשנת 1986, אור נבחרה להיות המועמדת של המפלגה הרפובליקנית בבחירות למושלות נברסקה.
בבחירות הכלליות בנברסקה שנערכו ב-1986, היא ניצחה את ראשת עיריית לינקולן לשעבר, הלן בוזאליס, בבחירות למושלות נברסקה. אלו היו הבחירות הראשונות בארצות הברית, שבהן נבחרה אישה רפובליקנית למושלות מדינה כלשהי. בבחירות 1990 למושלות נברסקה, אור הפסדיה למועמד הדמוקרטי בן נלסון.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004 תמכה אור בג'ורג' ווקר בוש ובבחירות 2012 היא תמכה במיט רומני. לעומת זאת, במאי 2016, במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו באותה שנה, פרסמה אור מאמר ובו כתבה מדוע אינה תתמוך בדונלד טראמפ.
בעלה, ביל אור, נפטר ב-5 במאי 2013 ממחלת ריאות חסימתית כרונית.
טוד מקארתי

חייו

מקארת'י הוא דמות מוכרת בהוליווד ובתקופתו ב-Variety היה מבקר הקולנוע הבכיר (Chief Film Critic) של המגזין. הוא נשלח מטעם המגזין לפסטיבלי קולנוע רבים, והיווה דמות המזוהה עם המגזין. בביקורות שפרסם על סרט חדש, אותן השתדל לפרסם בסמוך ליציאתו לאקרנים, הוא נהג לכלול התייחסות לפוטנציאל הרווחי של הסרט בקופות הקולנוע, והשתדל לנמק את ביקורתו, באופן שיהווה ביקורת בונה ליוצרי הסרט.
ב-2010 פוטר מהמגזין Variety, יחד עם מבקר התיאטרון הבכיר של המגזין דייוויד רוני, בשל קשיים כלכליים, אף שדובר המגזין הביע תקווה שמקארת'י ורוני ימשיכו לכתוב עבור המגזין כפרילאנסרים. מקארת'י, עם זאת, החליט לעבור למגזין The Hollywood Reporter.
רוג'ר איברט ציין כי פגש את מקארת'י כשעוד היה חדש בעבודתו כמבקר קולנוע בשיקגו סאן טיימס וכשמקארת'י עוד היה נער בתיכון, לאחר ששלח לו מכתב בו ציין כי הוא חובב סרטים והוא היה רוצה לשוחח עמו. הוא פגש את מקארת'י ואת חברו צ'ארלס פלין (Charles Flynn) והתרשם מידיעותיהם המקיפות על סרטי קולנוע; הוא כותב כי "הם ראו את כולם (=כל הסרטים), ערכו ביניהם דיונים על כולם, וכתבו על מחצית מהם".
בשנת 1975 ערכו מקארת'י ופלין את הספר Kings of the Bs, אוסף של כתבים וזיכרונות על יוצרי בי מוביז מהעבר וכאלה פעילים. בשנת 2000 חיבר מקארת'י את הספר Howard Hawks: The Grey Fox of Hollywood, ביוגרפיה של במאי הקולנוע הווארד הוקס.
בנוסף לפעילותו כמחבר וכמבקר קולנוע, ביים מקארת'י ארבעה סרטים תיעודיים בנושא קולנוע. הראשון בהם הוא "Visions of Light" ‏(1992) העוסק בצילום, לאחר מכן ביים את הסרט "Claudia Jennings" ‏(1995), על אודות קלאודיה ג'נינגס, דוגמנית מגזין פלייבוי וכוכבת בי מוביז, שנהרגה בתאונת דרכים. בשנת 1999 יצא הסרט "Forever Hollywood" על העיר הוליווד וסרטיה, שתוכנן להיות מוקרן על בסיס יומיומי כקבלת פנים למבקרי "הסינמטק האמריקאי" (American Cinematheque) בלוס אנג'לס. בשנת 2007 הוא יצר את "Man of Cinema: Pierre Rissient" על דמותו הייחודית של איש הקולנוע פייר ריזיין.
קים איגלינסקי

ביוגרפיה

איגלינסקי נולדה בישראל וגדלה בקיבוץ נגבה לאם אנגלייה ואב ישראלי. 
קריירת הדוגמנות שלה החלה כשהתגלתה על ידי צלם האופנה גבי בהרליה. בהמשך נבחרה לסגנית "הפנים של שנות ה-90".
היא דגמנה תקופה בפריז, והקריירה שלה החלה לשגשג כשעברה לניו יורק.
היא צולמה לגיליונות של ווג במדינות שונות ומארי קלייר . 
היא הופיעה בפרסומים של "גאפ" ו"ליווי'ס", וצעדה בתצוגות אופנה של פראדה וכריסטיאן דיור.
בשנת 2003 היא החלה להוביל את הקמפיין של רנואר.
באותה שנה פורסם כי איגלינסקי ניצבת בראש הדוגמניות הישראלית המרוויחות ובפער ניכר מהאחרות, וכי בשנת 2002 הייתה הכנסתה מעל כ-1.3 מיליון דולר, מחוזים עם חברות אופנה וקוסמטיקה מובילות כגון גאפ, לה פרלה, ליווייס, בלומינגדיילס  ועוד.
בשנת 2011 היא החלה לשמש כדוגמנית הבית של המעצבת מאיה נגרי.
ז'אן דה שנטל

קורות חיים

ז'אן פרנסס דה שנטל נולדה בדיז'ון ב-28 בינואר 1572. אביה בנינגה פרמיאו (Bénigne Frémyot) היה נשיא (président à mortier) הפרלמנט של בורגון, אמא נפטרה כשז'אן הייתה בת שנה וחצי.
בגיל 21 נישאה לברון דה שנטל וקיבלה תואר ברונית. לזוג נולדו 4 ילדים. הברון נהרג בתאונת צייד בשנת 1601, כשז'אן הייתה בת 28.
בתקופת התענית של שנת 1604 ז'אן פגשה את הבישוף של ז'נבה, פרנציסקוס הקדוש מסאל, שהטיף בכנסייה בדיז'ון. הבישוף הפך לרועה הרוחני שלה. בהשפעתו, ובתמיכת אחיה שהיה הארכיבישוף של בורז', עברה לאנסי והקימה שם קהילה של מסדר הביקור של מרים (Ordo Visitationis Beatissimae Mariae Virginis). למסדר התקבלו נשים שנדחו על ידי מסדרים אחרים מפאת גיל או בריאות לקויה. המסדר התפתח בקצב מהיר, ועד מותה של דה שנטל כבר כלל המסדר 86 מנזרים.
ביום שהוקדשה כבר היו במסדר 164 מנזרים.

מותה וקבורתה

דה שנטל נפטרה במולן ב-13 בדצמבר 1641. נקברה באנסי, במנזר הראשון שהקימה.

הליך הקדשתה

דה שנטל הוכרזה הוכרזה כמבורכת ב-21 באפריל 1751 על ידי האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר והוכרזה כקדושה ב-16 ביולי 1767 על ידי האפיפיור קלמנס השלושה עשר.
יום החג שלה הוא ה-12 באוגוסט.
חוג אוקלידי

בתורת החוגים, חוג אוקלידי הוא חוג שבו אפשר לבצע חילוק עם שארית, וכך לממש את האלגוריתם של אוקלידס לחישוב מחלק משותף מקסימלי. הדוגמאות המוכרות ביותר לחוג כזה הן חוג המספרים השלמים וחוג פולינומים מעל שדה, וההגדרה מכלילה ואורגת את התכונות המשותפות לשתיהן.
לתכונת האוקלידיות יש גם השלכות חישוביות, בפרט בתורת המספרים האלגברית, וגם לבעיות הקשורות ביצירה של חבורות אלגבריות. כל חוג אוקלידי הוא תחום אידיאלים ראשיים.

אוקלידיות בתורת המספרים האלגברית

בחוגי מספרים, היינו תת-חוגים של שדה המספרים האלגבריים, מוגדרת באופן טבעי נורמה N, שהיא פונקציה כפלית מן החוג אל המספרים השלמים. בספרים שעיקר עניינם בתורת המספרים, אוקלידיות של חוגים כאלה מוגדרת על-פי הדרישה שדווקא פונקציה זו תקיים את דרישות החילוק עם שארית שהובאו לעיל. 
בין השדות הריבועיים , כאשר D מספר שלם חיובי, חוג השלמים הוא אוקלידי ביחס לנורמה רק עבור . הדרישה שהחוג יהיה אוקלידי דווקא ביחס לנורמה הכפלית חזקה יותר מאוקלידיות סתם, והדוגמה הבולטת ביותר לכך היא החוג , שאינו אוקלידי ביחס לפונקציית הנורמה, וב-2004 הוברר שהוא אוקלידי 

(ביחס לפונקציה אחרת, מסובכת בהרבה). עדיין לא ידוע מיון שלם של החוגים האוקלידיים ממשפחה זו. 
את חוגי השלמים של שדות מספרים אפשר לסדר לפי הדרגה של חבורת היחידות שלהם, שהיא סופית על-פי משפט היחידות של דיריכלה. חבורת יחידות סופית, בעלת דרגה 0, יש רק לחוגי השלמים של השדות הריבועיים , כאשר D מספר שלם שלילי. במקרה זה ידוע שיש תשעה חוגי שלמים ראשיים: , שמהם רק חמשת הראשונים הם אוקלידיים (הראשון ברשימה הוא חוג השלמים של גאוס), וכל אלה אוקלידיים על-פי הנורמה.
על-פי ההשערה, בכל מקרה אחר (כלומר, כאשר חבורת היחידות מדרגה חיובית), החוג אוקלידי כל אימת שהוא ראשי. השערה זו נובעת מהשערת רימן המוכללת, והיא נכונה גם ללא הנחה חזקה זו כאשר דרגת החבורה 4 לפחות.

קריטריונים לאוקלידיות

את התוצאה שהוזכרה לעיל על חוגי השלמים בשדות ריבועיים מרוכבים הוכיח Motzkin בעזרת הקריטריון הבא. מגדירים בחוג R קבוצות , כאשר , ואילו  היא קבוצת כל האיברים a, שעבורם לכל מחלקה בחוג המנה  יש נציג מן הקבוצה . בפרט,  היא קבוצת האיברים ההפיכים של החוג. לפי Motzkin, חוג הוא אוקלידי אם ורק אם כל איבר שלו שייך לאחת הקבוצות בסדרה זו.
בדיקת האוקלידיות כאשר d פונקציה כפלית היא קלה יותר, ואף מספקת במקרים מסוימים אלגוריתם לחישוב השארית. תחום שלמות R הוא אוקלידי ביחס לפונקציה כפלית d אם ורק אם שדה השברים F של R מכוסה כולו על ידי ה"כדורים"  שמרכזיהם בנקודות ה"שלמות" . מקריטריון זה נובע שאם R אוקלידי ביחס לפונקציה כפלית, אז כל תת-חוג  גם הוא אוקלידי.
הנריק סנקביץ'

ביוגרפיה

סנקביץ' היה בן למשפחת אצולה ממוצא ליטאי. בנעוריו שקע בספרים שעלילותיהם התרחשו במאות ה-16 ובה-17. הוא קרא את יצירותיהם של אלכסנדר דיומא ושל ולטר סקוט, עסק בציד ולמד פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטת ורשה. בתקופה שלאחר לימודיו יצא לטיולים ממושכים על פני גרמניה, צרפת ואנגליה ושהה ארבע שנים בארצות הברית. אחרי זה יצא לסיורים ביוון, באיטליה ובאפריקה. עם סיום תקופת נדודיו התחילה פעילותו הספרותית.
בשנת 1905 הוענק לו פרס נובל לספרות "על גדולתו כמספר אפי".
בימי מלחמת העולם הראשונה נמלט סנקביץ' לשווייץ ושם נפטר. עצמותיו הועברו לפולין בשנת 1924 ונקברו מחדש בטקס חגיגי.
אווה פביאן

ביוגרפיה

פביאן נולדה וגדלה בפרדריק, מרילנד. היא החלה לשחות בגיל 5 בהדרכת אביה, ג'ק, ולהתחרות בשחייה במים פתוחים בגיל 11. היא בוגרת אוניברסיטת ייל. באוקטובר 2017 עלתה לישראל והצטרפה לקבוצת הפועל בית שמש. היא מתאמנת במכון וינגייט בהדרכתו של חנן גלעד.

2009

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בסוף יולי 2009 סיימה פביאן במקום 10 במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:50:41.5 שעות ובמקום 27 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:02:09.9 שעות.

אלופת עולם

באליפות העולם בשחייה במים פתוחים שנערכה ברוברוול, קוויבק, קנדה ביולי 2010 זכתה פביאן במדליית זהב במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:02:00.9 שעות, לפני ג'ורג'יה קונסיליה מאיטליה (1:02:01.0 שעות) ואנה מרסלה קוניה מברזיל (1:02:02.6 שעות). נוסף לכך, היא פסלה במשחה ל-10 ק"מ. חודש לאחר מכן, באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירווין, קליפורניה היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:00:35.76 שעות, אחרי בת ארצה כריסטין ג'נינגס (2:00:33.83 שעות) ולפני מליסה גורמן מאוסטרליה (2:00:56.57 שעות).

2011

באליפות העולם שנערכה בשנגחאי, סין בסוף יולי 2011 סיימה פביאן במקום 12 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:00:50.0 שעות ובמקום 30 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:05:41.9 שעות. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגוודלחרה, (מקסיקו) באוקטובר אותה שנה היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:05:54.8 שעות, שתי שניות וחצי איטי ממדליית ארד.

מדליית ארד מאליפות העולם בשחייה

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בסוף יולי 2013 זכתה פביאן במדליית ארד במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:07:20.4 שעות, אחרי מרטינה גרימלדי מאיטליה (5:07:19.7 שעות) ואנגלה מאורר מגרמניה (5:07:19.8 שעות).

2014

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט, אוסטרליה היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:59:52 שעות, אחרי בת ארצה היילי אנדרסון (1:59:51 שעות) ולפני צ'לסי גובקה מאוסטרליה (1:59:54 שעות).

2015

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו, קנדה באמצע יולי 2015 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:03:17.0 שעות, לפני פאולה פרז מוונצואלה (2:03:17.0 שעות) וסמנטה ארוולו אקוואדור (2:03:17.1 שעות).

2016

היא סבלה מפציעה ולכן החמיצה את מרבית התחרויות החשובות בשנת 2016.

2017

באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:15.74 דקות) ומדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי (2:03.08 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי (8:44.16 דקות).

2018

באליפות ישראל בשחייה למרחק 5 ק"מ בבריכה שנערכה במכון וינגייט בפברואר 2018 זכתה פביאן במדליית זהב בתוצאה של 59:00.01 דקות, התוצאה הטובה ביותר לנשים שנקבעה בישראל במשחה זה, לפני עדן גירלואנצה ממכבי קריית אונו (59:52.00 דקות) וחיה סימון זבלודוף מהפועל דולפין נתניה (1:00:28.74 שעות).

חיים אישיים

פביאן היא נגנית כינור מחוננת. היא החלה לנגן בכינור בגיל 4. היא מנגת בעיקר מוזיקה קלאסית.
מספר ראשוני רגולרי

בתורת המספרים, מספר ראשוני רגולרי הוא מספר ראשוני גדול מ-2, המקיים תכונה מסוימת, שתוצג בהמשך. את המושג הציע ארנסט קומר, שגם הוכיח בשנת 1847 את המשפט האחרון של פרמה עבור ראשוניים כאלה. 
עד 100, הראשוניים היחידים שאינם רגולריים הם: 37, 59 ו-67. משערים שצפיפות הראשוניים הרגולריים בין שאר הראשוניים היא , אבל לא ידוע אפילו האם ישנם אינסוף כאלה. ב-1915 הוכיח יוהאן ינסן שיש אינסוף ראשוניים שאינם רגולריים.

ההגדרה

עבור מספר טבעי , שורש יחידה מסדר  הוא מספר מרוכב   שכאשר מעלים אותו בחזקת n (אבל לא בחזקה קטנה יותר) מתקבל 1. לדוגמה,  הוא שורש היחידה מסדר 3, ו-  הוא שורש יחידה מסדר 4.
'החוג הציקלוטומי'  הוא, על-פי ההגדרה, החוג הקטן ביותר המכיל את המספרים השלמים ואת שורשי היחידה מסדר n. (זהו חוג השלמים של השדה הציקלוטומי מסדר n). נזכיר שבחוג קומוטטיבי R, כל קבוצה הסגורה לחיבור וחיסור ולכפל באברי החוג נקראת אידיאל, בעוד שאידיאלים מן הצורה המיוחדת  הם 'אידיאלים ראשיים'. חוג שבו כל האידיאלים ראשיים, נקרא תחום ראשי - אלא שבדרך כלל החוג הציקלוטומי אינו כזה. 
הגדרה. הראשוני  הוא ראשוני רגולרי אם לכל אידיאל  של , מן ההנחה ש-  הוא אידיאל ראשי נובע שגם  עצמו הוא ראשי. 
במלים אחרות, מספר ראשוני הוא רגולרי אם הוא אינו מחלק את סדר חבורת המחלקות של השדה הציקלוטומי המתאים.

הקשר למשפט פרמה

ב- 1753 הוכיח לאונרד אוילר את המשפט האחרון של פרמה עבור החזקה : אין פתרונות שלמים למשוואה , פרט לפתרונות הצפויים, שבהם אחד המשתנים שווה לאפס. ב-1770 הגדיר אוילר את החוג , והשתמש בתכונות שלו כדי לתת הוכחה נוספת לאותה טענה. הרעיון הבסיסי בהוכחה זו היה הפירוק של הביטוי  למכפלה , שבו הגורמים אינם עוד מספרים שלמים, אלא איברים של החוג הציקלוטומי. במקרה  החוג הזה מקיים תכונות אריתמטיות חזקות מאוד (זהו חוג אוקלידי, ובפרט חוג ראשי), וכך יכול היה אוילר להסיק שאם המכפלה שווה לחזקה שלישית , כך צריך להיות כל אחד מן הגורמים (עד כדי כפל באיברים הפיכים של החוג). 
בשיטה זו הוכיחו את משפט פרמה גם עבור החזקות  ו- . 
ב-1847 הראה ארנסט קומר שאם  הוא איבר הפיך בחוג הציקלוטומי מסדר p, אז  הוא מספר שלם. הבחנה זו אפשרה לו להכליל את הרעיונות של קודמיו, והוא הראה ששיטת ההוכחה של אוילר שוללת את קיומם של פתרונות שלמים למשוואה  לכל ראשוני אי-זוגי p, ובלבד שהאידיאלים בחוג הציקלוטומי מקיימים תכונה מסוימת. לתכונה זו קרא קומר 'רגולריות' של p.

קריטריון לרגולריות

קומר לא הסתפק בהוכחה של משפט פרמה עבור ראשוניים רגולריים - הוא מצא גם תנאי חישובי לרגולריות, מתחום אחר לחלוטין, והוכיח כי ראשוני  הוא רגולרי אם ורק אם הוא אינו מחלק את המונה של מספרי ברנולי , המתקבלים מפיתוח טיילור .
גריגורי גורין

גריגורי איזראילביץ' גורין (ברוסית: Григо́рий Изра́илевич Го́рин, שמו בלידה גריגורי אופשטיין, Офште́йн;‏ 12 במרץ 1940 מוסקבה - 15 ביוני 2000 מוסקבה) היה מחזאי, סופר, הומוריסטן, תסריטאי ופובליציסט רוסי סובייטי, יהודי במוצאו. היה רופא בהכשרתו.

חייו

גריגורי גורין נולד בשנת 1940 במשפחתו של איש הצבא היהודי איזראיל (ישראל) אבלביץ' אופשטיין (2000-1904). אופשטיין האב היה לטננט-קולונל בצבא הסובייטי, ראש מחלקת מבצעים וממלא מקום של מפקד הדיוויזיה 150 של "ארמיית המחץ" השלישית, שהשתתף במלחמה הפטריוטית הגדולה נגד הפולשים הנאצים. אמו של גורין הייתה רופאה לעזרה ראשונה ושם נעוריה היה גורינסקי. מכאן שם העט של הסופר - בהתחלה "גורינשטיין", אחר כך "גורין". כששאלו את גורין על סיבת בחירת הכינוי הספרותי הזה, היה משיב שזה ראשי תיבות של המשפט הרוסי "גרישה אופשטיין החליט לשנות את לאומו" - "Гриша Офштейн Решил Изменить Национальность".
גורין סיים בשנת 1963 לימודי רפואה במכון מס' 1 לרפואה במוסקבה ע"ש איוואן סצ'נוב. הוא עבד בהמשך מספר שנים כרופא לעזרה ראשונה. על תקופה זו בחייו הוא כתב פעם:
הרופא הסובייטי הוא מומחה יחיד במינו בעולם, מפני שיודע לרפא מבלי שיהיו לו תרופות, לנתח מבלי שיהיו לו כלים לניתוח, ולהתקין תותבות מבלי שיהיה לו חומרים מתאימים
גורין התחיל את פעילותו הספרותית על ידי חיבור מערכונים למועדון הסטודנטים "ק.וו.נ."- "מועדון העליזים והפקחים". החל משנות ה-1960 פרסם בקביעות פיליטונים, ספורים הומוריסטיים ומערכונים. היה אחראי זמן מה על מדור ההומור של העיתון לנוער "יונוסט" (נעורים Юность), בו כתב טור אישי פופולרי חתום בכינוי הנשי "גאלקה גאלקינה". כמו כן פרסם רשימות במדור ההומוריסטי "מועדון 12 הכיסאות" של העיתון "ליטרטורניה גזטה".
בשנת 1966 הוציא לאור ילקוט סיפורים הומוריסטיים בשם "ארבעה בכריכה אחת", שבו לצד יצירה שלו, פרסם סיפורים של ארקדי ארקנוב, פליקס קנדל ואדוארד אוספנסקי. הקומדיה הראשונה שלו, הכתובה בשותפות עם ארקדי ארקנוב, זכתה בהצלחה רבה. בנסיבות אלה החליט גורין להפסיק לעבוד כרופא ולהקדיש את עצמו כולו לספרות ותיאטרון.
בשנים 1978-1990 השתתף גורין בתוכנית ההומוריסטית של הטלוויזיה הסובייטית "מסביב לצחוק" (Вокруг смеха - משחק מילים ברוסית לפי שמם של תוכניות ופרסומים שנקראו "מסביב לעולם").
בתחילת שנות ה-1990 נמנה עם חברי חבר השופטים של "ליגת העל" של מועדון העליזים והפקחים. מאוחר יותר היה משתתף ועורך קבוע בתוכנית הטלוויזיה "התוכי הלבן" ומנחה שלה לזמן מה, אחרי מותו של יורי ניקולין.
ב-1 במרץ 1995 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "שעת שיא" (Час пик) בהנחייתו של ולדיסלב ליסטייב, שנרצח באותו בדרך לביתו. 
גריגורי גורין נפטר פתאום בלילה של 15 ביוני 2000 בגיל 60, בעקבות אוטם מסיבי של שריר הלב. באותם ימים עבד על מחזהו "הליצן בלקירב" שעלילתו מתרחשת בימי פטר הגדול. גורין נקבר בבית הקברות וגנקובסקי.
גורין היה נשוי לאשה ממוצא גאורגי, ליובוב פבלובנה לבית קרסלידזה, עורכת באולפני הסרטים מוספילם.
ArcSight

היסטוריה

חברת ארקסייט הוקמה במאי 2000, על ידי אלכס דאלי (Alex Daly) יו נימאנז (Hugh Njemanze) ופרווין קוטארי (Pravin Kothari). החברה הוקמה על מנת לפתח מנגנון לניתוח אירועי אבטחת מידע.
עד חודש ינואר 2001 נקראה החברה בשם וואהו טכנולוגיות (Wahoo Technologies) ולאחר מכן הוחלף שמה באופן רשמי לארקסייט (ArcSight).
בחודש ספטמבר 2010 הודיעה חברת HP על רכישת חברת ArcSight תמורת 1.5 מיליארד דולר.
לאחר הרכישה השיקה החברה את גרסה חדשה של מערכת ה-Logger (גרסה 5.0) וגרסה חדשה של מערכת Identity View (גרסה 2.0).
בתאריך 7 בספטמבר 2016 הודיע מנכ"ל החברה כי כל נכסי החברה ימוזגו, יתוחזקו ויופצו על ידי חברת מיקרו פוקוס (Micro Focus), המיזוג הסתיים בתאריך 1 בספטמבר 2017.
וימבלדון

אטימולוגיה

משמעות השם "וימבלדון" באנגלית עתיקה היא גבעת וינמן (Wynnman's hill), כאשר משמעות הסיומת "דאן" (dun) היא גבעה. האיות הנוכחי של השם התקבל במהלך המאה ה-19, לאחר שורה של שינויים באיות לאורך ההיסטוריה.
האזור מוזכר גם בשם "וימבדונינג" (Wimbedounyng) באמנה שנחתמה על ידי אדגר, מלך אנגליה ב-967. במפה של לונדון משנת 1786 האזור מוזכר בשם "וימבלטון" (Wimbleton).

היסטוריה

האזור היה מאוכלס כבר בתקופת הברזל, שבה הוקם המבצר בווימבלדון קומונז. מיקומה המקורי של וימבלדון היה בראש הגבעה הסמוכה לאזור שנקרא כיום "הכפר" (The Village). 
בשנת 1087, נרשמה וימבלדון בספר יום הדין כחלק מאחוזת מורטלייק. הבעלות על אחוזת וימבלדון עברה מיד ליד במהלך ההיסטוריה. היא הוחזקה על ידי הכנסייה עד שנת 1398. בשנה זו תומאס ארונדל, הארכיבישוף מקנטרברי, הוגלה על ידי ריצ'רד השני והשטחים שבבעלותו הועברו לבעלות הכתר. 
הנרי השמיני העניק את וימבלדון לתומאס קרומוול, הרוזן הראשון של אסקס. השטח הוחזר לבעלות הכתר הבריטי לאחר הוצאתו להורג של קרומוול בשנת 1540. לאחר מכן העניק הנרי את השטח לאשתו האחרונה, קתרין פאר. עם מותה בשנת 1548 הוחזר השטח שוב לבעלות הכתר. 
בתו של הנרי, מרי הראשונה, העניקה את האחוזה לחשמן רג'ינלד פול שהחזיק בו עד מותו בשנת 1558. אחותה של מרי, אליזבת הראשונה, העניקה את בית האחוזה (אך לא את אדמותיה) לכריסטופר הטון שמכר אותה באותה שנה לתומאס ססיל, הרוזן הראשון של אקסטר. אדמות האחוזה ניתנו למשפחת ססיל בשנת 1588. המשפחה בנתה בית אחוזה חדש וגנים בסגנון האליזבתני של אותה תקופה. 
בשנת 1638 רכש צ'ארלס הראשון את האחוזה עבור אשתו, הנרייט מארי. עם הוצאתו להורג של המלך בשנת 1649 עברה האחוזה מיד ליד בין תומכים שונים של הפרלמנט. במהלך תקופת הרסטורציה, בשנת 1660, חזרה האחוזה לבעלותה של הנרייט מארי, שהייתה כעת אמו של המלך החדש צ'ארלס השני. המלכה מכרה את האחוזה לג'ורג' דיגבי, הרוזן השני של בריסטול, ששכר את ג'ון אוולין לעצב מחדש את גני האחוזה. 
בשנת 1677 נמכרה האחוזה לשר האוצר הבריטי תומאס אוסבורן, הדוכס הראשון של לידס. 
משפחת אוסבורן מכרה את האחוזה לסיר תאודור ג'נסן, בעל חברת הים הדרומי. ג'נסן החל את בנייתו של בית אחוזה חדש במקומו של הבית שהוקם על ידי משפחת ססיל. התמוטטות החברה שלו מנעה ממנו לסיים את בניית האחוזה. 
האחוזה הועברה לשרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו, שהרחיבה את האדמות השייכות לאחוזה וסיימה את בניית בית האחוזה בשנת 1735. עם מותה הועבר הנכס לנכדה ג'ון ספנסר ולאחר מכן לרוזן ספנסר הראשון. 
הכפר שעל אדמות האחוזה המשיך לגדול. הופעתה של הכרכרה אפשרה תחבורה מהירה וקלה יותר ללונדון.