google/wiki40b huggingface dataset:
גרוייר

שימושים

הגבינה טובה במיוחד לאפיה כיוון שטעמה מובחן אך לא משתלט. הגרוייר היא גבינה שנמסה היטב ולכן היא מתאימה לפונדו ביחד עם הגבינות ושרין ואמנטל. היא גם מהווה חלק מהמתכון הקלאסי של מרק בצל צרפתי ויש לה חלק גם בקרוק-מסייה, טוסט צרפתי קלאסי עם בשר חזיר וגבינה. בגרוייר משתמשים גם בקורדון-בלו בשילוב עם עוף ועגל. היא גם טובה כגבינת שולחן, וכאשר מגררים אותה היא מתאימה לפסטות וסלטים. נהוג להוסיף גרוייר מגוררת גם למרק לה-טורין, שהוא מרק שום צרפתי המוגש על לחם מיובש. יינות לבנים, כגון ריזלינג, מתאימים מאוד לגבינה וגם סיידר תפוחים חם ובירה בוק.

תהליך הייצור

על מנת להכין גרוייר, יש לחמם חלב גולמי לטמפרטורה של 34 מעלות במיכלי נחושת, ואז להחמיצו על ידי הוספה של אנזים הגבנה נוזלי. החלב המוחמץ נחתך לחתיכות בגודל של אפונים ונבחש, ומפריש מי גבינה. החלב המוחמץ מבושל ב 43 מעלות ואחר כך מעלים את הטמפרטורה במהירות ל 54 מעלות.
מי הגבינה נסחטים ועל מנת ללחוץ את החלב המוחמץ הוא מוכנס לתבניות. אחרי ההמלחה בתמלחת והוספת בקטריות, הגבינה מבשילה למשך חודשיים בטמפרטורת החדר, בדרך כלל על לוחות עץ, והופכים אותן בערך כל יומיים על מנת לדאוג לחלוקה שווה של הלחות. גרוייר יכולה להבשיל בין שלושה לעשרה חודשים, וככל שההבשלה ארוכה יותר כך טעם הגבינה יותר חזק.

היסטוריה

אזור גרוייר ידוע בייצור הגבינה שלו עם מהמאה ה-12. עדויות מימי הביניים מציינות את המומחיות של תושבי המקום להפוך את תנובת החלב הפרות שלהם לגבינה מלאת שומן. הגבינה נמכרה גם בצרפת ובאיטליה.
המאה ה-17 הייתה שלב חשוב במותג גבינת גרוייר, מכיוון שלא רק המותג קיבל הכרה רשמית אלא בנוסף הייתה עליה ניכרת בייצוא. בתקופה הזו החלו להינקט צעדים ראשונים על המקוריות באמצעות סימון. המילה המסמלת את מקור הגבינה נכנסה למילון האקדמיה הצרפתית בשנת 1762.
ההגירה הגדולה שהכתה את קנטון פריבור במהלך המאות ה 18 וה 19 הרחיבה את האזור הגאוגרפי של ייצור גבינת הגרוייר גם לקנטונים וו, נשאטל וז'ורה ואף לצרפת השכנה. אולם ללא הגנה על המותג צצו הרבה העתקים לגבינת הגרוייר. באמצע המאה ה-19 החל קמפיין למיסוד המותג והכרה במקום בו יוצרה הגבינה. שיחות שהתנהלו במדריד (1891), בפריז (1926) וברומא (1930) הסתיימו בחתימה על הסכם להגנת מותגים לפי מקום ייצורם. אולן, רק בשנת 2001 גבינת גרויר קיבלה את אישור המותג הגאוגרפי בשווייץ ובשנת 2011 את המיתוג האירופאי.

גרוייר מסביב לעולם

אין לבלבל בינה לבין הגבינה גרביארה, הפופולרית בעיקר ביוון.
פריאוזרסק

תעשייה

המפעל התעשייתי העיקרי בפריאוזרסק הוא מפעל הנייר לשעבר שהפך למפעל לייצור רהיטים.

תחבורה

תחנת הרכבת פריאוזרסק ממוקמת על מסילת הברזל המחברת את העיר סנקט פטרבורג - עם העיר הייטולה (Hiitola) בפינלנד. יש שירות רכבת פרברית לתחנת פינלנד בסנקט פטרבורג.
העיירה מחוברת על ידי כבישים עם סנקט פטרבורג, ויבורג, וסורטאוולה (Sortavala) בפינלנד.

תרבות ובילוי

כמה שרידים מהתרבות הרוסית שלפני 1917, בעיקר מבצר קורלה, שרדו. הסוללות ומגדלי המצודה ממוקמים על גדת נהר הוואוקסי, עדיין נראים כשנוסעים לעיירה מכיוון סנקט פטרבורג. ישנו מוזיאון קטן. חלק גדול משרידי הנוכחות הפינית נהרס. פריאוזרסק מכילה שלושים ושלושה אנדרטאות למורשת תרבותית בעלות משמעות פדרלית. הרוב הגדול של אנדרטאות אלה שייכים למבצר קורלה.
ארוחת טלוויזיה

ארוחת טלוויזיה (נקראת גם ארוחה קפואה, ארוחה מוכנה או ארוחת מיקרוגל) היא ארוחה שלמה לאדם יחיד, מוכנה מראש, קפואה או מצוננת, הארוזה כך שניתן לחממה ולהגישה באריזתה. האריזות לרוב מתאימות לחימום בתנור אפייה (אם הן מיריעת אלומיניום) או בתנור מיקרוגל (אם הן מחומר פלסטי). 
השם "ארוחת טלוויזיה" הוא שם גנרי, במקור היה שמה של ארוחה שפותחה ב-1953 בחברת "C.A. Swanson & Sons" האמריקאית. חברת סוונסון הפסיקה להשתמש בשם זה ב-1962 אך בארצות הברית עדיין קוראים כך לכל סוגי הארוחות המוכנות הנקנות קפואות בסופרמרקטים ומחוממות בבית.
מקור השם "ארוחת טלוויזיה" הוא בהיותה של הארוחה מהירה וקלה להכנה ולהגשה, כך שניתן לחממה בזריזות בהפסקות בין תוכניות טלוויזיה ולאוכלה מול הטלוויזיה. חלק מהארוחות מכילות מגשית עם מוצר בודד (למשל פסטה ברוטב), וחלקן מכילות מגשית מחולקת עם 3-4 מאכלים כגון מנת בשר, תפוחי אדמה, ירקות מבושלים וכדומה.

בישראל

בישראל ארוחות טלוויזיה מלאות אינן נפוצות, אך מנות בודדות להכנה מהירה מקובלות הרבה יותר. מנות כאלו ארוזות בגביע פלסטיק, ומצריכות הוספת מים רותחים לשם הכנתן. בין המאכלים הללו נכללים מרקים להכנה מהירה, מאכלי אטריות, פירה ועוד. מנות אלו, הנקראות לעיתים בשם הגנרי "מנה חמה", נאכלות פעמים רבות כארוחת צהריים המובאת לעבודה או ללימודים. הן גם נלקחות על ידי מטיילים שומרי כשרות לטיולים בחו"ל.

סוגיות בריאותיות

הקפאת המזון פוגעת בטעמו, כדי לפצות על כך הארוחות המוכנות כוללות תוספות של מלח ושומן. בנוסף, כדי להאריך את חיי המדף, היצרניות מוסיפות שמנים צמחיים מוקשים למחצה - בעלי ריכוז גבוה של שומני טראנס, שהם בעלי השפעה שלילית על מערכת הדם והלב. הארוחות המוכנות הן לרוב בעלות ערך תזונתי נמוך משל מזון טרי, ומכילות לעיתים חומרים משמרים. 
בשנים האחרונות, עקב הגברת מודעות הציבור לסוגיות בריאותיות, ישנן ארוחות מוכנות המכילות פחות מלחים, שומנים וחומרים מלאכותיים. בישראל משווקות גם ארוחות מוכנות לדיאטה (בשיווק ישיר על ידי היצרניות ולא במרכולים).
נעה דר

נעה דר היא רקדנית וכוריאוגרפית ישראלית, מנהלת "קבוצת מחול נעה דר".

ביוגרפיה

דר נולדה וגדלה בדגניה א'. החלה ללמוד מחול בגיל 8 ולמדה בין היתר אצל ירון מרגולין. בגיל 18 הוזמנה להצטרף לאנסמבל בת שבע שם רקדה שנתיים. לאחר מכן עברה לניו יורק שם רקדה בלהקות צבי גוטהיינר, ג'נט סטונר, נטע פוולמכר ועוד. בשנת 1986 חזרה לארץ ונמנתה עם יוצרי להקת "תמר" שבה רקדה ויצרה את עבודותיה הראשונות. בשנים 90–92 יצרה והופיעה בפאריס, באמסטרדם ובברלין.
ב-1993 הקימה את "קבוצת מחול נעה דר". הלהקה מונה שמונה רקדנים והיא משתפת פעולה עם יוצרים מתחומי אמנות שונים. רוב יצירות הלהקה נוצרו על ידי נעה דר. יצירותיה הוזמנו על ידי פסטיבלים רבים בארץ ובעולם.
בפסטיבל הרמת מסך: "אינו אלא" (96) בשיתוף עם להקת "נקמת הטרקטור", "לנשוך בקליפות" (97) ,"אייזאורוס-פרידה" (98), על חייה ויצירתה של האמנית המקסיקנית פרידה קאלו ,"גיד אכילס" (99), "מוזר" (2000) - בשיתוף עם הכותב והבמאי יוסף אל דרור, "בית" (2001), ו"עננים ומרק" (2005).
בפסטיבל ישראל: "חיכיתי, בכיתי" (98), "הנסיכה והדרקון" (99), "בארץ שחורה, שחורה" (2003), "ארניקה" (2007), "אנו" (2009).
בפסטיבל עכו: "טטריס" (2006).
בזירה הבין תחומית: "הראשים המוחלפים" (2008)
בצלילי ילדות: "משחקי ילדים" (2002), "החלום הוא צייר גדול" (2004)
גידולי היפופיזה

גידולי ההיפופיזה הם גידולים שפירים ברובם מסוג אדנומה. זהו גידול שפיר, מוגבל היטב, בו התאים דומים לתאים המקוריים. הגידול יכול להיות בצורות שונות מבחינה היסטולוגית: צורה פפילרית, צורת סרטים (ribbon), או צורות אחרות.

גידולים שפירים

האדנומה מוגבלת מיתר רקמת ההיפופיזה, אולם לא על ידי קופסית אלא על ידי יצירת לחץ. הגידול בנוי ממשטח גדול של תאים וביניהם אספקת דם (fibro-muscular core). התאים הומוגניים, ובעלי גרעין קטן ומרכזי, וניתן להבחין בכלי דם באופן בולט. הגידול יכול להפריש הורמונים או שלא. כדי לדעת האם הגידול מפריש הורמונים ניתן להיעזר באימונוהיסטוכימיה (באמצעות נוגדנים להורמונים שונים) או על ידי התבוננות במיקרוסקופ אלקטרוני לזיהוי גרנולות הפרשה. בצביעה לרטיקולין אשר צובע את רשת כלי הדם ניתן להבחין בצביעה המאפיינת את תאי הדם של הגידול. תאי הדם לא גדלים במבנה של קורים כפי שקיים ברקמה התקינה. קיים סוג חודרני של אדנומה (micro invasive adenoma) גידול אשר נחשב לגידול שפיר אולם גבולותיו אינם ברורים, ויש חדירה לתוך הדורה- בעיקר בחלק הקדמי של ההיפופיזה. גידול שפיר שכיח יחסית הוא קרניופרינגיומה (Craniopharyngioma) מקור הגידול הוא ב-Rhatke pouch המהווה את המקור האמבריונלי ממנו נוצרה ההיפופיזה הקדמית (בלוע העליון). הגידול יכול להגיע לגודל של כ-5 ס"מ (לשם השוואה, גודל ההיפופיזה כ-1 ס"מ) כך שנוצר לחץ על ההיפופיזה. הגידול גדל לאט, מתפשט לאיברים מסביב וחודר לעצם (בגלל ההתפשטות שלו קשה להוציאו בניתוח). חלק מהגידול מצופה ברקמת דורה וחלקו פורץ את הדורה אל ההיפותלמוס. הסימן הראשון לגידול הוא כאבי ראש והפרעות בראייה. מבחינה היסטולוגית, הגידול מאופיין באפיתל עמודי קשקשי, אשר תוחם חללים ציסטיים המכילים נוזל שומני. בנוסף לכך קיימים אזורים בגידול של אפיתל רב שכבתי שטוח. גידול זה מלווה פעמים רבות בסוכרת תפלה מרכזית- או כתוצאה מניתוח להסרת הגידול אשר גורם לפגיעה בהפרשת ההורמון ואזופרסין, או כתוצאה מכך שהגידול עצמו מייצר חומר אשר עובד כאנטגוניסט על הקולטן (רצפטור) לואזופרסין.

גידולים ממאירים

גידולים ממאירים של ההיפופיזה הם יחסית נדירים.
גרורות בהיפופיזה יכולות להגיע מאיברים מאד מרוחקים כגון כליה, שחלה ואיברים אחרים. הגרורה יכולה להגיע דרך נוזל הלימפה ולחדור אל כלי הדם שבהיפופיזה.
החזית הדרומית (ברית המועצות)

הקמה ראשונה

החזית הוקמה לראשונה ב-22 ביוני 1941, מיד לאחר פלישת הצבא הנאצי לשטח ברית המועצות (מבצע ברברוסה) מכוחות שהשתייכו למחוז הצבאי אודסה. 
עם פתיחת המלחמה נגד גרמניה הנאצית לחמו יחידות החזית נגד הצבא הרומני בחזית שאורכו כ-700 ק"מ. לאחר תבוסות של החזית הדרום-מערבית בקרב אומן וקרב קייב החזית נסוגה לקו ההגנה החדש והתארגנה לאורך נהר הדנייפר. חלק מיחידות שהיו שייכות לחזית נותרו בעורף והגנו על אודסה הנצורה וחצי האי קרים סביב סבסטופול. 
אומנם ב-5 באוקטובר ארמיית הפאנצר הראשונה הגיע לחופי ים אזוב וכיתרה את הארמייה ה-18 הסובייטית. כ-100 אלף חיילים נפלו לשבי.
יחידות החזית המשיכו לסגת וב-20 בנובמבר 1941 עזבו את רוסטוב על דון. אומנם כבר ב-28 בנובמבר 1941 העיר שוחררה מהגרמנים וזה היה אחד הניצחונות הראשונות של הצבא האדום במהלך שנת 1941. במהלך אביב-קיץ 1942 החזית ספגה תבוסות במהלך קרב חרקוב השני ומבצע וורונז'-וורושילובגרד. כתוצאה מכך, מפקד החזית רודיון מלינובסקי שוחרר מתפקידו והחזית פורקה.

הקמה שנייה

החזית הוקמה בפעם השנייה על בסיס יחידות של חזית סטלינגרד. החזית השתתפה בקרב על קווקז ובקרבות לשחרור אוקראינה המזרחית ורוסטוב על דון בסוף 1943 שמה של החזית שונה לחזית האוקראינית הרביעית.
קרונוס

דמותו

קרונוס הוא בנם של אורנוס (השמיים, מלך האלים הראשון), ואשתו גאיה (האדמה), אחיה ובעלה של ריאה, אביהם של זאוס, פוסידון, האדס, הרה, דמטר, הסטיה וכיירון.
קרונוס הוביל את המרד באביו אורנוס, ובעידוד אימו גאיה, סירס אותו באמצעות חרמש שנתנה לו, ונישל אותו מהשלטון על העולם.
בקללה אשר רבצה על קרונוס, אשר נאמרה על ידי הוריו, גאיה ואורנוס, נובא כי אחד מבניו ידיח אותו משלטונו בעולם, ויתפוס את מקומו כשליט האלים. בשל כך, נהג קרונוס לבלוע את ילדיו בזה אחר זה מיד כשנולדו. אשתו, ריה, סלדה מכך, וכאשר נולד בנו השישי, זאוס, נתנה לבעלה אבן עטופה בד במקום בנה. קרונוס בלע את האבן והיה בטוח כי בלע את בנו.
כאשר גדל, רצה זאוס לנקום באביו על מעשיו. קרונוס, שלא ידע שבנו חי, לקח אותו כאחד מעובדיו. זאוס שם שיקוי הקאה (תערובת חרדל ויין) בנקטר (משקה האלים) של קרונוס. כאשר שתה את הנקטר, הקיא קרונוס את כל בניו ובנותיו שבלע בעבר יחד עם האבן, אבן זו היא האומפלוס שבדלפי.
לאחר הקאת האלים, פרצה מלחמה בין האלים הצעירים בראשות זאוס, ובין הטיטאנים בראשות קרונוס. הטיטאנים הפסידו, וקרונוס הורד מכיסאו ונכלא בטרטרוס, תהום ללא תחתית, כשהוא קצוץ לאלף חתיכות.
סדרי שלטון חדשים נוצרו עם ניצחון האלים הצעירים על הטיטאנים, כאשר זאוס קיבל לידו את מעמד שליט האלים, ואת השליטה על השמיים, הברקים והרעמים. את השליטה בימים ובאוקיינוסים הוא נתן לאחיו, פוסידון, ואת השליטה בשאול הוא נתן לאחיו השלישי, האדס.
המיתולוגיה הרומית אימצה את דמותו של קרונוס, אך הוא מכונה בה בשם אחר – סטורנוס. בנוסף לסגולותיו הקודמות, היא הוסיפה לתכונותיו גם את השלטון על הזמן. הרקע האטימולוגי של המילה אינו ברור. טועים להאמין כי משמו של קרונוס נגזרה המילה "קרונוס" – "זמן", כמו במילים "כרונולוגיה", "כרוניקה" וכיוצא בזה. סביר יותר לשייך את המילה לשורש שמי או הודו-אירופי שמשמעו "בעל הקרניים" (השוואה אפשרית: האל Kroni במיתולוגיה ההודית). בעידן ההלניסטי אומנם הגיעו לידי בלבול בין קרונוס הקדום לבין קרונוס (χρόνος) "זמן". מכל מקום, קרונוס הבולע את ילדיו הוא הלבוש המיתי של הרעיון על הזמן הבולע את ילידי הזמן.
סמלי ההיכר של קרונוס באמנות הם בדרך כלל שעון חול, חרמש ענק ומגל.

מקדש סטורנוס

המקדש לאל סטורנוס היה בפורום של רומא העתיקה.
המקדש, הממוקם בקצהו המערבי של הפורום, הוא אחד המקדשים העתיקים ביותר שהיו בפורום. המקדש הוקם בין השנים 501 לפנה"ס ו-498 לפנה"ס.

במקורות היהודיים

קרונוס מופיע בתנ"ך פעם אחת בשמו הכנעני – כיון (ספר עמוס, פרק ה', פסוק כ"ו). לפי מפרשי התנ"ך, זהו אליל כוכב שבתאי. בתלמוד (פרק ראשון של מסכת עבודה זרה) מוזכר החג שלו – "חג סטורניה".
נפיצה

נפיצה, או דיספרסיה, היא תופעה המתרחשת כאשר  גלים עוברים בתוך תווך. הנפיצה היא תוצאה של תופעת השבירה שגורמת לגלים שאינם מונוכרומטיים להישבר בזוויות שונות כשהם עוברים בתוך תווך, בתלות באורך הגל (או בתדירות) שלהם. בעקבות השבירה חבילת גלים נפרדת ומתפרסת.
דוגמאות לנפיצה הן הקשת בענן, ופיזור אור העובר דרך מנסרה.

רקע

נפיצה בתווך היא ההתרחבות של חבילת גלים המתקדמת בתווך. הסיבה לכך היא שחבילת הגלים מורכבת מאוסף של גלים סינוסיים בעלי אורך גל ותדירות שונים הנעים כל אחד במהירות אחרת, עקב שינוי יחס הנפיצה (ומקדם השבירה) כתלות באורך הגל. ביטוי בולט לנפיצה הוא פירוק האור הלבן למרכיביו במעבר דרך מנסרה: אף על פי שמהירות האור בריק היא גודל קבוע אשר איננו תלוי בתדירותו, בתווך חומרי כל רכיב של האור (בעל תדירות שונה) נע במהירות אחרת. כיוון שלפי חוק סנל תלויה זווית השבירה במהירות האור בחומר, כל רכיב של האור נשבר בזווית אחרת וכך מתקבלת תבנית של פסי אור בצבעים שונים, המסודרים לפי אורך הגל שלהם.
האור עובר נפיצה בחומרים שונים בהיקף שונה, אותו נהוג לבטא על ידי מספר אבה. ככל שמספר אבה נמוך יותר הנפיצה גדולה יותר.
בוב קייסי

ביוגרפיה

קייסי נולד בסקרנטון, פנסילבניה, למשפחה ממוצא אירי בת 8 ילדים. אביו הוא בוב קייסי האב, מושלה לשעבר של פנסילבניה בשנים 1995-1987. הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1978 ולאחר מכן למד ב-"Holy Cross" שבווסטר, מסצ'וסטס ב-1982. הוא סיים עם תואר במשפטים מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה הממוקמת בוושינגטון הבירה בשנת 1988. בזמן לימודיו שירת קייסי בארגון התנדבותי שעזר לאוכלוסיות מוחלשות וכן אימן כדורסל בבית ספר שבפילדלפיה. בשנים 1991–1996 עבד בשוק הפרטי כעורך דין.
בשנת 1996 נכנס לפוליטיקה ורץ בהצלחה למשרת המבקר הכללי של מדינת פנסילבניה. הוא נבחר בשנית ב-2000. בשנת 2002 שאף ללכת בעקבותיו של אביו, ולרוץ למשרת המושל, אלא שהוא הובס בפריימריז הדמוקרטים בידי מי שעתיד לכהן כמושל, אד רנדל. לאחר שהוגבל חוקית מלרוץ לכהונה שלישית כמבקר המדינה, נבחר ב-2004 למשרת שר האוצר של פנסילבניה.
לאחר שזכה לדחיפה מטעם הסנאטורים הדמוקרטים צ'אק שומר, דאז יו"ר ועד הקמפיין הדמוקרטי לסנאט, והארי ריד, מנהיג המיעוט, הכריז במרץ 2005 כי הוא יתמודד לסנאט בבחירות בשנת 2006. בבחירות אלו ניצב מול הסנאטור המכהן, הרפובליקני ריק סנטורום. קייסי הביס את סנטורום ברוב של 58.6% ממניין הקולות, בפער של 18% מיריבו, ונבחר לסנאט. הפרש הקולות בניצחונו של קייסי היה הגבוה ביותר של מועמד דמוקרטי לסנאט בפנסילבניה. בשנת 2012 נבחר לכהונה שנייה, ובשנת 2018 נבחר לכהונה שלישית.
קייסי קתולי באמונתו. הוא נשוי ואב ל-4 ילדים.
רותי דירקטור

ביוגרפיה

דירקטור התחילה לכתוב מאמרים על אמנות בשנת 1984, אז החלה לעבוד כמבקרת האמנות של העיתון חדשות. מ-1991 הייתה מבקרת האמנות בעיתון מעריב ומ-1995 במקומון "העיר", למשך כעשר שנים. בשנים 2005–2008 הייתה מבקרת האמנות הקבועה של מוסף "7 לילות" של ידיעות אחרונות. דירקטור פרסמה מספר ספרים על אמנות, ובהם "אמנות עכשווית אני מדברת אליכם" (2005, בהוצאת סל תרבות ארצי). משנת 1997, משמשת דירקטור כמרצה לאמנות באוניברסיטת חיפה.
דירקטור אצרה מספר תערוכות ובהן התערוכות הראשונות של "אמנות הארץ" ברדינג - "נעורים וגעגוע" ב-2003 ו-"מחול אחרון ופרידה" ב-2004; בין המשתתפים בהן ניתן לציין את גדעון גכטמן, רועי רוזן, אהד פישוף, פיליפ רנצר, דוד עדיקא, נלי אגסי ועוד. בשנת 1998 אצרה את "אחי השמש, אחותי הלבנה" בסדנאות האמנים, תל אביב. ב-1999 אצרה את התערוכה "חשד" - אמנות בקולנוע (בשיתוף עם מוניקה לביא), ובשנת 2000 את "האדם המתלבש", שתיהן במוזיאון חיפה לאמנות. בשנת 2013 אצרה דירקטור את התערוכה "במעגלים אחרים: אמנים אאוטסיידרים, נאיבים, אוטודידקטים", תערוכה של אמנות אאוטסיידרים.
בשנים 2005–2008 הייתה אוצרת הגלריה האוניברסיטאית של אוניברסיטת חיפה, עד להקפאת פעילותה של הגלריה. מ-2009 שימשה כאוצרת הגלריה של שלוחת בצלאל בתל אביב. מ-2011 שימשה במשך שלוש שנים כאוצרת ראשית של מוזיאון חיפה לאמנות. באפריל 2014 מונתה לאוצרת לאמנות עכשווית במוזיאון תל אביב.
ב-2008 שודרה בערוץ 2 סדרת טלוויזיה בת עשרה פרקים, "סיפור מסגרת - 100 שנים של אמנות בישראל", בה שימשה דירקטור כעורכת התוכן.
דירקטור כותבת על אמנות משנת 2008 גם בבלוג משלה, "הצוֹפָה".
בית תחתון

בית תחתון הוא אחד משני בתי מחוקקים (השני הוא בית עליון), במדינות בהן הרשות המחוקקת מורכבת משני בתים (להבדיל ממדינות בהן בית מחוקקים יחיד מהווה את הרשות המחוקקת).
על אף תארו הממקם את הבית ה"תחתון" "מתחת" לבית העליון, אין הוא נופל בחשיבותו מהבית העליון, ולרוב אף עולה בהשפעתו ובכוחו הפוליטי והשלטוני על הבית העליון.
עליונות של הבית התחתון (מבחינה פוליטית ושלטונית) נובעת לרוב מהעובדה שהבית התחתון נבחר ישירות על ידי תושבי המדינה, בעוד שלרוב הבית העליון אינו נבחר או אינו ייצוגי (אינו נבחר בבחירות שוות). כמו כן, לבית העליון לרוב אין סמכויות עיכוב או וטו על חקיקה של הבית התחתון. בשיטת ממשל פרלמנטרית נבחר ראש ממשלה מבין חברי הבית התחתון, ולבית התחתון סמכות להסירו מתפקידו בהבעת אי אמון בראש הממשלה.
עוצבת חירם

הקמת החטיבה

עד מעט לאחר מלחמת יום הכיפורים היה מחוז מירון אחראי על פעילות הביטחון השוטף בגבול לבנון ממורדות החרמון ועד ראש הנקרה. עם התגברות פעילות המחבלים לאחר המלחמה, חולקה גזרת גבול הלבנון לשתי גזרות חטיבתיות: מחוז מירון שהיה אחראי על הגזרה המזרחית הפך לחטיבה מרחבית 769 ואילו בגזרה שממושב אביבים ועד לראש הנקרה הוקם ביוני 1974 חטמ"ר בירנית (שהפכה בהמשך לחטיבה 300).

מלחמת לבנון

ב-6 ביוני החטיבה תחת פיקודו של שאול מופז, הוכפפה לאוגדה 36, על החטיבה הוטל לחצות את הליטני בגשר חרדלה לכיוון רמת נבטיה, אולם עקב מיקוש ומיכשול בצירים, לא הצליחה החטיבה להתקדם לכיוון רמת נבטיה, אולם עם זאת על ידי יצירת רושם שזוהי גזרת המאמץ העיקרי, הקלה מאוד על שאר כוחות האוגדה באזור גשר עקייה.
למחרת ב-7 ביוני לאחר כיבוש הבופור בידי חטיבת גולני, התקדמה החטיבה יחד עם כוח בפיקוד סמח"ט גולני גבי אשכנזי לכיוון העיר נבטיה, ועם ערב נכבשה העיר.
באותו ערב הגיעה החטיבה יחד עם שאר כוחות האוגדה לפאתי צידון וחברו לחטיבה 211 שהגיעה מכיוון דרום בציר החוף, ולכוחות אוגדה 96 שהונחתו מהים בשפך האוואלי.
ב-9 ביוני הוכפפה החטיבה בחזרה לאוגדה 91, והוטל עליה לטהר את השטח של מרחב נבטיה, החטיבה השלימה את המשימה במהלך השבוע שלאחר מכן.
Curierul Israelit

Curierul Israelit ("קוריֶירוּל ישראליט"- כלומר - "השליח היהודי", כשהמילה "israelit" "בן ישראל", הייתה מילה שנחשבה אופמיסטית ל"יהודי") היה שבועון יהודי בשפה הרומנית שהופיע בבוקרשט, רומניה, בשנים 1945-1906 עם הפסקות תכופות.
העיתון הופיע לראשונה ב-26 בדצמבר 1906 בבית הדפוס של מאוריצ'יו קאלבר. מייסדיו היו י. נגוריאנו ומוריץ שווייג. 
העיתון נשא את הכותרת המשנה Organ săptămânal pentru apărarea intereselor evreiești "בטאון שבועי להגנת האינטרסים היהודים". בשנים 1944–1945 שונתה כותרת משנה זו ל"בטאון איחוד היהודים הרומנים" (Organ al Uniunii Evreilor Români).
פרסום העיתון הופסק בימי השואה עקב איסור שהוטל עליו על ידי השלטון הרודני הפאשיסטי ב-30 בנובמבר 1940. הוא חוּדש ב-17 בספטמבר 1944 בעקבות הדחת המרשל אנטונסקו ב- 23 באוגוסט 1944. ב-1945 נסגר העיתון יחד עם העיתון היהודי "Mantuirea" (הגאולה) על ידי הממשלה החדשה שנשלטה על ידי המפלגה הקומוניסטית.
 
במהלך פעילותו רבת השנים הפך Curierul Israelit לעיתון היהודי היוקרתי ביותר ברומניה.
בדומה לארגון היהודים הילידים, ואחר כך איחוד היהודים הרומנים שאותו ייצג, הוא דגל בהשתלבות "יהודי רומניה שנולדו והתחנכו בה" כרומנים לכל דבר, בני דת משה. בכך ראה העיתון לא רק יעד קהילתי אלא גם יעד חברתי כללי למען הסדר הציבורי במדינה. 
העיתון דיווח מעל דפיו על האירועים בזירה היהודית ברומניה, לרבות על הפעילות הציונית ומפגני ההזדהות עם הקמת הבית הלאומי היהודי בארץ ישראל.
אחרי שנת 1938 התמקד גם בסוגיית הגירת היהודים מרומניה. 
עם מדוריו וטוריו העיקריים נמנו "Figuri evreieşti" ("דמויות יהודיות"-על אישים יהודים),"Mişcarea sionistă" ("התנועה הציונית"), "Curierul de provincie" ("ה-Curierul בפרובינציה"), "כרוניקה פנימית", "כרוניקת חוץ", Ce spune presa antisemită” ("מה אומרת העיתונות האנטישמית?"), בשנת 1939 - "Evenimentele din Palestina" (מאורעות ארץ ישראל).
כתבו בו הוריה קארפ, סופר ופוליטיקאי, העיתונאים מ. שווייג, אמיל קריצמן ואחרי 1939 - מ. זלצר-סרציאנו והסופר יון קלוגרו.
בשנים 1945-1944 העורך האחרון של העיתון היה בנו ברנישטיאנו.
חלום בהקיץ

חלימה בהקיץ היא ניתוק של האדם לזמן קצר מסביבתו המיידית, שבמהלכו הקשר של האדם עם המציאות מטושטש ומוחלף באופן חלקי על ידי פנטזיה חזותית או דמיון הנחווים בזמן העירות. פנטזיה זו כוללת לרוב תחושות אושר, מחשבות נעימות, תקוות או שאיפות, שהאדם מדמיין שהן עומדות להתרחש.
ישנם סוגים רבים של חלומות בהקיץ, ואין הגדרה אחידה בקרב הפסיכולוגים, אך המאפיין המשותף לכל הצורות שלהם הוא ניתוק קל.
זאת משום שבשעת חלימה בהקיץ, אירועים תפיסתיים אינם רלוונטיים לחוט המחשבה שבו עוסקת מודעות האדם באותו הרגע.

היבטים שליליים

היבטים שליליים של חלומות בהקיץ באו לידי ביטוי במהלך ההיסטוריה, לאחר שהעבודה האנושית עברה מעבודת כפיים לפסי ייצור, שלא אפשרו מרחב ליצירתיות. חלימה בהקיץ החלה להיות מקושרת לא רק לעצלות, אלא גם לסכנה. בשנות ה-50 של המאה ה-20, חלק מהפסיכולוגים החינוכיים הזהירו את ההורים לא לתת לילדיהם לחלום בהקיץ, מחשש שהילדים עלולים להישאב לתוך "נוירוזה ואף פסיכוזה".

מחקרים פסיכולוגיים

הפסיכולוגיה הפרוידיאנית מפרשת חלומות בהקיץ כביטוי של הדחפים המודחקים, באופן דומה לאלה שנחשפים בחלומות הלילה. כמו חלומות הלילה, גם החלומות בהקיץ הם דוגמה למילוי משאלות, המבוססות על חוויות ילדות ויכולות לעלות על פני השטח בזכות צנזורה רגועה. הוא ציין כי בניגוד לחלומות הלילה, אשר לעיתים מבלבלים ואינם אחידים, נראה שיש תהליך של "תיקון משני" בפנטזיות שגורם להן להיות יותר צלולות. המצב של חלימה בהקיץ הוא סוג של מצב ביניים בין העירות (הכוללת את היכולת לחשוב באופן רציונלי והגיוני) והשינה. היחס בין החלומות בהקיץ לזיכרונות הילדות שמהם הם נובעים, דומה ליחס בין ארמונות הבארוק ברומא לחורבות העתיקות, למדרכות ולעמודים שסיפקו להם את החומר ממנו הם נבנו.
בשנות השישים המאוחרות, הפסיכולוגים הקוגניטיביים ג'רום ל. זינגר מאוניברסיטת ייל וג'ון ס' אנטרובס מהסיטי קולג' של ניו יורק, יצרו שאלון חלום בהקיץ - "שאלון התהליכים הדמיוניים" (IPI), ששימש כדי לחקור חלומות בהקיץ. הפסיכולוגים לאונרד גיאמברה וג'ורג' הובה השתמשו ב-IPI וגילו כי התמונות הדמיוניות של החולמים בהקיץ נבדלות ביניהן בשלוש דרכים: עד כמה בהירים ומהנים היו החלומות בהקיץ, עד כמה הם מלאי רגשי אשמה או פחד, ועד כמה "עמוק" אנשים נכנסו לתוך החלום בהקיץ.
במקביל, חוקרי הפסיכולוגיה ההומניסטית מצאו דוגמאות רבות לאנשים בעלי קריירה יצירתית או אמנותית, כגון מלחינים, סופרים ומפיקי סרטים, שפיתחו רעיונות חדשים באמצעות חלומות בהקיץ.

מחקר עדכני

מחקרו של אריק קלינגר בשנות השמונים הראה כי רוב החלומות בהקיץ הם על אירועים רגילים ויומיומיים, והם עוזרים להזכיר לאדם את המשימות השגרתיות. מחקרו של קלינגר הראה גם כי מעל 75% מהעובדים ב"עבודה משעממת", כמו מצילים ונהגי משאיות, משתמשים בחלומות בהקיץ כדי "להקל על השעמום" של המשימות השגרתיות שלהם. קלינגר מצא כי פחות מ-5% מהחלומות בהקיץ של העובדים כוללים מחשבות מיניות מפורשות, וגם חלומות בהקיץ אלימים הם נדירים.
במחקר אחר נמצא כי תלמידי תיכון ישראלים שקיבלו ציון גבוה בשאלון החלומות בהקיץ IPI, היו יותר אמפתיים מאשר תלמידים שקיבלו ציון נמוך. פסיכולוגים מסוימים, כגון ג'וזף א. שור, משתמשים בדימויים הנפשיים שנוצרו במהלך החלימה בהקיץ של המטופלים שלהם, כדי להסיק תובנות על מצבם הנפשי וכדי לקבוע אבחנות.
מחקר אחר שפורסם ב-2009 הראה גם שהחלומות בהקיץ, בדומה לחלומות הלילה, הם זמן שבו המוח מייצב למידה. חלומות בהקיץ יכולים גם לעזור לאנשים למיין את הבעיות שלהם ולהגיע להצלחה. מחקר שבוצע עם דימות תהודה מגנטית תפקודי הראה כי אזורים במוח הקשורים לפתרון בעיות מורכבות מופעלים במהלך חלימה בהקיץ.
ז'אן-מישל אדם

ז'אן-מישל אדם (בצרפתית: Jean-Michel Adam, מבטאים "אדאן" עם ן מאונפף, ‏ נולד ב-23 בינואר 1947 בלה האבר) הוא בלשן צרפתי-שווייצרי, פרופסור אמריטוס לבלשנות באוניברסיטת לוזאן בשווייץ, מהתאורטיקנים של בלשנות הטקסט ו"הניתוח הטקסטואלי של השיח".
ז'אן מישל אדם נולד בלה האבר בחבל נורמנדי (נורמנדיה) בצרפת.
אחרי לימודי תואר ראשון לשפה וספרות באוניברסיטת נורמנדיה עלית ברואן (1970), סיים בשנת 1971 באותה אוניברסיטה את התואר השני תחת הדרכתו של פרופ' דֶני סלאקטה, עשה לימודי דוקטור-מומחה עם תזה "על דקדוק הטקסט וניתוח השיח" תחת הדרכתו של פרופ ז.-ב. מרסלזי. ב-1982 סיים דוקטורט ממלכתי באוניברסיטת פראנש-קונטה בבזנסון אצל פרופ' ז'אן פטאר עם העבודה "מחקרי דידקטיקה וסמיוטיקה של השיח".
בשנים 1984-1974 לימד כמדריך מחקר במרכז להשתלמות למורי מכללה של האקדמיה ברואן, אחר כך, בשנים 1984-1978 לימד כמרצה לבלשנות כללית באוניברסיטת רואן. החל משנת 1984 ועד פרישתו לגמלאות ב-2012 פעל כפרופסור מן המניין לבלשנות צרפתית באוניברסיטת לוזאן. משנת 2012 הוא מכהן בה כפרופסור אמריטוס.
ז'אן מישל אדם לימד כפרופסור אורח במקומות רבים בעולם, לרבות באוניברסיטת ז'נבה, אוניברסיטת קוויבק, מכללת מידלברי במדינת ורמונט בארצות הברית, אוניברסיטת אורהוס בדנמרק, אוניברסיטת קואימברה, באוניברסיטאות ברבאט ובפאס במרוקו וכו'.
אדם כתב 15 ספרים - בתחום הבלשנות הטקסט, התיאור, ניתוח השיח הספרותי והטיעונים הפרסומיים. יחד עם אוטה היידמן כתב מספר ספרים על הגישה הבינתחומית לטקסטים הספרותיים ועל טקסטואליות ואינטר-טקסטואליות במעשיות.