google/wiki40b huggingface dataset:
מריה אדאנס

ביוגרפיה

אדאנס נולדה ב-1976 במדריד.
אדאנס מוכרת מאוד בשל תפקידהּ כלוסיה אלוורס (Lucía Álvarez) בסדרה הקומית Aquí no hay quien viva, אחת הסדרות המצליחות ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה הספרדית, שם שיחקה לצד שחקנים כמו לולס לאון, מריבי בילבאו, מלנה אלטריו, פרננדו טחרו ולואיס מרלו. תפקידה בסדרה זו זיכה אותה בפרס השחקנית הטובה ביותר של איגוד השחקנים הספרדי. אדאנס זכתה להצלחה רבה גם בעקבות תפקידיה בסדרות Farmacia de guardia ו-Pepa y Pepe, וכן בשל תפקידהּ בסרט "האהבה היוונית שלי" שהוצג ב-13 מדינות ורשם רווחים של כ-20 מיליון דולר.
בשנת 2013 הצטרפה לסדרה La que se avecina – סדרת ההמשך של Aquí no hay quien viva. אדאנס משחקת בסדרה לצד שחקנים ששיחקו איתה גם ב-Aquí no hay quien viva וכן שחקנים נוספים כמו אנטוניה סן חואן ועוד. דמותהּ של אדאנס בסדרה היא רבּקה אורטיס (Rebeca Ortiz), עורכת דין גרושה. אדאנס שיחקה בעונות השישית והשביעית של הסדרה, עד שפרשה מהמשחק בסדרה ביולי 2015.
פינגווין מגלן

תיאור

פינגווין מגלן הוא פינגווין בינוני בגודלו. הפרטים גדלים לגובה של 61-76 ס"מ ושוקלים בין 2.7-6.5 ק"ג, משקלם וגודלם של הזכרים רב יותר מהנקבות.
המבוגרים בעלי גבות שחורות ובטן לבנה, ושני פסים שחורים מהראש ומהחזה לכיוון מטה. ראשם שחור ופס לבן רחב חוצה מאחורי העין מסביב לאף ועד לסנטר. לעומת זה גוזלים ראשם אפור-כחול, החזה בצבע כחול עם קצת אפור, גבותיהם גם כן כחולות אפורות ועל רגליהם יש כתמים. בטבע פינגווינים אלה חיים על למעלה מ-25 שנה, בו בזמן שהיו חיים 30 שנה כשהיו בידי החוקרים.
כמו כלל הפינגווינים הם בעלי כנפיים חזקות, ויכולים לצבור מהירות גבוהה בשחייה.

תזונה

פינגווין מגלן ניזונים בדרך כלל מדגים, דיונונים, קרילים וסרטנים אחרים.

ריבוי

הפינגווינים מקננים בחופי ארגנטינה, בדרום צ'ילה ובאיי פוקלנד, בצפיפות של 20 קנים לכל 100 מ"ר. תקופת הדגירה נמשכת בין 39-42 יום וההורים מתחלקים בתפקיד בין 10-15 ימים. הפינגווינים מקננים כל שנה, והזכרים מכינים מחדש בכל פעם את המחילות.

מצב שימור

מיליוני פריטים חיים בחופי ארגנטינה וצ'ילה, אבל המין קרוב לאיום (NT) בעיקר בגלל פגיעות האוכלוסיות לדלק שמגיע למושבות שלהם ושהורג בערך 20,000 פריטים מבוגרים ו-22,000 פריטים צעירים מדי שנה בארגנטינה. סיבה נוספת היא הידללות הדגים באזור, וכן אריות ים שטורפים גוזלים ומבוגרים.
ארמיית הניימן (האימפריה הגרמנית)

היסטוריה

ארמיית הניימן הוקמה ב-26 במאי 1915 על בסיס יחידות שהשתייכו קודם לכן לארמייה השמינית, ולמפקדה מונה גנרל אוטו פון בלו. הארמייה השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב, ולאחר מכן בנסיגה הגדולה, וב-30 בדצמבר 1915 שונה שמה לארמייה השמינית.
יוהנס מאייר

קריירה מוקדמת

מאייר נולד ב-6 בספטמבר 1893 בפריטצוואלק, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-42 (פומרניה ה-5 - מוריץ, נסך אנהלט-דסאו), ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל מאייר את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר מאייר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1928 הועלה לדרגת האופטמן, ולאחר מכן יצא ללימודי כלכלה והנדסה, ובשנת 1935 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1937 הועלה מאייר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1938 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-65.

מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה בפולין שהה מאייר עם גדודו כחלק מהדיוויזיה המוטסת ה-22 בחזית המערבית, וב-6 בפברואר 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-501. במהלך המערכה על צרפת לחם מאייר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-290 במסגרת הקורפוס ה-38, ולאחר מכן במסגרת הקורפוס ה-18, וב-1 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם מאייר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-290 במסגרת הקורפוס ה-1, וב-13 בספטמבר 1941 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-16 בינואר 1942 מונה מאייר למפקד חטיבת לוחמה בשלג, וב-22 במרץ 1942 מונה למפקד הדיוויזיה ה-329. ב-1 באפריל אותה הועלה מאייר לדרגת גנרל מיור, וב-1 בפברואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-13 באפריל 1944 קיבל מאייר על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-16 ביולי אותה שנה נפצע מאייר באורח קשה באחד הקרבות. ב-23 באוגוסט 1944 קיבל מאייר את תוספת החרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-21 בדצמבר קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-10 למשך שבוע. ב-15 בינואר 1945 מונה מאייר למפקד הקורפוס ה-2 שהיה מכותר בכיס קורלנד, אולם ב-1 באפריל פרש מתפקידו לאחר שנאלץ להתאשפז שוב בבית חולים בעקבות פציעתו.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התגורר מאייר בהמבורג ועבד כמהנדס תעשייתי, וב-7 באוגוסט 1963 מת והוא בן 70 שנים.
רודוכרוזיט

רודוכרוזיט וכריית כסף

פחמת המנגן היא תרכובת הרסנית לתהליך האמלגמציה המגדיל את ריכוז הכסף שבעפרות הכסף, ולכן עד שדוגמיות איכותיות של המינרל הפכו למבוקשות ביותר נהגו הכורים להיפטר מהרודוכרוזיט ולהשליכו לאשפה.
אליעזר רחמילביץ

אליעזר רחמילביץ (23 במרץ 1935 - 17 בדצמבר 2017) היה המטולוג ופרופסור לרפואה באוניברסיטה העברית.

קורות חייו

רחמילביץ' נולד למשה רחמילביץ, מאבות מקצוע הרפואה בישראל ולחווה לבית פומרנץ. הוא גדל בירושלים ולמד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה, אותו סיים ב-1952. הוא למד רפואה באוניברסיטה העברית וסיים לימודיו ב-1961. הוא התמחה ברפואה פנימית והמטולוגיה בבית החולים הדסה וכן בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת טאפטס בבוסטון. ב-1966 הצטרף לבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית וב-1978 מונה לפרופסור מן המניין. הוא כיהן כראש המחלקה להמטולוגיה בבית החולים הדסה הר צופים בשנים 1976 עד 1980 ובראש המחלקה בעין כרם מ-1981 עד 2000 עת עבר לעמוד בראש המכון ההמטולוגי בבית החולים וולפסון.
רחמילביץ ריכז את הטיפול בחולי תלסמיה, מחלה תורשתית של תאי הדם האדומים, בישראל. הוא הכניס את הטיפול בסילוק עודפי ברזל אצל החולים במחלה ומחקריו סייעו באפיון הגנטי של התלסמיה בארץ, להכנסת בדיקות טרום-לידתיות של המחלה ולהבנת המנגנון האחראי על הרס הכדוריות האדומות.
רחמילביץ טיפח קשרים בינלאומיים רבים. הוא יזם קשרים רפואיים עם מרכזים רפואיים ערביים בגדה המערבית, במצרים וירדן, ובפרט הכשיר רופאים למרפאות ההמטולוגיות הראשונות בשכם ובית ג'אלא. הוא ארגן בישראל חמישה קונגרסים בינלאומיים להמטולוגיה.
רחמילביץ היה נציב קבילות הציבור הראשון במשרד הבריאות ויו"ר הוועדה לניסויים קליניים במשרד הבריאות. הוא השתתף בוועדת נבון לבדיקת פרשת השמדת מנות הדם של עולי אתיופיה.
אחיו דניאל אף הוא פרופסור לרפואה באוניברסיטה העברית.

הופעות בתקשורת

רחמילביץ הרבה להופיע באמצעי תקשורת ואף הנחה תוכניות שונות העוסקות בבריאות. כרופאו האישי של בנימין נתניהו, פרסם בהתאם לבקשתו דו"ח מפורט על מצב בריאותו ב-2006.
ח'ביזה

היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב החל מהתקופה הכלקוליתית. באזור הכפר מספר רב של אתרים ארכאולוגיים אותם חקר הארכאולוג מיכאל מאיר, חבר קיבוץ גלעד. בין היתר הוא גילה את האתר הפרוטוהיסטורי נחל ספלול צפון במדרון גבעה שמצפון לכפר.
מרישומים עות'מאנים מסביבות 1859 עולה שבכפר גרו 270 תושבים. ב-1870 ביקר בכפר החוקר הצרפתי ויקטור גרן וכתב על מסגד הבנוי מאבנים עתיקות.
ב-1882 ביקרה בכפר הקרן לחקר ארץ ישראל.

תקופת המנדט הבריטי

בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת חיפה.
במפקד האוכלוסין של המנדט הבריטי בשנת 1922 נמנו בכפר 140 תושבים ובמפקד של 1931 209 תושבים ב-42 בתים.
בשנת 1939 הוקם קיבוץ דליה שלושה קילומטר מצפון לכפר, על ידי חניכי השומר הצעיר מרומניה וגרמניה, במסגרת יישובי "חומה ומגדל" על קרקע שרכשה חברת "צור". לאחר שפונו אריסים ערבים שעיבדו את הקרקע במקום הוקם יישוב הקבע של הקיבוץ. וב-13 מרץ 1945, עלה על הקרקע, על גבעה כ-500 מטר מצפון מערב לכפר, בידי תנועת הקיבוץ המאוחד, קיבוץ גלעד. אדמות הקיבוצים גלעד ודליה, כ-6,500 דונם, נקנו בתרומתו של יצחק אוכברג, נדבן יהודי מדרום אפריקה.
אזור הכפר נכלל בשטח שיועד למדינה היהודית, לפי תוכנית החלוקה של 1947.

מלחמת העצמאות

במהלך קרב משמר העמק, בתחילת אפריל 1948, ברחו תושבי הכפר לאום אל-פחם, אנשי הכנופיות הערביות אפשרו לנשים ולילדים להישאר אך לא לגברים שסירבו להצטרף לכנופיות.
בתקופה הקצרה שבין חתימת ה"הסכם לאחדות לוחמת" (הסכם לשיתוף פעולה בין האצ"ל לההגנה) באפריל 1948 ובין ההכרזה על הקמת מדינת ישראל ב-14 במאי, ועד להשתלבות בצבא ההגנה לישראל, פעלו כוחות האצ"ל בפעילות מבצעית כחלק מהמערכה הכללית של מלחמת השחרור באופן עצמאי.
בין השאר ערכו מבצע לכיבוש חמישה כפרים ערביים באזור "הרי אפרים": אום אל שוף, בריקי, סינדיאני, סובארין, וח'ביזה ב-12 מאי 1948. מבצר שוני ששימש את מחתרת האצ"ל כמרכז-אימונים ארצי היה בסיס היציאה למבצע ההתקפה. הכוח שמנה כ-160 לוחמים בפיקודו של אברהם דרורי עם משוריין נושא מקלע "ברן", נועד להתקיף ולכבוש את בריקי, סינדיאני וסובארין מכיוון בנימינה (המשוריין הוחרם בפברואר מחיילים בריטיים בכביש חיפה-תל אביב והובא לצורך המבצע עם צוות מתל אביב). צוות נוסף בסיוע של מרגמה "3, בפיקודו של יוסף בן-דור, נועד להתקיף ולכבוש את חוביזה ואום אל שוף מכיוון הקיבוצים דליה וגלעד. חברי קיבוץ גלעד שהיו ביחסים טובים עם תושבי הכפרים באזור הגיעו להסכם אי התקפה. והיזהרו את מי שנשאר בכפר מההתקפה הצפויה של האצ"ל, לאחר ששומר השדות של גלעד, פגש כמה ימים לפני המבצע סיור מקדים של האצ"ל והכפר היה ריק בעת שנכבש. חברי קיבוץ סירבו לשתף פעולה במבצע עם האצ"ל לאחר פרשת דיר יאסין.
הכוח בפיקודו של יוסף בן-דור יצאה לפנות בוקר להתקפה על חוביזה מקיבוץ גלעד. ההתקפה החלה לאחר הפגזת-ריכוך מהמרגמה, הריכוך היה יעיל והסתערות הרגלים, שבאה לאחר כך, לא נתקלה בשום התנגדות. טיהור הכפר לא נמשך אלא 10 דקות והכוח יצא לנוע לעבר אום אל שוף, הכפר השני שהוטל עליו לכבשו. אף כאן קדמה להסתערות הפגזת המרגמה "3, שכוונה אל מרכז הכפר ואל מדרונו האחורי. מיד לאחר ההפגזה הוחל בחיסול קני-ההתנגדות המעטים שהיו שם. גם בחוביזה באום אל שוף לא נמצאו תושבים רבים עם תחילת ההתקפה.
בשעה 9.30 נפגשו שני הכוחות בעמק שבין סובארין ואום אל שוף. במבצע נהרגו 20 ערבים ונשבו 120, ללוחמי האצ"ל לא היו אבדות.
יחיאל רוזנצוויג

יחיאל רוזנצוויג (בפולנית: Jechiel Rozencwajg)‏ (נולד ב-1895, נרצח ב-1943 במרד גטו ורשה) היה מורה ומשורר עברי יהודי-פולני.

תולדות חייו ויצירתו

יחיאל רוזנצוויג נולד בשנת 1895 בבלחטוב שבאימפריה הרוסית (כיום בפולין), לצבי, חזן בבית כנסת מקומי, ולמטל. יחיאל היה משורר עברי ידוע ברחבי פולין, ופרסם מספר יצירות בעיתון היהודי "הצפירה" ובעיתונים נוספים. בנוסף, יחיאל לימד מספר שנים בגימנסיה הדו לשונית לבנים בלודג' שפתח וניהל מרדכי ברוידא ב-1912. בשנת 1908, כאשר יחיאל היה בן 13, פרסם לראשונה את השיר "לא בהיכלי מלכים" תחת השם י. ענף שושן בעיתון "הצעיר" שהתפרסם בפולין.
יחיאל, אשתו הלה ובנו זאב  נשלחו לגטו ורשה, שם התגוררו ברחוב נובוליפקי. יחיאל המשיך בפעילותו ללימוד השפה העברית גם בגטו. במהלך מרד גטו ורשה, יחיאל ומשפחתו נרצחו.
יחיאל היה מיודד שנים רבות עם המשורר המפורסם יצחק קצנלסון והכיר אותו במסגרת החוגים הספרותיים בלודג' ובוורשה שבהם השתתף.
קורוליוב (עיר)

גאוגרפיה

העיר שוכנת מצפון מזרח למוסקבה והיא במרחק 23 קילומטר ממרכז המחוז ובמרחק של 6 עד 7 ק"מ מכביש הטבעת של מוסקבה. את גבולה המערבי של העיר חוצה כביש ירוסלבל, והעיר נושקת מדרום אל הפארק הלאומי "לוסייני אוסטרוב". מצפון ומזרח העיר גובלת עם חורשות ויערות שבהם פזורים בתי קיץ שונים.

היסטוריה

התיישבות סלאבית הייתה קיימת במקום עוד מן המאה ה-12 ולאורך המאות עברו וחלפו בה משלחות מסחר שונות. במאות ה-18 וה-19 הוקמו מספר מפעלי טקסטיל אולם לא הוקם יישוב קבע.
עד 1928 הכפר שהיה באזור נשא את השם פודליפקי, ובאותה שנה קיבל את השם קאלינינסקוי, ב-1938 הוענק לכפר מעמד של עיר והוא נקרא קאלינינגרד. ב-1998 הפכה העיר לקורוליוב, על שם סרגיי קורוליוב, מהנדס החלל הראשי שעמד בראש מפעל הטילים של העיר. השם קלינין הוענק לה של שמו של מיכאיל קלינין, ראש ממשלת ברית המועצות ומדינאי סובייטי שהיה מעורב בשנות ה-20 וה-30 במפעל הארטילרי ששכן במקום.
מרחב כוויץ

בטופולוגיה מרחב כוויץ (Contractible space) הוא מרחב טופולוגי השקול הומוטופית לנקודה. באופן אינטואיטיבי ניתן לדמיין מרחב כוויץ כמרחב אשר ניתן לכווץ לנקודה בודדת באופן רציף. 
כל מרחב כוויץ הוא פשוט קשר וקשיר מסילתית.

מרחב כוויץ מקומית

נאמר שמרחב טופולוגי הוא כוויץ מקומית (Locally contractible) אם לכל נקודה יש בסיס מקומי של מרחבים כוויצים. מרחביים כוויצים מקומית גם הם n-קשירים לכל n, ובפרט הם קשירים מקומית וקשירים מקומית מסילתית.
מרחב כוויץ איננו בהכרח כוויץ מקומית, וגם ההפך לא תמיד נכון.
אמיר שלח

קריירה

שלח החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בעונת 1989/1990 שיחק במכבי הרצליה ששיחקה אז בליגה השלישית, ובעונה שלאחר מכן חזר למכבי תל אביב, שם שיחק עד סוף עונת 1997/1998. באותן שנים היה שלח חלק מחוליית הגנה שכללה את גדי ברומר, אלכסנדר פולוקארוב ואבי כהן "הירושלמי". בעונת עונת 1991/1992 זכה עם הקבוצה באליפות ראשונה לאחר 13 שנים בהן לא זכתה הקבוצה בתואר. שלח שיחק כמעט לאורך כל עונת 1993/1994, בה זכתה קבוצתו בגביע המדינה, אך לא שותף בניצחון 2–0 בדרבי מול הפועל תל אביב במשחק הגמר בעקבות פציעה שהשביתה אותו בחודש האחרון של העונה.
בעונת 1994/1995 זכה שלח באליפות השנייה שלו עם הקבוצה.
בעונת 1995/1996 זכה שלח עם מכבי תל אביב בדאבל. כמות השערים הנמוכה שספגה הקבוצה באותה עונה הייתה חסרת תקדים: 16 שערים בלבד ב-30 משחקים. שלח, שהחמיץ משחק אחד בלבד בליגה, הציג כושר שיא תחת המאמן דרור קשטן, ובמחזור השישי של העונה גם כבש שער נדיר מבחינתו, בניצחון 0-3 על מכבי פתח תקווה.
ב-1998 עזב את מכבי תל אביב ושיחק עונה אחת בבית"ר ירושלים ועונה אחת בהפועל חיפה לפני שחזר למכבי תל אביב בעונת 2000/2001 וזכה עמה בגביע נוסף. בסוף הקריירה שלו שיחק שלח שנתיים במכבי נתניה ובשנת 2004 פרש ממשחק פעיל.

נבחרת ישראל

את הופעת הבכורה בנבחרת ישראל ערך שלח ב-12 בפברואר 1992 במשחק ידידות נגד נבחרת חבר המדינות העצמאיות, בו הפסידה ישראל 1–2. בהמשך הקריירה שלו שיחק שלח משחקים רבים בנבחרת וב-15 באוגוסט 2001, בהתמודדות מול נבחרת ליטא, שבר את שיא ההופעות בנבחרת שהיה שייך עד אז למוטל'ה שפיגלר ולניר קלינגר. לאחר מכן שיחק שלח רק עוד משחק אחד בנבחרת, מול נבחרת בוסניה והרצגובינה במסגרת מוקדמות הגביע העולמי 2002. בסך הכל צבר שלח 85 הופעות במדי נבחרת ישראל המציבות אותו כיום במקום הרביעי, אחרי אריק בנאדו, יוסי בניון ואלון חרזי.

קריירת האימון

בינואר 2007 מונה שלח לעוזרו של מאמן מכבי נתניה דאז, ראובן עטר, אולם לאחר כ-4 חודשים בלבד, במאי 2007, פוטר מתפקידו. בעונת 2012/13 מונה למאמן קבוצת נערים א' של בית"ר טוברוק, בה שיחק באותה עת בנו טום.

חיים אישיים

שלח הוא בנו של הכדורסלן והמאמן שמעון שלח. הוא היה נשוי לעדי שום, בתו של שחקן העבר והמאמן יצחק שום. אשתו הנוכחית היא הדוגמנית ויקי מקריאניס.
לאחר פרישתו מכדורגל החל שלח לעסוק באדריכלות פנים.
תרבות גרמניה המזרחית

התרבות בגרמניה המזרחית הייתה שילוב של לאומיות גרמנית עם עקרונות הריאליזם הסוציאליסטי. תחומים שונים של תרבות כמו ספרות, ציור, מוזיקה וקולנוע נשלטו על ידי המדינה ומפלגת האיחוד הסוציאליסטי. השלטונות מנעו כניסת "תרבות מנוונת" (מוזיקה מנוונת, אמנות מנוונת) ולעומת זאת עודדו תרבות "אנטי-פשיסטית" וקומוניסטית. התרבות שימשה במידה רבה ככלי של המדינה להפיץ את האידאולוגיה הסוציאליסטית והקומוניסטית ופחות לביטוי האישי.

מוזיקה

כחלק מהלאומיות המזרח גרמנית, הייתה ציפייה מזמרים לשיר בגרמנית כדי לרומם את התרבות הגרמנית, אך ברבות השנים הותר מעט הרסן וניתן היה לשיר בשפות אחרות. שירים רבים שחוברו עסקו בהאדרת השיטה הקומוניסטית ומפלגת האיחוד הסוציאליסטי ששלטה במדינה. יוצרים שחיברו שירים המבקרים את המשטר נרדפו קשות על ידי השטאזי. לעומתם, יוצרים שחיברו שירים המרוממים את המשטר זכו לטיפוח ופרסום מצד השלטונות. זמרים ששרו שירים עם ביקורת מרומזת כלפי המשטר נרדפו קשות בשנות ה-50 אך לקראת סוף שנות ה-60 גדל מעט החופש. 
מוזיקה קלאסית טופחה מאוד, דוגמה לכך היא העובדה שבגרמניה המזרחית היו 50 תזמורות במדינה של כ-17 מיליון איש.

תיאטרון

תיאטרון, כמו שאר ענפי התרבות שימש לפאר את המדינה, הקומוניזם ואת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי.  בתחילה, הושפע הקולנוע מברטולט ברכט, שהחזיר וקידם אומנים אנטי פשיסטיים רבים. לאחר מכן התפתחה תעשיית תיאטרון בראשות שחקנים ממעמד הפועלים. על אף הליברליזציה התרבותית המוגבלת של שנות ה-70 ערקו אומנים מגרמניה המזרחית עקב הצנזורה המכבידה. אומנים אחרים ניסו לעסוק בתיאטרון לא בברלין המזרחית בירת המדינה, אלא בערים קטנות יותר.

קולנוע

תעשיית הקולנוע במדינה הייתה אקטיבית במידה רבה. תעשייה זו נשלטה על ידי מונופול הסרטים DEFA (ראשי תיבות של Deutsche Film-Aktiengesellschaft). הסרטים צולמו ברוח הריאליזם הסוציאליסטי ועסקו לרוב בשינוי שעברו הפועלים, ממצב של דיכוי תחת הרייך הישן או גרמניה הנאצית לשגשוג תחת השלטון הקומוניסטי החדש. רבים, כמו "ארנסט תלמן", היו בעלי טון תעמולתי ודידקטי. במשך השנים סטו לפעמים מהמדיניות הרשמית אך לא חצו את גבול הביקורת על השלטונות. הקולנוע המזרח-גרמני היה נתון לפיקוח פוליטי הדוק: ב-1965, כשתמה ההפשרה של חרושצ'וב עם עלייתו של לאוניד ברז'נייב, השתנו גם הרוחות בוועד המרכזי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי. שנים-עשר סרטים שנחשבו ליברליים מדי נאסרו באחת, וצונזרו עד לנפילת החומה. סרטים אלה נודעו בשם "סרטי מרתף" או "סרטי ארנב" (על שם אחד המפורסמים שבהם, "הארנב הוא אני"' שהביע ביקורת כלפי מערכת המשפט). מעט סרטים זרים יובאו בהתאם לרגולציות הנוקשות של המשטר הקומוניסטי.
דיסוציאציה (כימיה)

דיסוציאציה (הִתְפָּרְדוּת) בכימיה היא תהליך בו צורון יוני מתפרק לרכיבים קטנים יותר, יונים או רדיקלים. על פי רוב תהליך זה הפיך.

דיסוציאציה היא מקרה פרטי של המסה, ייחודו הוא בכך שההתפרקות היא ליונים ורדיקלים. 
דוגמה נפוצה לתהליך זה היא דיסוציאציה או התפרדות חומצית:
כאשר חומצה (על פי הגדרות ברונסטאד ולאורי) מובאת במגע עם מים, הקשר הקוולנטי בין אטום המימן לאטום האלקטרושלילי הסמוך לו נשבר באופן הטרוליטי (כלומר חלוקה לא שווה של האלקטרונים).תוצרי תגובה זאת הם יון שלילי ויון מימן חיובי.

הגדלים הקשורים בדיסוציאציה

במקרה והמגיב המתפרד הוא מוצק, תקפה ההגדרה של מכפלת מסיסות- ראו מאמר מרכזי.
במקרה ותגובת הדיסוציאציה היא תגובת שיווי משקל, תקפה ההגדרה של קבוע שיווי משקל
ישנם גדלים רבים שתפקידם לציין את כמות הממס שניתן להמיס במומס מסוים, אחת הנהוגות היוא מסיסות מולרית- מספר מולי המומס שניתן להמיס בליטר אחד של ממס.
קטיה ציטרין-סילברמן

ביוגרפיה

ציטרין נולדה בריו דה ז'ניירו בברזיל, ועלתה לישראל ב-1987, לאחר שנת לימודים אחת בלימודי תקשורת באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו. היא סיימה את התואר הראשון שלה באוניברסיטה העברית ב-1991, עם התמחות בארכאולוגיה אסלאמית. ב-1993 הצטרפה ציטרין לפרויקט סקר סיני של אוניברסיטת בן-גוריון ]. סקר זה היווה את הבסיס לעבודת המסטר שלה באוניברסיטה העברית, שעסק בהתפשטות היישוב בצפון סיני במהלך התקופה האסלאמית. ב-2005 השלימה את תואר הדוקטורט שלה באוניברסיטה העברית, תחת הנחייתם של פרופסור ראובן עמיתי ומרים רוזן-איילון, שעסק בח'אנים של התקופה הממלוכית בסוריה רבתי.  
לציטרין שני ילדים, והיא מתגוררת בהוד השרון.

עבודתה המדעית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ציטרין מונתה לנהל את חפירות מרכז טבריה הימי-ביניימית, שבו זיהתה את המסגד הגדול שעד עתה סבר החופר הקודם, פרופסור יזהר הירשפלד שהיה השוק של העיר הבינזטית. בנוסף ציטרין שימשה כמנהלת ביחד עם פרופסור מרים רוזן-איילון בח'רבת אלמיניא. האתר שימש כארמון אומאי, והפך מאוחר יותר למפעל לייצור סוכר.
ציטרין מלמדת מספר קורסים במכון לארכאולוגיה ובמחלקה למזרח תיכון באוניברסיטה העברית.
פאול אנגלמן

ביוגרפיה

אנגלמן נולד באולומואוץ שבמוראביה, אוסטריה. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה ריאלית בעירו, נסע לבירה וינה ובה למד שנתיים בבית הספר הטכני הגבוה. שם, נחשב לתלמידו המועדף של האדריכל המודרניסטי אדולף לוס.
אנגלמן נודע בעיקר בשל חברותו הקרובה עם הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין ושימש כמזכירו הפרטי של הסאטיריקן קארל קראוס.
אנגלמן שלח ידו באיור, ובכתיבת שירה, פרוזה ומסות.
ב-1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה אנגלמן לארץ ישראל והתיישב בתל אביב, שבה חי עד פטירתו. בארץ מעט ליצור.
ארכיונו של אנגלמן שמור בספרייה הלאומית.
בשנת 2008 אצר דורון רבינא תערוכה שנשאה את שמו של אנגלמן.

בית ויטגנשטיין בווינה

בנובמבר 1925 פנתה לאנגלמן אחותו של לודוויג ויטגנשטיין, מרגרט, על מנת שיתכנן את ביתה שבווינה, אך חברו הפילוסוף שכנע אותו שיאפשר לו עצמו לתכנן את הבית. הבניין נחשב כמשקף את רעיונותיו של הפילוסוף.
לא תאכלו על הדם

לא תאכלו על הדם הוא ציווי הלכתי המופיע בפרשת קדושים, בחומש ויקרא. ע"פ התורה שבעל פה, נגזרים ממנו איסורים רבים.

הפסוק בתורה

הפסוק במלואו הוא: 
לֹא תֹאכְלוּ עַל הַדָּם, לֹא תְנַחֲשׁוּ וְלֹא תְעוֹנֵנוּ
— ספר ויקרא, פרק י"ט, פסוק כ"ו

פשט הפסוק

פשט הפסוק עוסק באיסור על מעשה הכרוך בכישוף ועבודה זרה, וכפי שמראה המשך הפסוק: "לא תנחשו ולא תעוננו" העוסק בצורות שונות של כישוף. נראה שהאיסור הוא על אכילת בשר, מיד לאחר שחיטתו, כאשר הדם עדיין גלוי על הארץ (ייתכן שלכך גם קשורה מצוות כיסוי הדם). הרמב"ם והרמב"ן מסבירים שלעובדי האלילים היה מנהג לאכול את הבשר כאשר הדם גלוי משום שהם האמינו כי השדים אוכלים את הדם ובכך הם מתרצים.
משרד היועץ המשפטי של הבית הלבן

אחריות

משרד היועץ המשפטי לנשיא נוסד בשנת 1943, והוא אחראי לייעץ בכל ההיבטים המשפטיים בעניינים הנוגעים למדיניות, סוגיות משפטיות הנובעות מהחלטת הנשיא לחתום על חקיקה או להטיל וטו, ענייני אתיות, גילויים כספיים, ובדיקת ניגודי אינטרסים בתחום העסקת עובדים. לשכת היועץ גם מסייעת בהגדרת הקו שבין הפעילות הרשמית והפוליטית, מטפל בחנינות נשיאותיות, חקיקה ודו"חות נשיאותיות, ומטפל בתביעות נגד הנשיא בתפקידו כנשיא, כמו גם לשמש כאיש הקשר של הבית הלבן של משרד המשפטים.
ארבע-עשרה אוקטבות

תולדות ההרכב

יוני רכטר ואבנר קנר נפגשו לראשונה עוד כשהיו תלמידי תיכון, כששיחקו בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב בכדורסל. ב-1974 נפגשו שוב, הפעם באקדמיה למוסיקה בתל אביב, גילו שהם בעלי טעם מוזיקלי דומה ואהבה לרוק מתקדם והחלו ליצור יחד. המפיק אשר ביטנסקי תמך בצמד והצליח לארגן להם מעט זמן אולפן (50 שעות) כדי לעודד יצירה מקורית שאינה במיינסטרים, אף שהיה ברור מלכתחילה שהאלבום לא יזכה להצלחה מסחרית (ואכן כך היה). עם זאת, האלבום נחשב לאחד מחלוצי הרוק המתקדם בישראל והוא מוערך מאוד בקרב הקהילה הפרוגרסיבית בארץ.
ההרכב הופיע מעט על הבמה בהופעות עצמאיות וכן במסגרת סיבוב הופעות משותף עם הרכב רוק מתקדם אחר שפעל באותה תקופה "קצת אחרת" (שלמה גרוניך, שלמה יידוב ושם טוב לוי). במקביל לפעילות בהרכב השתתפו רכטר וקנר בערב דו-פעמי בשם "הכל זורם" שיזם דניאל שליט והועבר בגל"צ בשידור חי ממוזיאון תל אביב. המופע, בניצוחו של שליט, שילב יצירות קונצרטנטיות של מלחינים ישראליים לצד מוזיקה אוונגרדית ואינסטרומנטלית בסגנון רוק-ג'אז-קלאסי-מודרני ושירים מורכבים של קנר ורכטר בעיבודיהם. השניים עיבדו קטעים לרביעיית מיתרים, תופים, גיטרה חשמלית, זמרים ומוזיקאים נוספים (ביניהם עדי עציון, גידי גוב, יצחק קלפטר, שם טוב לוי ואפרים שמיר) ו"התפרעו" בקטעים "מוטרפים" לדבריו של קנר.
בפסטיבל הפסנתר 2008 אירח יוני רכטר את אבנר קנר בהופעתו והשניים ביצעו יחד כמה משירי ההרכב.
ישראל אמיר ברלינסקי

ישראל אמיר ברלינסקי (נולד ב-3 במאי 1942) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת הפועל ירושלים בין השנים 1959–1970. גובהו 1.80 מטר. 
ברלינסקי היה משחקניה הבולטים של הפועל ירושלים בשנות ה-60, ועד היום הוא מחזיק בתואר  מלך הסלים של ירושלים בכל הזמנים (3135 נקודות) ומדורג נכון לשנת 2017 במקום ה-64 בטבלת קלעי כל הזמנים של ליגת העל בכדורסל. השתייך לסגל נבחרת ישראל, נבחרת צה"ל ונבחרת הסטודנטים.

קריירה

אמיר החל את קריירת הבוגרים שלו ב-1959, אך רק ארבע שנים לאחר מכן פתח לראשונה בחמישייה במשחק הדרבי של הפועל נגד מכבי ירושלים. למרות ששלושה מכוכבי הקבוצה דאז ובראשם דוד קמינסקי פרשו, עלה ביד הפועל לנצח את מכבי בתוצאה 56:43 כשאמיר קולע 20 נקודות ומוביל את הקבוצה לניצחון היסטורי. בשנת 1965 ניצחה ירושלים לראשונה בהיסטוריה את מכבי תל אביב, כשאמיר מוביל את רשימת הקלעים עם 22 נקודות. משחק השיא של אמיר היה נגד מכבי רמת גן בשנת 1968, משחק בו קלע 47 נקודות. 
אמיר פרש מכדורסל בשנת 1970 עקב פציעה כשהוא בן 28 בלבד. לאחר פרישתו הפך לאיש עסקים ודירקטור במספר חברות היי טק.
פרדריק גורדון-סמית

פרדריק גורדון-סמית (באנגלית: Frederic Gordon-Smith;‏ 1886 -1967) היה שופט בריטי שעמד בראש בית המשפט העליון בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, ונשא בתואר "Chief Justice" (התואר המקביל בעברית של אותה תקופה - "זקן השופטים").

ביוגרפיה

פרדריק גורדון-סמית נולד באנגליה בשנת 1886. בנעוריו למד בבית הספר ברומסגרוב, בית ספר פרטי יוקרתי שנוסד בשנת 1553. הוסמך לעריכת דין בשנת 1909. משנת 1913 שירת בשירות הקולוניאלי במושבה הבריטית של רודזיה הצפונית (לימים זמביה). בשנים 1932–1927 כיהן כתובע הכללי של אותה מושבה. בשנים 1932–1935 שירת כתובע הכללי של טרינידד. בשנים 1935 - 1941 כיהן כשופט במאלאיה (לימים מלזיה) ובמהלך תפקיד זה כיהן גם פעמיים כשופט בית המשפט לערעורים של מלאיה.
בנובמבר 1941 נתמנה גורדון-סמית' לזקן השופטים בארץ ישראל והחל למלא תפקידו בינואר 1942. הימים היו ימי מלחמת העולם השנייה, כאשר מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט דעכו זה מכבר, וארץ ישראל עמדה בסכנת פלישה נאצית. ואמנם עיקר תשומת הלב בארץ ישראל הייתה מרוכזת באירועי המלחמה וסכנותיה. גם מאבק היישוב לעצמאות טרם החל וגברה ההתנדבות לצבא הבריטי. על רקע זה לא היו בארץ ישראל אירועים חריגים, ולא התנהלו משפטים שיצרו תקדימים מיוחדים. על כן נחשבת תקופת כהונתו של גורדון-סמית' כתקופה שלא השאירה רישומה בתולדות המשפט בארץ ישראל. 
בחייו הפרטיים של גורדון-סמית' הוא חווה, במהלך תקופה זו, אירוע רב חשיבות, כאשר בסמוך לתחילת כהונתו כזקן השופטים הוענק לבנו, שהיה טייס בדרגת סגן משנה בזרוע האוויר של הצי הבריטי על גבי נושאת המטוסים ארק רויאל HMS Ark Royal (91) ולאחר מכן בחיל האוויר המלכותי במלטה, צלב השירות המצוין D.S.C.
גורדון-סמית' כיהן כזקן השופטים בארץ ישראל עד לחודש ינואר 1944, עת פרש מהתפקיד וחזר לאנגליה. בתפקידו הציבורי האחרון היה יושב ראש הוועדה לשירותים ציבוריים בבריטניה בשנים 1950–1952.
פרדריק גורדון-סמית' נפטר בשנת 1967.