google/wiki40b huggingface dataset:
עזרא ינוב

ביוגרפיה

עזרא ינוביץ נולד ברומניה ב-1935 ונדד עם עוד 500 יתומים באירופה עד להולנד, שם למד עברית, השכלה כללית ומסורת יהודית. עלה לישראל ב-1948 והתחנך בקיבוץ דברת. ב-1949 פגש אותו דוד בן-גוריון בתל אביב ושינה את שם משפחתו לינוב. הוריו ואחיו עלו לישראל בנפרד, והמשפחה התאחדה ב-1950 באשקלון.
בשנת 1953 התגייס לצה"ל ומיד לאחר שחרורו החל לעבוד כטרקטוריסט.  מאוחר יותר זכה במכרז עיריית אשקלון להקמת המחלקה לתרבות נוער וספורט בעיר. בין השנים 1957- 1960 הקים באשקלון את מערכות התרבות, הנוער, הספורט והתיירות בעיר. בשנים 1960- 1992 היה עיתונאי וצלם ב"מעריב" ובמקביל  שידר ב- "קול ישראל", ב"גלי צה"ל" ובשידור הערבי בטלוויזיה הישראלית. ב-1992 החל ינוב לעסוק בתיירות באשדוד ובאשקלון. הוא הפעיל קמפיינים ופסטיבלים רבים לעידוד התיירות בשתי הערים. מאוחר יותר הקים את אתר האינטרנט 'תיירות דרום', אותו הוא מנהל מאז הקמתו.

פעילות ציבורית

כדובר עיריית אשדוד, סייע בהקמת החברה לקידום התיירות באשדוד "חופית", והיה חבר הנהלת החברה בראשית דרכה. בשנים 1995- 1999 יזם ניהל את קמפיין התיירות "אשקלון ויש בה המון". במסגרת הקמפיין ניהל פסטיבלים וירידי אשקלון שתרם רבות לקידום העיר אשקלון. בקמפיין הושקע מדי שנה תקציב של למעלה ממיליון ש"ח מכספי המשתתפים.
מאז 2010 מקדם ינוב מקדם מהלך מול עירית אשקלון להכרזה על אשקלון כעיר תיירות בזכות ההיסטוריה העשירה שלה, האקלים הנוח, מוקדי הבילוי וחוף הים הייחודי.

ספרים ופרסומים

ינוב פרסם ספרים וחוברות בתחום התיירות המקומית. ביניהם הספר 'האור שבחוף- סיפורה של עיר', שאותו כתב יחד עם הסופר אריה קרישק, 'אשקלון לנופשים ולתיירים' וחוברת על המרינות בישראל. בנוסף, אייר ינוב את מפות אשקלון בעברית, אנגלית, צרפתית רוסית.
שער פיה

שער פיה (באיטלקית: Porta Pia) הוא שער בחומות אורליאנוס שבעיר רומא, בירת איטליה. השער נבנה בהוראת האפיפיור פיוס הרביעי ונקרא על שמו.
השער ממוקם בקצה ויה פיה - דרך שהוקמה בהוראת האפיפיור. השער תוכנן על ידי מיכלאנג'לו במטרה להחליף את שער נומנטנה הנמצא כמה מאות מטרים דרומה לשער פיה, אשר נסתם באותה עת. עבודות בניית השער החלו בשנת 1561 והסתיימו בשנת 1565 לאחר מותו של מיכלאנג'לו. חלקו החיצוני של השער הושלם בשנת 1869 בסגנון נאו קלאסי על פי תכנונו של וירג'יניו וספיניאני.

היסטוריה

בניית השער החדש נדרשה מאחר שגידולה של העיר הביא לכך שלא ניתן היה להגיע בקלות דרך שער נומנטנה אל הויה נומנטנה. מיכלאנג'לו הכין עבור האפיפיור שלוש תוכניות לבניית השער, והאפיפיור בחר את הזולה מבין שלוש התוכניות. שלוש תוכניות אלה לא שרדו עד ימינו, ונותרו סקיצות מועטות של חלקים מהשער, מהם ניתן ללמוד כי השער שנבנה לבסוף היה שונה בצורתו מכל שלוש התוכניות.
מטבע משנת 1561 עליו הוטבעה דמות השער, ותחריט משנת 1568 מעידים על כך שהשער עבר מספר שינויים במהלך השנים, וכעת נראה שונה מבעת הקמתו.
השער היה המבנה האחרון שנבנה על ידי מיכאנג'לו, והוא נפטר זמן קצר בטרם הסתיימו עבודות הבנייה. השער הושלם על ידי ג'יאקומו דל דוצ'ה אשר בנה את שער סן ג'ובני.
מיכלאנג'לו תכנן קשת שער אחת בלבד, מטעמים של עיצוב וסימטריה. קשת שנייה נבנתה בשנת 1575 כדי להקל על מעבר התנועה. מיכלאנג'לו "התעלם" מעיצוב חלקו החיצוני של השער, ועיצב רק את חלקו הפנימי, הפונה אל העיר רומא.
תחריט משנת 1577 מתאר מגדל בסמוך לשער. לא ברור מתי נהרס מגדל זה, והאם התמוטט כתוצאה מהזנחה, או נהרס מטעמים אסתטיים.
חלקו החיצוני של השער נבנה בשנת 1869 על ידי וירג'יניו וספינייאלי, בהסתמך על התחריט משנת 1568 במטרה לדמות ככל האפשר את סגנונו של מיכלאנג'לו. עבודות בניית חלקו החיצוני של השער החלו בשנת 1853 בעקבות נזק שנגרם לשער בשנת 1851 כתוצאה מפגיעת ברק.
בקרבת השער ישנה פירצה המכונה "פירצת פורטה פיה" - פירצה דרכה פרצו ב-20 בספטמבר 1870 חילי צבא ממלכת איטליה וכבשו את רומא על מנת להפכה לבירת ממלכת איטליה המאוחדת. בשנת 1932 הוקמה באתר אנדרטה לזכר הפירצה.
בסמוך לשער, ב-11 בספטמבר 1926 ניסה ג'יאנו לוצ'טי לפגוע באמצעות פצצה במכוניתו של בניטו מוסוליני, בלא הצלחה.
ג'מה ארטרטון

ביוגרפיה

ארטרטון נולדה בעיירה גרייבסנד שבמחוז קנט, הממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית ממוצא אנגלי בעיקרה, וגם ממוצא יהודי-גרמני (סבתה של אימה). הוריה הם סאלי-אן (לבית היפ) ובארי ארטרטון.
כשנולדה התגלה לה מום הפולידקטיליה וגודלה בידי אמה לצד אחותה הצעירה יותר האנה ג'יין, זאת לאחר שהוריה התגרשו כאשר הייתה בת חמש.
החלה להתעניין בתחום המשחק עוד כשהייתה נערה ונרשמה לקורסי תיאטרון בעיירה דארטפורד, התקבלה ל"אקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה" ושם למעשה חשפה את כישוריה לראשונה בפני אנשי מקצוע בממלכה.
נישאה בשנת 2010 לאיש העסקים האיטלקי סטפאנו קאטלי. ב-2013 נפרדו, וב-2015 הם התגרשו. מאז 2014 היא במערכת יחסים עם עוזר הבמאי הצרפתי פרנקלין אוהנסיאן.

קריירת משחק

ארטרטון החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 21 עם הופעה בתפקיד משני בקומדיית הנעורים הבריטית "טירוף של קולג'", בתור קלי הופסום ג'ונס.
ב-2008 נבחרה מתוך 1,500 מתמודדות לגלם את דמותה של סוכנת MI6 סטרוברי פילדס בסרט ה-22 במספר בסדרת סרטי "ג'יימס בונד", "קוונטום של נחמה". הופיעה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC המבוססת על הרומן "טס לבית דרברוויל" מאת תומאס הרדי.
בשנת 2010 הופיעה בחידוש התלת ממדי לסרט הפולחן "התנגשות הטיטאנים" משנת 1981 שם גילמה את דמותה של איו. שיחקה באחת ההפקות המדוברות ביותר באותה שנה "הנסיך הפרסי: חולות הזמן" המבוססת על משחק הווידאו הקלאסי, בסרט הופיעה בתור הנסיכה טאמינה.
לצד הופעותיה בסרטים שוברי קופות, רשמה ארטרטון הופעה פרובוקטיבית למדי בדרמת המתח הבריטית "איפה אליס?", בה מגלמת ארטרטון בת עשירים שנחטפת על ידי שני אסירים משוחררים. סצינות העירום של ארטרטון בסרט הפתיעו את המבקרים בשל האופן הברוטלי, האלים והלא מחמיא במיוחד בו הוצגו בסרט.
ארטרטון הופיעה בתפקיד הראשי בקומדיה של סטיבן פרירס "תמרה דרו" בתור  בעלת הטור הלונדונית תמרה דרו.
בשנת 2017 שיחקה בדרמה "שעתם היפה" ("Their Finest"), לצדם של סם קלאפלין וביל ניי ובסרט "תולדות האהבה" (The history of love) המבוסס על ספרה של ניקול קראוס.
דודקהדרון רומבי מכוכב

בגאומטריה, דודקהדרון רומבי מכוכב (דר"מ) הוא כיכוב של הדודקהדרון הרומבי. פאון זה נקרא לפעמים "פאון אשר", משום שהוא מופיע בעבודתו הידועה של אשר, "המפל", וברישומים המכינים של עבודתו "כוכבים" (שבה מופיע פאון אחר, היתוך של שלושה אוקטהדרונים).

קומבינטוריקה וגאומטריה

לדר"מ יש 48 פאות, כולן משולשות; יש לו 26 קודקודים, שבהם 6 בעלי דרגה 8, 8 בעלי דרגה 6, ו-12 בעלי דרגה 4. יש לו 72 צלעות. על אותה קבוצת קודקודים אפשר לבנות גם את הקובוקטהדרון. את הדר"מ אפשר לבנות משישה עותקים של פירמידה מרובעת שאורך בסיסה 2 וגובהה 1, שבסיסיהן מונחים על שלושה מישורים מאונכים והם מצביעים מכל מישור בשני הכיוונים האפשריים.

מילוי המרחב

הדר"מ יכול לרצף את המרחב התלת ממדי במבנה דמוי חלת דבש, שבו ששה דר"מ נפגשים בכל קודקוד. הסריג של קודקודי הריצוף הוא בעל רמה גבוהה של סימטריה: חבורת הסימטריות המרחבית שלו פועלת עליו באופן שהוא טרנזיטיבי על התאים, על המקצועות, ועל הקודקודים.
טאקומה נישימורה (כדורגלן)

בליגה היפנית

טאקומה החל לשחק כדורגל מגיל 4. בשנת 2012, נכנס לבית הספר לכדורגל של טויאמה. בדצמבר 2014 הוזמן למועדון הכדורגל וגאלטה סנדאי מליגת העל היפנית בכדורגל. ב-18 בספטמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה במשחק המחזור ה-12 נגד ואנפורה קופו. ב-11 באפריל 2017 הבקיע לראשונה צמד במשחק בודד והתבלט מאז כחלוץ מרכזי בקבוצה.

בליגה הרוסית

ב-31 באוגוסט 2018 חתם בצסק"א מוסקבה הרוסית בחוזה למשך 4 שנים. את הופעת הבכורה שלו ערך במשחק הדרבי נגד ספרטק מוסקבה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-83, ב-23 בספטמבר 2018, במשחק שהסתיים בשוויון 1:1. את שער הבכורה הבקיע במשחק המחזור ה-19 נגד רובין קאזאן, ב-9 במרץ 2019.
מזג אוויר (יישום)

אופן הפעולה

יישומון מזג האוויר מאפשר למשתמשים לבדוק את תחזית מזג האוויר של ערים שנבחרו. המשתמש יכול להוסיף מקומות נוספים על מנת להשיג מידע על חיזוי מזג האוויר עבור אותם מקומות, על ידי מעבר לרשימת הערים שנוספו ליישום והקשה על לחצן ההוספה המאפשר למשתמש להקליד את שם העיר, מיקוד או תא-דואר או קוד של שדה תעופה. ניתן אף להסיר מקומות שכבר נוספו על ידי מעבר פעם נוספת לרשימת הערים שנשמרו והחלקת האצבע שמאלה על גבי העיר מתוך הרשימה שהמשתמש רוצה להסיר.
ב-iOS 8, יישומון מזג האוויר עודכן כך שהוא משיג את המידע על תחזית מזג האוויר מתוך The Weather Channel (אשר החליף את Yahoo! Weather שבו נעשה שימוש לפני כן).
החל מ-iOS 10, ביכולתו של המשתמש להסיר את יישומון מזג האוויר באם אינו זקוק לו. נכון ל-iOS 12, המידע אודות תחזית מזג האוויר ניתן להצגה על גבי מסך הנעילה של מכשיר ה-iOS.
קודו ניאלה

מאפיינים

קודו הניאלה נפוץ במקומות הרריים ברחבי מוזמביק, זימבבואה, מלאווי, סווזילנד, דרום אפריקה, והוא הובאה גם לנמיביה ובוצוואנה. בית גידולו הוא בעיקר באזורים מלאים סבך ושיחים, ולעיתים גם בסוונות, בדומה לכמה מינים הקרובים אליו.
גובהו הכתפיים של הזכר הוא 120-80 ס"מ, אורך ראשו וגופו 195-135 ס"מ, אורך זנבו 55-40 ס"מ, ומשקלו 140-55 ק"ג. רגליו ארוכות ודקיקות ובעזרתן הוא יכול לרוץ במהירות ולטפס על הרים בקלילות. צבעו של הזכר חום-שחור ופסים לבנים חוצים את גבו לרוחב והוא מתאפיין בקרניים ארוכות ומכופפות לאחור. הנקבה, לעומת הזכר, צבועה בחום בהיר והפסים הלבנים אשר חוצים את גבה לרוחב, בולטים יותר מאשר אצל הזכר, כמו כן, הנקבה נטולת קרניים. הנקבה קטנה מהזכר ושוקלת פחות ממנו.
כמו אצל קרובי משפחתו, זכר הניאלה נלחם ביריב באמצעות נגיחות קרניים. המנצח זוכה בנקבות ואוסף סביבו הרמון שלם. הנקבה יולדת לאחר היריון של תשעה חודשים גור אחד, אותו היא מחביאה מטורפים פוטנציאלים כגון: נמרים, אריות, בבונים ושימפנזים.
מגנום אופוס

מַגְנוּם אוֹפּוּס (או אופוס מגנום) הוא ביטוי לטיני שפירושו "היצירה הגדולה". מתייחס בדרך כלל ליצירה הטובה או הפופולרית ביותר של סופר, אמן או מלחין. לרוב מדובר גם ביצירה הגדולה ביותר מבחינת היקף. לדוגמה, שלושת חלקי הקומדיה האלוהית מהווים יחד את האופוס מגנום של דנטה אליגיירי.
הביטוי נמצא בשימוש בהקשר אחר, במסורות רוחניות ומיסטיות, כגון אלכימיה, הרמטיציזם וקבלה. בהקשרים אלו, בדרך כלל הכוונה אינה ליצירה הגדולה, אלא ל"עבודה הגדולה" או ל"מטרה הגדולה". באלכימיה, זוהי אבן החכמים המסוגלת להפוך מתכת לזהב, ובתורות מיסטיות מדובר במטרת העל, שהיא האיחוד הגמור עם הרוח או האלוהים. פירוש זה דומה לשימוש המטאפורי שנעשה במושג הגביע הקדוש, כביטוי למטרה הנכספת ביותר של תחום מסוים.
עודד ידעיה

עודד ידעיה (נולד ב-1949) הוא צלם, אמן רב־תחומי, מייסד ומנהל בית ספר מנשר לאמנות.

ביוגרפיה

ידעיה נולד בקיבוץ חניתה, שירת כקצין בסיירת מטכ"ל, ולמד צילום בבית הספר לאמנות חזותית (School Of Visual Arts) שבניו-יורק. החל את דרכו האמנותית בשנות ה-80 של המאה העשרים, כאשר חזר מלימודיו בניו-יורק. בתקופה זו עסק בעיקר בצילום משפחתי. באותו זמן הוציא לאור ספר צילום ותערוכה תחת הכותרת "מסמך אישי".
ידעיה פרסם שלושה ספרי צילום: "מסמך אישי", "סימנים מוסכמים" ו"יומרות אפורות", אשר איגדו צילומים מתערוכותיו שהוצגו במוזיאון ישראל, במוזיאון הרצליה ובגלריות שונות בישראל ובעולם.
עבודותיו מתאפיינות בטקסטים הנכתבים בכתב יד או בהדפסה על גבי צילומים. בעבודותיו כיום עוסק ידעיה בשאלת תפקידו הפוליטי של הצילום. בתערוכתו האחרונה "אפשר ופשוט:צילום קורא" שהוצגה בגלריית מנשר, הציג צילומים מהפגנות נגד גדר ההפרדה ועליהם טקסטים פרי עטו.
בשנות ה-80 הקים וניהל את המערך האקדמי של בי"ס קמרה אובסקורה וכן לימד באוניברסיטת חיפה, ויצ"ו חיפה, המדרשה לאמנות שבבית ברל ועוד.
עבד כמבקר הצילום של עיתון "העיר" וכתב מאמרים לכתבי עת כגון 'קו' ו'סטודיו'.
בשנת 2005 הקים את בית ספר מנשר לאמנות, והוא משמש כמנהלו.
עודד ידעיה מתגורר בתל אביב עם אשתו, הסופרת רונית ידעיה. אב לשתי בנות, אלה וקרן ידעיה.
חיים הררי (פיזיקאי)

ביוגרפיה

הררי נולד בירושלים ב-1940, דור חמישי לילידי הארץ, לדינה לבית נאמן וליזהר הררי (שניהם ילידי יפו ובנים למייסדי תל אביב, שרה ואבא נאמן ויהודית וחיים הררי). הררי בוגר בית הספר היסודי "בלפור" והגימנסיה הרצליה, בתל אביב. להררי תואר שני ושלישי בפיזיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא הצטרף ב-1966 למכון ויצמן למדע והיה לצעיר הפרופסורים בהיסטוריית המכון (ב-1967). 
ב-1974 היה אחד משני מייסדי פרויקט החונכות הארצי פר"ח והוא כיהן ברציפות עד 2015 כיו"ר מועצת פר"ח. הפרויקט זכה בפרס ישראל ב-2008. כיהן כיו"ר ות"ת (הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה) בשנים 1979–1985. בתקופת כהונתו כיו"ר ות"ת, הקים את מרכז החישובים הבינאוניברסיטאי (מחב"א) והניח את היסודות לרשת תקשורת המחשבים האוניברסיטאית בישראל. הררי היה גם נשיא מכון ויצמן למדע בין השנים 1988–2001. תקופת כהונתו נחשבת למוצלחת במיוחד, ומתאפיינת בבניית תשתיות ומכוני מחקר חדשים רבים, וגיוס רב של כספי תרומות. הוא מייסד ויושב ראש הראשון של הוועד המנהל של חמד"ע (1988-2007), והמייסד והיו"ר הראשון (1999–2015) של מכון דוידסון לחינוך מדעי ליד מכון ויצמן.
בשנת 1973 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים על עבודותיו בתאוריה של החלקיקים האלמנטריים, בשנת 1976 זכה בפרס רוטשילד לפיזיקה, בשנת 1978 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, בשנת 1989 זכה בפרס ישראל למדעים מדויקים, בשנת 2004 זכה בפרס א.מ.ת בחינוך, ובשנת 2010 נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
הררי כתב ספר בשם "מבט מעין הסערה - טרור ותבונה במזרח התיכון" (Haim Harari: A View from the Eye of the Storm, Terror and Reason in the Middle East; 10 Regan Books / Harper Collins Publishers, 2005.) בו הוא מצליף על תרדמתו של העולם המערבי נוכח הטרור האסלאמי.
קלקופלור

קלקופלור (calcofluor) היא שיטת צביעה המיועדת לאיבחון איתור מעבדתי מהיר של פטרת. 
הצביעה נעשית בחומר זרחני (פלואורסצנטי) ובאמצעות מיקרוסקופ מיוחד מדגימה באופן בלתי ספציפי פטריות מיקרוסקופיות.
שמושים: איתור מהיר של זיהום פטרייתי בנוזלי גוף או דוגמאות ריקמה מן החי או הצומח.
טאפס

טאפס הוא כינוי למנות קטנות המוגשות בספרד באופן מסורתי כחטיף לצד כוס יין או בירה, לרוב לפנות ערב. מתאבני הטאפס לספרדים הם כמו האנטיפסטי לאיטלקים, המזטים ליוונים, הכריכים הפתוחים של הסקנדינבים.
"טאפס בר" משמש בספרד למפגשים של חברים, בשעות שלאחר העבודה, בהם שותים משקה אלכוהולי כמו בירה או יין.
משמעות המילה Tapa היא "מכסה". במקור נהגו להניח פיסת קלף או צלוחית על כוסות משקה, כדי למנוע מזבובים לצלול לתוכו, ועם הזמן השתרש המנהג להניח על המכסה פיסת מזון קטנה. המילה "טאפס", היא ברבים ומציינת מספר מנות, וביחיד יש לומר "טאפה". יחד עם זאת, בקרב דוברי העברית משתמשים במילה "טאפס" באופן שגוי גם ביחיד.
מנות טאפס יכללו בדרך כלל ירקות כמו זיתים, מגוון סוגי נקניקים, פיסת גבינה, דגים כבושים או פירות ים. במטבח הבאסקי מנת הטאפס מהודקת לפרוסת לחם זעירה בעזרת קיסם שיניים ומכונה "פינצ'ו". 
במטבח הטורקי קיימת מנת טאפס בשם "מייהנה"
קן סלזאר

ביוגרפיה

סלזאר, קתולי, נולד בקולורדו למשפחה בעלת שורשים מקסיקניים. הוא למד מדע המדינה בקולג' קולורדו וב-1981 הוענק לו תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת מישיגן. לאחר מכן עסק במשפטים כעורך דין פרטי.
ב-1986 מונה סלזאר ליועץ המשפטי של מושל קולורדו רוי רומר. ב-1990 מונה למנהל מחלקת המשאבים הטבעיים של מדינת קולורדו ולחבר הקבינט שלה. בתפקיד זה הוביל תוכנית נרחבת לשימור קרקע במדינה וכן רפורמות שהטילו חובות שמירה על הסביבה על חברות דלק וחברות שעסקו בכרייה בקולורדו.
ב-1994 שב סלזאר לפרקטיקה הפרטית. ב-1998 ושנית ב-2002 נבחר לתפקיד התובע הכללי של קולורדו.
ב-2004 התמודד סלזאר בהצלחה על כהונת סנאטור בקונגרס מטעם מדינת קולורדו. סמוך לאחר כניסתו לכהונתו כסנאטור הוא תמך באופן מעורר מחלוקת במפלגתו במועמדותו של אלברטו גונזאלס לתפקיד התובע הכללי בממשלו של הנשיא הרפובליקאי בוש ואף ישב לצידו במהלך השימועים לקראת אישור מועמדותו בסנאט. בהצבעות בסנאט בעניינים סביבתיים נקט סלזאר עמדות שונות ולעיתים תמך בהסרת הגבלות על גופים ממלכתיים ופרטיים על השימוש בסביבה.
בדצמבר 2008 בחר הנשיא הנבחר אובמה בסלזאר לתפקיד מזכיר מחלקת הפנים בממשלו. ב-20 בינואר 2009 אושר מינויו למזכיר הפנים בסנאט פה אחד. ב-12 באפריל 2013 סיים את כהונתו כמזכיר הפנים.
במפלגה הדמוקרטית נחשב סלזאר כממוקם מבחינת עמדותיו ימינה מן המרכז הפוליטי, ולעיתים אימץ עמדות שונות מאלו הרווחות במפלגה. כך לדוגמה הוא התנגד בעבר לאימוץ ילדים על ידי לסביות והומוסקסואלים. יחסם של הארגונים השונים לשמירת הסביבה בארצות הברית כלפיו הוא מעורב והוא ספג ביקורת מצדן על חלק מפעולותיו כמזכיר הפנים.
סלזאר נשוי ואב לשתי בנות. אחיו ג'ון היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 2011-2005.
נ"ב

נ"ב (נהגה: נוּן בֵּית) הם ראשי תיבות שגורים לסימון תוספת או הערה בשולי מכתב או בשולי הדברים. תעתיק ראשי־התיבות הלטיניים הוא P.S. ‏(post scriptum - אחרי הכתיבה, תחת הכתוב...). יש שטענו שמקור ראשי־התיבות בעברית הוא בראשי־התיבות הלטיניים N.B.‎, שפירושם nota bene – "עיין היטב", אך הן הביטוי הלטיני והן הפירוש המקובל "נכתב בצדו" מתועדים עוד בתחילת המאה ה-20 כפירושם של ראשי־התיבות. עם הזמן נפוצו פירושים אטימולוגיים נוספים לראשי־התיבות, כמו "נזכרתי בזאת", "נוסף בזאת" ,"נזכרתי בדבר", "נוסף בסוף" וכן "נזכרתי במשהו". הכתיב נ.ב נפוץ, אך לא נכתב בהתאם לכללי האקדמיה ללשון העברית. בהוספת הערות נוספות משתמשים בסימון "נ"ב 2", "ננ″ב" או "נ"ב לנ"ב".
בהשאלה, משמשות ראשי־התיבות לא רק להוספת דבר שנשכח מן הכותב בגוף הדברים, אלא גם כדרך להוסיף הערה שאין לה קשר ישיר לגוף המכתב, ככזו המאירה באופן אחר את תוכנו. שימוש מכוון בדרך זו נפוץ במיוחד עם התפתחות היכולת לערוך מכתבים המוקלדים אל מחשב, דבר המייתר את הצורך המעשי בהוספת הערת נ"ב.
אנגין אוזטורק

ביוגרפיה

אנגין אוזטורק נולד ב-1986 באיסטנבול שבטורקיה לאב חייל ולאם עקרת בית וגדל בעיר אסקישהיר. במשך חודשיים, הוכשר אוזטורק באוניברסיטת הקונסרבטוריון Hacettepe. ב-2012 סיים את לימודיו בחוג לתיאטרון. הקריירה הקולנועית שלו החלה בסדרה "פטמגול" בה הוא גילם אנס. ב-2013 הוא החל לשחק בסדרה ההיסטורית המצליחה "הסולטאן" בתור שחזאדה סלים, בנו הרביעי של סולימאן המפואר והורם סולטאן. מאוחר יותר בסדרה הוא הופך לסולטאן האימפריה העות'מאנית. דמותו של אוזטורק תופסת מקום מרכזי בסדרה. ב-2014 החל לשחק בסדרת הדרמה הרפואית "Hayat Yolunda" לצד נור פטהאולו, איתה שיחק בסדרה "הסולטאן".
בן-הדד השני

בֶּן-הֲדַד השני (קרוי גם הֲדַדְעֶזֶר) בתעודות ארמיות הוא מופיע בשם בר-הדד וגם הדד-אידרי. היה מלך ארם דמשק אשר שלט באמצע המאה ה-9 לפנה"ס בימי אחאב מלך ישראל. נלחם שלוש פעמים נגד ישראל והיה אחד ממנהיגי ברית הממלכות שנלחמו נגד אשור בקרב קרקר. הוא היה בנו או נכדו של בן-הדד הראשון. אחריו מלך חזאל.
במלחמתו הראשונה (ככל הנראה בשנת 855 לפסה"נ) נגד ישראל הצליח בן הדד יחד עם 32 מלכים שהיו וסלים של ארם להביס את צבא ישראל ולהטיל מצור על הבירה שומרון, המצור גרם ללהט פטריוטי בקרב תושבי ישראל ואחאב הצליח להביס את בן הדד. שנה לאחר מכן כינס בן הדד שנית את צבאו ונערך בעיר אפק (ככל הנראה פיק בגולן, או תל עין גב). גם בקרב זה הצליח אחאב להכות את הארמים, וניצחון זה הביא לשינוי ביחסים בין הצדדים: בן הדד התחייב להחזיר לאחאב את הערים שנלקחו מידי עמרי אביו, ולהעניק לסוחרי ישראל זכויות סחר ("חוצות") בדמשק.
בן הדד היה אחד משלושת המנהיגים העיקריים של ברית שתים עשרה הממלכות שבשנת 853 לפנה"ס נלחמו באימפריה האשורית בקרב קרקר והצליחו לבלום את התפשטותה מזרחה. לפי המונולית מכורח צבאו של בן הדד היה הגדול ביותר מצבאות הברית וכלל 1200 מרכבות, 1200 פרשים ו-20 אלף רגלים.
לאחר בלימת הצבא האשורי שבו הממלכות האזוריות להלחם ביניהם. בשנת 852 לפנה"ס יצא אחאב יחד עם יהושפט מלך יהודה למלחמה כנגד בן הדד ברמות גלעד, אך הוא נהרג בקרב וצבאו נסוג. לאחר מות אחאב מרד מישע מלך מואב בשלטון הישראלי, בעידודו של בן הדד. בשנת 842 לפנה"ס התרחשה הפיכה שלטונית בארם, ובן-הדד השני נרצח על ידי חזאל שמלך אחריו.
שמואל שטראשון

ביוגרפיה

נולד בזסקוביץ' (Засковичи) לרב יוסף שמואלזון. למד אצל אביו ומפי רבי אברהם דנציג. נישא לשרה בת הגביר ר' דוד מהכפר שטראשון שבפלך וילנה, ואימץ כחמיו את שם הכפר כשם משפחתו. לאחר נישואיהם, כלכל חמיו העשיר את בני הזוג והוא המשיך את לימודיו. ב-1812, עם פלישת נפוליאון לרוסיה ובעקבות פריצת חיילים צרפתיים לבית המשפחה, עקר עם חותנו לעיר וילנה, שם יסד חותנו קלויז (בית מדרש). זמן קצר אחר כך נפטר חמיו והשאיר בצוואתו חצי מרכושו ומחצרו ברחוב פפלאווס (Paplaujos; פאפלאוועס) בעיר, לבתו וחתנו. שרה שטראשון השקיעה סכום ניכר מכספי הירושה בהקמת עסק לייצור וממכר יי"ש שהצליח מאד, והם התבססו כלכלית.
הרב שטראשון היה עסקן ומעורב בענייני הציבור בווילנה ובשאלות כלליות שעלו על הפרק כמו נושא ארץ ישראל, וניהל קופת גמ"ח גדולה. הוא דחה הצעת רבנות בסובאלק, ומדי בוקר לאחר תפילת שחרית מוקדמת (08:00 שעון מקומי) בבית המדרש שהוריש לו חמיו, העביר שיעור בן שעתיים בתלמוד לקבוצת בחורים ואברכים צעירים נבחרת. הגהותיו וחידושיו לתלמוד הבבלי שנדפסו בש"ס וילנא הם פרי שיעורים אלו והדיונים בחידושיו במהלך השיעורים.
לאחר פטירת אשת נעוריו, נישא בשנית לאסתר בת הגביר מיכאל קצין, מנכבדי הקהילה בווילנה. בנו הגדול הרב אליהו, ובתו זלאטע רודנר, נפטרו על פניו. הוא נפטר בגיל 78 בי"א באדר ב' ה'תרל"ב, 21 במרץ 1872.
לקראת הלווייתו הוכרז על ביטול מלאכה כללי בעיר מטעם בית הדין של הקהילה. הוא נקבר בהלוויה רבת-משתתפים בבית הקברות היהודי בווילנה, בקבר שנשמר עבורו לצד קברו של רבי אברהם אבלי פאסוועלער, ראש בתי הדין בווילנה.

הערכה וביקורת

מבין שאר חיבוריו, הגהותיו על הש"ס התקבלו באהדה רבה ועם השנים צברו פופולריות בקרב בני הישיבות, וכיום דבריו נחשבים לפרשנות יסוד בהבנת דברי הש"ס, ונכללת ברוב הדפסות הש"ס.
עם זאת, היו רבנים בקהילות החסידים שהסתייגו, או אף בכלל נמנעו ללמוד את דבריו, מתוך ביקורת על גישתו]. במיוחד ביקרו את דבריו בהגהותיו על מסכת בבא מציעא: "מכאן סתירה קצת לבעלי דעת הגלגול". הוא גם ציטט בהגהותיו מדברי "האשכנזי" - משה מנדלסון בתרגומו על התורה, למרות הביקורת החריפה על האחרון בחוגים רחבים ביהדות החרדית. וכן ציטט מדברי נפתלי הרץ וייזל, שגם הוא הוקע בשעתו על ידי רבנים רבים].
כלי בסיס טבעת

כלי בסיס טבעת  (באנגלית Base Ring Ware ) משפחה של כלי קרמיקה שמקורה בקפריסין. הכלים נעשו ביד. משפחת הכלים שייכת לתקופת הברונזה המאוחרת, שהייתה תקופה של סחר בינלאומי, והכלים משמשים מאובן מנחה לתקופה זו באתרים הארכאולוגים בארץ ישראל. משפחת הכלים אינה קיימת בתקופה אחרת, ומציאתה באתר ארכאולוגי מהווה אינדיקציה לשייכות השכבה בה נמצאו כלים ממשפחה זו לתקופה זו. משפחת כלים זו הייתה נפוצה מאד בארץ ישראל בתקופה זו.
שם המשפחה ניתן לה בגלל בסיסי הכלים בצורת טבעת המאפיין חלק מהכלים במשפחה. לא בכל הכלים יש בסיסי טבעת.
המשפחה מאופיינת בחומר מיוחד וצורות מאד ספציפיות. הטין דק מנופה באיכות גבוהה, החומר צרוף בצריפה בחום מאד גבוה וקשה הנותן לכלים אפקט של מראה וצליל מתכתיים. צבע החיפוי של הכלים חום-אפור-אדום שנראה כעין הנחושת.
ממשפחה זו יובאו לכנען הכלים הבאים: בעיקר  פכים ופכיות, קערות בעלות ידית אתנח, כן נמצאו בכמות קטנה צפחות, ספלים הנקראים טנקרד וכן כלים זואומורפיים. הייבוא המסיבי התקיים במאה ה-14 לפנה"ס ובמחצית הראשונה של המאה ה-13 לפנה"ס.
התמוטטות המערכות המסחריות בסוף תקופת הברונזה המאוחרת באה לידי ביטוי בהיעלמות היבוא בכל הלבנט. יחד איתם נעלמים גם כלים אלה מאתרי ארץ ישראל.

בילביל

הכלים הנפוצים ביותר בארץ ממשפחה זו הם הפכים והפכיות הנקראים בשפת המחקר "בילביל". הם מגיעים ל-90% מממצאי משפחה זו שנמצאה בארץ. הפכים מתחלקים לשתי קבוצות: בילביל גדול ובילביל קטן. הבילביל הגדול הוא פך עגול עם בסיס טבעת, צוואר רחב יחסית וידית משוכה מאמצע הצוואר לכתף הפך. בחלק הארי של הכלים הקצה העליון של הידית נעוץ בדופן הצוואר. גובה הפך בין 30-26 ס"מ לערך. ברוב הכלים הצוואר נוטה הצידה. הסיבה לנטייה לא ברורה. לא נובע מבעיה בייצור.
הבילביל הקטן הוא פך עגול עם צוואר צר קוני כלפי מעלה, עם רכסים מתחת לשפה. הידית מהצוואר לגוף נעוצה כלפי מטה.
נמצאה התפתחות בעיטורים של הכלי. הקבוצה הקדומה יותר מופיעה בתקופת הברונזה המאוחרת א ונמשכת גם לתקופת הברונזה המאוחרת ב אופיינת בעיטור פלסטי של רצועות המודבקות על גבי הכלי. הקבוצה המאוחרת יותר המופיעה בתקופת הברונזה המאוחרת ב ונמשכת גם לברונזה מאוחרת ג, מאופיינת בעיטור של פסי צבע לבן על גבי הכלי הכהה. הפך של קבוצה זו מגושם יותר וגם גדול יותר מהפך של הקבוצה הראשונה.
מכיוון שכלי המשפחות מופיעים גם במקביל הם לא יכולים לשמש מאובן מנחה בתוך התקופה. מכלול באתר שיכלול רק כלים מהקבוצה הראשונה יתן אינדיקציה די טובה שנמצאים בתקופת הברונזה המאוחרת א.
ישנה סברה במחקר הכלים שמדברת על שימושם בטקסים פולחנים, שכן צורת ה"בילביל" במצב הפוך מזכירה את פרח פרג האופיום.

כלים נוספים

כלי אופייני נוסף למשפחת זו היא "קערת בסיס טבעת" רחבה כלפי מעלה ונעשית צרה לקראת בסיס גלילי. לקערה יש ידית גבוהה העולה כלפי מעלה בצורת אתנח. קוטר הקערה כ-18-17 ס"מ וגובהה כ- 10 ס"מ. 
בנוסף נמצאו גם כלים זאומורפים בצורת חיות עשויים מהחומר של משפחה זו עם העיטור האופייני למשפחה.
הצפחת ממשפחה זו עדשתית בעלת ידית אחת שמתחילה מצוואר הכלי ומתחברת לגוף הכלי בחלקה העליון של העדשה. כלי נדיר נוסף ממשפחה זו הוא הספל בעל בסיס טבעת בגובה 8-7 ס"מ.
ספר (מיצב)

סְפָר הוא מיצב וידאו מעשה ידי האמנית הישראלית עפרי כנעני המוצג בספרייה הלאומית בירושלים.
המיצב הוצג בהשראת שיריה של המשוררת היהודיה - גרמניה אלזה לסקר שילר.

תיאור היצירה

היצירה מוצגת על גבי חלונות בניין הספרייה הלאומית בגבעת רם. על גבי החלונות, שנצבעו לבן, מוקרן סרטון שבו רואים את האמנית כנעני כשהיא חורטת על החלונות שישה משיריה של לסקר-שילר.
כאשר מביטים ביצירה מצידו החיצוני של המבנה (מבט פנימה), רואים את דמותה של לסקר-שילר (המגולמת על ידי האמנית כנעני) כשהיא נמצאת בתוך המבנה, עומדת על שרפרף וחורטת את השירים על הזכוכית. כאשר מביטים ביצירה מתוך המבנה כלפי חוץ, נראית לסקר-שילר מבחוץ למבנה, והיא חורטת את השירים בכתב ראי.
העובדה שלסקר-שילר אינה נמצאת (נוכחת - נעדרת), ורק צלילתה נראית, מציגה את היותה קרועה בין שתי מולדות ושתי תרבויות.
שתי השפות המופיעות במיצב (כתב רגיל וכתב ראי) מדגימים את ההתמודדות של לסקר-שילר עם השפות עברית וגרמנית. והצגת השירים על חלונות הספרייה, נועדו, לדברי כנעני, להדגים את רצונה להיקרא על ידי קוראיה.
בפועל, היצירה מוקרנת על החלונות ממקרנים המצויים בפנים הספרייה. 
אורכה של היצירה כשעה, אולם ההקרנה היא מעגלית, ואין לה התחלה וסוף.
כנעני מתארת את היצירה:
במרכזה פעולה פיזית, החוזרת על עצמה, שבה אני חורטת אחדים משיריה של לסקר-שילר בכתב מראה. המאמץ הכרוך בהיפוך המתמיד, בהקפדה על כל אות, בפירוק השפה והרכבתה מחדש וגם בפעולת החריטה עצמה – הופכים להיות עיקרה של היצירה. הטקסטים הנחרטים במאמץ הופכים שוב להיות קריאים כשהצופים יפגשו בהם מצדו החיצוני של הבניין. 
 השירים שבחרתי לבסוף לחרוט צומצמו מרשימה ארוכה בהרבה. אלה הם שירים קצרים באופן יחסי – המתאימים יותר לפעולת הכתיבה יוצאת הדופן ואף לפעולת הקריאה שתעשה תוך כדי תנועה במרחב ציבורי. בין ששת השירים נוצר איזשהו מחזור חיים שמדבר על חיים, יצירה, ילדות, אימהות ומוות.
— ראיון עם עפרי כנעני