google/wiki40b huggingface dataset:
ריקו ארנה

היסטוריה ורקע

בשנת 1997 קיבל יושב ראש קבוצת קובנטרי סיטי החלטה להעביר את מגרשה הבייתי של קובנטרי סיטי מאצטדיונה הישן בהייפילד רואד לאצטדיון חדש בעל קיבולת צופים גדולה יותר, דרכי גישה טובות יותר ומתקנים מודרניים. על פי התוכנית היה מבנהו של האצטדיון החדש מוכן לעונת 2000–2001. אולם היתר הבנייה ניתן בשנת 1999 והמועד להשלמת הבנייה נקבע לאוגוסט 2001. בגלל דחיות שונות לא הסתיימה העבודה על האצטדיון אלא ארבע שנים מאוחר יותר. 
על פי התכנון המקורי היו באצטדיון 45,000 מושבים ומעליו גג שניתן לפותחו ומשטח דשא שניתן להזיזו כדי לחשוף תחתיו רצפה נוקשה לצורך הכנת האצטדיון לקונצרטים. אולם בחודש מאי 2001 הודחה קובנטרי סיטי מן הפרמייר ליג, לראשונה מזה 34 שנים. כישלון זה גרם למספר מממנים לסגת מכוונות המימון, בה בעת לא הצליחה אנגליה לזכות באירוח משחקי מונדיאל 2006, גורמים אלה גרמו לצמצום ניכר בתוכניות המקוריות של האצטדיון. בשנת 2002 היו התוכניות לאצטדיון של 32,500 מושבים.
ב-6 באוקטובר 2006 התקיים באצטדיון משחק הכדורגל הבינלאומי הראשון בו אירחה נבחרת אנגליה עד גיל 21 את נבחרת גרמניה, בשלב הראשון של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21. אנגליה ניצחה במשחק 1-0.
במהלך בנייתו ניתנו לאצטדיון שמות שונים בהם: יגואר ארנה, ארנה קובנטרי וארנה 2000. עם סיומו נחתם הסכם חסות עם חברת ריקו היפנית, המתמחה בייצור מצלמות ומכונות צילום, ולפיו נקרא האצטדיון על שם החברה למשך 10 שנים, תמורת 10 מיליון ליש"ט.
מכירת כל הכרטיסים לאצטדיון עבור משחק בודד הייתה לראשונה במאי 2009, במשחק גביע ה-FA של קובנטרי נגד צ'לסי. הכרטיסים כולם נמכרו לאחר שקטע מתוך יציע נסגר כדי להפריד בין אוהדי שתי הקבוצות, דבר שהפחית מהתכולה המקסימלית עבור אותו משחק. ריקו ארנה היה האצטדיון הראשון בבריטניה שבו לא נעשה שימוש בכסף מזומן, לאחר שכל החנויות והברים באצטדיון קיבלו כרטיסי חיוב בלבד. אולם בעונת 2010-2011 שליש מן הקיוסקים והברים באצטדיון קיבלו כסף מזומן.

אולימפיאדת לונדון 2012

ב-3 ביוני 2010 הוכרז כי ריקו ארנה יהיה אחד מן האצטדיונים המארחים של המשחקים האולימפיים בקיץ 2012. כיוון שחסויות מסחריות אסורות באולימפיאדה, שמו של האצטדיון במהלך המשחקים יהיה "אצטדיון העיר קובנטרי". במסגרת ההכנות לאולימפיאדה נערך באצטדיון משחק בין הנבחרות האולימפיות של עומאן וסנגל. לאחר שסנגל ניצחה במשחק היא תשחק במסגרת תחרות הכדורגל האולימפית לגברים.
שבלולית המדבר

מקום מחיה, מזון וזמני פעילות

בעקבות מחקרים מקיפים שנערכו באזור שדה בוקר נמצא כי שבלולית המדבר שוכנת באזור זה בשיחים ובעקבות בדיקת תוכן הקיבה נמצא כי הם ניזונים בעיקר מצמחים עילאיים. במשך הקיץ הם שרויים בתרדמה על השיחים וכשמגיע הגשם הראשון הם מתעוררים ויורדים לקרקע להטלת ביצים.

רבייה

הטלת ביצים של השבלולית מתרחשת כאשר הקרקע לחה כדאי לאפשר חפירה נוחה ותנאים נוחים לביצים. כדי לקיים צריכים אלו נחוצה כמות גשם של 3 מ"מ לפחות. עומקו של הבור צריך להיות 3.5 ס"מ. יש שם לפחות כ25–40 ביצים והן עומדות בתנאי יובש וזה דבר חיובי אצלם. מיד לאחר בקיעתם הצעירים עוזבים את הבור ומטפסים אל פני השטח ומתפזרים. במשך השנתיים הראשונות לחייהם הם גדלים מהר יחסית, לאחר מכן פוחת קצב הגידול. 
משך חיי השבלולית הוא שלוש שנים או יותר. לקראת האביב כל השבלולים נכנסים למצב תרדמה.

הגורמים להישרדות השבלולים

הגורמים העיקריים שמשפיעים על הישרדות השבלולים ה : גורמי האקלים וטריפה על ידי מכרסמים. הבעיות האקלימיות החמורות ביותר הם הטמפרטורות הגבוהות השוררות במדבר שבלולית המדבר עשויה להגיע ל55 מעלות צלזיוס וזו דרגת חום קטלנית. כדי להימלט מהטמפרטורות הגבוהות הן נוהגות לטפס על שיחים כאן מגיעות הטמפרטורות עד 40 מעלות צלזיוס בלבד .
השבלולים יכולים להתמודד עם טמפרטורה זו בכך שהם מטפסות על השיחים, יש גם את החזר קרינת השמש שמבהירה אותן עד צבע לבן.
80% מאוכלוסיית השבלולים שנבדקו באזור שדה בוקר מרבית צבעי הקונכיות של הצעירים היו כהים ואילו מרבית הבוגרים היו בהירים שינוי זה בצבע משקף את השינויים במקומות החיות מכיוון שהצעירים אינם חשופים לקרינת השמש בכך שהם מסתתרים לעומת זאת לבוגרים קיימת יכולת לטפס על השיחים ששם יש קרינה ישירה. במשך הקיץ נראה כי השבלולית מנצלת את מאגרי המזון שבגופה כדי לשפר את מאזן המים.

טורפי השבלולים ודרכי ההתמודדות

שבלוליות המדבר נטרפות לרוב על ידי מכרסמים כמו גרביל סלעים ונמנן. נמצאו ערמות של קונכיות שמונחות בפתחי מערות המכרסמים, ישנה תופעה נפוצה שלעיתים נמצאים כ-240 קונכיות ליד מערות .
באזור שדה בוקר נמצא שגרביל סלעים טורף מדי חודש 20 קונכיות ובמשך השנה הם עשויים לטרוף כ-40% מהאוכלוסייה. נמנן יכול לחסל 200 קונכיות בשבועיים ופגיעה זו קשה יותר מן הפגיעה של גרביל הסלעים. אחת הדרכים שבאמצעותן הן מתגוננות הוא טיפוס לגובה מחוץ להשיג ידם של מכרסמים.

תפוצה

מפת התפוצה של השבלוליות מרמזת על כך שבנגב הם מסתתרים מתחת לאבנים.

מינים שונים

קיימים שני מינים שונים של שבלולית המדבר: לבנונית המדבר ולבנונית קמוטת-פה הם דו מיניים בו זמנית כלומר מתפקדים כזכרים וכנקבות באותה עונת פעילות. הם פעילים רק כ 5% מימות השנה-בחלק מחודשי החורף. בתקופה קצרה זו הם מקיימים את כל תפקודי החיים וצריכים להיות מוכנים מבחינה רבייתית לשם המשכת המין בחודשי הקיץ הם בתרדמת והם נמצאים מתחת לקרקע \ מתחת לאבנים.
לאונרד קוטרל

ביוגרפיה

קוטרל נולד בטטנהול שבמחוז וולברהמפטון בבריטניה. אביו היה ויליאם קוטרל, ואמו הייתה ביאטריס טוטל. הוא למד בבית הספר קינג אדוארד (King Edward's School) בברמינגהאם, ומגיל צעיר התעניין רבות בהיסטוריה וקריאה. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כעיתונאי, וכתב מאמרים בנושאים היסטוריים עבור מגזינים שונים. כחלק מכתיבתו, בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוא סייר בעצמו על גבי אופנוע בכל האתרים ההיסטוריים באנגליה. בנסיעות אלה, לעיתים קרובות הוא התלוותה אליו בדוריס סוויין, שאותה נשא לאישה מאוחר יותר. לאחר שרכש ניסיון בכתיבה, ב-1937 הוא החל לעבוד עבור ה-BBC ואף כתב תסריטים לסרטי תעודה. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא ביקש לשרת בחיל האוויר המלכותי, אולם נדחה מסיבות רפואיות. עם זאת, הוא הוצב בזירת הים התיכון במסגרת עבודתו ככתב של ה-BBC. חוויותיו ככתב מלחמה היוו את הבסיס לספרו "All Men are Neighbours" אשר יצא לאור ב-1947. 
במהלך טיול למצרים ב-1947 הוא ראה לראשונה את הפירמידות, עמק המלכים, והאתרים העתיקים האחרים, וגם פגש מלומדים רבים שעסקו בחקר מצרים העתיקה. הוא והתרשם כל כך עד ששכנע את ה-BBC לתת לו לכתוב ולהפיק סדרה של תוכניות על התגליות הארכאולוגיות במצרים. התוכניות היו מוצלחות מאוד, וב-1950 הוא כתב ספר בשם "The Lost Pharaohs" (הפרעונים האבודים). במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 הוא פרסם ספרים נוספים אשר עסקו בארכאולוגיה מנקודת מבט פופולרית. הוא אמר פעם: "אף פעם לא העמדתי פנים שאני ארכאולוג, למרות שהיום אני נחשב לעיתים קרובות כאחד. אני בעצם סופר על ארכאולוגיה ועל נסיעות. התפקיד שלי, כפי שאני רואה אותו, הוא לשמש מעין מתווך בין המלומד הטהור לבין ההדיוט המשכיל". מכיוון שהיה שדרן מוכר, הספרים התקבלו בהתעניינות מיד עם צאתם לאור, הצליחו מאוד ותורגמו לשפות רבות. ב-1960 הוא התפטר מה-BBC ועבר לגור בווסטמורלנד כסופר עצמאי. 
ב-1961 יצא לאור ספרו: "Hannibal: Enemy of Rome", אשר עסק במצביא המפורסם חניבעל, ובלט בשל המחקר המקיף והמדוקדק שנערך לפני כתיבתו. קוטרל נסע לאורך מסלול מסע חניבעל לחצי האי האפניני ושילב את ממצאיו האישיים בספר. מנהג זה נפוץ גם בשאר ספריו של קוטלר. המבקר רקס וורנר כתב עליו: "הוא מדביק את הקורא בהתלהבותו ונותן לנו את העונג לא רק ללמוד משהו חדש אלא למצוא את התהליך כולו כמרגש כמו סיפור בלשי". ב-1965 הוא היה העורך של "אנציקלופדיה המתומצת לארכאולוגיה" (Concise Encyclopaedia of Archaeology). ב-1962 הוא התגרש מדוריס סוויין, ונישא ב-1965 לדיאנה בונאקיס, אמנית ומוזיקאית צעירה ממנו בהרבה, אשר גם ממנה התגרש ב-1968. לא היו לו ילדים משני הנישואים. הוא נפטר ב-6 באוקטובר 1974.
מתח (מתקן)

בהתעמלות מכשירים

המתח הוא אחד המתקנים שבהם מתחרים גברים בהתעמלות מכשירים. לפי התקן שקבעה ההתאחדות הבינלאומית להתעמלות, גובה המתח מעל פני הקרקע הוא 2.78 מטרים (או 2.60 מטרים מקצה המזרן), אורכו 2.40 מטרים וקוטרו 2.8 ס"מ.  
תרגיל המתח נפתח כאשר המתעמל נתלה על המתח, באמצעות ניתור או בריצה. מותר לו להיעזר במאמנו או במתעמל אחר לשם כך, ולמאמן מותר גם לשהות בסמוך למתח במהלך התרגיל. התרגיל חייב לכלול אלמנטים תנופתיים, פניות ומעופים, והוא מבוצע באמצעות הזרועות בלבד.
המתח נכלל בתוכנית האולימפית כבר באולימפיאדה הראשונה בעת החדשה, אולימפיאדת אתונה (1896). בהמשך נכלל בה לסירוגין, ומאז אולימפיאדת פריז (1924) הוא חלק בלתי נפרד מהמשחקים.

שיא גינס בעליות מתח

קיין אקשטיין  מאוסטרליה הוא אתלט מקצועי ששבר את שיא גינס בעליות מתח, כשהצליח להשלים 4,210 עליות מתח תוך 12 שעות בלבד, וכתוצאה מכך, גם שבר גם את השיא של 24 השעות. הוא ביצע שש עליות כל דקה ב-10 שעות הראשונות, ואחר כך חמש עליות בשעתיים שנותרו לו. אחרי שאיבד את השיא, שבר אותו שוב ב-2016 עם 7,620 עליות מתח. 
לדברי אקשטיין, המניע למעשהו היה להעלות את המודעות להפרעות בכפיס המוח, שמתבטאות בבעיות עצביות במוח, ומהן סובל גם בנו של חברו הטוב ביותר.
דן או'בריאן

ביוגרפיה

או'בריאן נולד בפורטלנד אורגון וגדל בקלמת' פולס אורגון, כילד מאומץ במשפחה אירית אמריקאית. הוא ממוצא אפרו אמריקאי ופיני.  הוא התאמן בהדרכתו של מייק קלר. למד באוניברסיטת איידהו והיה חבר בנבחרת האתלטיקה שלה.

אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בטוקיו יפן בשנת 1991 זכה או'בריאן במדליית זהב בקרב עשר בשיא אליפות חדש של 8812 נקודות, לפני מייקל סמית' מקנדה (8549 נקודות) וכריסטיאן שנק מגרמניה (8394 נקודות).
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת ברצלונה (1992) פסל או'בריאן בכל שלושת הניסיונות במקצוע השמיני בקפיצה במוט ונשר מהמקום הראשון למקום ה-12 וכך לא נכלל במשלחת האמריקאית לאולימפיאדה.

שיא עולם

חודש לאחר המשחקים האולימפיים שבהם לא השתתף, במסגרת תחרות דקסטר שנערכה בטאלנס צרפת, ב-5 בספטמבר 1992 קבע או'בריאן בקרב עשר שיא עולם חדש של 8891 נקודות (100: 10.43 שניות, רוחק: 8.08 מטר, ברזל: 16.69 מטר, גובה: 2.07 מטר, 400: 48.51 שניות, 110 משוכות: 13.98 שניות, דיסקוס: 48.56 מטר, מוט: 5.00 מטר, כידון: 62.58 מטר, 1500: 4:42.10 דקות), שיפור לשיא העולם בן ה-8 שנים של דיילי תומפסון (8847 נקודות). שיא זה החזיק מעמד 7 שנים ונשבר על תומאס דבוז'אק מצ'כיה (8994 נקודות). שיא זה עמד כ-20 שנים כשיא ארצות הברית עד שנשבר על ידי אשטון איטון שקבע שיא עולם חדש של 9039 נקודות (הנוכחי, 2015).
באליפות העולם באולם שנערכה בטורונטו קנדה במרץ 1993 זכה או'בריאן במדליית זהב בקרב שבעה בשיא עולם חדש של 6476 נקודות, לפני מייקל סמית' (6279 נקודות) ואדוארד המליינן מבלארוס (6075 נקודות), שיפור לשיא העולם בן ה-7 שנים של כריסטיאן פלזיאט מצרפת (6418 נקודות). שיא זה החזיק מעמד 17 שנים ונשבר על ידי אשטון איטון (6499 נקודות). באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט גרמניה באוגוסט אותה שנה הוא הגן על תוארו וזכה במדליית זהב בקרב עשר בשיא אליפות חדש של 8817 נקודות, לפני אדוארד המליינן (8724 נקודות) ופאול מאייר מגרמניה (8548 נקודות).
באליפות העולם שנערכה בגטבורג שוודיה בשנת 1995 זכה או'בריאן בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 8695 נקודות לפני אדוארד המליינן (8489 נקודות) ומייק סמית' (8419 נקודות).

אלוף אולימפי

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה או'בריאן במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 8824 נקודות, לפני פרנק בוסמן מגרמניה (8706 נקודות) ותומאס דבוז'אק (8664 נקודות).
בתחרות שנערכה ביוניונדייל, ניו יורק ב-1998 קבע או'בריאן בקרב עשר את תוצאת השנה בעולם (8755 נקודות).
יחסי אורוגוואי–ניגריה

סקירה כללית

שתי המדינות הן חברות ב-G-77 ובאומות המאוחדות. שתי המדינות הן מדינות מייסדות בארגון ה-G-77 ונכנסו אליו ב-15 ביוני 1964.
יחסי הסחר בין אורוגוואי לניגריה הם ענפים ונתמכים על ידי לשכת סחר אפריקאית-אורוגוואית אשר תפקידה לארגן את הסחר בין אורוגוואי למדינות אפריקה.
אתנאסה נגואיצה

צעירותו ולימודיו

אתנאסה נגואיצה נולד בכפר סיאקה (Seaca) במחוז טלאורמן שבחבל מונטניה (ולאכיה). את לימודי התיכון עשה בתיכון "ספנטול הרלמביה" (חרלמביה הקדוש) בעיר טורנו מגורלה ולאחר מכן בסמינר התאולוגי המרכזי בבוקרשט, אותו סיים בשנת 1926 תוך השלמת החומר ללימודים כלליים ובחינת בגרות. בשנים 1930-1926 למד בפקולטות לתאולוגיה ולספרות של אוניברסיטת בוקרשט. אחרי סיומם עם תואר בתאולוגיה ובספרות, בשנת 1932 קיבל את התואר דוקטור בתאולוגיה עם עבודה על נחום הנביא.
בשנים 1930–1932 נסע לארץ ישראל כדי ללמוד למשך שנתיים ב"בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה" בירושלים.

פעילותו האקדמית וככומר

בשובו למולדתו, כיהן בשנים 1938-1933 כמרצה ממלא מקום ללימודי כתבי הקודש בפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת בוקרשט. ב-1939 התמנה למדריך בקתדרה לפרשנות התנ"ך ובשנת 1940 קיבל קביעות במשרה זאת. אחרי הסמכתו בכמורה בשנת 1933, עד שנת 1936 שירת נגואיצה כדיאקון ואחר כך החל משנתה זו ועד מותו (1994) שירת ככומר של הכנסייה "הקדושים יואכים ואנה- פוישורול דה פוק" ("Sfinţii Ioachim şi Ana - Foişorul de Foc") בבוקרשט ברובע אובור.
בשנים 1948-1947 כיהן כפרופסור ממלא מקום בקתדרה לפרשנות התנ"ך ובשנים 1952-1948 היה מרצה לעברית במכון האוניברסיטאי התאולוגי בבוקרשט.
נגואיצה היה חבר באיגוד המזרחנים ברומניה. 
בעשורים הראשונים לפעילותו כתב נגואיצה שורה של ספרים ומאמרים בתחום התנ"ך מנקודת המבט של הפרשנות התאולוגית הנוצרית האורתודוקסית, תחום שהיה די מוזנח עד אז.
הוא חזר תחום זה בשנותיו האחרונות.
התחום השני שבו עסק היה חקר התרבויות של המזרח התיכון הקדום. למשך תקופה היה היחיד ברומניה שהיה בקיא בכתב היתדות. בשנות ה-70-ה-90 של המאה ה-20 פרסם נגואיצה בסדרה "ביבליותקה אוריינטליס" של ההוצאה המדעית ואנציקלופדית בבוקרשט מחקרים ותרגומים לרומנית עם הערות שוליים על תרבויות העמים השמיים הקדומים - פניקים וכנענים, שומרים ואכדים, אשורים ובבלים, ארמים ועברים, וכן של החתים. כמו כן חקר היבטים הקשורים למגילות ים המלח ולתארוך חג הפסחא.
משום היותו כומר, בשנות המשטר הקומוניסטי ברומניה, בספרים שפרסם בסדרה "ביבליותקה אוריינטליס" שם המחבר לא נכתב על העטיפה, אלא צוין בדיסקרטיות רק בפנים הספר. 
מצב זה השתנה אחרי הפלת השלטון הקומוניסטי בשנת 1989. בספרים רבים, שיתף נגואיצה פעולה עם הפסיכיאטר המזרחן קונסטנטין דניאל שערך להם מקדמות מלומדות. 
לאתנאסה נגואיצה הייתה גישה פתוחה, סובלנית ושל כבוד כלפי בני תרבויות ואמונות דתיות אחרות. לפי עדותו בעת ביקור בישראל בשנים 1986–1987 ושפורסמה על ידי ההיסטוריון לוסיאן-זאב הרשקוביץ, בימי הרדיפות נגד היהודים ברומניה תחת משטר אנטונסקו, הטיל עליו הכומר והסופר גאלא גאלאקטיון להעביר דברי אוכל למשפחות יהודיות שהפכו לנזקקות עקב הרדיפות . מאוחר יותר, אחרי מחצית שנות ה-1950 היה נגואיצה קורא וכותב ב"כתב העת של קהילת יהודי רומניה". בשנים 1976 ו-1981, חרף ההבדלים בהשקפה הדתית, העביר נגואיצה קורסים על ארץ הקודש ועל הארכאולוגיה התנ"כית במסגרת סמינר לפסטורים עתידיים של הכנסייה הפנטקוסטלית ברומניה.
עצם הגומד

מבנה אנטומי

עצם הגומד רחבה בחלקה העליון, והיקפה הולך ומוצר ככל שמתקרבים לחלקה התחתון.

חלק עליון

לחלקה העליון של העצם צורה המזכירה מפתח צינורות. לוע המפתח מורכב מזיז המרפק (Olecranon) הבולט (זיז המרפק אינו מכוסה ברקמה למעט עור, לכן הוא ניתן למישוש בקלות) ומהזיז הַוָּוִי (Processus coronoideus ulnae). חלקו הפנימי של הלוע, החריץ הסהרוני (Trochlear notch), מופרק עם הסליל (Trochlea humeri) של עצם הזרוע. מפרק החישור והגומד המקורב נמצא בחלק הצידי של עצם הגומד, בין חריץ מתאים לראש החישור.
בזיז המרפק נאחז פושט המרפק - שריר הזרוע התלת ראשי. שרירים נוספים, בהם שריר הזרוע והשריר כופף האצבעות העמוק, נאחזים בזיז הווי ובגבששת הגומד (Tuberositas ulnae), המרוחקת ממנו קמעה.

גוף העצם

לחלקו העליון של גוף העצם צורת מנסרה. שלושה קווים מחלקים את הגוף לשלושה משטחים. הקו הבולט ביותר הוא הרכס הבין גרמי (Margo interosseus ulnae), אזור האחיזה של הקרום הבין גרמי (Membrana interossea) המחבר בין העצם לעצם החישור.
השרירים כופפי האצבעות נאחזים באזור הקדמי והתיכון של גוף העצם. בנוסף לאחרים, נאחזים בגוף העצם גם השרירים המסובבים את האמה פנימה והחוצה.

חלק תחתון

חלקה התחתון של עצם הגומד קטן וכולל שתי בליטות. הבליטה הצידית יותר, הראש (Caput ulnae) המעוגל, מופרקת עם עצם החישור. הבליטה השנייה, צרה יותר מהראש ותיכונה לו, היא זיז החרט (Processus styloideus ulnae).
בחריץ שבין הבליטות, עובר גיד הפושט את שורש כף היד.
דני אלפמן

ביוגרפיה

דני אלפמן התחיל את הקריירה שלו בשנות ה-70 של המאה ה-20 כנגן בשתי להקות תיאטרון שהקים אחיו הבכור ריצ'רד: Le Grande Magic Circus ו The Mystic Knights of the Oingo Boingo. אחרי שמונה שנים בלהקת "האבירים המיסטים" בהן שימש כזמר, מלחין, גיטריסט ונגן טרומבון עזב אלפמן את הלהקה כדי להקים להקת רוק בדיוק כאשר ריצ'רד אלפמן החל להפיק את האזור האסור - סרט פנטזיה סהרורי ומחתרתי. אלפמן השתתף בסרט הן כמלחין וכותב הפסקול והן כשחקן (דני אלפמן גילם בסרט את השטן).
בהתבססו על ניסיונו בכתיבת פסקולים לתיאטרון ולסרטים עצמאיים, קיבל ב-1985 את ההזדמנות הראשונה הגדולה שלו לקפיצה מקצועית כאשר טים ברטון ביקש ממנו להלחין את הפסקול של Pee-wee's Big Adventure. הסרט הזניק את הקריירה שלו והיה הראשון בשיתוף הפעולה הפורה בין הבמאי האקסצנטרי והתמהוני למלחין. שיתוף זה נמשך לאורך סרטים רבים שבהם אלפמן הלחין פסקול גותי ומלא אווירה לסרטיו האפלים והמוזרים של ברטון. ביניהם: "ביטלג'וס", "באטמן", "באטמן חוזר", "המספריים של אדוארד", סליפי הולו (עיבוד על אגדת הפרש ללא ראש), הפלישה ממאדים, סיפורי דגים, "צ'ארלי בממלכת השוקולד", "חתונת הרפאים" ו"הסיוט שלפני חג המולד" (שבו אלפמן שר עבור גיבור הסרט). סימן ההיכר המוזיקלי של אלפמן בסרטים הוא המוזיקה הגותית, המלווית במקהלות ילדים ועוגב, שמסייעת ליצור בסרטיו של ברטון אווירה של פנטזיה אפלה, פנטסטית וחלומית/סיוטית.
אלפמן הושפע כמלחין מנינו רוטה, ברנרד הרמן וקרל סטולינג.
אלפמן הלחין פסקולים להרבה סרטים נוספים, סרטי פעולה, דרמה, קומדיה ופארודיה. חלק מסרטים אלה נהפכו ללהיטים (כגון סיפורו של ויל האנטינג, גברים בשחור, ספיידרמן וכו).
בנוסף לכך, הלחין אלפמן גם נעימות פתיחה לסדרות טלוויזיה, כאשר המפורסמת שבהן היא הפתיחה לסדרה משפחת סימפסון. 
ב-2004, זכה אלפמן בפרס אמי על כך שהלחין את נעימת הפתיחה של עקרות בית נואשות.
ב-29 בנובמבר 2003 התחתן אלפמן עם השחקנית ברידג'ט פונדה. הם הולידו בן, אוליבר, בינואר 2005.
מוירה שירר

קורות חיים

שירר נולדה בסקוטלנד ובגיל חמש שנים עברה עם משפחתה לעיר נדולה בצפון רודזיה (כיום בזמביה). שם החלה ללמוד בלט בהדרכתו של תלמידו של אנריקו צ'יקטי.
ב-1936 חזרה עם משפחתה לבריטניה והמשיכה בלימודי בלט. היא הצטרפה לבית הספר המלכותי לבלט בלונדון. הופעת הבכורה שלה הייתה בבלט היפהפייה הנמה ב-1946.
ב-1948 נבחרה למלא את התפקיד הראשי בסרט "נעליים אדומות" בתור רקדנית הבלט ויקי פייג'. היא זכתה לתהילה בינלאומית בעיקר בגלל כישורי הריקוד שלה וכן בגלל שערה האדמוני שהתאים לצבע נעליה. הסרט זכה להצלחה ביקורתית וכלכלית גדולה, וטוענים שבמשך השנים גרם לאלפי נערות לשאוף להיות בלרינות. 
ב-1951 שיחקה בסרט סיפורי הופמן בקטעי ריקוד בעיקר. ב-1955 שיחקה בסרט "האיש שאהב אדמוניות". ב-1960 שיחקה במותחן "המציצן" בתור אחת מקרבנותיו של צלם הרוצח ומצלם את קרבנותיו. הסרט קבל ביקורות עוינות אבל עם הזמן הפך לסרט פולחן בבריטניה.
ב-1972 הנחתה את תחרות הזמר של האירוויזיון.
למרחב (רשת מוסדות חינוך)

למרחב היא רשת מוסדות חינוך דתית לאומית תורנית הממוקמת בפתח תקווה וכוללת בתי ספר יסודיים (בנים ובנות), חטיבת ביניים ואולפנה. בראש המוסדות עומד הרב אברהם גרנביץ' שגם הקים את המוסדות. עד שנת תשע"ד נכללה ישיבת צביה פתח תקווה בין מוסדותיה.

בית ספר יסודי

הוקם בשנת התשנ"ג שבה החל את שנת הלימודים עם כיתה א' בלבד. בכל שנה נוספה שכבה חדשה, כך עד שהושלמו כל השכבות החסרות. בתחילה שכן בית הספר היסודי (לבנים ובנות בנפרד) באזור התחנה המרכזית אך בהמשך עברו הבנות למבנה נצח ישראל (עד היום) והבנים נשארו עד לשנת התש"ע שבה בוצע חילוף עם תלמידי הישיבה כך שבית הספר היסודי עבר למבנה חדש בשכונת נווה גן והישיבה ירשה את השטח. מנהל בית הספר לבנים הוא הרב יעקב ליפשיץ ומנהל בית הספר לבנות היה הרב שם שרפר שהוחלף בשנת הלימודים תשע"ט על ידי הגברת לבנת שגיב.

חטיבת הביניים

הוקמה בשנת התשנ"ט ובראשה עמד הרב מאיר רוזיליו. בסוף שנת הלימודים תשע"ז הוא סיים את עבודתו כראש החטיבה ובמקומו יש את צוות הרמ"ים: הרב אופיר אפרים, הרב גילי אהרון והרב אלעד נווה. החטיבה ממוקמת יחד עם בית הספר היסודי בשכונת אם המושבות.
אוסטריה עילית

היסטוריה

ההתייחסות הראשונה לשם "אוסטריה עילית" מופיעה ב-1264, בעניין אזור מעל לנהר אנס שנקבע על ידי המלך אוטאקאר השני מבוהמיה. השם הרשמי שנקבע לאזור הוא "Österreich ob der Enns", כלומר "אוסטריה שעל נהר אנס".
בשנת 1490 המדינה קיבלה מעמד של עצמאות, אך היא נלקחה ממנה על ידי ההבסבורגים. כשאוסטריה סופחה לגרמניה הנאצית על ידי אדולף היטלר, שם המדינה שונה ל"רייכסגאו של הדנובה העילית", ולאחר מלחמת העולם השנייה שמה שונה לשם המקורי.
עם תום מלחמת העולם השנייה הוכללה אוסטריה עילית באזור הכיבוש האמריקאי.

דמוגרפיה

בדומה לשאר אוסטריה, אוכלוסיית אוסטריה עילית היא בעיקר נוצרית קתולית. 
מוצאם האתני של כמעט 7.2% מתושבי המדינה אינו אוסטרי, כש-53% מהם מקורם מארצות יוגוסלביה. קבוצות אתניות אחרות מקורן ביוון וטורקיה. לפי מפקד האוכלוסין של 2012 אוכלוסיית אוסטריה עילית מונה 1,416,772 תושבים.

חלוקה מינהלית

אוסטריה עילית מחולקת באופן מסורתי לארבעה אזורים: האוסרוקפירטל, אינפירטל, מילפירטל וטראונפירטל. מנהלית, המדינה מחולקת ל-15 מחוזות ושלוש ערים סטטוטוריות .
ג'ון סקאלזי

ביוגרפיה

סקאלזי נולד בקליפורניה ובילה שם את ילדותו. הוא למד באוניברסיטת שיקגו (שם היה תלמידו של סול בלו לתקופה קצרה). לאחר סיום לימודיו ב-1991, עבד כעיתונאי ומבקר עד 1998, ומאז הוא מחבר וסופר עצמאי. הוא חי עם אשתו ובתו באוהיו.

ספרות בדיונית

בספרו הראשון של סקאלזי, מלחמת האדם הזקן, אזרחי כדור הארץ בני 75 מגויסים לכוחות ההגנה על מושבות אנושיות בחלל. במהדורות מאוחרות יותר הכיר סקאלזי בדמיון הלא מכוון בין ספרו לבין לוחמי החלל של רוברט היינליין והודה לו על כך. הספר פורסם לראשונה בחלקים באתר האינטרנט של סקאלזי בדצמבר 2002, ובעקבות זאת נקנה על ידי הוצאת הספרים תור, שהוציאה את מהדורת הדפוס ב-2005. הוא היה מועמד לפרס הוגו ב-2006.
ספרו השני, Agent to the Stars, נכתב לפני מלחמת האדם הזקן, ב-1997. הספר עוסק בסוכן שחקנים הוליוודי שנשכר על ידי גזע חייזרים (מסריחים למדי) כדי לעזור להם לחשוף את עצמם בפני האנושות, באופן שלא יהווה אסון ביחסי ציבור. סקאלזי פרסם אותו באתרו כ"רומן שיתופי" (shareware) ב-1999, ועודד את הקוראים שהורידו אותו לשלוח לו דולר אחד אם אהבו את הספר. הספר יצא בדפוס ב-2008 בהוצאת תור.
ב-2006, לאחר שיצא לאור ההמשך לספרו הראשון, בריגדות הרפאים, זכה בפרס ע"ש ג'ון וו. קמפבל לסופר המדע הבדיוני החדש הטוב ביותר. המשכים נוספים, The Last Colony ו-Zoe's Tale, יצאו לאור ב-2007 וב-2008, והיו שניהם מועמדים לפרס הוגו.
ב-2012 יצא לאור ספרו חולצות אדומות, שזכה בפרס הוגו ב-2013. בספר זה מגלה קצין צעיר בספינת חלל אמת מפתיעה (ומסוכנת) על טבען של המשימות אליהן נשלחים אנשי הספינה.
הספר Lock In, מותחן המתאר עתיד לא רחוק ובו ווירוס גורם לכאחוז מאוכלוסיית העולם לסבול מתסמונת המשתקת אותם לחלוטין, יצא לאור ב-2014. במאי 2015 אישר סקאלזי שיכתוב המשך לספר שייקרא Head On.‏ עובדה מעניינת בספר היא שמינו/ה של הגיבור/ה אינו מצוין לכל אורך הספר.‏
ב-2015 חתם עם הוצאת תור חוזה על-פיו יפרסם 13 ספרים חדשים בעשר השנים הבאות, עבור 3.4 מיליון דולר.‏
ספרו האחרון, The Consuming Fire, השני בסדרת The Interdependency, יצא לאור באוקטובר 2018.‏
תחום הערכה (תורת החוגים)

בתורת החוגים, תחום הערכה הוא תחום שלמות המכיל, לכל איבר בשדה השברים שלו, את האיבר או את ההפכי שלו. חוגי הערכה הם המסגרת האלגברית לטיפול בהערכות של שדות.

הקשר להערכות

אם  הערכה לא ארכימדית (כאשר  חבורה אבלית סדורה ליניארית), אז אוסף האיברים  הוא תחום הערכה; ולהפך, כל תחום הערכה הוא בעל מבנה כזה, והוא אף קובע את ההערכה המתאימה לו (עד כדי איזומורפיזם של חבורת הערכים).
אם ההערכה לעיל דיסקרטית, חוג ההערכה המתאים לה הוא תחום הערכה דיסקרטית. מבחינה אלגברית, האחרונים מתאפיינים בכך שהם נותריים.
כל תת-חוג נורמלי (כלומר, שלם אלגברית) של שדה הוא חיתוך חוגי ההערכה המכילים אותו. לכן, לכל איבר של שדה השברים הנמצא מחוץ לחוג כזה D, יש הערכה של השדה המזהה את אברי D כשלמים, ואת האיבר כלא-שלם.

מבנה אלגברי

כל תחום הערכה הוא תחום בזו מקומי, ולהפך: תחום בזו מקומי הוא תחום הערכה. תחומי הערכה מתאפיינים גם בכך שקבוצת האידיאלים שלהם סדורה ליניארית (וגם בכך שקבוצת האידיאלים הראשיים שלהם סדורה ליניארית).
מן ההגדרה ברור שהתכונה להיות תחום הערכה סגורה להגדלת החוג בתוך שדה השברים שלו. בפרט, כל מיקום של חוג הערכה הוא בעצמו חוג הערכה. למעשה, אם R תחום הערכה ו-F שדה השברים שלו, אז יש התאמה בין תת-החוגים של F המכילים את R לבין האידיאלים הראשוניים של R, המשייכת חוג לאידיאל המקסימלי שלו, ואידיאל P למיקום . כל מנה ראשונית של תחום הערכה היא תחום הערכה.
בתחום הערכה, כל רדיקל הוא אידיאל ראשוני.
תחום שלמות R הוא סגור בשלמות (integrally closed) אם ורק אם הוא חיתוך של תחומי הערכה.

חוגי הערכה

כל חוג קומוטטיבי (עם יחידה) שקבוצת האידיאלים שלו סדורה ליניארית, נקרא חוג הערכה (כך, תחום הערכה אינו אלא חוג הערכה שהוא תחום שלמות). מחלקה זו של חוגים סגורה לתמונות הומומורפיות.
פאשא

פאשא (בטורקית: Paşa; בפרסית: پاشا; תעתיק: פאשא) או באשא (בערבית: باشا; תעתיק מדויק: באשא), לעיתים גם פאשה או באשה (לעיתים מכונה בעברי גם כ"פחה" על פי התנ"ך), היה תואר כבוד צבאי ואזרחי מקובל באימפריה העות'מאנית ובעולם המוסלמי. פאשא הוא הגבוה מבין ארבעת התארים העות'מאניים לגברים. מתחתיו התארים: ביי, אע'א ואפנדי.
באימפריה העות'מאנית הוענק התואר לקציני צבא בדרגות שמעל אלוף-משנה, למושלי סנג'קים, לממונים על מושלי המחוזות (ביילרביי), לפקידי ממשל בדרגים גבוהים, ואף לשרים. עד ימי שלטונו של מהמט השני שימש גם כתואר כבוד למלומדים ואנשי מדע בולטים. בימי הרפובליקה הטורקית הקביל אל דרגה צבאית מוגדרת: אלוף, גנרל, אדמירל.
החל במאה ה-20 משמשת המילה "באשא" במצרים, ובמידה פחותה בארצות הסהר הפורה דוברות הערבית, לציון "אדון".

אטימולוגיה

על פי המילון לאטימולוגיה טורקית, שורש המילה הוא טורקי: beşe, שמשמעה: בן, בפרט בנו של שליט או של אדם מיוחס, נסיך; ומקורה הוא בפרסית: بچّه (תעתיק: בצ'ה), שמשמעה: ילד. המובן הטורקי: "נושא תפקיד רם דרג או פקיד בכיר בארמון" נגזר ככל הנראה מהתואר "lala-i beşe", שמשמעה: מחנך, מורה, אומן הנסיך. מוסיף המילון לאטימולוגיה ומבאר: לסברה הרווחת כי מקורה של מילה זו במילים: padişah או başağa (תעתיק: באש אע'א), שהיה כינוי לראש שבט, אין אסמכתאות.]
במקורות עבריים כונה פאשא טורקי פעמים רבות בכינוי המקראי פחה, שמו של מושל המחוז באימפריה הפרסית לפי ספרי עזרא, נחמיה ואסתר. כינוי שמקורו בשפה הארמית. ככל הנראה הסיבה לכך הוא הדמיון בין השמות והתפקיד. כיום פרשנות זו אינה מקובלת.

התואר מחוץ לאימפריה

במרוקו שלא הייתה תחת שלטון האימפריה הוענק התואר באשא למושלי מחוזות. גם במדינות הערביות שקמו על בסיס האימפריה הוענק התואר בהתחלה. כך למשל כונה מפקדו הבריטי של הלגיון הערבי, גלאב פאשא.