אפרת ארנון

קורות חיים

אפרת ארנון נולדה בירושלים בשכונת רחביה, ילדה רביעית מתוך ארבעה. אמה רחל, היא ממוצא פרסי וספרדי, הייתה מורה בבית ספר יסודי; אביה יונתן הוא יליד מנצ'סטר שבאנגליה; אפרת גדלה בבית בו דיברו אנגלית ועברית. אביה עבד בשירות המדינה וכשהייתה בת שש נסעו לשליחות בפריז, בה התגוררו עד שהייתה בת אחת עשרה. היא השתתפה בהצגות שונות בבית הספר, ושיחקה בסרט הסטודנטים "דני דין, הרואה ואינו נראה". כששבה לישראל התנתקה ארנון מהעיסוק בדרמה, היא הייתה פעילה בצופים ורקדה ב"להקת הצברים", להקת מחול שהופיעה בירושלים ובפסטיבלים בחו"ל. בתיכון למדה בגימנסיה העברית רחביה, בצה"ל שירתה כמדריכת ספורט.
בתום שירותה הצבאי הלכה אפרת ארנון ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים, היא עשתה סדנת הכנה לבית הספר בת שנה והתאהבה במשחק ובמקביל עבדה בהוראת אירובי ומחול. אחר-כך למדה שלוש שנים משחק בסטודיו ניסן נתיב. במסגרת בית הספר השתתפה בהצגות "קרום" של חנוך לוין וב"חתונת הדמים" של לורקה, "היפנית חברים" ובערב מחזות קצרים של צ'כוב ובהצגה "האביב מתעורר".
בשנת 1998, בתום לימודיה בסטודיו למשחק של ניסן נתיב, הקימה קבוצה בשם "תופעת ולסלווה" עם שישה מבני כיתתה שעשתה אימפרוביזציות מול קהל, בתחילה הופיעו בבר "הצוף" בירושלים ובמקביל הציגו בקאמל קומדי קלאב ובצוותא; ארנון הופיעה גם בחברות שונות ובבתי ספר. ארנון שיחקה במשך שנה בהצגה "דון ז'ואן" של מולייר, בבימויו של יבגני אריה, במסגרת קבוצת הצעירים של תיאטרון גשר. אחר-כך שיחקה במשך מספר שנים בהצגות פרינג' שונות.
היא שיחקה בשנת 2002–2003 ב"נוימן אגדת חיילים", ההצגה הראשונה שביים אודי בן-משה, היא הציגה בתיאטרון תמונע וההצגה זכתה אותה שנה בפרס התיאטרון הישראלי כהצגת הפרינג' הטובה ביותר. היא השתתפה בהצגה "כלב צמר", מאת ובבימוי רוני סיני, בה הכירה את מולי שולמן, לימים בעלה. בשנת 2005 שיחקה בהצגה "סיפור רב-פנים" בתיאטרון המעבדה אותו ניהל עודד קוטלר, מאת ובבימוי ברוך ברנר, שלמד בסדנה של יז'י גרוטובסקי באיטליה, הפקה ששינתה את יחסה למשחק.
ב-2006 הכירה ארנון את אייל וייזר, אחרי שהקפיץ אותה תוך יום להחליף שחקנית שהייתה חולה בהצגה "ותו לא", שהציגה בברלין ומאז הם עובדים ביחד. ביחד עם וייזר כתבה את המופע "רוקד" בו הופיעה באותה שנה לצדו של הרקדן עידו תדמור, ושם היא הציגה מונולוגים. ב-2008 העלתה ארנון את המופע "שופרא" בתיאטרון תמונע, אותו כתבה ביחד עם אייל וייזר, שגם הופיעה בניו יורק. ב-2008 השתתפה גם בהצגה המוזיקלית "איכה" בבימויו של וייזר בתיאטרון תמונע.
בשנת 2007 השתתפה בסדרת הטלוויזיה שיצרו ניר ברגמן ושירלי מושיוף, "להוציא את הכלב" ששודרה בערוץ הוט 3, בתפקיד עוזרת ההפקה עופריקי.
ארנון הגישה פינה קומית קבועה של "נועמלי וימה" בתוכנית "הלילה עם ליאור שליין" ששודרה בערוץ 10.
אפרת ארנון השתתפה בסדנת המשחק teatre de complicitee בלונדון ובכיתת האמן של ברנרד הילר בלוס אנג'לס. היא עברה מספר קורסים בסדנאות הבמה: פלים מקדורמט, בכיתות אמן של איוונה צ'אבק, ובסדנה "שקט מצלמים רעש", בה עובדים שחקנים עם במאי קולנוע. במסגרת הסדנה "שקט מצלמים רעש" פגשה את רני בלייר, הבמאי והיוצר של סדרת הטלוויזיה "פרשת השבוע" והיא השתתפה בעונה השלישית שלה ששודרה ב-2008. ובסדנאות הבמה פגשה גם את עודד דוידוף, שהזמין אותה להשתתף בסדרת הטלוויזיה "תמרות עשן" שביים ויצר, בה הופיעה בעונה השנייה של התוכנית. ב-2011. בסדרה גילמה ארנון את דמותה של גאיה, שהייתה בעברה מדענית במכון ויצמן, העוזרת לחשוף את העלמות אנשי הקיבוץ בצפון.
בסדנאות הבמה פגשה גם את עינת ברנובסקי והשתתפה במחזה פרי עטה, אותו ביימה דורונה בן-דוד על מחבלות שהידיות, המחזה מתבסס על תחקיר שנעשה בשבי הישראלי של מחבלות שניסו לבצע פיגוע ונתפשו והוא הציג במשך שנה ברחבי הארץ.
ב-2010 השתתפה בקומדיה השחורה "מר קולפרט", בתיאטרון תמונע, בבימויו של בעלה מולי שולמן, וב-2012 השתתפה ארנון בהצגה "כולם היו בני", בבימויו של משה נאור בתיאטרון הקאמרי. בנוסף הייתה ארנון שותפה לכתיבת היצירה "זוהי הארץ", מחזהו של אייל וייזר, המציג אמנים פיקטיביים שלא התקבלו לתחרות פרס הציונות שיזמה שרת התרבות לימור לבנת.
אפרת ארנון הקימה ביחד עם השחקן גל ברזילי את "התופעה", קבוצת אימפרוביזציה ותיאטרון עסקי, שכותבים סדנאות לחברות במשק הישראלי. היא חלק מהשחקנים והיוצרים של "אבגי הפקות" שמכינה הצגות חינוכיות לילדים ונוער.
השתתפה בפרסומות רבות, קמפיינים ובכמה קליפים והנחתה בנענע שופס של ערוץ הקניות באינטרנט.
אפרת ארנון נשואה לשחקן מולי שולמן, ולהם שני ילדים והם מתגוררים בתל אביב.