פרוזבול

פרוזבול (נכתב גם פרוסבול) הוא תקנה הלכתית שנועדה לאפשר לגבות חובות של הלוואות שעבר זמן גבייתם ולא ניגבו, מבלי שמצוות שמיטת הכספים, הנוהגת בסוף שנת השמיטה, תגרום לביטול החוב. הפרוזבול ניתקן בידי הלל הזקן בסוף תקופת בית שני, והוא בשימוש נרחב גם בימינו.

תוקפה של תקנת הפרוזבול

תקנת הפרוזבול היא יוצאת דופן בחריפותה. זוהי אמנם תקנת חכמים, אך היא נראית על פניה כתקנה העוקרת מיסודה מצווה מפורשת. האמורא שמואל אמר בעניין זה: "הא פרוסבלא - עולבנא דדייני הוא, אי איישר חיל אבטליניה!" (בתרגום: פרוזבול זה עלבון לדיינים הוא, אם אאזור כוח - אבטל אותו!). עם זאת, לאורך הדורות התקבלה תקנה זו. שכן לא מדובר בביטול של מצווה מן התורה, שכן תוקף השמיטה הנהוגה כיום היא בדרגת חיוב מדברי חכמים ולא חיוב מהתורה.
הסיבה שעומדת מאחורי תיקון הפרוזבול, אף שהוא עוקר למעשה את כל מצוות שמיטת כספים דרבנן, היא שכאשר חכמים תיקנו את שמיטת כספים כמצווה מדרבנן, הם לא התכוונו שעל ידה יבואו אנשים לעבור על ציווי התורה של הימנעות מהלוואות ערב שנת השמיטה, ולכן אם אנשים נמנעים להלוות ערב שנת השמיטה, ניתן יהיה לתקן תקנה שתעקוף למעשה את מצוות שמיטת כספים דרבנן.

פרוזבול בחתימת עדים

ניתן לכתוב את הפרוזבול גם בתור מסמך עליו חתומים עדים כשרים, המעידים כי המלווה העביר את חובותיו לבית הדין על מנת שיגבו בפניהם. אפשרות זאת מעשית למי שנמצא במקום מרוחק ואינו יכול להגיע בפועל לבית הדין, או מי שלא יכול להגיע לבית הדין מסיבות אחרות.

ההיתר בתקנת הפרוזבול

תקנת הפרוזבול מבוססת על הדין של המוסר שטרותיו לבית דין, שאין שביעית משמטת חוב זה, אולם התקנה מרחיבה את דין זה גם על הלוואה בעל פה שבו אין שטר למסור, וכן היא חלה גם במקרה ובו אין בית הדין גובה ממש את החוב מהלווה.
היתר נוסף בפרוזבול הוא, שאף שאדם לא מוסר בפועל את שטרותיו לגביה על ידי בית הדין, אלא רק מוסר הודעה בבית הדין שהוא יגבה את חובו בכל זמן על פיהם - דבר זה מספיק על מנת שהגביה תחשב כגביה על ידי בית דין, אף שהגובה בפועל יהיה המלווה עצמו.

פרוזבול נכתב על קרקע

על מנת שפרוזבול יחול, על הלווה להיות בעל קרקע, כך שלבית הדין יהיה מהיכן לגבות את החוב של הלווה.
ונחלקו הראשונים בטעם הדבר: שיטת רש"י מכיוון שאין רגילים להלוות למי שאין לו קרקע, ובדבר שאינו שכיח אין חכמים עושים תקנה. ושיטת ר"ת היא מכיוון שכשיש ללווה קרקע, נחשב החוב כאילו הוא גבוי בידי בית דין.
אולם כיוון שכל מצוות שמיטת כספים היא מצווה מדרבנן, הקלו בזה שגם קרקע מועטת שאינה שוות ערך לחוב, או אפילו עציץ נקוב העומד על יתדות - נחשב לקרקע לעניין זה, ופרוזבול נכתב עליו. ואפילו אם ללוה אין כלל קרקע, המלווה יכול לזכות לו קרקע שלא מידיעתו על מנת שיוכל לכתוב פרוזבול עליו, ('זכין לאדם שלא בפניו') וכן הקלו במקרים נוספים.
הסיבה שהקלו כל כך בכתיבת פרוזבול היא כדי למנוע מצב שאנשים לא ירצו להלוות את כספם לאחרים. ('שלא לנעול דלת בפני לווים')

בית דין

עיקר התקנה הייתה שפרוזבול נכתב דווקא על ידי בית דין חשוב, שיכול להפקיע ממון ונכסים מבני אדם. אולם יש שכתבו שאפשר לכתוב פרוזבול בפני כל בית דין של שלושה דיינים, שכן כל דין שמיטת כספים הוא רק מצווה מדרבנן, וכן נוהגים כיום לכתוב פרוזבול, אף שאין בתי הדין ההלכתיים יכולים להפקיע נכסים.

זמן כתיבת הפרוזבול

על פי התוספתא של מסכת שביעית זמן כתיבת הפרוזבול הוא: "ערב ראש השנה של שביעית", היינו עם כניסת שנת השמיטה. על פי תוספתא זו פסקו ראשונים רבים שזמן כתיבת הפרוזבול הוא קודם לראש השנה שבתחילת השמיטה.
אולם הרמב"ן טוען כי הגרסה בתוספתא משובשת, ויש לגרוס: ערב ר"ה של מוצאי שביעית. למרות שזו דעת יחיד, פסק השולחן ערוך כשיטת הרמב"ן, והוסיף שכן כך המנהג בארץ ישראל.
בימינו מקובלת הפסיקה של השולחן ערוך למרות שהיא מתבססת על דעת יחיד. אולם חסידי חב"ד, עורכים פרוזבול גם בערב שנת השמיטה, בעקבות דברי בעל התניא בספרו שולחן ערוך הרב.

פרוזבול מוקדם ומאוחר

הפרוזבול חל רק על הלוואות שניתנו קודם כתיבתו, ולא על הלוואות שניתנו לאחר כתיבתו. לכן אם הפרוזבול נכתב בזמן מוקדם - הפרוזבול כשר, אלא שאינו מועיל להלוואות שניתנו לאחר כתיבתו. ('פרוזבול מוקדם') פרוזבול הנכתב על הלוואות שעוד לא ניתנו - נפסל, היות שהוא 'פרוזבול מאוחר'.

הפרוזבול כיום

בימינו, ישנם ברשות הבנקים בישראל ובמקומות אחרים בעולם, שטרי פרוזבול, המאפשרים ליהודים שומרי המצוות ללוות כסף מהבנק ולהחזיר לו לאחר השמיטה. הלכה למעשה, ציבור שומרי המצוות איננו מוטרד מן האיום של מחיקת החוב בשנת השמיטה, וטענות מעין אלו אינן נשמעות בפיהם של בעלי חוב.

הפרוזבול בחוץ לארץ

בספרי ההלכה מצוין, כי אף ששמיטת כספים נוהגת גם בחוץ לארץ וניתן לעקוף מצווה זאת באמצעות תקנת הפרוזבול, בכל אופן נמנעו אנשים מלכתוב פרוזבול בסוף שנת השמיטה. ערוך השולחן מנסה להסביר מנהג זה, בכך שבתי הדין כיום אינם יכולים להפקיע ממון ונכסים, וכן שפרוזבול צריך להיכתב על קרקע, ובחוץ לארץ לא היה בבעלות היהודים קרקע, ולכן לא ניתן היה לכתוב פרוזבול תקף. וכיוון שאי אפשר לכתוב פרוזבול, נמצאו אנשים עוברים על איסור התורה של הימנעות מהלוואות בשנת השמיטה. וכיוון שכך נוצר המצב, ניתן לומר שכשחכמים תיקנו את מצוות שמיטת כספים מדרבנן, לא התכוונו שבגללה יעברו האנשים על איסור מהתורה, וכיוון שכך בטלה תקנת חכמים של מצוות שמיטת כספים.
עם זאת, ערוך השולחן עצמו מסתייג ממנהג זה, ולדעתו כן יש לכתוב פרוזבול אף בחוץ לארץ, ומציין שכך הוא המנהג בקרב יהדות ליטא, לכתוב פרוזבול.