google/wiki40b huggingface dataset:
בטרם - המרכז הלאומי לבטיחות ולבריאות ילדים

בטרם - המרכז הלאומי לבטיחות ולבריאות ילדים הוא ארגון ישראלי הפועל לקידום בטיחות ילדים. הארגון נוסד בשנת 1995 במרכז שניידר לרפואת ילדים בפתח תקווה על ידי ד"ר מיכל חמו לוטם ופרופ' יהודה דנון.
הארגון פועל לקידום הבטיחות והשמירה על חייהם של כלל ילדי מדינת ישראל ומניעת היפגעותם בתאונות בית, פנאי ודרכים. הארגון הוכר על ידי מדינת ישראל כגוף המוביל בתחומו].

בעיית היפגעות ילדים

על פי ארגון הבריאות העולמי, פגיעות בלתי מכוונות (תאונות) הן הגורם העיקרי להיפגעות ולתמותת תינוקות, ילדים ובני-נוער בכל העולם. בכל שנה פונים לחדרי המיון בישראל, עקב היפגעות, כ–185,000 ילדים, המהווים כשליש מכלל הפניות למיון. מתוכם כ-24,000 מתאשפזים וכ–170 ילדים מקפחים את חייהם עקב היפגעותם. התאונות נגרמות בבית ובחצר, במוסדות החינוך, בפעילות פנאי, בגני השעשועים, בדרכים ועוד. תאונות אלה גורמות לאובדן, לנכות ולכאב, ומתורגמות לעלויות כלכליות וחברתיות משמעותיות ברמה המשפחתית והלאומית. הניסיון שהצטבר במדינות אחרות הראה כי ניתן למנוע כ- 95% מכלל הפגיעות הללו.

מטרות הארגון

הארגון מוביל את התהליכים לקידום בטיחות הילדים בישראל. הארגון מחויב ליעד אסטרטגי של הורדת היפגעות הילדים בישראל ב-50% עד שנת 2020 (בהמשך לירידה של 30% בתמותת ילדים בין השנים 2003-1995).  
הארגון הוא הנציג הישראלי של ארגון Safe Kids World Wide שהוא ארגון גלובלי שהחל דרכו בארצות הברית באמצע שנות ה-90, והצליח להוריד את היפגעות הילדים בארצות הברית ב-45% במהלך שנות פעילותו. ארגון בטרם חבר גם בארגון של האיחוד האירופי European Child Safety Alliance.
היסטוריפיקציה

היסטוריפיקציה היא טכניקה ספרותית בה סיפור המעשה מתרחש במקום אחר ובזמן אחר מהמקום והזמן בהם נמצא הקורא (או הצופה במידה ומדובר בתיאטרון או קולנוע).

מקור השם

השם היסטוריפיקציה הוא הלחם בסיסים: היסטוריה+פיקציה, כלומר היסטוריה בדויה. זאת מאחר שמדובר באירועים היסטוריים לכאורה, אך למעשה הם בדויים.

שאלת השימוש

יכול לעיתים להיווצר בלבול, מפני שגם אם יצירה כלשהי נכתבה על התקופה בה היא נכתבה, לאחר זמן כלשהו הספר יקרה ב"זמן אחר" לעומת הקורא, שיכול להתוודע ליצירה שנים רבות לאחר שנכתבה, ובמידה ומדובר בתרגום, הרי שמבחינת הקורא ההתרחשות היא ב"מקום אחר". במקרים כאלו אין שימוש בהיסטוריפיקציה, מפני שיש להתייחס לזמן ולמקום בהם נכתבה היצירה במקור, ולראות האם היוצר בחר להעביר את ההתרחשות לזמן ולמקום אחר.

ג'ון רונלד רעואל טולקין

בספריו, טולקין העביר את סיפוריו הרבים (שר הטבעות, ההוביט, הסילמריליון) נכתבו בזמן ומקומות אשר לא קיימים (הארץ התיכונה). כך יכול היה טולקין להכניס את היצורים הבדיוניים לסיפוריו מבלי להתחייב כיצד הקוראים הפשוטים לא רואים אותם ולא מודעים לקיומם (בניגוד לספרי הארי פוטר, בהם מוזכרים פעמים רבות כיצד המוגלגים לא מודעים לעולם הקוסמים).

ויליאם שייקספיר

שייקספיר הרבה להשתמש בהיסטוריפיקציה ברבים ממחזותיו, כמו "יוליוס קיסר" (התרחש ברומא העתיקה), ורבים השתמש רק בהיסטוריפיקציה חלקית, כאשר הוא העביר את מקום ההתרחשות בלבד, מבלי לשנות את הזמן, לדוגמה: "המלט" (דנמרק), "רומיאו ויוליה" (ורונה), "הסוחר מוונציה" (ונציה) ועוד.

מחזאי האבסורד

מחזאי האבסורד עסקו במצב של חוסר המשמעות וחוסר התוכן שבקיום האנושי. לכן, מחזאי אבסורד רבים, כמו סמואל בקט, ז'אן-פול סארטר ואחרים, העבירו את ההתרחשות, בדומה לטולקין, למקום וזמן אשר לא קיימים. אך בניגוד לטולקין, אשר העביר את סיפוריו למקומות וזמנים שאמנם לא קיימים אך היו מוגדרים, מחזאי האבסורד העבירו את ההתרחשות למקום וזמן שאינם מוגדרים. דבר זה נעשה על מנת להדגיש כי לא מדובר במצב מקומי, אלא שחוסר המשמעות שבקיום האנושי הוא אוניברסלי ונכון לכלל האנושות. בין מחזות אשר נעשה בהם שימוש שכזה ניתן למצוא את "מחכים לגודו" ו"בדלתיים סגורות".

חנוך לוין

בדומה למחזאי האבסורד, כך גם חנוך לוין, אשר הושפע רבות מתיאטרון האבסורד ועסק בנושאים דומים, השתמש בהיסטוריפיקציה באופן דומה: הוא העביר את ההתרחשות למקומות שאינם קיימים (אך מוגדרים) ולזמנים לא מוגדרים. על מנת להגביר את תחושת ההיסטוריפיקציה, לוין נהג לתת גם שמות שאינם אמיתיים (כלמנסע, יאקיש, פופר ועוד).
גולדפראפ

ההתחלה

אליסון גולדפראפ (ילידת 1966) החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בתחילת שנות ה-90 כזמרת אורחת עם ההרכב האלקטרוני "אורביטל" ואמן הטריפ-הופ טריקי.
בשנת 1999 הכירה את המלחין ויל גרגורי (יליד 1959), שבמהלך שנות ה-80 וה-90, ניגן בין היתר עם "Tears For Fears", פיטר גבריאל, "הקיור", טורי איימוס ו"פורטיסהד", וכעבור כמה חודשים הם החליטו להקים הרכב מוזיקלי והחלו להופיע תחת שם משפחתה של אליסון. באוגוסט אותה שנה, חתם הצמד על חוזה הקלטות עם חברת "Mute Records" הלונדונית.
Oneiro Mou

בחירת השיר

תרצי נרשמה עם חברת התקליטים שלה, פאניק רקורדס, אצל רשות השידור היוונית לתוכנית אליניקוס טליקוס 2018 עם השיר "Oneiro mou" ב-27 באוקטובר 2017. מאוחר יותר, ב-8 בנובמבר, היא הפכה לאחת מחמשת המועמדים שעברו לגמר הטלוויזיוני.
בעקבות פסילה של שניים מחמשת המועמדים על כך שהשיר לא נשמע יווני, נכנס השיר "Oniero Mou" לשלב הגמר הסופי (3 מועמדים). ב-15 בפברואר 2018 נמסר כי חברות התקליטים של שני האמנים המתחרים סירבו לשלם אגרה בסך של 20,000 יורו לרשות השידור היוונית (ERT) ונפסלו מהתחרות, כך בוטל הקדם היווני לשנה זו והשיר נבחר.
פוטורזיסטור

פוטורזיסטור הוא רכיב חשמלי העושה שימוש באפקט הפוטואלקטרי על מנת לבקר את הזרם החשמלי העובר ברכיב.
לבו של הפוטורזיסטור הוא חומר מוליך למחצה, שכתוצאה מפגיעת פוטונים בו משנה את מוליכותו החשמלית ומאפשר מעבר זרם דרך התא.
פוטורזיסטורים נבדלים ביניהם בעיקר בסוג המוליך למחצה ממנו מורכבת הליבה. הבדל זה קובע את סוג האור אליו מגיב התא ועוצמתו. המוליך למחצה הנפוץ ביותר (והזול ביותר) בו נעשה שימוש הוא מסוג קדמיום-גופרית (CdS).

שימושים עיקריים

פוטורזיסטורים משמשים במגוון רחב של תחומים. תאים מסוג קדמיום-גופרית ניתן למצוא בגלאי אור על גבי מצלמות, גלאי אזעקה, פיקוד לדלתות חשמליות, פיקוד לתאורת רחובות ועוד. במוליכים למחצה יקרים יותר, כגון גרמניום-נחושת נעשה שימוש לגילוי אור תת-אדום לצורך מתקני ראיית לילה וטלסקופים אסטרונומיים.
קווין יאנג

ביוגרפיה

יאנג נולד בוואטס, קליפורניה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וזכה עבורה בשני תוארי NCAA בריצת 400 מטר משוכות בשנים 1987 ו-1988.

הפריצה

יאנג עשה את הפריצה שלו במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה, אז ברית המועצות בשנת 1986 ואחר כך במשחקי פאן אמריקה בשנת 1987 באינדיאנפוליס כשזכה במדליית כסף בתוצאה של 48.74 אחרי  וינת'ורפ גראהם מג'מייקה (48.49 שניות).
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים יאנג במקום רביעי בתוצאה של 47.94 שניות אחרי המנצחים אנדרה פיליפס בן ארצו (47.19 שניות שניות), אמדו דיה בה מסנגל (47.23 שניות) ואדווין מוזס הגדול אף הוא מארצות הברית (47.56 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן 1991 סיים יאנג שוב במקום הרביעי ללא מדליה בתוצאה של 48.01 שניות, אחרי סמואל מטטה מזמביה (47.64 שניות) ווינת'ורפ גראהם (47.74 שניות) וקריס אקאבוסי מבריטניה (47.86 שניות).

אלוף אולימפי

בשנת 1992 זכה יאנג בתואר הלאומי הראשון שלו ובמשחקים האולמפיים בברצלונה הוא זכה במדליית זהב לאחר שניצח בשיא עולם חדש של 46.78 שניות, לפני וינתורפ גרהם
(47.66 שניות) וקריס אקאבוסי (47.82 שניות). הוא האצן היחידי בהיסטוריה שירד מגבול 47 שניות. הישג זה נקבע לאחר שיאנג הקפיד על 12 צעדים בין המשוכות ובסיום 13 צעדים, טכניקה שרק הוא הצליח לעמוד בה. הוא הפיל את המשוכה האחרונה, הניף את ידיו לניצחון והאט לפני קו הסיום, מה שמעורר את המחשבה שיכל לרוץ מהר יותר.

אלוף עולם

בשנת 1993 זכה יאנג בתואר הלאומי השני שלו. הוא ניצח ב-25 תחרויות רצופות משנת 1991 ועד 1993 שבועיים לפני אליפות העולם שבה הפסיד לסמואל מטטה. באליפות עצמה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה 1993 הוא זכה במדליית זהב בתוצאה של 47.18 שניות לפני סמואל מטטה (47.60 שניות) ווינתורפ גרהם (47.62 שניות).
הסיפור שמאחורי שיא העולם קשור לעובדה שיאנג הכניס פיסות נייר קטנטנות בכל אחד מהספייקס שבנעליו ושם כתב תוצאה של שיא עולם 46.89 שניות, על מנת לשכנע את עצמו שניתן לרדת מ-47 שניות ושזה לא בלתי אפשרי.
יאנג חבר באלפא פי אלפא אחווה בין-אוניברסיטאית הפועלת בעיקר בארצות הברית ומוכרת כאחווה הראשונה שהוקמה בידי אפרו-אמריקנים.
נבחרת גביע הפדרציה של רוסיה

היסטוריה

הנבחרת היא יורשת נבחרת טניס הנשים של ברית המועצות ומתחרה בטורניר מאז 1968, ומאז 1997 הנבחרת מתמודדת בבית העליון בגביע הפדרציה. הנבחרת שיחקה 117 משחקים וניצחה 83 מתוכם.
הנבחרת זכתה בגביע הפדרציה ב-2004, 2005, 2007 וב-2008 והעפילה לגמר ב-1988 (כנבחרת ברית המועצות), ב-1990 (כנבחרת חבר המדינות), ב-1999, ב-2001 וב-2011.
קרלו קודיצ'יני

קריירה

קודיצ'יני החל את הקריירה שלו במועדון האיטלקי מילאן בשנת 1992. במועדון שיחק בעברו גם אביו, פאביו. עם זאת, קודיצ'יני התקשה לחזור על הישגיו של אביו, ובשלוש השנים בהן נכלל בסגל הקבוצה ערך שתי הופעות בלבד בליגת האלופות ולא שיחק כלל במסגרת הסרייה א'. הוא הושאל לקבוצת קומו מהליגות הנמוכות באיטליה בעונת 1993/1994, ולבסוף עבר לא.ס. פראטו ב-1995.
ב-1996 עבר קודיצ'יני ללאציו. בתקופתו בלאציו הוא סבל מפציעה קשה בשורש כף היד, וערך הופעה אחת בלבד במדי הקבוצה במשך עונה שלמה. ב-1997 הוא עבר לקבוצת קסטל די סנגרו, שם בעיית הפציעות הסדרתיות שלו נמשכה. ב-1999 הוא עבר לצ'לסי האנגלית, תמורת סכום של 160,000 לירות שטרלינג. בצ'לסי פרחה הקריירה של קודיצ'יני.
על אף תחרות קשה מצידו של מארק בוסניץ', קודיצ'יני לקח במהירות מאד דה חוי את תפקיד השוער הראשון של צ'לסי. הופעות מרשימות שלו במשחקיו הבטיחו את מקומו כשוער הראשון של הקבוצה. בעקבות יכולתו הטובה, נבחר קודיצ'יני בעונת 2001/2002 לשחקן השנה של צ'לסי עד ידי אוהדי הקבוצה. אחד ממשחקיו המפורסמים של קודיצ'יני  מאותה עונה היה המשחק מול ליברפול בדצמבר 2001, שבו עצר בעיטה חזקה מסטיבן ג'רארד ופנדל של גארי מקאליסטר. הניצחון של צ'לסי במשחק זה היה אבן דרך בהשגת המקום הרביעי בפרמייר ליג בסיום העונה, שהבטיח לקבוצה את ההשתתפות במוקדמות ליגת האלופות בעונה הבאה.
במהלך שנת 2002 ערך קודיצ'יני את משחקו היחיד במדי הנבחרת הלאומית של איטליה, נגד טורקיה.
בעונת 2002/2003 זכה קודיצ'יני בפרס "כפפת הזהב" לשוער המצטיין בפרמייר ליג, מטעם רשת ITV. בעקבות כך נחשב קודיצ'יני לאחד מטובי השערים בליגה. לאחר פתיחה מרשימה של עונת 2003/2004, חזר קודיצ'יני לסבול מפציעותיו הישנות. הוא התקשה לשחזר את יכולתו מהעונות הקודמות, והחמיץ חלק גדול מן העונה בשל אותה פציעה. חשיבותו של קודיצ'יני עבור צ'לסי נשקפה כאשר השוער המחליף של הקבוצה, מרקו אמברוסיו, לא הפגין יכולת משכנעת.
בעונת 2004/2005 צירף המאמן החדש, ז'וזה מוריניו, את השוער פטר צ'ך לקבוצה. בעקבות יכולת מרשימה שהפגין צ'ך, נדחק קודיצ'יני מתפקיד השוער הראשון של צ'לסי, ובמהלך עונה זו והעונות הבאות מיעט מאוד לשחק. על אף שצ'לסי זכתה באליפות הפרמייר ליג ב-2005 וב-2006, הוא נעדר מטקסי חלוקת המדליות מאחר שלא השיג את מספר ההופעות הדרוש. על אף שהפגין יכולת טובה כאשר החליף בשער את צ'ך בשל פציעות של האחרון, הוא לא הצליח להשיג מקום כשוער הראשון.
בינואר 2009 עבר קודיצ'יני לקבוצת טוטנהאם הוטספר. בתחילת דרכו בקבוצה היה קודיצ'יני השוער הקבוע של טוטנהאם, אך לאחר הפסד למנצ'סטר יונייטד בגמר גביע הליגה האנגלית, הוא איבד את מקומו בשער ולא שיחק יותר עד לסיום העונה.
בנובמבר אותה שנה היה קודיצ'יני מעורב בתאונת אופנוע בוולת'מסתאו שבמזרח לונדון, בדרכו לאימון של טוטנהאם. בעקבות התאונה הוא סבל מפגיעות קשות בידיו ובאגן הירכיים. בפברואר 2010 דווח כי החל להתאמן מחדש עם כדור, ובמאי אותה שנה חתם על חוזה מחודש בטוטנהאם.
ב-1 בינואר 2013 חתם על חוזה בקבוצת לוס אנג'לס גלאקסי מארצות הברית. ב-26 בינואר 2014 שוחרר מהקבוצה.
יום-טוב תמיר

ביוגרפיה

תמיר נולד בנתניה בשם יום טוב טייכמן, והוא בוגר בית הספר הריאלי ומחזור ח' (1962) של הפנימיה הצבאית לפיקוד בחיפה. שירת בצה"ל בחיל השריון. ב-1964 היה חבר במשלחת החשאית של צה"ל למערב גרמניה שנשלחה לקלוט את טנקי הפטון האמריקאים (שזכו לכינוי מגח בצה"ל). שימש ראש מדור תותחנות בגייסות השריון והיה ממקימי גדוד 79 בחטיבה 7. במלחמת ששת הימים פיקד על פלוגת טנקים בגדוד 79. הפלוגה סופחה לגדוד 9, גדוד חרמ"ש, שלחם בחזית המצרית תחת פיקודה של חטיבה 7. במהלך הקרבות נפצע ואושפז. לאחר המלחמה פיקד על מדור טנקי טירן במתקן 500 לאימוני מילואים. 
במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד 9, באותה עת גדוד טנקי מגח. הגדוד שהה בתעסוקה מבצעית בגזרת צפון תעלת סואץ כשפרצה המלחמה. הגדוד ספג אבידות כבדות בקרבות, כולל 67 הרוגים, ונשחק לגמרי, עד שנותרו בו שני טנקים כשירים בלבד ולמעשה חדל מלהתקיים. 
תמיר חבר לגבי עמיר, מפקד חטיבה 460 שהגיעה לחזית במוצאי יום הכיפורים, וסייע לכוחות החטיבה להתמצא בגזרה. למחרת נענה לבקשת עמיר ומונה לקצין האג"ם של החטיבה והמשיך בתפקיד לאורך קרבות הבלימה, הצליחה וקרב העיר סואץ. לאחר קרב סואץ פנה תמיר לארגון מחדש של גדוד 9, על בסיס שרידי הגדוד המקורי וחיילי מילואים שנאספו בבית הספר לשריון בג'וליס. לאחר יום אימונים חזר הגדוד והצטרף לאוגדת שרון, שהייתה מוצבת בגדה המערבית של תעלת סואץ. על פועלו במלחמה זכה תמיר בעיטור המופת, אחד מ-18 ציונים לשבח מסוגים שונים שקיבלו לוחמי הגדוד, כולל שני עיטורי גבורה, עיטור העוז אחד ושבעה עיטורי מופת. 
בהמשך שירותו הצבאי פיקד תמיר על חטיבה 188 במבצע ליטני ובמבצע שלום הגליל פיקד על אוגדה 880 (עוצבת עידן) ששימשה עתודה פיקודית וכוחותיה נשלחו לסייע בקרב סולטאן יעקוב תפקידיו הבאים היו מפקד אוגדה 252, ראש מטה פיקוד הצפון, סגן ראש אגף התכנון ונספח צבאי בבריטניה.
לאחר שחרורו משמש תמיר יועץ ארגוני וביטחוני, דירקטור בחברות, היה מנכ"ל איגוד תחנות הדלק בישראל, ומ-2009 יו"ר הוועד המנהל של האגודה למען החייל. משמש ראש המרכז לחקר לוחמת היבשה ביד לשריון. 
תמיר בוגר תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת תל אביב, מוסמך במנהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה ומוסמך במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
רוקישקיס

היסטוריה

אחוזת רוקישקיס מוזכרת לראשונה בשנת 1499 במכתב של אלכסנדר הדוכס הגדול של ליטא. יורשו זיגיסמונד הראשון הזקן נתן את האחוזה ב-1523 למשפחת נסיכי קרוסינסקי (Krošinskiai) ששלטה באזור כ-200 שנה. לאחר מכן עברה, בעקבות נישואין, למשפחת הרוזנים טיזנהאוז (Tyzenhauzai). בתקופתם נבנו רבים ממבני הציבור הקיימים עד היום. ביניהם כנסיית מַתֵיאוּס (Matthäus) הנחשבת למבנה הנאו-גותי החשוב בליטא, והטירה המשמשת כיום כמוזיאון אזורי. התפתחותה של רוקישקיס הואצה בשנת 1873 כשמסילת הרכבת הגיעה אליה.

הקהילה היהודית

ברוקישקיס התקיימה קהילה יהודית במשך מאות בשנים. בשנת 1847 היו בעיירה 593 יהודים וב-1897 2067 יהודים, שהיוו 75% מהאוכלוסייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה רוב יהודי רוקישיקיס ברחו מזרחה אל תוך רוסיה. 
עם תום המלחמה והקמת ליטא העצמאית הורשו היהודים לחזור. לפי מפקד אוכלוסין משנת 1923 היוו יהודי העיירה, 2013 במספר, למעלה מ-46 אחוז מן האוכלוסייה. בשנות ה-20 חלו שינויים בכלכלת ליטא ורוקישקיס שפגעו קשה בקהילה היהודית. עסקים רבים פשטו את הרגל ורבים מיהודי רוקישקיס היגרו לדרום אפריקה, לארצות הברית וגם לארץ ישראל. למרות זאת הקהילה המשיכה להתפתח וב-1939 הגיע מספרם ל-3500 (40% מהאוכלוסייה). הייתה שם קהילה גדולה של חסידי חב"ד, שבראשה עמד הרב פנחס כץ - סבו של אהרן ברק, וגם תנועה ציונית חזקה שקיימה שני בתי ספר עבריים. 
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, על פי הסכם ריבנטרופ מולוטוב נכבשה ליטא על ידי ברית המועצות. ביוני 1941, נכבשה ליטא על ידי גרמניה הנאצית והחלה השמדת יהודי ליטא. רוב יהודי רוקישקיס נרצחו בבורות ירי בסמוך לעיר. דו"ח רשמי של הצבא הגרמני (דו"ח יגר) קבע שבימים 15–16 באוגוסט 1941 נרצחו 3,201 יהודים. יתר היהודים הועברו לגטו ינישוק ונרצחו שם.]
אקמר

תכונות

אקמר הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים לבנים במרחק זוויתי של 8.3 שניות קשת, שממרחק של כ-160 שנות אור ממערכת השמש, שקול למרחק של לפחות 410 יחידות אסטרונומיות.

θ1 בארידנוס

θ¹ בארידנוס הוא תת-ענק לבן מסוג ספקטרלי A3 IV (לפעמים מסווג גם ככוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A3 V, כתת-ענק לבן מסוג ספקטרלי A5 IV, או כענק לבן מסוג ספקטרלי A4 III), מסתו כ-2.6 מסות שמש, רדיוסו כ-5.5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו סביב 8,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 110 מעוצמת ההארה של השמש. מדידות ספקטרוסקופיות של קרינת הכוכב מעלות אפשרות ש-θ¹ בארידנוס הוא עצמו כוכב כפול, אך אם כן, לא ידוע דבר על תכונות בן הזוג. נראה שהכוכב נמצא בשלבי סיום של שלב היתוך המימן שבליבתו להליום והוא התחיל בתהליך של התנפחות והתקררות בדרך להפוך לענק אדום.

θ2 בארידנוס

θ² בארידנוס הוא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A1 V, מסתו כ-2.4 מסות שמש, רדיוסו כ-2.5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו סביב 9,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 45 מעוצמת ההארה של השמש. מכיוון שמסתו מעט קטנה מזו של בן הזוג, התפתחותו מעט איטית יותר והוא עדיין נמצא בשלב היתוך המימן שבליבתו להליום, אך גם הוא צפוי להתחיל בתהליך של התקררות והתנפחות כאשר יאזל המימן בליבתו וגם הוא יהפוך לענק אדום.
שרון אולדס

ילדות

שרון אולדס נולדה בסן פרנסיסקו ב-19 בנובמבר 1942. היא גדלה במשפחה קלוויניסיטית, אך הגדירה את עצמה כאתאיסטית כבר בגיל 15. שרון אולדס למדה בחטיבת ביניים ובתיכון בבית הספר דנה הול, ומשורריה האהובים כללו את שייקספיר ואמילי דיקינסון.

חוקרת שירה

אולדס המשיכה את לימודיה באוניברסיטת סטנפורד, וקיבלה דוקטורט באוניברסיטה קולומביה ב-1972. עבודת התזה שלה עסקה בפרוזודיה, כלומר תבניות של קצב ורעש, בשיריו של אמרסון. היא העריכה אותו מכיוון שהוא לא תמיד עקב אחרי החוקים הקונבנציונליים של שירה.
לאחר שקיבלה את הדוקטורט עמדה על המדרגות של האוניברסיטה ונשבעה לאל פגאני כלשהו או לרצון החופשי שתוותר על כל מה שלמדה אם רק תוכל לכתוב באופן שלה, ולעסוק בשירים שלה.

מוטיבים בספריה

ספריה של אולדס מתמקדים בילדותה, במיניות שלה, בבעלה ובילדיה. ספרה "האב" שנכתב ב-1992 מתמקד בילדות עם אב אלכוהוליסט ומאבקה לאהוב אותו ולסלוח לו.
מבקריה הללו את שיריה, את השפה ואת העוצמה שלהם ועל כך שהיא לא נרתעה מלבדוק את הקשר בין ניצול מיני ודיכוי פוליטי.
אולדס כתבה על הרגע שבו אמה התנצלה על התעללות שהיא, הבת, חוותה בילדותה. היא תיארה את הרגע הזה בשיריה, כרגע בו השמיים נשברו כמו חלון, שמשהו נכנס או יוצא ממנו. בנוסף, אולדס כתבה על שמחת הלידה, שמחת הנקת תינוק ורחצתו, ואהבה. היא כתבה על נישואין ועל פגיעה במערכת יחסים. כתיבתה של אולדס נחשבת "כתיבה כווידוי" (Confessional writing), אך היא עצמה נמנעת מהגדרה זו.

ביקורת

חלק ממבקריה טוענים כי שיריה נרקיסיסטיים, לעומת זאת אחרים אומרים כי שילוב של עולמה הפרטי עם אירועים עולמיים מראה כמה אישית עבודתה וכמה היא נוגעת לכולם. אחרים טוענים כי היא כותבת לא פמיניסטית הפוגמת ברעיון הכתיבה כווידוי.

ביקורת בישראל

בעיתון "הארץ" פורסמה רשימת ביקורת של יותם ראובני על קובץ שיריה של אולדס - "קרקעית חיינו". ראובני טען בכתבה כי: "אולדס היא אשפית של מילים שאינה נרתעת מעיסוק בחשוף מכל."

פעילות פוליטית

אולדס התפרסמה בשנת 2005 לאחר שדחתה בקשה של לורה בוש, רעייתו של ג'ורג בוש הבן, להשתתף בפסטיבל הספרים הלאומי. היא פרסמה מכתב בעיתון The Nation הדוחה את הבקשה, בנימוק שהיא לא מסכימה עם ההחלטה לפלוש לעיראק, ושהיא חושבת שהחלטה זו נעשתה בדרך לא דמוקרטית.

חיים אישיים

נכון ל-2012, שרון אולדס מבלה מחצית מזמנה בבקתה בניו המפשייר ומחצית מזמנה בדירה בניו יורק. אולדס מלמדת כתיבה יוצרת באוניברסיטת ניו יורק. בנוסף לכך, היא מטיילת, כותבת, והקימה מספר תוכניות שיקומיות בבתי כלא ובתי חולים, כולל תוכנית לחיילים משוחררים שלחמו בעיראק ואפגניסטן. 
היא נוהגת בכתיבתה כאדם פרטי, ואינה מזכירה את שמות בני משפחתה בשיריה.
אולשטין

היסטוריה

המסדר הטבטוני החל בבניית טירה במקום בו שוכנת כיום אולשטין בשנת 1347, והישוב מוזכר לראשונה בכתבים בשנת 1348. שמה המקורי בגרמנית, אלנשטיין, משמעו הטירה על נהר האל (Alle), כיום נהר הלינה. ממלכת פולין כבשה את העיר פעמיים, בשנת 1410 וב-1414, אך לאחר מכן היא הוחזרה למדינת המסדר הטבטוני. אלנשטיין הצטרפה לפדרצייה הפרוסית ב-1440 ומרדה באבירים הטבטונים ב-1454 במסגרת מלחמת שלוש עשרה השנים ולאחר המלחמה היא הועברה לחסות הכתר הפולני. קופרניקוס היה מנהלה של העיר בין 1516 ל-1521, והיה אחראי על הגנתה בזמן המלחמה בין המסדר הטבטוני לבין ממלכת פולין (1519–1524). אלנשטיין סופחה לפרוסיה ב-1772 במסגרת חלוקת פולין הראשונה, ובצנזוס שנערך באותה שנה נרשמו ביישוב 1,770 איש. אלנשטיין הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית ב-1871 לאחר איחוד גרמניה. העיר הפכה לחלק מפולין ב-1945 לאחר מלחמת העולם השנייה.

היסטוריה יהודית

יהודים נזכרים לראשונה כתושבי העיר בשנת 1764. היישוב היהודי בעיר היה קטן ברב שנות קיומו. לרשות הקהילה לא עמדו מוסדות ציבור עצמאיים, כמו בערים אחרות בפולין. 
מרבית מתושביה היהודים התפרנסו ממסחר. בין שתי מלחמות עולם הצטמצמו מקורות העבודה ויהודי העיר סבלו מאנטישמיות.
בשנת 1942 פעל גטו בעיר אליו גם הגיעו פליטים מערים אחרות. ב-7 באוקטובר שולחו יהודי העיר למחנה ההשמדה טרבלינקה.
מוריס רפאל כהן

חייו

כהן נולד במינסק, רוסיה הצארית, לבסי (פרפל) ואברהם מרדכי כהן. בגיל 12 הוא עבר עם משפחתו לניו יורק. הוא למד בהסיטי קולג' של ניו יורק ולאחר מכן באוניברסיטת הרווארד, שם למד אצל יאשיהו רויס, ויליאם ג'יימס, והוגו מינסטרברג. בשנת 1906 הוא הגיש את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת הרווארד.
כהן שימש כפרופסור לפילוסופיה בסיטי קולג' של ניו יורק מ-1912 עד 1938. הוא גם לימד משפטים בסיטי קולג' ובאוניברסיטת שיקגו בין השנים 1938–1941, נתן קורסים בבית הספר החדש למחקר חברתי, והרצה לפילוסופיה ולמשפטים באוניברסיטאות קולומביה, קורנל, הרווארד, סטנפורד, ייל, ואוניברסיטאות אחרות.
כהן נודע כפרופסור חריף, בעל ידע אנציקלופדי רחב, ובעל יכולת להפריך תאוריות פילוסופיות. "הוא יכול היה להפריך טיעונים בצורה הרסנית ומבדרת ביותר; אבל ... היה לו מסר חיובי משלו", אמר עליו הפילוסוף האמריקאי רוברט האצ'ינס. הפילוסוף הבריטי ברטרנד ראסל אמר על כהן כי הוא היה המוח המקורי ביותר בפילוסופיה האמריקאית העכשווית.
כהן עזר לסיטי קולג' של ניו יורק לקבל את התואר "הרווארד של הפרולטריון", אולי יותר מכל חבר סגל אחר. ספריית המכללה קרויה על שמו. כהן היה תומך נלהב של הליברליזם, והתנגד ללֵסֵה-פֵר ולכלכלת שוק. הוא גם הגן על הדמוקרטיה הליברלית וכתב כתבי אישום של הפאשיזם והקומוניזם כאחד.
לכהן היו שני ילדים, פליקס כהן וליאונורה כהן-רוזנפלד.
הוא נפטר ב-28 בינואר 1947. מודעת אבל בניו יורק טיימס ציינה כי זמן רב לפני מותו, הפך כהן ל"דמות אגדית כמעט בפילוסופיה האמריקאית, חינוך המסורת הליברלית".
ב -3 במאי 1953, ספריית סיטי קולג' של ניו יורק נקראה על שמו.
ספר הישר (אגדה)

סֵפֶר הַיָּשָׁר הוא חיבור שלא נודע מי חיברו. ייתכן שנכתב בימי הביניים וייתכן שנכתב בעת העתיקה (יש המייחסים אותו ליוסף בן-גוריון). הספר סוקר את ההיסטוריה של עם ישראל מתקופת האבות ועד תקופת השופטים. רוב הפרקים בספר מקבילים לפרשיות ספר בראשית, ופרקים נוספים עוסקים בתקופות המקבילות לספרים שמות, במדבר, דברים, יהושע ושופטים.
הספר כתוב בלשון מקראית ובסגנון עממי. מבחינת הסוגה משתייך הספר לסוגה המכונה מקרא משוכתב, שכן הוא משכתב מחדש את סיפורי המקרא בהרחבות, בקיצורים. מקורות לספר זה שימשו אגדות התלמוד, המדרשים מספר יוסיפון וסיפורי עם ערביים. חשיבותו של חיבור זה בחומר שצוטט בו ולא נשתמר במקום אחר.

מגרסאות "ספר הישר"

הספר נדפס לראשונה בוונציה בשנת שפ"ה (1625) על ידי ר' יוסף בן שמואל הקטן, ומאז הודפס בעשרות מהדורות, ואף תורגם ללאדינו ולאנגלית.
ספר הישר הוונציאני הוסיף להיות מודפס בבתי הדפוס של פולין לכל אורך המאה ה־19 וראשית המאה ה־20 הספר זוהה עם היהדות הרבנית ולא עם הזרם הלאומי החילוני
ב-1923 הוציא אליעזר גולדשמיט מהדורה מוגהת של הספר. בשנת תשמ"ו ההדיר יוסף דן את הספר מחדש וצירף לו מבוא.
עיבוד נוסף של הספר,  נערך בשנת 1923 על ידי אהרן ליבושיצקי אשר יועד לבני הנעורים (שם מלא: "ספר הישר והוא ילקוט סיפורי התורה ואגדותיה מעובד לבני הנעורים ולעם", הוצאת ברקאי, ורשה, 1923

אמינות והתייחסות לספר

מובא בספר שם הגדולים שאחרי החורבן מצאו זקן אחד מתחבא ואצלו ספרים וזה הוא אחד מהם, והרבה לא מאמינים לספר הזה אבל כותב שספר הילקוט הביא אותו וכן רבינו בחיי הביא אותו בפירושו על פרשת וישלח אבל הרמב"ן נראה שמסתפק לגבי אמינות הספר שכתב בהתייחסות לספר "ואם נאמין בספר מלחמות בני יעקב".
בפתח הספר נדפסה הקדמה, שבה מתארים מדפיסי הספר את קדמוניותו של הספר וכיצד התגלגל לידם. לדבריהם, מדובר בחיבור קדום מאוד שהיה מפורסם כבר בתקופת הבית השני. ואולם חוקרים מאוחרים יותר הטילו ספק באמינותם של הדברים וגרסו כי מדובר באגדה בלבד.]
יוסף דן, במהדורתו משנת 2005, סבור שחיבור זה נוצר באיטליה בתקופת הרנסאנס.
עמנואל בן גריון מגדיר את "ספר הישר" כחיבור המאחד את הסגנון המקראי עם הסגנון המדרשי
נאלוקסגול

התרופה בישראל

התרופה מובנטיג מאושרת לשיווק בישראל, בצורת טבליות מצופות, ומיועדת למבוגרים, לטיפול בעצירות הנגרמת בשל טיפול במשככי כאבים מסוג אופיואידים, כאשר טיפול במשלשלים אחרים לא גרם לתגובה מספקת. התרופה אינה נכללת בסל הבריאות.