google/wiki40b huggingface dataset:
פפיון המים

פירוש שמו

תחילת השם - Anthus = ציפור של שדות ומישורי עשב שהוזכרה על פליניוס בספרו "תולדות הטבע". ציפור קטנה וצבעונית, לכן מתאים מאוד לנחליאלי (נראה שהכוונה לנחליאלי צהוב).
הסיומת - spinoletta היא שם מקומי פלורנטיני לפפיון. באיטליה מכנים אותו השם החביב Spipolleta - ספיפולטה.

תפוצה

בחורף, הוא נמצא בעיקר בבתי גידול לחים: שולי ברכות, גדות נחלים, אך גם בשדות חקלאיים לחים.
מספר מינים דוגרים באירופה ובאסיה. המין העיקרי המופיע בישראל הוא coutellii שדוגר בטורקיה וקווקז.
בישראל, פפיון המים נפוץ בעיקר בחורף, בדרך כלל מתחילת אוקטובר, ונמצא בעיקר בעמקי הצפון והמרכז, לרוב בקבוצות קטנות.

התאמה לסביבת החיים

הפפיונים מבלים את רוב יומם בקרקע ומעטים מהם בעמידה על ענפים. על מנת שיוכלו להתקדם ביעילות על הקרקע ובין העשבים הם מצוידים ברגליים ארוכות ובטופר אחורי ארוך וישר.

השוני בין הנקבה לזכר

צבע הנוצות זהה בשני המינים, אך הנקבות הן יותר חומות באזורי הכתר והאוזניים בהשוואה לזכרים.
לזכרים כנפיים ארוכות יותר מ-91 מ"מ ולנקבות כנפיים קצרות יותר מ-87 מ"מ.
סירוס (אי)

היסטוריה

באי קיימים ממצאים מלפני 5,000 שנה, מתקופת הברונזה ביוון העתיקה, שרידים המשויכים לתרבות הקיקלאדית התגלו באתר קסטרי (Καστρί) וזהו אחד המקומות המיושבים העתיקים ביותר שהתגלו באזור יוון.
האי יושב ככל הנראה על ידי הפיניקים ונודע כמקומו של הפילוסוף פרקידס, בן המאה השישית לפנה"ס, מורו של פיתגורס. 
במהלך ימי הביניים נכבש האי על ידי סיציליה, האימפריה הערבית, הרפובליקה של ונציה (מ-1204) והאימפריה העות'מאנית (מ-1522).  
ב-1522 נכבש האי על ידי ח'יר א-דין ("ברברוסה"), שודד ים, מדינאי ואדמירל עות'מאני שפעל בשירותו של הסולטאן סולימאן המפואר. לאיים הוענק חופש דת והקלות במיסים. בפרט זכתה לתמיכה הכנסייה הקתולית באי. מיקומו האסטרטגי של האי תרם לכך שהוא היה תמיד בסיס ימי מבוצר. תושבי האי, שרובם היו קתולים (בניגוד לתושבי יוון שהיו יוונים-אורתודוקסים) וזכו לאוטונומיה במסגרת האימפריה העות'מאנית, שמרו על נייטרליות בעת מלחמת העצמאות היוונית. עקב השקט היחסי באי, זרמו אליו פליטים יוונים מאסיה הקטנה, כיוס, ספצס ומקומות נוספים. פליטים אלה למעשה בנו את העיר ארמופולי כעיר גדולה.

בתקופה המודרנית

ב-1829 סופח האי לממלכת יוון. עקב כך גדלה מאד השפעת הכנסייה יוונית-אורתודוקסית באי. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19 הפכה ארמופולי לעיר בירה, עם סניפי דואר ובנק, מוזיאון, ספרייה, בית משפט השלום, בית ספר ציבורי, מרפאה ועוד. כן הגיעו לאי בעלי ממון שבנו בו בתי קיט ובתי מידות ותרמו להמרצת הכלכלה המנומנמת. ב-1854 הכתה באי מגפת כולרה. עד שנות ה-60 של המאה ה-19 הוקמו בעיר מבני ציבור בסגנון נאו-קלאסי על ידי אדריכלים מגרמניה ומאיטליה ובהם בית העירייה, תיאטרון אפולו, הספרייה המרכזית ובית החולים כמו גם מספר וילות פרטיות מחוץ לעיר. במקביל התפתח נמלה של העיר והפך לנמל שוקק הכולל גם מרכז מסחרי ותעשייתי מודרני. ב-1856 נוסדה בעיר חברת ספינות הקיטור היוונית (.Hellenic Steamship Co).‏ ב-1861 נוסדה בעיר חברת נאוריו (Νεώριο Σύρου), לתיקון וייצור ספינות (ובהמשך גם ייצרה מכוניות), אחת מחברות התעשייה הוותיקות ביותר ביוון. אולם, סירוס וארמופלי לא הצליחו לעמוד בתחרות מול נמלי היבשה הגדולים שהחלו להתפתח במהירות בפטרס ובפרט בפיראוס ולקראת מפנה המאה העשרים האי שקע שוב בנמנום, ושגשוג יחסי שלו נקטע עקב מלחמות המאה ה-20.
בעוד ארמופולי זכתה לפיתוח מודרני ולאווירה יוונית טיפוסית מוארת ולבנה, הרי שאנו סירוס משמרת אווירה ימי-ביניימית-ונציאנית, עם סמטאות צרות המתפתלות לראש ההר, בתים בגוון אדמה וכנסייה קתולית מרכזית.
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 הפכה כלכלת האי למבוססת על תיירות והוא מציע שירותי תיירות מגוונים וכן מרכז תיירותי, אדמיניסטרטיבי ולוגיסטי לשאר האיים באזור.
יואן ז'ולדיה

יואן ז'ולדיה (ברומנית: Ioan Joldea, ידוע גם כ"ז'ולדיה וודה" Joldea Vodă) היה טוען לכתר של מולדובה לתקופה של שמונה ימים, בין התאריכים 4 בספטמבר - 12 בספטמבר 1552.

חייו

ז'ולדיה היה בויאר מולדבי בדרגת קומיס, ללא יחוס מיוחד, ששרת תחת כמה משליטי מולדובה מבית מושאט. לפי הכרוניקון האיטלקי אנטוניו מריה גרציאני, ז'ולדיה היה גבר טוב מראה, תכונה שלדעתו הייתה בעלת משקל בבחירתו. אחרי ששתי קבוצות בויארים - אחת במולדובה עצמה, ואחת בגלות פולין, יזמו קשר שהביא לרציחתו של השליט שטפאן רארש ב-1 בספטמבר 1552, הנסיכה אלנה אקטרינה לבית ברנקוביץ', אלמנתו של פטרו רארש, ביקשה להבטיח את עתידו של בן הזקונים שלה, קונסטנטין, שהיה קטין בן עשר בערך. לשם כך, היא קידמה בינתיים את יואן ז'ולדיה כמועמד לכתר מולדובה והציעה לו את ידה של בתה רוקסנדרה. הוורניק הגדול ("מארה וורניק") גבריל מובילה וההטמאן, "השוער של סוצ'אבה", יון סטורדזה הסכימו לתוכניתה ויחד עם הבויארים הקושרים המולדבים הכתירו את ז'ולדיה. המהלך של הנסיכה אלנה ושל הבויראים מסביבה התקבל בפולין בזעם.
בתמיכת המגנאט של בלז, שניאבסקי ואצילים פולנים אחרים, הבויארים הגולים בפולין הכתירו כשליט של מולדובה את אחד מהם, ה"סטולניק פטרו" או "פטריה", לכאורה בן מחוץ לנישואים של השליט בוגדאן בעל עין אחת בטקס שהתקיים ביישוב טרמבובלה. השליט החדש קיבל את השם "אלכסנדרו לפושניאנו". אחרי רציחתו של שטפאן רארש חיילים הנאמנים ללפושניאנו וכוח צבאי פולני ליוו אותו למולדובה. מלך פולין עצמו, זיגמונד השני אוגוסט תמך במועמדותו של לפושניאנו והשליט הטרי וחסידיו נשבעו לו אמונים.
הפלג שתמך בז'ולדיה התפזר מהר ורבים מחבריו עברו למחנה של לפושניאנו. חיילים פולנים ומולדבים בפיקודו של הוורניק מוצוק תפסו את ז'ולדיה בדרך לחתונה בסוצ'אבה, בכפר שׁיפוֹטֶה על נהר ז'יז'יה. כעבור ימים אחדים נפלו לידי אנשיו של לפושניאנו גם הנסיכה אלנה אקטרינה ובנה הקטן. הנסיכה אלנה אקטרינה נחנקה למוות וקונסטנטין רארש מת כעבור שנתיים ב-1554. ליואן ז'ולדיה נכרת האף, על מנת לכער את פניו ושיאבד כל סיכוי לממש את שאיפותיו. הוא נשלח למנזר שבו נפטר בתאריך בלתי ידוע.
השליט החדש אלכסנדרו לפושניאנו הוכתר כשליט של "מולדוולאכיה" בעיירה הרלאו ב-12 בספטמבר 1552 ולאחר מכן נכנס לעיר הבירה סוצ'אבה. לפי הכרוניקון גריגורה אורקה יואן ז'ולדיה היה שליט של מולדובה לשלושה ימים בלבד. את ארוסתו, רוקסנדרה, הבת של פטרו רארש ושל אלנה ברנקוביץ', ולפיכך בת דודו לכאורה, לקח אלכסנדרו לפושניאנו לעצמו לאשה כדי לחזק עוד יותר את יחוסו.

בני משפחתו

אחיו של יואן ז'ולדיה, הבויאר בדרגת ארמאש, שטפאן ז'ולדיה שרת במצודת ניאמץ. שטפאן ז'ולדיה היה אב לשתי בנות - מרגיטה או מרגיוליצה ותאודורה. תאודורה התנזרה והפכה בגלל חייה הסגפניים ומעשי נסים שבהם הייתה מעורבת, לתאודורה הקדושה מסיחלה. היא חייתה במנזרים במזרח ולאכיה ובחבל מולדובה והייתה לרומניה הראשונה שהוכרה כקדושה של הכנסייה האורתודוקסית. ייתכן כי בני משפחה אחרים של ז'ולדיה נמלטו לטרנסילבניה - לכפר מיטיטל על יד אוראדיה.
פיפוש - האודישן

תפיסה

יוצרי המשחק המקורי, רנארד ורועי גלוזמן, הודיעו כי לאחר 20 שנה יחזרו לעבוד על הסדרה יחדיו ויחברו לאיחוד "פיפוש". הדחיפה לערך חדש בזכיון התארגנה על ידי קהילות מעריצים רבות; אוהדים נאמנים יצרו שני דפי פייסבוק פופולריים בשם "פיפוש / Piposh" ו- "חזי פיפוש",. במהלך השנים, קהילה גדולה של אוהדים שאהבו וזכרו את הסדרה הקימו אירועים לבקש משחק חדש. לאחר שנים, הצמד נפגש ב-2018 ופיפוש היה הנושא הראשון שעלה. עם הזמן הרעיון הפך למציאות.

תכנון

בעוד המשחק המקורי נוצר רק על ידי האחים גלוזמן, על הכותר החדש עובדים צוות של שבעה אנשים. כמו עם "פיפוש" של 1999, האחים כותבים את הכותר. גל פסטרנק וגל חג'ג בהיבטים הטכניים, ואלעד טבקוב מנהל את הפרויקט. צוות האנימציה מורכב מניר שחרור ואמיר דבק.
בעוד שבמקור קהל היעד היה נישה קטנה יחסית, בשנות ה-90, היזמים רצו להפוך את המשחק לנגיש לקהל הרחב. דרך אחת שהם עשו זאת היא להתאים אותו למכשירים ניידים. בנוסף, החוויה מחולקת לפרקים קלים לעיכול של שלוש עד ארבע שעות כל אחד, עם החלטות המשפיעות על הנרטיב העתידי.
"ההרפתקה האינטראקטיבית בהמשכים" תכלול גרפיקה דו ממדית כמו בשני המשחקים הראשונים של הסדרה, לדמות חדשה - כוכב הקולנוע המצרי תאופיק ביבוש - ניתנה אישיות תלת ממדית.
בנובמבר 2018 הציע רנארד כי העלילה עשויה להתבסס סביב פיפוש בניסיון לחבל בהפקה הוליוודית כדי לקדם את עצמו לתפקיד ראשי, רק כדי שתוכניתו תיפסק על ידי גילויו של רצח. הוא ציין, כי השחקן הקולני של פריץ פון בזז, עמוס שוב  נפטר בשנת 2015, והודה שהם יצטרכו למצוא פתרון יצירתי כדי להכניס אותו למשחק ככוכב אורח שהם בחרו בו. בנוסף מני פאר גם כן נפטר מאז צאת המשחקים המקוריים פורסמו. עם זאת, היוצרים הציעו לשי אביבי להחליפו.

הכרזה ושחרור

ב-15 בנובמבר, היוצרים הקימו קמפיין מימון המונים באתר Patreon  בו אוהדים של הסדרה יוכלו לתרום כספית לחידוש. באותו יום קושר דף הפטריון לדף הפייסבוק הרשמי "פיפוש המשחק החדש". Maki ראה את השימוש Patreon על Kickstarter כהחלטה נבונה, כמו מודל הכנסה חודשי קבוע, בהינתן מספיק תורמים. 
לקראת הקאמבק, ב-4 בדצמבר הציגו האחים סדנת אמן בפסטיבל אוטופיה 2018, שבו הם הסבירו כיצד עולמם הווירטואלי בנוי קהל "משכנע ומלוכד", כמו גם כמה תוכניות לתואר הבא.
בהתחלה המשחק תוכנן לצאת בכמה חלקים, אך בסוף הוחלט להוציא משחק אחד ארוך במרץ 2020.

הפצה מוקדמת

"Geekloid" ציין כי לאור הפופולריות של הסדרה, הם ציפו למספר תומכי Patreon לעלות. "כלכליסט" כתב שהסדרה התחדשה הודות להתפשטותם של משחקי אינדי. 
"Mako" ציין כי זוהי ההכרזה הכי מרגשת שהגיעה מתעשיית חדשות המשחקים לשנת 2018.
בולו יאנג

ביוגרפיה

בולו החל את קריירת אמנויות הלחימה שלו בגיל מוקדם בגואנגג'ואו, סין, שם למד תחת מספר מורים לקונג פו. הוא גם למד אקרובטיקה והתאמן לתחרויות בהרמת כוח, לבסוף נעשה אלוף בהרמת כוח. בניגוד לדעה הנפוצה, בולו לא היה אלוף בקראטה שוטוקאן, ולמעשה מעולם לא התאמן באמנות לחימה זו.
כיכב בסרט "הדרקון" שם הוא נודע כבולו. במהלך שנות השבעים כיכב בולו בסרטי קונג פו רבים, אולם את פריצת הדרך שלו בהוליווד עשה כשכיכב לצידו של ז'אן קלוד ואן דאם בסרט "ספורט הדמים" יאנג דיבר מעט אנגלית כשצילם את "ספורט הדמים" ורוב הדיאלוגים בסרט דובבו בתום הצילומים, לאחר מכן הופיע לצד ואן דאם גם בסרט הפעולה "דאבל אימפקט".

חייו הפרטיים

בולו אב לשלושה ילדים. הוא עדיין מרים משקולות כשעתיים כל יום, ומתאמן דרך קבע בטאי צ'י צ'ואן. הוא יושב ראש Hong Kong Gym Business Association ומנהל קבוצת פיתוח הגוף הבינלאומית של טאיפיי.
רות פראוור-ג'אבוולה

שנים ראשונות

היא נולדה למשפחה יהודית בקלן, גרמניה. סבה היה חזן בבית הכנסת הגדול בעיר. ב-1939 הצליחו היא ומשפחתה להימלט לבריטניה וחוו את מלחמת העולם השנייה בלונדון. ב-1948 קיבלה אזרחות בריטית. ב-1951 קיבלה תואר מוסמך מאוניברסיטת לונדון. באותה שנה נישאה לאדריכל ההודי - זורואסטרי סיירוס ג'אבוולה.
בין 1951 ל-1975 חייתה עם משפחתה בדלהי, ב-1975 עברה לניו יורק ומ-1986 היא אזרחית אמריקאית.

כתיבה ספרותית

בעת שהותה בדלהי כתבה מספר נובלות, ברוח ג'יין אוסטן ומתוך התבוננות בהודו הנעה בין הרומנטיות של א.מ. פורסטר לריאליזם של ו.ס. נייפול. ב-1975 זכתה בפרס מאן בוקר היוקרתי על ספרה "חום ואבק". על העיבוד שערכה לספר זה לתסריט (לסרט "אבק לוהט") זכתה גם בפרס באפט"א.
ב-1960 כתבה את הספר "בעל הבית" (The Householder), ב-1963 ביקשו איסמעיל מרצ'נט וג'יימס אייבורי לעבד את הספר לסרט קולנוע וכך עיבדה אותו פראוור-ג'אבוולה לתסריט והפכה לחברה בצוות חברת ההפקות של השניים.
Pwd

pwd (באנגלית: Print Working Directory; "הדפס את תיקיית העבודה") היא פקודה במערכת הפעלה דמוית יוניקס המציגה את המיקום הנוכחי בו נמצא המשתמש בבמערכת הקבצים.
הפקודה המקבילה בסביבת Powershell, במערכת ההפעלה חלונות מבית מיקרוסופט, היא פקודת Get-Location.
Coconut Oil

רקע והפקה

המפיק הראשי של האלבום הוא ריקי ריד, בעוד כריסטיאן ריץ' וג'סי שטקין הפיקו חלק מהשירים שנכללו בו. פיצ'פורק מדיה הפנו כלפי מיני-האלבום ביקורת מעורבת, תוך שהעניקו לו ציון של 6.1 בסולם של 10. רולינג סטון דירגו את מיני-האלבום כאחד מ-20 מיני-האלבומים הטובים של שנת 2016.
הסינגל הראשון מתוך מיני-האלבום "Good as Hell", כלל לא זכה להצלחה בשנה בה יצא וכך גם בשנה שלאחר מכן. בשנת 2019, כאשר זכה "Truth Hurts" להצלחה בינלאומית שלוש שנים לאחר צאתו המקורית, הצליח השיר "Good as Hell" לזכות להצלחה גם כן, תוך שנכנס אל המקום ה-24 במצעד הבילבורד הוט 100.
דניאל בל

דניאל בֵּל (באנגלית: Daniel Bell; ‏10 במאי 1919 - 25 בינואר 2011) היה סוציולוג אמריקאי ממוצא יהודי, אחד הבולטים בחקר החברה הפוסט-תעשייתית, ובחקר אידאולוגיות פוליטיות. בשנות ה-40 של המאה ה-20 נחשב בל לאחד מחברי קבוצת האינטלקטואלים של ניו יורק, המרקסיסטים אך אנטי קומוניסטים, יחד עם בוגרים נוספים של הסיטי קולג' של ניו יורק, כמו נורמן פודהורץ, אירווינג קריסטול, נתן גלייזר, קלמנט גרינברג, סידני הוק, אירווינג האו, סימור מרטין ליפסט ועוד, רובם ככולם יהודים שהוריהם היגרו ממזרח אירופה. במהלך שנות ה-60 הפכו רובם, בהם בל עצמו, בהדרגה, לאנשי ימין-מרכז ובהמשך לראשי הזרם הנאו-קונסרבטיבי.

קורות חיים

בל נולד ב-1919 בברוקלין, ניו יורק, לבנימין בולוצקי ואנה קפלן, יהודים יוצאי פולין. אביו נפטר בהיותו בן פחות משנה, ואמו גידלה אותו תחילה במעון יום ליתומים ולאחר מכן אצל קרובי משפחה. בן 13 הוא היה כשהיא שינתה את שם משפחתם מ"בולוצקי" ל"בל" ואז הוא גם הצטרף לראשונה ל"ליגה הסוציאליסטית לצעירים" ובהמשך היה לכתב ואחר כך גם עורך בטאונה "המנהיג". הוא למד בקולג' העירוני של ניו יורק, וסיים את לימודיו שם ב-1939, כאחד מבני הדור השני של "האינטלקטואלים של ניו יורק". בניגוד למרבית חבריו, הוא העדיף להתכחש ליהדותו וכינה את עצמו אתאיסט. החל ללמד מדעי החברה באוניברסיטת שיקגו (1945 –1948) ובמקביל ועד 1956 שימש כתב לענייני עבודה ב"פורצ'ן". ב-1952 עבר ללמד באוניברסיטת קולומביה, שם גם סיים את הדוקטורט ב-1960. באותה שנה יצא לאור ספרו הראשון - "קץ האידאולוגיה", שהרעיון המרכזי שלו מבוסס על סדרת מאמריו מתקופתו ב"פורצ'ן", על ירידת השפעתה של האידאולוגיה ובעיקר זו המרקסיסטית, באמריקה. הוא התמנה כפרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה והמשיך ללמד עד 1969. ייסד ב-1965 יחד עם חבריו אירווינג קריסטול ודניאל פטריק מויניהאן את ה"פאבליק אינטרסט" – רבעון נאו-קונסרבטיבי רב השפעה, וכיהן בו כעורך שותף יחד עם קריסטול עד 1973, עת הוחלף על ידי חבר אחר לקבוצתם, נתן גלייזר. בשנים 1969 - 1990 שימש פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת הרווארד.
בל נישא לאשתו הראשונה נורה פוטצ'ניק ב-1943, התגרש לאחר לידת בתו, נישא שנית, התגרש שנית ב-1949, ונישא בשלישית, באותה שנה, למבקרת הספרות פרל קצין, ממנה נולד לו בנו דייוויד בל, לימים היסטוריון ידוע בזכות עצמו.
קלריתיים

תזונה

הבוגרים והזחלים טורפים חרקים, בעיקר זחלים שלהם.
בני המשפחה מצויים לרוב על פרחים, אך ניתן גם למצוא אותם על עצים נגועים בפרוקי רגליים, הניזונים ממוהל הצמחים, אותם הבוגרים והזחלים טורפים. המשפחה הזאת ידועה כבעלת ערך רב בוויסות אוכלוסיות של פרוקי רגליים כאלה.
ישנם מינים שהתמחו בטריפת זחלי דבורים.
מינים רבים מהסוגים Phyllobaenus ו-Isonhydnocera מצויים על צמחים עשבוניים. הזחלים ניזונים בעיקר מצרעפציות. הבוגרים טורפים חרקים שונים המצויים על הצמח.
זחלים מהסוג טריכודית הם טורפים ו/או טפילים של צרעות, דבורים וחרגוליים.
מינים מהסוג Necrobia טורפים וגם ניזונים מחומר אורגני מת. הם מצויים על עצמות, עור מת ופגרים של דגים וחיות שונות.
מצוות תוכחה

מקור המצווה

בתורה נאמר: "הוֹכֵחַ תּוֹכִיחַ אֶת עֲמִיתֶךָ וְלֹא תִשָּׂא עָלָיו חֵטְא" (ויקרא יט יז).

דיני המצווה

כאשר רואה אדם את חבירו עובר על מצווה הכתובה בפירוש בתורה, חייב להוכיחו, בין במצוות שבין אדם לחברו ובין במצוות שבין אדם למקום.
המוכיח את חברו צריך לפנות אליו ביחידות, ולהוכיחו בלשון רכה כדי שלא יתבייש. ואם אין זה עוזר, הוא נדרש להוכיחו פעמים רבות עד שיהיה קרוב החוטא להכות את המוכיח. וזאת מדין הערבות שנטלו עם ישראל זה על זה. אך אם חברו עבר עברה מול קהל צריך לפנות אליו מיד ולא בסתר כי זהו חילול השם.
אם המוכיח הוא אדם שיכול להעניש את עובר העברה (כמו אבא לבן או רב לתלמיד) ולכפות עליו לא לעשות את העבירה, ובמקרה שלא מצליח להוכיחו בעדינות ובלשון רכה, אזי חובה עליו להענישו עד שלא יעשה את העברה, ואם לא יעשה כן אף הוא נענש בחטאי החוטא.

כיום

חז"ל התלוננו על הבעייתיות שקיימת היום במצוות התוכחה, שכן כאשר אדם מוכיח את חברו על דבר קטן - חברו לא יקבל ממנו כיון שהמוכיח נגוע בבעיה גדולה יותר, וכן שאין איתנו אנשים שיודעים כיצד להוכיח: 
תניא א"ר טרפון תמה אני אם יש בדור הזה שמקבל תוכחה אם אמר לו טול קיסם מבין שיניך אמר לו טול קורה מבין עיניך אמר רבי אלעזר בן עזריה תמיהני אם יש בדור הזה שיודע להוכיח
— תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף ט"ז, עמוד ב'
 אף על פי כן, כתבו הפוסקים שאין זה מבטל את מצוות התוכחה לגמרי ואם ישנו סיכוי שהחוטא ישמע, צריך להעיר לו.
טוני ויליאמס

חייו

ויליאמס נולד בשיקגו וגדל בבוסטון. הוא החל לנגן בגיל צעיר, כשהמורה שלו היה המתופף אלן דאוסון. בצורה מקצועית הוא החל לנגן בגיל 13 עם הסקסופוניסט סאם ריברז. ג'אקי מק'קלין שמע את ויליאמס כשהוא היה בן 16 והורשם מנגינתו.

עם מיילס דייוויס

ויליאמס הגיע לפרסום בגיל 17 כשהחל לנגן כמתופף הקבוע של מיילס דייוויס. ההרכב של להקתו של דייוויס בו ניגן ויליאמס נהוג להיקרא ה"חמישייה הגדולה השנייה של מיילס דייוויס", ועמו ניגנו רון קרטר בקונטרבס, הרבי הנקוק בפסנתר וויין שורטר בסקסופון טנור. 
דייוויס העיד באוטוביוגרפיה שלו שויליאמס היה "המרכז שסביבו הצליל סבב". נגינתו של ויליאמס הייתה חדשנית ויצירתית, ניתן לספח אותה לזרם של המתופפים כגון מקס רואץ' וארט בלייקי, שעיצבו מחדש את תפקיד מחלקת הקצב בשימוש בפוליריתמיקה ושינויי זמן. אפיון ברור של נגינתו של ויליאמס כבר מהתקופה הזו הוא האלתור הרב שלו, וסגנונו שאינו דבק בתבניות קצב הסטנדרטיות אלא מאלתר גם בעת הליווי.
במקביל לעבודתו עם דייוויס הקליט את אלבומו הראשון כמוביל האלבום נקרא "Life Time" (תקופת חיים. אין לבלבל אלבום זה עם ההרכב של המתופף שנוצר רק כעבור כמה שנים).

Lifetime

בשנת 1969 הקים את שלישיית הלייף טיים של טוני ויליאמס (The Tony Williams Lifetime trio) יחד עם הגיטריסט, נגן הגיטרה החשמלית ג'ון מקלפלין, ונגן האורגן האמונד לארי יאנג. השלישייה הוציאה בשנה הזו את אלבומה הראשון, אלבום כפול בשם "Emergency!" שהיה לאבן דרך בעולם הפיוז'ן. הלהקה משלבת ג'אז עם רוק ורית'ם אנד בלוז. האלבום לא התקבל היטב בקרב קהילת הג'אז.
ההרכב התפרק עם עזיבתו של מקלפילין, לאחר שהקליטו מספר אלבומים. בשנת 1975 חזר ויליאמס והקים הרכב חדש בשם דומה יחד עם הבסיסט טוני ניוטון והפסנתרן אלן פסקאוה, וגם בהרכב זה היה גיטריסט אנגלי, אלן הולדסאות'. ההרכב הזה היה פורה פחות מהראשון, והקליט רק שני אלבומים, שניהם בחברת התקליטים קולומביה רקורדס.

V.S.O.P.

באמצע 1976 הוא שב לנגן עם האנשים שהכיר אצל דייוויס, הפסנתרן הרבי האנקוק, הבסיסט רון קרטר והסקסופוניסט וין שורטר. דייוויס שהיה אמור גם הוא להצרף להרכב, התחרט בסוף והחליף אותו החצוצרן פרדי האברד, שהכיר את שורטר מתקופתם יחד בשליחי הג'אז. האלבום יצא תחת השם V.S.O.P (ראשי התיבות של המשפט האנגלי "Very Special OneTime Performance") והצליח מאד. בניגוד למשתמע משמם הם המשיכו להופיע ולהוציא אלבומים של הופעות חיות תחת אותו השם.

סוף הקריירה

ויליאמס המשיך ללמד מוזיקה, להופיע, ולהקליט באזור המפרץ בקליפורניה. הוא הקים הרכבים משל עצמו שניגנו לאורך שנות השמונים והתשעים בעיקר מוזיקה שהוא הלחין. כמו כן הוא המשיך להיות מתופף מבוקש המנגן עם מוזיקאים שונים, בכל הסגנונות, בעיקר רוק וג'אז.
הוא נפטר בשנת 1997 מהתקף לב.
אור יקרות

אור יקרות היא מילת קוד למערכת ישראלית שמטרתה הייתה לפגוע בניסיון כוחות הצבא המצרי לצלוח את תעלת סואץ, על ידי יצירת חומת אש ועשן סמיך מעל התעלה. הפרויקט פותח במהלך מלחמת ההתשה, במקביל להתבצרות בקו בר לב, אולם לא הופעל במהלך הצליחה המצרית בתחילתה של מלחמת יום הכיפורים.
התוכנית כנראה נועדה לספק תחושת ביטחון ללוחמי המעוזים ולהרתיע את המצרים, שכן היא נבנתה בשל עלותה הגבוהה רק ליד שני מעוזים ("מצמד" ו"חזיון"), כאשר כל מערכת מכסה כ-100 מטרים, בעוד שכל מרחב הגבול (160 ק"מ) נותר פנוי לצליחה. וגם בשני המעוזים הללו היא לא הופעלה, אם בשל סתימתה על ידי כוחות קומנדו מצרים ואם בשל תקלות טכניות. בכל מקרה תועלתה הייתה אפסית לנוכח ממדי הצליחה.

בפתיחת מלחמת יום הכיפורים

ב-5 באוקטובר 1973, ערב מלחמת יום הכיפורים, ביקש אלוף פיקוד הדרום שמואל גונן את אישור אגף המבצעים להפעיל את מערכת אור יקרות לצורכי הרתעה, בשל התגברות הכנותיהם הגלויות של המצרים לקראת צליחת התעלה (שנשללו במסגרת "הקונספציה"). לשם-כך נשלחה חוליה בפיקודו של קצין הנדסה במילואים מיחידת יפת"ח לבחון את תקינות המערכות. הצוות, שהגיע למעוזים ב-6 באוקטובר, גילה כי המערכת החשמלית מושבתת, ובמקום זאת השתמש במערכת ההפעלה הידנית. בצהרי היום פרצה המלחמה והחוליה מצאה עצמה לכודה במוצב מצמד. בקשתם ממפקדת חטיבה 14 — שהייתה אחראית על הגזרה — לנסות ולהצית את הדלק באמצעות שיגור רימוני זרחן, נענתה בשלילה. החוליה נותרה במעוז ונפלה בשבי יחד עם אנשיו.
לאחר המלחמה טענו שר המלחמה המצרי אחמד איסמעיל עלי, ראש אגף המבצעים של צבא מצרים מוחמד עבד אל-ע'ני אל-גמאסי והרמטכ"ל המצרי סעד א-שאזלי כי אחד האתגרים הגדולים שעמדו בפניהם במסגרת ההכנות לצליחת התעלה הייתה ההתמודדות עם המערכת. גמאסי ושאזלי כתבו בספרי-זיכרונותיהם על ההצלחה בהתמודדות מול המערכת, ויצאו נגד טענות ישראל כי המערכת הייתה בלתי מבצעית. על-פי המצרים, המערכת נוטרלה על ידי כוחות הנדסה שלהם ערב המלחמה. בדיעבד התברר שעשרות צינורות שהותקנו במערכות-הדמה נסתמו בבטון על ידי צוללים מצריים, כאשר דווקא פתחי הצינורות של המערכות האמיתיות לא חובלו. מסמכי מודיעין מצריים, שחוברו ביולי 1973 והתגלו על ידי צה"ל במחנה צבא מצרי ממערב לתעלה, מצביעים על כך כי המצרים ערכו סיורים וגילו כי מתקני ההצתה מוזנחים ולא שמישים, וידאו כי רוב המתקנים המוצבים מחוץ למעוזים הם מתקני דמה, והעריכו כי אם יהיו המתקנים במעוזים עדיין בשימוש ניתן יהיה לנטרל אותם לפני ביצוע ההתקפה.
ספנסר האווס

סטטיסטיקת קריירה ב-NBA

נכון לסוף עונת 2016/2017.‏
הר הוזמר (קולומביה הבריטית)

רוכב הרפאים

רוכב הרפאים "Ghost Rider" הוא כינויו של צל ההר, בצוקים הדרומיים של ההר הפונים לעיירה הוזמר, הנראה כדמות הרכובה על סוס, ולצידה דמות ההולכת ברגל. 
דמות זו הפכה להיות חלק מהפולקלור המקומי, ולסמל העיירה פרני. קבוצת ההוקי המקומית נקראת "רוכבי הרפאים של פרני" (Fernie Ghostriders).
על פי המסורת המקומית, בעת שהוקמה העיר פרני על ידי ויליאם פרני (William Fernie) הוא פגש שבט אינדיאנים מקומי, וראה שאחת מבנותיו של הצ'יף לובשת שרשרת העשוייה פחם. פרני ביקש מהצ'יף להראות לו את מקור הפחם בתמורה לך שישא לאישה את ביתו. לאחר שנודע לו מקור הפחם פרני הפר את ההסכם, והצ'יף קילל את העיירה שפרני הקים שהיא תישרף ותחרב - כתזכורת לקללה זו רואים את הבת רוכבת על סוס כצל על ההר, ואת אביה הולך לצידה. העיירה פרני נישרפה פעמיים - בשנת 1904  ובשנת 1908 וכן נהרסה על ידי שיטפון שנגרם עת שנהר אלק עלה על גדותיו בשנת 1916. 
בעקבות זאת, ועל מנת להסיר את הקללה, ב-15 באוגוסט 1964 נפגש ראש העיר של העיירה עם הצ'יף אמברוז גראוול (המכונה "צ'יף הנשר האדום") משבט הקוטנאי, ונערך טקס הסרת קללה.
חנה אזולאי-הספרי

ביוגרפיה

אזולאי-הספרי נולדה בשכונה ד' בבאר שבע בשם חנה אזולאי להורים עולים ממרוקו. בנעוריה עברה לגור בפנימייה ולמדה בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים. לאחר שהפכה לשחקנית תועדה (יחד עם אחרות) בסרט "מחוננות" ובו חזרה לאותה תקופה בחייה בביקורת. בצבא שירתה בתיאטרון צה"ל. לאחר שירותה הצבאי למדה משחק לתואר ראשון בחוג לתיאטרון ובחוג לקולנוע של אוניברסיטת תל אביב.

בתיאטרון

אזולאי-הספרי הייתה ממקימי "קבוצת התיאטרון הפשוט", שבה הופיעה בהצגות רבות ובהן בהצגה "תשמ"ד", שזכתה במקום ראשון בפסטיבל עכו ועל משחקה קיבלה אף את פרס "השחקנית הטובה ביותר" 1983.
שיחקה בתיאטרון הקאמרי, בתיאטרון חיפה, בתיאטרון באר שבע ובתיאטרון בית ליסין וגילמה תפקידים רבים ומרכזיים. עלמה ב-"תשמ"ד" (שמואל הספרי) ג'ולי ב "שקרים" (יו וויטמור) אמליה ב"בית ברנרדה אלבה" (גרסיה לורקה) מרי והודא ב"חצוצרה בוואדי" (עיבוד של שמואל הספרי לספרו של סמי מיכאל) תפקידים שונים ב"הזמן הצהוב" (עיבוד לספרו של דויד גרוסמן) תפקידים שונים ב"המלך" (שמואל הספרי). פוק ב"חלום ליל קיץ" (שייקספיר) "מירנדה ב"הסערה" (שיקספיר) שולמית ב"נתניה" (מאת שמואל הספרי) רחל ב"ולנטינו" (רמי דנון ואמנון לוי)
כתבה את המחזות: "בטולות שידוך" שהוצג בתיאטרון הקאמרי ובתיאטרון "The Red Lion" בלונדון; את "סליחות" שהוצג בבית ליסין, בתיאטרון העברי ובתיאטרון "נוטארה" (NOTTARAׂ) בבוקרשט רומניה, ובתיאטרון סאטו מארה ברומניה. ואת "מימונה" שהוצג אף הוא בתיאטרון בית ליסין.

בקולנוע

שיחקה בסרטים ישראלים רבים, בהם: "זעם ותהילה"(דפנה) "נאדיה" (בתפקיד נאדיה), "כביש ללא מוצא" (בתפקיד אילנה), "המחצבה" (בתפקיד אסתר), "בנות" (בתפקיד שולי חזן), "שחור" (בתפקיד חלי), "חולה אהבה בשיכון ג'" (בתפקיד לבנה) "שושלת שוורץ" (בתפקיד רונית), "שבעה" (בתפקיד סימונה), ובסרטים האמריקאים "מחץ הדלתא-3" ו"המגן האנושי".
כתבה את התסריט האוטוביוגרפי לסרט "שחור". כתבה, ביימה, הפיקה, ושיחקה בסרט "אנשים כתומים" שעלה לאקרנים ב-2014.

בטלוויזיה

שיחקה בסדרות טלוויזיה רבות ובהן "אסתי המכוערת" (בתפקיד מיכל קצב), "אהבה מדרגה ראשונה" (בתפקיד נאוה כהן), "צמות" ו"הבורר" (בתפקיד גילה אסולין), פולישוק (בתפקיד סולי ברזל הרל"שית) וכן במספר סדרות טלוויזיה גרמניות.
יצרה והנחתה את הסדרות הדוקומנטריות "הפועלות" ו"אימפריה קטנה שלי", על העצמת נשים באמצעות יזמות עסקית. כמו כן, כתבה את התסריט של מספר פרקים בסדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי".

משנה חברתית

אזולאי-הספרי היא יוצרת פמיניסטית מזרחית. הדמויות אותן היא משחקת, יוצרת ומציגה בסרטיה הקולנועיים והתיעודיים, מעלות סוגיות הנוגעות במגדר, זהות ומעמד בחברה הישראלית. סרטיה "שחור" ו"אנשים כתומים", וסרטי תעודה אותם היא מנחה ומובילה, כגון הסדרות "הפועלות" ו"אימפריה קטנה שלי" בה מככבות נשים מהפריפריה, מעלים לסדר היום הציבורי סוגיות של צדק חברתי.
בחודש מרץ 2015 הציגה קטעים מסרטה "אנשים כתומים" בוועידה הבינלאומית למעמד האישה באו"ם ונשאה נאום בגנות התופעה של נישואי ילדות בעולם.
מכהנת כיו"ר המועצה הציבורית "בית רות" לנערות בסיכון.
נמנית בין מייסדי מפלגת גשר בראשות אורלי לוי-אבקסיס.

חיים אישיים

אזולאי-הספרי מתגוררת כיום ביפו, נשואה לבמאי והמחזאי שמואל הספרי ולהם שלושה ילדים. בנה הבכור אריה הספרי הוא קולנוען, שחקן, מוזיקאי, וחבר בהרכב WC יחד עם בנה הצעיר, אבשלום הספרי.