google/wiki40b huggingface dataset:
ורידיס

חטיבת הפסולת ואיכות הסביבה

חטיבת שירותי הפסולת ואיכות הסביבה של ורידיס כוללת שירותי איסוף פסולת בתפוצה ארצית וטיפול בפסולת מוצקה ובפסולת חומרים מסוכנים. החטיבה עוסקת במיון והפרדת פסולת, השבת פסולת לאנרגיה וייצור דלק חלופי מפסולת (RDF), מיחזור פסולת אורגנית ועיבודה לקומפוסט, הפעלת מטמנות מבוקרות והפקת גז מטמנות לייצור חשמל, וטיפול בחומרים מסוכנים.

חטיבת המים

חטיבת המים של ורידיס פועלת בשני תחומים עיקריים – התפלת מים וטיפול בשפכים עירוניים ותעשייתיים. החברה שותפה שווה בהחזקות מתקן התפלה אשקלון יחד עם חברת IDE, והיא משמשת כחברת התפעול והתחזוקה של מתקן ההתפלה. בתחום הטיפול בשפכים מספקת החברה שירותי תפעול ופתרונות טכנולוגיים למתקני טיפול בשפכים עירוניים ותשטיפי מטמנות.

חטיבת האנרגיה

חטיבת האנרגיה של ורידיס, אשר פעלה בעבר תחת המותג דלקיה (חטיבת האנרגיה של קבוצת ואוליה הבינלאומית), פועלת בתחום תשתיות האנרגיה והיא שותפה (20%) בהחזקת תחנת הכוח OPC רותם יחד עם החברה לישראל. החטיבה מעניקה שירותי ניהול ותפעול של תחנות כוח, הכוללות את תחנת הכוח IPP דלק אשקלון ותחנת הביוגז באפעה. החטיבה עוסקת בשירותי התייעלות אנרגטית לסקטור המסחרי והיא מפעילה שירותי תחזוקה של מערכות חימום, אוורור ומיזוג אוויר.

ואוליה תחבורה

ואוליה תחבורה ישראל הייתה חטיבת התחבורה של ואוליה ישראל והיא נמכרה בשנת 2013. החטיבה פעלה בתחום ההיסעים הציבוריים, תחת המותג קונקס, והפעילה אשכולות תחבורה ציבורית בערים אשדוד, יבנה, טבריה, לוד, מודיעין ועוד. 

בחודש ספטמבר 2013 נמכרה פעילותה של קונקס לחברת אפיקים. חטיבת התחבורה לקחה חלק בהקמתו של הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים כשותפה בזיכיון של חברת סיטיפס, והייתה אחראית על הפעלת מערך הרכבות. בעקבות לחץ בינלאומי של גורמים פרו-פלסטיניים, מכרה החברה בשנת 2011 את חלקה בזיכיון לקואופרטיב אגד.
יעקב יצחקי

ביוגרפיה

נולד בדרבנט שבדאגסטן לרב יצחק בן יעקב ולנעמה, אביו שימש כרבם ומנהיגם של יהודי קווקז בין השנים 1846 - 1817 למד תורה מאביו וכן למד בבית ספר ריאלי לימודי חול ואת השפה הרוסית. אך עם זאת, התנגד בהמשך לתנועת ההשכלה. בשנת 1868, כשמלאו לו 22 שנה, התמנה על ידי אביו ובהסכמת נכבדי העדה, לרב ראשי ואב בית דין למדינות דאגסטן. במהלך כהונתו הוא עמד בקשרים עם רבנים שונים בתקופתו, ובמיוחד הרבה להחליף אגרות עם גדולי הרבנים ברוסיה, פולין, טורקיה, פרס, כורדיסטן וארץ ישראל וכן עם קהילות באירופה ועם משה מונטיפיורי.
הרב יצחקי הטיף לקהילתו לעלות לישראל ורבים עלו אליה ביוזמתו. בשנת ה'תרס"ז, לאחר ארבעים שנות כהונה כרבה הראשי של דאגסטן, התפטר מתפקידו ועלה לארץ ישראל עם אשתו ושני בניו. ילדיו האחרים: דוד, מאיר, חנה ונפתלי - נשארו בקווקז. לפני העלייה, יצר קשר עם מנחם אוסישקין, מנהל הועד המרכזי של חובבי ציון באודסה על מנת לרכוש קרקע לקהילתו בארץ ישראל. 
בשנת ה'תרס"ח (1908) הניח אבן פינה וייסד את המושבה באר יעקב שנקראה על שמו. הוא ואשתו חסידה התיישבו בירושלים, ושם המשיך בלימוד תורה ובכתיבה. במלחמת העולם הראשונה סבל ממצוקת רעב וממחלות, ושני בניו נלקחו לשרות עבודה בצבא הטורקי. בז' בסיוון ה'תרע"ז - 1917 נפטרה רעייתו כשהייתה בת 69, ושבועיים אחר כך נפטר גם הוא, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

כתביו

תחומי התעניינותו היו מגוונים: ספרות, מדעי היהדות, תאולוגיה כללית, היסטוריה וארכאולוגיה. הוא היה חבר בחברת "מרבי-השכלה" שבפטרבורג, כתב ופרסם מאמרים בעיתונות של אות התקופה, בהם: "המגיד", "המליץ", "הלבנון" ו"המאסף", וכן בכתבי עת אחרים. דבריו, בין השאר, נכתבו עבור האנשים שהתעניינו בחקר צפונות העדה היהודית שבהרי הקווקז.
חלק גדול מכתביו ואגרותיו אבד, אך המעט שנשאר שופך אור על חיי יהודי הקווקז. אגרותיו ששרדו נמסרו לארכיון האוניברסיטה העברית בירושלים.
באיגרתו "קדמות היהודים ההרריים" הוא כותב: "אני לא מתיימר לכסות את הקורות ומחכה שיעורו החוקרים בקיאים ומומחים שיגלו תפוצות, לתועלת בני העדה ועם ישראל ויצא חבל עב וחזק אשר קצהו האחד אחוז וקשור את הגולה אשר הגלה שלמנאסר מלך אשור בשנת 720 לפני הספירה, וקצהו השני נמשך עד ימינו אלה."
האקדמיה המזרחית ללשונות ביקשה ממנו לחבר ספר "דקדוק לשון טאט", לשם כך ערך מסעות תחקיר בקרב עדתו ואסף חומר רב ופרסם אותו בעיתונות.

אהלי יעקב

חיבורו המרכזי הוא "אהלי יעקב". במהלך כתיבת הספר הוא דבק במסורת של בני עדתו, וכהיסטוריון הוא ניפה את דבריהם וניסה להביא רק את העובדות המבוססות. בספרו עוסק יצחקי בעשרת השבטים ועל השתייכות העדה, לטענתו, למספר שבטים שהוגלו מארץ ישראל. בחיבורו הוא מזהה את דאגסטן כממלכת מדי ולא פוסח על השפעתה הרבה של העדה היהודית ההררית על התגיירות העם הכוזרי. יצחקי מגלה שמילים נוכריות רבות הנמצאות בתלמוד לקוחות מהשפה הטאטית, ושהרבה מחכמי העדה השתתפו בחיבור התלמוד והביאו מלשונם לתוכו.
את החומר לכתביו אסף וליקט יצחקי בנביאים, בתלמוד, במדרשים ובספרי מסעות עתיקים ונדירים. לשם השגת החומר הדרוש לו נסע יצחקי מספר פעמים ברחבי קווקז, ביקר בבתי עלמין, בדק את המצבות ותאריכיהן, בדק את החורבות ובא בקשרים עם השכנים המוסלמים.

משפחתו

לרב יעקב יצחקי צאצאים ונכדים, נינים ובני נינים ברוסיה, בחבל הקווקז ובארץ ישראל. לבנו מאיר הייתה בת ששמה אסתר שבנה הוא הרב רונן שאולוב.
מייק פומפאו

ביוגרפיה

פומפאו נולד בעיר אורנג' במחוז אורנג' שבקליפורניה. ב-1986 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט ראשון במחזורו עם תואר בהנדסת מכונות. הוא שירת עד 1991 כקצין שריון באירופה וכקצין בדיוויזיית הרגלים הרביעית. השתחרר בדרגת קפטן.
לאחר שחרורו סיים ב-1994 תואר JD במשפטים מאוניברסיטת הרווארד, במהלך לימודיו כיהן כאחד מעורכי כתב העת המשפטי Harvard Law Review. לאחר הלימודים עבד במשרדי עורכי הדין Williams & Connolly. ב-1998 עבר לקנזס בה התגוררה משפחתה של אמו וייסד את חברת טייר איירוספייס שסיפקה חלקים לכלי טיס אזרחיים וצבאיים. הוא כיהן גם כנשיא חברת סנטרי אינטרנשיונל המייצרת ציוד לתעשיית קידוחי הנפט.
ב-2010 נבחר לנציג המחוז הרביעי של קנזס בבית הנבחרים של ארצות הברית ונכנס לתפקידו בינואר 2011. מאז נבחר לתקופות כהונה נוספות ב-2012, 2014 ו-2016. הוא כיהן כחבר בוועדת האנרגיה והמסחר ובוועדת המודיעין. כמו כן כיהן כחבר בוועדת החקירה של בית הנבחרים לאירועי מתקפת הטרור בקונסוליה האמריקנית בבנגאזי. הוא מזוהה עם תנועת מסיבת התה.
ב-18 בנובמבר 2016 הודיע הנשיא הנבחר דאז דונלד טראמפ על בחירתו בפומפאו למשרת ראש ה-CIA. המינוי אושר על ידי הסנאט ב-23 בינואר 2017, ברוב של 66–32, ולאחר מכן הושבע על ידי סגן הנשיא מייק פנס.
בתחילת 2018 נשלח מטעם טראמפ לקוריאה הצפונית בה נפגש עם קים ג'ונג-און, מגעים שהובילו למפגש בין ג'ונג-און לנשיא קוריאה הדרומית מון ג'יאה-אין ולהצהרת פנמונג'ום. לאחר מינויו למזכיר המדינה שב לקוריאה הצפונית לתיאום המפגש בין ג'ונג-און וטראמפ, בתום ביקורו שוחררו שלושה אמריקאים שהוחזקו במעצר תקופה ממושכת ושבו עם פומפאו לארצות הברית.

מזכיר המדינה

ב-13 במרץ 2018 פיטר הנשיא דונלד טראמפ את מזכיר המדינה רקס טילרסון והודיע שימנה במקומו את פומפאו. ב-26 באפריל אישר הסנאט את מינויו ברוב של 57–42. זמן קצר לאחר ההצבעה הושבע לתפקידו על ידי שופט בית המשפט העליון סמואל אליטו.
ב-21 במאי 2018, הציג מזכיר המדינה פומפאו את 12 הדרישות של ארצות הברית מאיראן הכוללות הפסקת העשרת אורניום ועיבוד הפלוטוניום לאלתר, הפסקת תוכנית פיתוח הטילים הבליסטיים ועצירת ניסויי השיגור, הפסקת התמיכה בחזבאללה, החמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, הפסקת התמיכה במורדים הח'ותים בתימן והשכנת שלום במדינה, נסיגה מוחלטת מסוריה של איראן וכל שלוחותיה, הפסקת התמיכה בטאליבן ובארגוני טרור נוספים באפגניסטן והפסקת ההתנהגות המאיימת כלפי שכנותיה, כולל האיומים על ישראל.
ביוני 2018 לקח חלק בפסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית בסינגפור, לאחר שהיה שותף להכנות, ואף קיים לפני כן פגישות עם המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און, והביא לשחרור שלושה אמריקאים שהוחזקו בקוריאה הצפונית.

חיים אישיים

פומפאו נשוי לסוזאן, ולהם בן אחד.
רייקוון

רקע

וודס נולד בברוקלין ניו יורק. הוא הצטרף לוו טאנג בזמן ההכנות של האלבום "Enter the Wu-Tang: 36 Chambers", להרכב הייתה הצלחה ראשונית מסיבית. מאוחר יותר הוא חתם על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים "לאוד" (שגם הייתה חברת התקליטים של הקלאן) ובה הוציא את האלבום "Only Built 4 Cuban Linx...".
בשנת 2009 המיר את דתו לאסלאם.

Only Built 4 Cuban Linx...

אחרי ההצלחה של אול דירטי באסטרד הבא שהוציא אלבום סולו מהקלאן הוא Raekwon. זה הפתיעה הרבה מעריצים של הקלאן כשהאלבום יצא. רבים חשבו שהבא בתור היה ג'יזה או גוסטפייס קילה כיוון שהם היו ראפרים עם יותר כישרון אבל מסתבר שאחרי האלבום הזה RAE הוכתר ל-Storyteller של ההרכב.
האלבום הזה שם בצד את הסאונד המקורי של הקלאן מבחינת הפקות ומבחינה מילולית כאחד. ריזה שינה את סגנון ההפקות שלו מהביטים האפלים והקודרים למשהו יותר סינמטי עם סמפלים של ג'אז וסול. RAE בחר להתרכז בנושא העולם התחתון של ניו יורק, עסקאות סמים וכל דבר שקשור למאפיה. בנוסף הוא גייס את הבן דוד שלו גוסטפייס קילה שהופיע בחלק גדול מהאלבום ואפילו חלק את העטיפה.
האלבום קיבל 5 כוכבים כמעט בכל מקום ומכר מעל מיליון עותקים בארצות הברית ופתח דלתות לסגנון שרק התחיל להתפתח בניו יורק שנקרא Mafioso Rap.

קריירת משחק

רייקוון התחיל את קריירת המשחק שלו כאשר שיחק את הדמות 'סיגר' בסרט שחור ולבן, ובמשך השנים שיחק בכמה תפקידים קטנים.
ולד הטומאה

בדיני טומאה וטהרה, ולד הטומאה הוא דבר שנטמא מכח אב הטומאה.

מקורות בתורה

המקור התורני למושג ראשון לטומאה מופיע בספר במדבר; "וכל אשר יגע בו הטמא יטמא" (במדבר יט כב).  הטמא פירושו אדם בדרגה של אב הטומאה וכל אשר יגע בו היינו חפץ שמוכשר לקבל טומאה.
בתלמוד ירושלמי נחלקו בכך רבי יוחנן ובר קפרא, לפי רבי יוחנן ולד הטומאה הוא טומאה מהתורה, ולפי בר קפרא הוא מדברי חכמים. המפרשים מסבירים כי המחלוקת היא אודות שני לטומאה, כלומר - האם וולד הטומאה יכול לטמא אובייקט אחר בטומאה מהתורה. לפי בר קפרא מהפסוק "וכל אשר יגע בו הטמא יטמא" משמע שרק אב הטומאה יכול לטמא ראשון לטומאה, אבל אין מקור לכך שהראשון לטומאה הופך את הנוגע בו לשני לטומאה, ואילו לפי רבי יוחנן מכיוון שכתוב "והבשר אשר יגע בכל טמא לא יאכל", שמכך משמע "כל טמא" - גם ראשון לטומאה, יש להוכיח ששני לטומאה גם הוא מהתורה.

חמישי לטומאה

במסכת פסחים (דף י"ח) מובא שייתכן שיהיה חמישי לטומאה לפי שיטת רבי עקיבא, אולם הרמב"ם (בהלכות שאר אבות הטומאות יא, ד) פוסק נחרצות: "הרביעי פסול ואינו מטמא ואין רביעי עושה חמישי לעולם".
שיבה אינו

שיבה אִינו הוא גזע כלבים ממשפחת כלבי שפיץ ואשר מקורו ביפן. זהו כלב קטן וזריז אשר מותאם היטב לציד ולתוואי שטח הררי. ביפן שימש השיבה אינו לציד בעלי חיים קטנים כגון ציפורים וארנבות. כלב זה דומה בחזותו אך קטן יותר מגזע האקיטה. זהו אחד מגזעי הכלבים העתיקים ביותר הקיימים היום.

מבנה כללי

גופו של גזע זה חזק ומוצק. אפם שחור, אוזניהם משולשות קצרות וקטנות, עיניים מלוכסנות, זנב שעיר ומעוגל.
פרוותו של ה"שיבה אִינו" צפופה ובעלת שלושה סוגי פרווה. וצבעה: ג'ינג'י, שומשום (שיער לבן וקצוות שחורים), שחור-חום-לבן. לבן בחלק הגוף התחתון. 
גובה: עד 40 ס"מ. 
משקל: 9-12 ק"ג.
תוחלת חיים: 15 שנים.

היסטוריה של הגזע

עצמות כלבים, הדומים לשיבה המודרני, נתגלו ביפן בחפירות ארכאולוגיות מ-1500 לפנה"ס. הכלבים נקברו עם בעליהם, עובדה המעידה כי שימשו כבני לוויה, וציורים עתיקים מהאלף השלישי לפנה"ס מלמדים שגם שימשו את האדם לציד ולשמירה. פרוש השם "אינו" הוא כלב ביפנית. לשם "שיבה" 2 פרושים: קטן או עץ יפני קטן ומכאן הקשר בין שמו ליעודו – השיבה נהג להתרוצץ בינות העצים הקטנים והשיחים בציד אחר ציפורים. 
כשיפן פתחה שעריה לעולם בשנת 1858, כלבים רבים חדרו אליה מהמערב, והתערבבו עם כלבי השיבה-אינו המקוריים. לצורך הצלת הגזע, שכמעט נכחד, הוקמה אגודה לשימור וטיפוח הגזע, שקבעה ב-1934 את תקן הגזע הראשון. בשנים הראשונות רק 5 כלבים מהגזע הותרו לגידול. בעקבות מלחמת העולם השנייה כמעט ונכחד הגזע בשנית, ושוב נמצאו חמישה כלבים להצלת הגזע. בשנת 1937 הוכרז הגזע כנכס לאומי ביפן.
טיטאנוטילופוס

תיאור

גמל זה שהיה קרוב לבני הסוג גמל ולסוג הנכחד קמלופס התרומם לגובה 3.5 מטרים ושקל מעל 1 טון. הוא היה בעל שיניים רחבות יותר מרוב הגמלים הקדומים, התאמה שיש גם לגמלים המודרניים. מוחו היה קטן יחסית והוא היה בעל רגליים גבוהות יותר מהגמלים החיים אך צוואר רגיל. לגמל הייתה מעין דבשת, דבר שנראה מעצמות החוליות הארוכות של בית החזה, אך היא היה קטנה יחסית ואולי דמתה לדבשת הקלה של אייל הקורא. ככל הנראה הוא השתמש בדבשת כדי לאגור שומן.
יחסי ארגנטינה–ארצות הברית

היסטוריה

היחסים החלו בשנת 1823 כאשר השגריר האמריקאי הראשון הגיש את כתב האמנתו לממשלת ארגנטינה בבואנוס איירס, היחסים בין המדינות נקלעו למשבר בשנות מלחמת העולם השנייה כאשר הגנרל פדרו פאבלו רמירז שתפס את השלטון במדינה בהפיכה צבאית בשנת 1942 התעקש לשמור על נייטרליות במלחמה ובתגובה לכך סירבה ארצות הברית לבקשות סיוע מצד ארגנטינה, בסופו של דבר נכנעה ארגנטינה ללחץ האמריקאי וניתקה את קשריה עם גרמניה ויפן.
בינואר 1944 התפטר רמירז מתפקידו ובמקומו מונה סגנו אדלמירו פארל. ארצות הברית לא הכירה במשטרו של פארל בשל סירובו להתייצב לצידה במלחמה העולמית ושגרירה בבואנוס איירס נקרא לשוב לוושינגטון. בתחילת שנת 1945 הכריזה ארגנטינה מלחמה על מדינות הציר ובכך התייצבה לימינה של ארצות הברית במלחמה. ב-19 באפריל 1945 התקבלה החלטה בכינוס של הוועידה הבין-אמריקנית במקסיקו סיטי שבו הסכימו המשתתפים פה אחד לחדש את היחסים עם ארגנטינה.
בתחילת שנות ה-80 פרץ משבר בין המדינות בעקבות סירובם של חברי החונטה הצבאית ששלטה בארגנטינה לתמוך במורדי הקונטראס בניקרגואה שנתמכו על ידי ארצות הברית, ארצות הברית הטילה אז עיצומים כלכליים על ארגנטינה שהוסרו רק לאחר ביטול השלטון הצבאי במדינה.
כיום מבוססים היחסים בין המדינות על קשרים מסחריים וכולל שיתוף פעולה בתחומי הרפואה, חקלאות, איכות הסביבה וטכנולוגיות בתחומים שונים, כמו כן מקיים צבא ארצות הברית קשרים צבאיים עם הכוחות המזוינים של ארגנטינה.
מקדש ונוס ורומא

מקדש ונוס ורומא (בלטינית: Templum Veneris et Romae) הוא המקדש הגדול ביותר שהיה ברומא העתיקה. המקדש היה ממוקם בצידו המזרחי של הפורום, אל מול הקולוסאום.
המקדש הוקדש לאלות ונוס פליקס (ונוס המביאה מזל טוב) ורומא אַיטֶרנה (רומא הנצחית), והוקם בתקופת הקיסר אדריאנוס. הבנייה החלה בשנת 121 והמקדש נחנך בשנת 135 (אף שעבודות הבנייה הסתיימו רק בשנת 141, בתקופת שלטונו של הקיסר אנטונינוס פיוס.

תיאור המבנה

אורכו של המבנה 110 מטרים ורוחבו 53 מטרים. המבנה ניצב על במה שאורכה 145 מטרים ורוחבה 100 מטרים.
למבנה שני חדרים עיקריים, בהם נצבו פסלי האלות ונוס ורומא - אלת העיר רומא, שתיהן יושבות על כיסאות מלכות.
חדרי האלות ניצבו אחד צמוד לשני - החדר של רומא היה המערבי, ופסל האלה צפה לעבר הפורום. החדר של ונוס היה המזרחי ופסל האלה צפה לעבר הקולוסאום. בחזית כל חדר ניצבו ארבעה עמודים קורינתיים.
מבנה המקדש מהווה בעצם משחק מילים שכן האלה ונוס, אלת האהבה (בלטינית Amor), נכתב הפוך מ"רומא" (Roma), ועל כן שתי אלות אלה, העומדות גב אל גב, יוצרות סימטריה גם בשמותיהן.
משני צדי המקדש, המזרחי והמערבי, עמדו 10 עמודים לבנים, ובצדדים הדרומיים והצפוניים 18 עמודים לבנים. קוטר כל עמוד היה 1.8 מטרים.
במקדש ונוס היה מזבח בו הקריבו זוגות נשואים קורבנות. לצד המזבח עמד פסל כסף של מרקוס אורליוס ופאוסטינה.

הקמת המבנה

המקדש נבנה על הריסות הדומוס אוראה של נירון, ולצורך בנייתו הוזז פסלו של נירון - הקולוסוס והועבר לקרבת האמפיתיאטרון הסמוך, שנקרא על שם הפסל - הקולוסאום.
אדריכל המבנה, אפולודורוס מדמשק, שמתח ביקורת על התוכניות של אדריאנוס, הוצא להורג במצוות הקיסר, והמבנה נבנה בהתאם לתוכניות של אדריאנוס.
בסוף המאה ה-3 (283) ובתחילת המאה ה-4 (306) לספירה פרצו בסביבת המקדש שתי שרפות שגרמו נזקים כבדים למבנה. בשל דעיכת חשיבותה של העיר רומא באימפריה באותה העת, לא הוקדשו משאבים לחידוש ותיקון המבנה משך כ-24 שנים. המבנה שופץ והורחב משמעותית בשנת 307 בידי הקיסר מקסנטיוס, כחלק מתוכניתו להעצים ולהשיב את מרכזיותה של רומא באימפריה הרומית באותה העת.
רעידת אדמה במאה ה-9 הרסה את המבנה, ובשנת 850 הורה האפיפיור לאו הרביעי להקים במקום את כנסיית סנטה מריה נובה, אשר שופצה בשנת 1612 ושמה שונה לכנסיית סנטה פרנצ'סקה רומנה. חדר האלה רומא מהווה את מגדל הפעמונים של הכנסייה.
יוליוס מונק

יוליוס מונק (1901 – 1976) היה רדיולוג, פרופסור לרדיולוגיה, בבית הספר לרפואה, של הטכניון, הקים וניהל  את מכון הרנטגן בבית החולים רמב"ם.

ביוגרפיה

מונק נולד בבוסקובייצה, בחבל מוראביה בצ'כיה אשר היוותה חלק מאוסטרו-הונגריה. מונק למד רפואה בברנו והתמחה ברדיולוגיה. מונק סיים את ההתמחות בווינה.
בשנת 1940 עלה מונק לארץ ישראל, עם רעייתו גרטה ובנו ראובן. מונק התיישב בחיפה. התגייס לצבא הבריטי ושירת כרופא רנטגן. השתחרר בדרגת מייג'ור.
מונק הקים את מכון הרנטגן בבית החולים רמב"ם, והיה למנהלו הראשון עד ליציאתו לגמלאות בשנת 1972, בנוסף קיבל מינוי של פרופסור לרדיולוגיה בבית הספר לרפואה של הטכניון.
מתלמידיו : ד"ר אלפרד יונגמן.
בנו ראובן (רובי) נהרג ב-8 במרץ 1957 בעת שירות בצה"ל, בנח"ל בחצי האי סיני 
מונק נפטר בשנת 1976. הותיר אישה ובת.
בית הספר לטכנאי רנטגן בבית החולים רמב"ם קרוי על שמו.
גרד צווה

קריירת מועדונים

צווה שיחק במועדון הנוער של בורוסיה נוינקירכן, ובשנת 1972 עבר לשחק בקבוצה הבוגרת של פורטונה דיסלדורף, מועדון שהתחיל באותו זמן את תקופת הזוהר שלו. בשתי עונותיו הראשונות של צווה בפורטונה דיסלדורף הקבוצה סיימה במקום השלישי בבונדסליגה, ובאותה תקופה צווה שיחק בעיקר כקשר. בהמשך התייצבה הקבוצה במרכז הטבלה, וצווה מונה לקפטן הקבוצה, והחל לשחק בתפקיד הגנתי יותר. בשנת 1978 הגיעה פורטונה דיסלדורף לגמר הגביע הגרמני מול יריבתה המושבעת פ.צ. קלן, והפסידה בתוצאה 2-0, במשחק בו צווה שיחק 90 דקות. כעבור שנה, בשנת 1979, זכה צווה בגביע הגרמני עם פורטונה דיסלדורף לאחר ניצחון 1-0 בגמר על הרטה ברלין בהארכה. בנוסף, פורטונה דיסלדורף השתתפה באותה עונה בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר הפסדה לפ.צ. קלן בגמר הגביע של 1978, ועקב זכייתה של קלן בדאבל, פורטונה דיסלדורף זכתה בכרטיס למפעל. פורטונה דיסלדורף הגיעה עד לגמר, בו הפסידה בתוצאה 4-3 לברצלונה בהארכה, לאחר 2-2 בתום 90 דקות. צווה שיחק במשחק זה 120 דקות. כעבור שנה, זכה צווה עם פורטונה דיסלדורף בגביע גרמני נוסף, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על היריבה המושבעת פ.צ. קלן, ניצחון שנתפס כנקמה על ההפסד בגמר הגביע שנתיים קודם לכן. צווה נשאר בפורטונה דיסלדורף עד לשנת 1987. בעונה זו ירדה הקבוצה לליגת הבונדסליגה השנייה, לאחר 16 עונות רצופות בבונדסליגה. צווה צבר בסך הכל 440 הופעות במדי פורטונה דיסלדורף בבונדסליגה, והבקיע 42 שערים. צווה מדורג במקום הראשון בדירוג שיאני ההופעות של פורטונה דיסלדורף בבונדסליגה בכל הזמנים, נכון לשנת 2015.
לאחר עזיבתו את פורטונה דיסלדורף, עבר צווה לקבוצת קיקרס וירצבורג, שם שיחק עונה אחת, ופרש מכדורגל בשנת 1988.

קריירה בינלאומית

לצווה ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. צווה זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 1978, בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים השני, אך לא שותף במשחקים.
זומבה

זוּמבה הוא סימן מסחר של חברת Zumba Fitness LLC, לשיטת אימון גופני אירובי באמצעות ריקוד שפותחה על ידי הכוראוגרף אלברטו פרס בקולומביה בשנות ה-90. השיטה מבוססת על שילוב תנועות ריקוד המושפעות מסגנונות שונים לצלילי מוזיקה לטינית, מערבית ומזרחית, במטרה להפוך את האימון הגופני למהנה.
השיטה נקראה במקור "רומבהסייז". לאחר שפרס היגר למיאמי שבארצות הברית, הוא הקים, ביחד עם אלברטו פרלמן ואלברטו אגיון, את החברה Zumba Fitness LLC שנועדה להפיץ את השיטה החדשה תחת המותג "זומבה". מטה החברה נמצא בהוליווד שבפלורידה.
בשלהי 2010 הועברו שיעורי זומבה בכ-90,000 מרכזי כושר בכ-110 מדינות, והשתתפו בהם יותר מ-10 מיליון אנשים.
Facebook Messenger

היסטוריה

בשנת 2008, השיקה חברת פייסבוק את הצ'אט, שהיה נקרא "Facebook Chat", אך צ'אט זה פעל בפייסבוק בלבד. במרץ 2011, החברה החליטה להקים אפליקציה נפרדת של מסרים מיידים במקום הצ'אט. ב-9 באוגוסט 2011, השיקה פייסבוק את האפליקציה למערכות ההפעלה iOS ואנדרואיד.באוקטובר 2011, השיקה גרסה נוספת שמותאמת למכשירי BlackBerry. במרץ 2014, החברה השיקה גם גרסה נוספת שמותאמת למכשירי Windows Phone, אך גרסה זו לא כללה הודעות קוליות.
באפריל 2014, הודיעה פייסבוק כי הצ'אט יוסר מאפליקציית פייסבוק ועל מנת להשתמש בו המשתמשים ידרשו להתקין את האפליקציה בנפרד. ביולי 2014, שוחררה גרסה מותאמת למכשירי הiPad. ובאפריל 2015, השיקה חברת פייסבוק אתר אינטרנט עבור התוכנה. עבור מכשירי Tizen הושקה גרסה נוספת ב-13 ביולי 2015.
באוקטובר 2016, החברה השיקה את Messenger Lite, שהייתה מיועדת בעיקר לטלפונים בעלי גרסה ישנה יותר של Android. באפריל 2017, אפליקציה זו שוחררה ל-132 מדינות. במאי 2017, פייסבוק השיקה עיצוב חדש עבור messenger במערכות ההפעלה אנדרואיד וiOS. עיצוב זה כלל מסך ביתי חדש שכלל מיון של תוכן ומדיה ונקודות אדומות המציינות פעילות חדשה באפליקציה. בחודש דצמבר 2017, הודיעה חברת פייסבוק כי היא תשיק אפליקציה נפרדת לילדים, שמיועדת לאנשים מתחת לגיל 13.

פרסומות

בחודש ינואר 2017, הודיעה חברת פייסבוק כי היא בוחנת אפשרות להציג פרסומות באפליקציה. הבחינה התרחשה אצל מספר קטן של משתמשים באוסטרליה ובתאילנד. בחודש יולי באותה שנה, החברה הודיעה כי היא תרחיב את הבדיקה לקהל העולמי. לאחר השקת המודעות, אתר האינטרנט TechCrunch פרסם מאמר ובו תיאר כי המודעות גדולות, בלתי נסבלות ולא רלוונטיות, וציין כי מודעות אלה הן דרך גרועה למונטזיציה.

ביקורת

בחודש נובמבר 2014, קרן החזית האלקטרונית ביקרה את האפליקציה ונתנה ציון של 2 מתוך 7 נקודות. האפליקציה זכתה למעט נקודות בזכות כך שהתקשורת מוצפנת, אך הקרן ציינה כי המשתמשים באפליקציה לא יכולים לאמת את הזהויות של אנשי הקשר, וההצפנה יכולה להיות מיותרת.
שרלוטה פרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שוורין

ביוגרפיה

שרלוטה פרדריקה נולדה ב-4 בדצמבר 1784 בשוורין שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, להוריה פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ולואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג.
בשנת 1804 הגיע בן דודה כריסטיאן פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק לביקור בשוורין והתאהב בשרלוטה פרדריקה, וכעבור שנתיים ב-21 ביוני 1806 התחתנו השניים בלודוויגסלוסט. בשנת 1807 ילדה שרלוטה פרדריקה את בנה הבכור כריסטיאן פרדריק שמת בלידתו, ובשנת 1808 ילדה את בנה פרדריק. בשנת 1810 נשלחה שרלוטה פרדריקה לגלות בהורסנס, בעקבות קשריה עם אדואר דו פוי השווייצרי, שהיה המורה שלה למוזיקה, ונאסר עליה לראות את בנה.
בשנים הבאות חיה שרלוטה פרדריקה בהורסנס, שם ניהלה מספר רומנים עם קצינים בצבא הדני, ובשנת 1829 עברה להתגורר בקרלסבאד תחת השם "גברת פון גוטן". בשנת 1830 נסעה לאיטליה, ובסוף השתקעה ברומא, שם אף המירה את דתה לקתולית.
ב-13 ביולי 1840 מתה שרלוטה פרדריקה ברומא, מה שהיווה הקלה גדולה לבית המלוכה הדני, משום שחששו ששרלוטה פרדריקה תחזור לדנמרק כשבנה יעלה לשלטון.
לובוב אקסלרוד

קורות חיים

אקסלרוד נולדה בעיירה דונילוביצ'י בפלך וילנה (כיום חלק ממחוז ויטבסק שבבלארוס), אביה היה רב. בגיל 16 היא הצטרפה לתנועה מהפכנית. ב-1887 לאחר ניסיון כושל להתנקש בחייו של אלכסנדר השלישי היא היגרה לצרפת, יותר מאוחר עברה לשווייץ. לאחר עזיבתה את ביתה היא כמעט לגמרי ניתקה את קשריה עם היהדות. בשווייץ היא לקחה חלק פעיל בתנועות מהפכניות של המהגרים הרוסים. עד 1892 הייתה פעילה בתנועת הנרודניקים, אך בשנה זו עזבה את התנועה והחלה לתמוך ברעיונות המרקסיזם, היא הצטרפה אל תנועת שחרור העמל (רוסית: Освобождение труда, אוסבובּוז'דינייה טרודה) והייתה במשך שנים עוזרת של מייסד התנועה גאורגי פלחנוב.
ב-1900 היא סיימה את לימודי דוקטורט באוניברסיטת ברן, לאחר מכן החלה לפרסם מאמרים בעיתונים סוציאל-דמוקרטיים בשפה הרוסית איסקרה וזאריה. ב-1906 לאחר מתן חנינה לחברי תנועות האופוזיציה באימפריה הרוסית היא חזרה לרוסיה.
ב-1903 היא פרסמה מאמר באיסקרה בשם "מכתב גלוי של יהודי אל היהודים", תחילה לא היה ידוע מיהו מחבר המאמר, זה נודע רק ב-1907. במאמר זה שוללת אקסלרוד את גישתה של תנועת הבונד כי יש להכיר ביהודים כאומה מיוחדת ומשווה גישה זו של הבונד אל גישתם של הציונים.
במרץ 1917 הייתה חברת מרכז של המנשביקים ולאחר מכן הצטרפה אל תנועתו של פלחנוב אחדות. בשנות העשרים של המאה ה-20 היא החלה ללמד במוסדות להשכלה גבוהה של ברית המועצות.
טיל בליסטי לטווח קצר

טיל בליסטי לטווח קצר (SRBM - Short-range ballistic missile), הוא טיל בליסטי בעל טווח של עד כ-1,000 קילומטר.
טילים בליסטיים לטווח קצר, מכונים לעיתים טילים בליסטיים טקטיים. רובם ככולם של הטילים, הם בעלי שלב אחד, והם בעלי יכולת שיגור ממשגר נייד. ניתן לצייד טילים כאלו גם בראשי קרב לא קונבנציונלים, ולרוב הם נושאים ראש נפץ במשקל של 500 עד 1,000 ק"ג ולעיתים יותר.
רובם של הטילים פותחו במהלך המלחמה הקרה, ומאות רבות של טילים הוצבו על אדמת אירופה כאשר הם נושאים ראש קרבי גרעיני.
בזירת המזרח התיכון, טילים אלה נפוצים במדינות אחדות ובכלל זה: לבנון (מתופעלים בדי החזבאללה), סוריה, עיראק (כיום אין), איראן, סעודיה, מצרים ותימן.

היסטוריה

ראשיתו של הטיל הבליסטי, וגם של הטיל הבליסטי קצר הטווח, הוא בטיל הV-2 הגרמני שפותח על ידי ורנר פון בראון. טיל זה, שהיה בעל טווח של 320 ק"מ וראש קרב של טון, הופעל נגד מטרות בריטיות ובלגיות. במהלך המלחמה, הוא לא היה מאוד אפקטיבי, בשל מחירו הרב והקושי ביצורו, יחסית לנשק נוסף שהיה בשימוש הוורמאכט, טיל השיוט הראשון בעולם, ה-V-1. לאחר המלחמה, נשבה פון בראון על ידי האמריקאים, והעביר להם מידע רב, בנוסף לעשרות טילים וציוד היקפי שהועבר לארצות הברית. על בסיס הטיל, פיתחו האמריקאים (בהנחיית פון בראון) את הרדסטון. גם הצבא האדום, לכד טילים שלמים ומידע טכני רב בתום המלחמה. על בסיס הטיל, פותח אחד הטילים הבולטים והנפוצים בעולם, הסקאד .
במהלך המלחמה הקרה, טילים בליסטים מסוגים שונים היו מטווחים לעבר ברית המועצות וארצות הברית. באירופה הוצבו, על ידי האמריקאים, טילי פרשינג וע"י הסובייטים, טילי סקאד. זאת בנוסף לטילים בין יבשתיים (ICBM) וטילים בליסטיים מצוללות.
טילים בליסטיים קצרי טווח, נורו מספר פעמים בהיסטוריה, במהלך מלחמת יום הכיפורים, נורו שלושה טילי סקאד לעבר כוחות ישראלים והרגו כשבעה חיילים, וגם במלחמת המפרץ, נורו טילי סקאד, או כמו שנקראו בעיראק, אל-חוסיין, לעבר סעודיה (46 טילים) וישראל (39 טילים).
השימוש הבולט ביותר בטילים בליסטיים קצרי טווח, לאחר מלחמת העולם השנייה, היה במהלך מלחמת איראן עיראק, כנגד מטרות צבאיות ומתקני נפט. לקראת סוף המלחמה, תקפו שני הצדדים את בירתו של השני, לעיתים גם בנשק כימי, במה שכונה "מלחמת הערים".
בצבאות רבים בעולם, משמש הטיל הבליסטי קצר הטווח, מרכיב חשוב ביכולת האסטרטגית. הטילים מספקים נשק בעל השפעה עצומה במחיר נמוך משמעותית ממערכות אחרות דוגמת מטוסי קרב מודרניים, דבר המאפשר למדינות דלות אמצעים לרכוש אותו, ונותן להם יכולת להגיב כנגד מתקפות של חילות אוויר מתקדמים. בנוסף, לטילים בליסטיים יש הילה של נשק מתקדם ויוקרתי - דבר המשמש משטרים שונים בעולם ומהווה גם עילה להצגה פומבית של טילים - למשל במצעדים צבאיים.

טילים בליסטיים טקטיים (TBM)

טילים בליסטיים טקטיים, דוגמת הפאתח 110, הוא למעשה טיל בליסטי קצר טווח מתקדם, בעל מערכת הנחיה משוכללת, ודיוק רב.
טילים טקטיים עשויים להוות יתרון מכריע מעבר לקווי האויב ובשדה הקרב בכלל. עקב ניידותם, הטילים מוכנים יותר להתמודדות עם תרחישים שונים היכולים לקרות בשדה הקרב.
קשה להתמודד עם טילים מהסוג הזה, ומערכות בודדות מסוגלות לעם איום מסוג זה. הבולטות שבהם, הם הפטריוט PAC-3 ושרביט קסמים הישראלי, המיועד להיות PAC-4 של מערכת הפטריוט, והם מיועדות ליירוט טילים בליסטים קצרי טווח בלבד. להבדיל ממערכת החץ לדוגמה, שביכולתה ליירט גם טילים בליסטיים בין יבשתיים (ICBM).