google/wiki40b huggingface dataset:
ארד (חברה)

היסטוריה

ארד הוקמה בשנת 1941 בקיבוץ דליה על בסיס מסגריה שהפעילו הגרעינים המייסדים של הקיבוץ (גרעין "במפנה" של יוצאי גרמניה וגרעין "מעלה" של יוצאי רומניה) עוד לפני שעבר ליישוב הקבע, ועל בסיס מפעל קטן בחיפה למכניקה עדינה ולייצור חלקי מודדי מים, בבעלותו של מר רקוביצקי, מורה בטכניון (שלימים שינה את שם משפחתו לרכבי). מקור השם החברה הוא ראשי התיבות של איחוד רכבי דליה. בשנת 1950 חתמה החברה על הסכם לשיתוף פעולה טכני עם מפעל שווייצרי למדי מים בשם "אקווה-מטרו" והחלה מייצרת מדי מים לפי דגמי המפעל. ב-1954 הורחב המפעל, והוקם בניין חדש וקיבוץ רמות מנשה נתקבל כשותף. בשנת 1955 ייצא לראשונה המפעל את תוצרתו לטורקיה. עד שנת 1964 סיפק המפעל 500,000 מתוך 600,000 מדי המים שהותקנו במדינת ישראל והחברה נכנסה לתחום חדש של מערכות אוטומציה להשקיה.
בשנת 2000 החלה לפתח מדי מים לקריאה מרחוק - קר"מ (באנגלית A.M.R - Automatic Meter Reading), ללא צורך של קריאה פיזית של כל מונה וכך להביא לחסכון בעלות ניהול מערכות מים. את הטכנולוגיה לקריאה מרחוק סיפקה חברת "תדיראן טלמטיקס" מקבוצת איתוראן. מדי המים לקריאה מרחוק זכו להצלחה רבה ותוך שנתיים וחצי כבשה נתח של 17% מהשוק האמריקני.
בשנת 2010 זכתה במכרז הגדול בתולדותיה, לאספקת מדי מים משולבים עם מערכות קריאה מרחוק, בהיקף של כ-215 מיליון שקל תאגיד המים Southern Water  בבריטניה.
בשנת 2018 זכתה במכרז של חברת "מי אביבים", חברת המים של העיר תל אביב-יפו, לאספקת 230 אלף מדי מים חדשים בהיקף של כ-130 מיליון שקל.

מניות החברה

רוב מניות החברה מוחזקת על ידי הקיבוצים דליה ורמות מנשה.
החל משנת 2004 הפכה החברה לציבורית והיא נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 2007 נרכשו כ-16% ממניות החברה ע”י קרן ההשקעות “מיילסטון” שבבעלות איש העסקים האמריקאי ביל דוידסון.
בשנת 2019 חצה שווי שוק החברה את רף מיליארד ש"ח.
נזיד סקוטי

נזיד סקוטי או מרק סקוטי (באנגלית: Scotch broth) הוא נזיד (מרק סמיך) שמקורו במטבח הסקוטי וכיום נודע ברחבי העולם בשם זה.
מרק סמיך זה עשוי שעורה, וכן בשר כבש (לעיתים יותר נדירות - בשר בקר, ירקות שורש (גזר, לפת), וכן כרישה, לפת צהובה או כרוב המוספים למאכל בסוף הבישול (במטרה שישמרו על מרקמם).
לעיתים מוסיפים לתבשיל קטניות מיובשות.
מרק סמיך זה היווה לרוב את המנה העיקרית של הארוחה, והוכן ממוצרים פשוטים וזולים, מה שהסביר את הפופולריות הרבה שלו. המרק מוזכר בכתביו של ד"ר סמיואל ג'ונסון עת זה ביקר בסקוטלנד בשלהי המאה ה-18. הגירה מסקוטלנד לארצות הברית הביאה להופעתו בספרי בישול בארצות הברית בשנת 1881. בתקופה זו נדד גם לאנגליה והפך פופולרי גם שם(מופיע בספרי בישול אנגליים ויקטוריאניים).
כיום מאכל מסורתי זה נמכר גם בקופסאות שימורים.
איתן רף

ביוגרפיה

רף סיים תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1965 ובשנת 1967 סיים תואר שני במנהל עסקים. הוא החל לעבוד במשרד האוצר בשנת 1970 כחשב עסקות מטבע חוץ. לאחר שניהל את המחלקה לעסקות מטבע חוץ, מונה בשנת 1974 ליועץ כלכלי בשגרירות ישראל בוושינגטון. בתפקידו זה עסק בבקשות הסיוע הכלכלי של ישראל מארצות הברית, בבקשת מילוות מקרן המטבע הבינלאומית ומהבנק העולמי ותיאום תוכנית חירום לאספקת דלק לישראל. באוגוסט 1979 מונה לחשב הכללי. רף מונה לתפקיד החשב הכללי בשלהי כהונתו של שמחה ארליך. הוא כיהן תחת יגאל הורוביץ ומנכ"לו יעקב נאמן ויישם את מדיניות ה"אין לי" של הורוביץ, במטרה לצמצם את הדפסת הכסף. לצורך כך הוא העמיק את הבקרה של החשב הכללי על משרדי הממשלה האחרים, תוך קביעת תקרות הוצאה חודשיות לכל משרד והקפאת הוצאות גדולות. כן לווה כספים מהבנקים כדי לצמצם את הדפסות הכסף. כחשב כללי הוא גם המשיך לעסוק בבקשות סיוע מארצות הברית. רף המשיך לכהן בתפקיד תחת יורם ארידור, אז נחשב לאיש החזק במשרד, לאחר המנכ"ל.
במאי 1983 עזב רף את תפקיד החשב הכללי והתמקד בתפקידו כיו"ר פז, שהייתה חברה ממשלתית. בתפקידו זה התנגד לרפורמה במשק הדלק שהוביל משה שחל, ובעקבות זאת לא חודשה כהונתו בחברת פז ובשנת 1987 עבר רף לעבוד עבור האחים מאיר.
בשנת 1995 החל לכהן כיו"ר מועצת המנהלים של בנק לאומי, תפקיד בו כיהן עד 2010. בדצמבר 2014 חתם בנק לאומי על הסכם כופר בסכום עתק מול רשויות המס בארצות הברית על כך שסייע לאזרחים אמריקאים להעלים מיסים. בספטמבר 2016 אושר הסדר פשרה שבו חויב איתן רף, יחד עם מנכ"לית הבנק גליה מאור וראש החטיבה הבינלאומית צבי איצקוביץ' להחזיר חלק מהבונוסים שקיבלו בסכום של 5.1 מיליון ש"ח.
לאחר מכן מונה ליועץ במורגן סטנלי ודירקטור בחברה לישראל ובאפריקה ישראל להשקעות.
רף מכהן בוועד המנהל של מרכז מציל"ה ושל אחריי!, ובדירקטוריון של קרן אלרוב מיסודו של אלפרד אקירוב.
רף הוא אביהם של הבמאי גידי רף ("חטופים") ושל הצלמת אורית רף.
רבקה פרידלנד

ביוגרפיה

פרידלנד גדלה בקיראון ולמדה בבית ספר רימונים. היא שחתה בקבוצת השחייה של מכבי קריית אונו בהדרכתו של אורי קליינמן. היא זכתה באליפות ישראל לילדות וקבעה שיאי ישראל לילדות.

אלופת ישראל בת 12

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1980 בהיותה רק בת 12, זכתה פרידלנד בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.32 דקות, לפני מירב הדר (1:21.51 דקות) ותמי מוניוז (1:22.13 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 12 של 2:50.90 דקות, טוב משיאה הישראלי בן ה-8 שנים של שלומית ניר (2:51.89 דקות), אך אחרי מוניוז שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:50.15 דקות.

1981

בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981. בגיל 13 בלבד. סיימה פרידלנד 3 פעמים במקום שמיני, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.08 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:56.42 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם ליאור בירקאן, הדר רובינשטיין, ועופרה מוניוז בשיא ישראלי חדש של 4:43.36 דקות, כששחתה את סגנון החזה.

המכביה ה-11

בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב מספר ימים לאחר מכן זכתה פרידלנד ב-2 מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.63 דקות (6 מאיות השנייה אחרי הישראלית המובילה תמי מוניוז-1:19.57 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.54 דקות (14 מאיות השנייה אחרי מוניוז-2:53.40 דקות).

אליפות השיא

באליפות הגילאים בשחייה שנערכה בווינגייט בתחילת חודש אוגוסט אותה שנה זכתה פרידלנד בשתי מדליות זהב ובשני שיאים ישראלים חדשים, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.91 דקות, שיפור לשיאה של מירב הדר (1:19.08 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששוחה משחה זה מתחת ל-1:19 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:48.81 דקות שיפור לשיאה של מוניוז (2:50.15 דקות) ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששוחה משחה זה מתחת ל-2:50 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכתה פרידלנד בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.31 דקות, לפני מוניוז (1:20.40 דקות) ונוגה ויזל (1:22.24 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:51.46 דקות, אחרי מוניוז (2:49.40 דקות) ולפני ויזל (2:54.60 דקות).

1982

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1982 זכתה פרידלנד בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:18.85 דקות, לפני ויזל (1:18.88 דקות) ומוניוז (1:21.45 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:47.35 דקות, לפני ויזל (2:50.12 דקות) ושרון דרום (2:55.72 דקות).
דאוד חוסני

דאוד חוסני (בערבית: داود حسني; שמו האמיתי: דויד חאדר חיים הלוי; 26 בפברואר 1870 - 10 בדצמבר 1937) היה מוזיקאי ומלחין יהודי-מצרי שנולד בשנת 1870 בקהיר למשפחה יהודית קראית. הוא הלחין את האופרה הראשונה בשפה הערבית.

קורות חיים

אביו של דאוד, חידר חוסני, היה צורף יהודי קראי. בגיל עשר היה שוליה של כורך ספרים, בחנות ספרים בשם סוכר, כאשר לקוח אחד בשם שייח' מוחמד עבדו, עודד אותו ללמוד מוזיקה ושירה. אביו לא רצה שיהפוך להיות מוזיקאי, אך למרות זאת נסע לאל-מנצורה, שם למד אצל המלחין מוחמד סחברי. הוא למד קומפוזיציה ולנגן על עוד, ומשחזר לקהיר, שר את יצירותיו של השייח' מוחמד עבדל רחים (הידוע בשם אל-מסלוב). בגיל עשרים, הוא הלחין בסגנונות של
אדוואר, טקטוקה וקאסידה, כשהוא מחקה את סגנון השירה של מוחמד עות'מאן. בשנת 1932 הוא נבחר להקליט את יצירותיו של מוחמד עות'מאן.
חוסני היה גם למלחין של האופרה המצרית הראשונה, "שמשון ודלילה".
דאוד חוסני הלחין להרכבי מחזות זמר תיאטרליים רבים, ביניהם, לעוקשה, מונירה אל-מהדיה, נגיב אל ריחאני, עלי אל-קאסר ומוחמד באג'ט, דברים כגון, "מערוף אל-אסקפי", "סבח", "אל-ברנסיסה", "לייאלי אל מילה" ו"אל גנדורה". הוא היה גם למורה של אום כולתום ואמאל אל אטראש, אותה כינה אסמהאן. 
חוסני היה פעיל גם בתוך הקהילה היהודית-קראית, ורבים מלחניו הותאמו לשירת הפיוטים של הקהילה. בשנת 1935 הוא הלחין שיר שחיבר ראש הקהילה הקראית החכם טוביה לוי בבוביץ, ושיר זה נהפך למעין המנון של הקהילה היהודית-קראית במצרים.
העבודה המקצועית האחרונה שנעשתה בידי חוסני הייתה תוכנית מוזיקלית לתחנת הרדיו הלאומית. הוא נפטר ב-1937.
אשתו הראשונה של חוסני, קמר ("ירח"), מתה בגיל צעיר. ייתכן כי את השיר "קמר אל ליילי" ("ירח של לילות רבים" במקאם ראסט) הלחין לזכרה.
הוא נישא בשנית ב-1920, ונולדו לו שני ילדים, אך אף אחד מהם לא הפך למוזיקאי מקצועי.
בנו שלום יצחק הלוי (אבו בדיע) עלה לישראל. בדצמבר 1977 השתתף בשיחות השלום בין ישראל למצרים שנערכו במלון מינה האוס במצרים.
יצחק גלבוע

יצחק (צחי) גלבוע (נולד ב-1963) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת פריז HEC. מחקריו עוסקים בתורת ההחלטות ובתורת המשחקים.

אודות

גלבוע נולד בתל אביב. סיים תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב בשנת 1982, ובנוסף סיים תואר בכלכלה באותה שנה. בשנת 1984 סיים תואר שני בכלכלה בהנחיית פרופסור דוד שמיידלר. בשנת 1987 סיים דוקטורט בהנחיית פרופסור דוד שמיידלר. נושא עבודתו היה "Non-Additive Probability Measures and Their Applications in Expected Utility Theory". 
בשנת 1987 החל ללמד בבית הספר לניהול באוניברסיטת נורת'ווסטרן באילינוי. בשנת 1990 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1992 לפרופסור מן המניין. בין השנים 1997 ל-1999 לימד באוניברסיטת בוסטון. במקביל, בשנת 1997 הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב. הוא היה ראש התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן. בשנת 2008 הצטרף לסגל אוניברסיטת פריז HEC.
הוא סגן עורך של כתב העת הכלכלי אקונומטריקה.
יצחק גלבוע נשוי לפרופסור איוה גלבוע שכטמן, פסיכולוגית קלינית מומחית וחוקרת באוניברסיטת בר-אילן.
אלת הנחש

אלת הנחש, או אלת האדמה, הוא הכינוי שניתן לפסלים שנמצאו בכרתים, בתקופה המינואית, ומסמלים ככל הנראה את האלה העיקרית של הכרתים.
שני פסלים כאלו נמצאו בשנת 1903 בידי הארכאולוג הבריטי אדוארד אוונס בקנוסוס, הם מוצגים כיום במוזיאון הארכאולוגי של הרקליון. פסלים נוספים נמצאו מאוחר יותר. לרוב הפסלים מציגים אשה לובשת שמלה ארוכה בעלת מחוכים, חשופת שדיים, אוחזת נחש בכל אחת מידיה. על ראשה ישנן חיות קטנות המסמלות את שלטונה על האדמה. לעיתים נחשים כרוכים על גופה ושני אריות מלווים אותה, סמל לשלטונה על חיות הפרא. לפעמים מופיע לידה אל זכר, בנה או בעלה.
השדיים החשופים וגם הנחשים אמורים לסמל אולי פריון, שכן הנחש שימש כסמל לפריון בתרבויות רבות בין היתר במסופוטמיה ובהודו, אם כי יש הסוברים שהשדיים מסמלים אבל.
Gothic (סדרת משחקים)

רקע כללי

בשנת 2001 יצא לאור המשחק הראשון שזכה להצלחה רבה בקרב שחקני משחקי התפקידים. בשנת 2003 יצא המשחק השני ולאחר זמן קצר החברה הוציאה גם את התוסף למשחק השני. בשנת 2006 יצא לאור הכותר השלישי בסדרה.
המשחק שייך לסוגת משחקי התפקידים הממוחשבים, כאשר היחוד שלו הוא בשיטת צבירת הניסיון של הדמויות. במשחקים דומים, הדמות שאותה משחק השחקן מקבלת נקודות שמעידות על התפתחותה עם הבסת מפלצות או סיום משימות, ועל ידי צבירת נקודות אלו מתחזקת. בגותיק, הנקודות מכונות "נקודות למידה" ובעזרתן ניתן ללמוד מדמויות אחרות בעולם תכונות.
המשחק מופעל במנוע גרפי תלת ממדי, שפותח על ידי החברה. עולם המשחק מזכיר את אירופה של ימי הביניים המלווה בקסמים, מפלצות ואפקטים בדיוניים.
דניפרו (כדורגל)

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1918 כקבוצת הכדורגל של מפעל המתכות המקומי "פטרובסקי" ונקרא בשם BRIT (ראשי התיבות של" הטכניקום הבריטי לפועלי התעשייה"). הקבוצה התמודדה בתחרויות אזוריות לרוב.
עקב מלחמת העולם הראשונה פורקה הקבוצה, והוקמה מחדש בעיר דניפרופטרובסק ב-9 במאי 1925, בחסות מפעל פטרובסקי. הקבוצה פעלה תחת השם "פטרובץ" והחלה להתחרות בליגת העל הסובייטית תחת השם סטאל. לאחר מלחמת העולם השנייה הקבוצה התמודדה בליגת העל הסובייטית לאחר שאוחדה בשנת 1947 עם קבוצת דינמו דניפרופטרובסק, כשבשנים 1949–1961 נודעה הקבוצה בשם מטאלורג.
בשנת 1954 העפילה הקבוצה לחצי גמר הגביע הסובייטי, אך הפסידה לספרטק ירוואן הארמנית. בשנת 1961 אומצה הקבוצה על ידי מפעל יוגמאש (המפעל דרומי לבניית מכונות) שמומן על ידי משרד ההגנה הסובייטי ונחשב לאחד מגדולי מפעלי המתכת באוקראינה הסובייטית. הקבוצה שינתה שמה לדנייפר אך לא נחלה הצלחה רבה עד שנת 1972, כאשר סיימה ששית בליגת העל הסובייטית.
בשנים 1973–1976 העפילה הקבוצה לחצי גמר הגביע הסובייטי ובשנת 1978 הודחה למשך שתי עונות לליגות הנמוכות. בשנת 1983 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה באליפות ברית המועצות, הישג אותו שחזרה גם בשנת 1988. בזכות זאת השתתפה בליגת האלופות והעפילה עד לשלב רבע גמר בעונת 1984/1985.
לאחר התפרקות ברית המועצות הייתה "דניפרו דניפרופטרובסק" לאחת מקבוצות הכדורגל הבכירות באוקראינה. הקבוצה נאבקה על צמרת הליגה האוקראינית וסיימה כסגנית האלופה בשנים 1992, 1995, 1996, 2001 ו-2004. כמו כן, הקבוצה העפילה לגמר הגביע האוקראיני מספר פעמים (1995 - 1997, 2004), אך עד כה לא השיגה אף תואר אוקראיני.
בשנת 2015 העפילה הקבוצה למשחק הגמר של הליגה האירופית שם היא נוצחה בידי סביליה בתוצאה 2–3. בדרכה לגמר היא הדיחה את אייאקס אמסטרדם, קלאב ברוז' ונאפולי. 
בעונת 2016/2017 הקבוצה סיימה במקום האחרון בליגת העל האוקראינית בכדורגל והודחה לראשונה בתולדותיה לליגה האוקראינית הראשונה. בסיום עונת 2017/2018 התדרדרה עוד יותר וירדה לליגה השנייה באוקראינה.
עין אל קסיס

עין אל קסיס הוא מעיין שכבה ליד היישוב נווה דניאל שבגוש עציון.
מתחם המעיין כולל שתי בריכות מבטון: האחת בגודל 2X2 מטרים ובעומק 80 ס"מ, ובה המים צלולים מאוד, לאורך כל השנה; השנייה בגודל 4X4 ובעומק של כ-3 מטרים, אך לרוב היא ריקה.
המעיין ממוקם סמוך ליישוב נווה דניאל, דרך כביש הגישה לכיוון "שדה בועז", מאחורי מתקן מתכת מצידו הימני של הכביש. מהכביש ניתן לרדת ברגל כ-200 מטרים בשביל המגיע עד לבריכות.
בסמוך למעיין נמצא גם המעיין עין רדיאטור (עין א-טקה).
עמית פלד

ביוגרפיה

פלד נולד בקיבוץ יזרעאל. התחיל לנגן בצ'לו בגיל 10. בשנותיו הראשונות היה פלד שחקן כדורסל. בגיל 14 עבר ללמוד אצל אורי ורדי, תלמידו של יאנוש סטארקר. למד בבית הספר תלמה ילין. כמוזיקאי מצטיין ניגן ברביעיית צה"ל. לאחר שרותו הצבאי קיבל מלגת לימודים באוניברסיטת ייל. לאחר שנת לימודים אחת עזב את ייל ועבר ללמוד אצל ברנרד גרינהאוס.
לאחר שנה המשיך את לימודי התואר שלו בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד. לאחר שהשלים את לימודיו עבר עם רעייתו לגרמניה ושם למד אצל בוריס פרגמנצ'יקוב והתחיל לפתח קריירה עצמאית כנגן וכמורה.
פלד הוא פרופסור במכון למוזיקה פיבודי, באוניברסיטת ג'ונס הופקינס במרילנד, ארצות הברית.
פלד ניגן בעבר על צ'לו Goffriler שנבנה בשנת 1733 והיה בעבר כלי הנגינה של הצ'לן פבלו קזלס. הצ'לו הוענק לו בידי מרתה קזלס איסטומין, אלמנתו של קזלס.
פלד מייסד וחבר בשלישיית טמפסט, ביחד עם הכנר איליה קלר והפסנתרן אלון גולדשטיין.
בישראל מרבה פלד לנגן עם אנסמבל סולני תל אביב.
פלד חבר בצוות המורים של קשת אילון.
בנובמבר 2018 הוחרמה מערכת מיתרים רזרבית של הצ'לו שלו על ידי אנשי הביטחון בנמל התעופה פרדריק שופן בוורשה, בירת פולין (שקרוי ע"ש המלחין הפולני פרדריק שופן), בזמן הבדיקה הביטחונית בשדה, בדרכו לטיסה לדנמרק ומשם לארצות הברית. לדברי אנשי הביטחון, המיתרים יכולים לשמש כנשק.
לייליסטאד

היסטוריה

לייליסטאד נבנתה על קרקע הים לשעבר של הזאודרזי. כ-6,500 שנים לפני זמננו היה שטח זה מעל מפלס הגאות והתקיימו בו יישובים, אך מאז הצטמצם שטח היבשה של הולנד. בסוויפטרבנט שליד לייליסטאד, נתגלו שלדי האדם העתיקים ביותר במערב אירופה. עקב עליית מי הים והסופות נשטפה אדמת הכבול והשטח הימי שבתקופה הרומית נקרא לוקס פלבו (Lacus Flevo), גדל להיות אגם אלמיר (Almere) בימי הביניים ולאחר מכן התפתח להיות הזאודרזי. הזאודרזי (הים הדרומי) היה נתיב התעבורה העיקרי מאמסטרדם אל הים הצפוני ולערי ברית הנזה. בשל שברי הספינות הטרופות הרבות שהתגלו בפלבולנד, כיום משמשת לייליסטאד כמשכנו של המרכז הלאומי להיסטוריה ימית, הכולל מוזיאון ומספנה שבה נבנה העתק של הספינה בטאוויה.
לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכו עבודות הזאודרזי ונוצר הפולדר של פלבולנד המזרחי. ב-1950 החלו העבודות ביצירת כמה איים במרכזו של האייסלמיר. האי לייליסטאד-האפן היה הגדול שביניהם ומבני העץ שבו שיכנו קהילה של בוני סכרים. ב-1955 נוצר רצף יבשתי בין האי לבין היבשה ואז התאפשר להגיע למקום ברכב. אחת משלוש תחנות השאיבה שיבשו את אדמת הפולדר ביוני 1957, הייתה תחנת פורטמן ששכנה על האי והונעה במנועה דיזל. עד 1967 היו התושבים היחידים בלייליסטאד מהנדסים, פועלים ומפקחים שהתגוררו באי לשעבר.

כיום

לייליסטאד הוכרזה כרשות מקומית ב-1980 וכיום היא העיר הגדולה ביותר בשטחה בהולנד, אך חלקים נרחבים בה הם שטחי מים כמו המרקמיר והאייסלמיר. אזור נוסף בשטח העיר שזכה לפרסום עולמי הוא הפארק אוסטפדרספלסן (Oostvaardersplassen) ששטחו נחשף בעת יישוב הפולדר. העיר מוקפת גם בשטחי יערות, פארקים ואדמת חקלאות שטוחה.
פרשת הכותנה

פרשת הכותנה (ברוסית: Хлопковое дело), פרשה של שחיתות שלטונית באוזבקיסטן הסובייטית של שנות ה-80 של המאה ה-20. הפרשה נחקרה על ידי חוקרים שבאו ממוסקבה, ובמהלכה נחקרו ונעצרו אלפי אנשים כולל ראשי הממסד המפלגתי והממשלתי של הרפובליקה. לאחר שאוזבקיסטן זכתה בעצמאות, כל הנעצרים והנשפטים שוחררו ממעצרם.

רקע

הניסיונות הראשונים לחקור אי-סדרים ברפובליקה התקיימו כבר בשנות ה-70. אמנם בלחץ של לאוניד ברז'נייב החקירות הופסקו. בשנת 1979 הואשמו ראשי השלטון המקומי בבוכרה בשחיתות אך החוקרים לא יכלו להמשיך בחקירות. בשנת 1982 הגיעה לטשקנט קבוצת חוקרים בכירים ממוסקבה בראשות טלמן גדליאן וניקולאי איוואנוב, אך הניסיונות לחקור לעומק ולהגיע לראשי הפירמידה נתקלו בהתנגדות.
ב-12 בנובמבר 1982 יורי אנדרופוב מונה למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ונתן "אור ירוק" להמשך החקירות. בהיותו בראש הק.ג.ב הוא ידע על מצב הדברים באוזבקיסטן הסובייטית ובנוסף לכך היו יחסים אישיים גרועים בינו לבין ראש הרפובליקה שאראף רשידוב. בינואר 1983 אנדרופוב הציע לרשידוב להתפטר, אך רשידוב סירב להצעה.
לפנים מן החומה (סיפור)

לפנים מן החומה הוא סיפור מאת ש"י עגנון שיצא לאור בשנת 1975, ומתאר טיול רגלי של המספר עם ידידתו לאה בירושלים, ובעיקר בעיר העתיקה. 
הסיפור פורסם כחמש שנים לאחר פטירתו של עגנון, בכרך הקרוי אף הוא "לפנים מן החומה", על פי כתב יד שנמצא בעזבונו של עגנון, והותקן לדפוס על ידי בתו, אמונה ירון. ירון ציינה שהסיפור "נכתב לפני שחרור העיר העתיקה, בשנים שלא הייתה לנו דריסת רגל לפנים מן החומה".

תמצית הסיפור

המספר, שפרטים ביוגרפיים אחדים שלו תואמים את הביוגרפיה של עגנון עצמו, מטייל בירושלים שבין החומות יחד עם נערה ששמה לאה. "וכך היינו מהלכים מרובע לרובע ומרחוב לרחוב וממבוי למבוי בין הרחובות העקומים שמתפתלים והולכים ונכנסים זה בתוך זה וזה בתוך זה וחוזרים חלילה, שדרך כניסתם שכחו היאך נכנסו ואינם יודעים היאך לצאת".
במהלך הטיול מרבה המספר לספר ללאה מזכרונותיו, החל מילדותו בחוץ לארץ. הוא מציין "שכבר לפני שבע שמיטות עליתי לירושלים". הוא מאריך בסיפור טיולו ביפו עם אלכסנדרה, ריבה שבאה ממוסקבה לבקר אצל קרוביה ביפו, וטיולו בירושלים עם תמר, ריבה ירושלמית שהייתה נאה וחיננית וצנועה. בתוך שני סיפורים אלה נשזרים סיפורים נוספים על חוויותיו של המספר.
במהלך הטיול השניים מגיעים לנקודה המתוארת: "עמדנו ושתקנו ועמדנו והבטנו על ההר ועל הבניין שבהר. אחר כך העבירה לאה את ידה על עיניה ומחתה את דמעתה ואמרה, כאן עמד ביתנו". לאה ממשיכה ואומרת: "כאן עמד ביתו של אבא". בשלב זה מבין הקורא שמדובר באלגוריה, שבה אביה של לאה הוא הקדוש ברוך הוא והבית הוא בית המקדש, ומכאן שלאה, "שמרגישין את יופיה בלב יותר ממה שרואים בעיניים", היא עם ישראל. ידיעה זו מתחזקת כאשר בהמשך לאה "חזרה ודיברה וסיפרה לי את כבוד הבית ואת כליו ועל משרתיו ועל כל הבאים שהיו באים לבית ועל שמחת אביה על באי הבית ואין צריך לומר בחגים שהיו באים מכל הארץ".
לאחר שטיילו הרבה שכבה לאה לנוח על ספסל אבן, והמספר מתאר: "הטיתי עצמי כלפי פיה ונתתי פי על פיה ונשקתי לה". בסוף הטיול, לאחר שלאה הסתלקה ממנו, משכנע המספר את עצמו שהיה זה חלום: "הפכתי את מעשה היום לחלום חזיון לילה, כאילו כל המוצאות אותי עם בת לווייתי בחלום היו, שהרי אם הלכנו בעיר לפנים מן החומה משמע שעדיין השנים כתיקונן ועדיין הארץ שלימה הייתה ולא נחלקה ירושלים ואדם מישראל יכול להתהלך בארץ לארכה ולרחבה ואינו מתיירא שמא יבואו עליו להורגו."
בשלב זה מפרש המספר את חלומו: "בת לווייתי זו הנשמה. לפנים מן החומה, זה מקום משכנה ומקום חיותה." והוא מוסיף: "בן לווייתה של הנשמה זה הגוף שנעשה נרתיק לנשמה".

זמנו של הסיפור

זמנו של הסיפור מערבב בין שתי תקופות: רוב טיולם של המספר ולאה בעיר העתיקה מתרחש בתקופת המנדט, כפי שנאמר במפורש בסיפור: "אי אתה יודע מה נעשה בארץ. הולך לו יהודי לתומו פוגע בו כדור של בעלי הכנופיות והרי הוא נופל מת, וממשלת המנדט רואה ושותקת כדרכה", אך לקראת סופו חושב המספר: עלתה על דעתי פתאום שאנו יושבים לפנים מן החומה וקרוב לכאן יושב עם אחר שנלחם בנו ומבקש לטרדנו מן העולם, ואם ימצא אותנו איש מהם יקח אותנו בשבי, או אל אפתח פה לשטן קשה מזה. ראיתי שאנו נמצאים במקום סכנה ואולי בית זה שאנו נמצאים בו בחלקו של האויב הוא" – תיאור זה תואם את מצבה של ירושלים המחולקת, שבו העיר העתיקה הייתה בשליטת ירדן. מובן שראיית הסיפור כולו כחלום מאפשרת ערבוב זמנים זה.
מפרץ גואנברה

מפרץ גואנברה (בפורטוגזית: Baía de Guanabara) הוא מפרץ במדינת ריו דה ז'ניירו שבברזיל. המפרץ נפתח לאוקיינוס האטלנטי וגובל בערים ריו דה ז'ניירו (לכיוון דרום-מזרח) וניטרוי (לכיוון מערב). מפרץ גואנברה הוא המפרץ השני בגדלו בברזיל ועל שמו הייתה קרויה מדינת גואנברה, שהייתה קיימת בין השנים 1960 ל-1975.
העיר ריו דה ז'ניירו התפתחה תחילה סביב הנמל ששוכן בגדה המערבית של מפרץ גואנברה. בפתחו המערבי של המפרץ, מתנשא הר הסוכר, שהוא אחת מנקודות התיירות העיקריות של ריו דה ז'ניירו. בגדול מאייו, "אי המושל" (Ilha do Governador), שוכן שדה התעופה הבינלאומי של ריו דה ז'ניירו וב"אי הפונדאו" (Ilha do Fundão) נמצאת האוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו. מאז 1974, מחבר גשר ריו-ניטרוי בין ריו דה ז'ניירו לניטרוי, כאשר הוא חוצה את מפרץ הגואנברה.

היסטוריה

ב-1 בינואר 1502 הגיעה ספינתו של גספאר דה למוס לפתח מפרץ גואנברה, אך דה למוס סבר בטעות כי מדובר בשפכו של נהר רחב. משום כך, קרא לאזור "נהר של ינואר" (בפורטוגזית: "ריו דה ז'ניירו"). הטעות מונצחת עד היום בשם העיר שנוסדה מאוחר יותר. אולם, עם הזמן שמו של המפרץ שונה כששמו הנוכחי נגזר מהשם שנתנו לו שבטי האינדיאנים שחיו באזור במאה ה-16 - Iguaá-Mbara (בטופי-גוארני: iguaá = מפרץ, mbará = ים).
במשך למעלה מ-50 שנה מאז גילויו על ידי הפורטוגלים לא התיישבו אירופאיים באזור, עד שבשנת 1555 פלשו צרפתים תחת פיקודו של ניקולא וייגניון והקימו את היישוב צרפת האנטארקטית. הצרפתים התיישבו באחד מאיי המפרץ, שכיום נקרא אי וייגניון, שם נבנה מבצר בשם קוליני. כתגובה, בשנת 1560 תקף כוח פורטוגלי בפיקודו של מם דה סא את המבצר והרסו אותו, אולם הצרפתים נמלטו וגייסו את תמיכתם של האינדיאנים המקומיים.
בשנת 1565 ייסד אחיינו של מם דה סא, אסטסיו דה סא, את העיר "São Sebastião do Rio de Janeiro" ("סאן סבסטיאן של נהר ינואר", המוכרת כריו דה ז'ניירו), אשר שימשה בסיס מבצעי לקרבות נגד הצרפתים. הגירוש הסופי של הצרפתים הושג בשנת 1567 בקרב בו נהרג אסטסיו דה סא.
לאחר ניצחון הפורטוגלים, נבנו בפתח המפרץ מספר מבצרים במטרה לבטח את האזור, ביניהם - המבצרים סאו ז'ואאו (1565), סנטה קרוז (1605) ווייגניון (1733).

מאפיינים גאוגרפיים

מפרץ גואנברה הוא גראבן שנוצר בעידן הקנוזואיקון. פתחו הצר (1,600 מ') ועמוק (17 מ') מקנה תנאים אידיאלים לבניית נמל ולפיתוח אורבני. שטחו של המפרץ הוא 381 קמ"ר והוא קטן רק ממפרץ כל הקדושים שבבאהיה מבין מפרצי ברזיל.
במפרץ גואנברה מספר רב של איים, כאשר הגדול ביניהם הוא "אי המושל" עם שטח של 42 קמ"ר. בין האיים המשמעותיים של המפרץ נכללים גם "אי הפונדאו", "פקטה" (Ilha de Paquetá), "אי וייגניון" (Ilha de Villegagnon) ו"האי הפיסקלי" (A Ilha Fiscal).

היבטים סביבתיים

המערכת האקולוגית של מפרץ גואנברה עשירה וענפה, עם עשרות מינים בוטניים וזואולוגיים. פוקדים את המפרץ על מנת לאכול או להתרבות דולפינים, צבי ים, סרדינים, ודגים רבים.
מצד שני, מאות שנים של תהליך עיור משפיעים בצורה שלילית על איכות הסביבה של מפרץ גואנברה. אזורים המנגרובים הצטמצמו באופן משמעותי מאז גילוי המפרץ, דבר אשר לאורך זמן עלול להנמיך את עומקו. המפרץ סובל מזיהום כבד הנגרם משפכים ודליפות נפט.
מאזן גנאים

ביוגרפיה

גנאים נולד בסח'נין, החל דרכו בתחום השיפוצים והפך לבעל חברה לשיפוצים. שיחק בקבוצת הפועל סח'נין עד הגיעו לגיל 27. עם איחוד מכבי והפועל סח'נין היה ליו"ר הקבוצה המאוחדת בני סכנין, והביא לזכיית קבוצתו בגביע המדינה.
בבחירות לכנסת ה-17 הוצב במקום ה-8 ברשימת מפלגת בל"ד, ולא נבחר. 
ב-7 באוקטובר 2008 התפטר מתפקידו כיו"ר קבוצת בני סח'נין והעביר את כל סמכויות הניהול למנכ"ל חסן אבו סאלח, זאת בשל כוונתו להתמודד על ראשות עיריית סח'נין. בבחירות עצמן, שנערכו ב-11 בנובמבר 2008, נבחר לראשות העיר, כאשר זכה לכ-59% מקולות המצביעים בהתמודדות מול ראש העיר המכהן מוחמד בשיר, שהתמודד מטעם מפלגת חד"ש. 
ב-3 בינואר 2009, בעיצומו של מבצע עופרת יצוקה, השתתף גנאים בהפגנה שהתקיימה בסח'נין במחאה על כמות הנפגעים האזרחים הגדולה ברצועת עזה. לפי דיווחים בעיתונות, במהלך ההפגנה שיבח גנאים את "השאהידים". פרסום זה גרר ביקורת גדולה ואף גרר בקשה מצד שר התיירות המיועד, סטס מיסז'ניקוב מהאפיפיור להימנע מפגישה עם גנאים. גנאים התרעם על הביקורת והסביר כי מקורה באי-הבנת הביטוי הערבי "שאהיד" בציבור היהודי. לדברי גנאים, נאמן לדרכו כל השנים, הוא מצר על הנפגעים משני הצדדים וכי זו גם הייתה כוונתו בעת ההפגנה בה הובע כאבו של הציבור הערבי-ישראלי, שלרבים מתוכו יש קרובי משפחה ברצועת עזה, על הכמות הגדולה של הרוגים ופצועים בלתי-מעורבים במסגרת התקפת צה"ל.
בבחירות המקומיות בשנת 2018 הפסיד גנאים, שנתמך על ידי סיעת בל"ד, לד"ר ספות אבו ריא ברוב של 52.52% (10,320 קולות) מול 47.48% (9,328 קולות). ב-2 בפברואר 2019 נבחר למקום השלישי לרשימת בל"ד לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת אך לא נכנס לכנסת.

חיים אישיים

גנאים נולד בסח'נין, בה הוא מתגורר גם כיום.
נשוי ואב לארבעה ילדים.
חתושיליש השני

חַתוּשִילִיש השני היה מלך האימפריה החתית בין השנים 1370 - 1360 לפנה"ס, אשר קיומו ההיסטורי שנוי במחלוקת.
בהנחה והיה קיים, הוא היה ככל הנראה בנו של אַרְנוּוַאנְדַש הראשון ואביו של תודחליאש השני. קיומו ידוע לנו מכתובות העוסקות ביחסי החוץ שלו, אולם חלק מהחוקרים סבורים שהכתובות אינן עוסקות במלך החתים, ויש אף המרחיקים לכת וסבורים שהן עוסקות בחתושיליש הראשון, אשר מלך מאות שנים לפני כן. בהנחה שכך, הרי שאת ארנוואדש ירש תודחליאש, אשר היה כנראה בנו ולא נכדו.