google/wiki40b huggingface dataset:
מחלת ים

תיאור המחלה

מחלת נסיעה תוקפת כאשר אדם נחשף לדפוס תנועה שאינו מורגל בו. הדבר בולט מאוד בהפלגה בכלי שיט. מרבית המפליגים חסרי הניסיון וחלק מהימאים המשרתים על סיפונם חשים ברע לעיתים תכופות. גם בטיסה, בעיקר במטוסים קטנים בתנאי מזג אוויר קשים, בנסיעה ברכב או במתקני שעשועים אדם עלול לסבול מבחילות ומהקאות.

הגורמים למחלה

בניגוד לתפישה הרווחת מקור המחלה אינו בקיבה, אלא באופן שבו המוח מגיב על דפוס התנועה הנקלט בחושים השונים.
חושים אלו כוללים את מערכת שיווי המשקל הנמצאת באוזן הפנימית, את מערכת הראיה, בעיקר הראייה הפריפרית האחראית לזיהוי תנועה, ואת המערכת הפרופריוצפטורית המזהה תנועה באמצעות עיבוד מידע הנוגע לשינויים במנחי מפרקים ולחץ על רקמות נושאות משקל.
ההסבר המקובל למחלת נסיעה מבוסס על תאוריית הקונפליקט: כאשר מערכות חישה מקבלות מידע סותר, המוח מתקשה לעבד את המידע ומתעוררת שורת תגובות אוטונומיות המשפיעות גם על הקיבה. המוח מנסה על ידי רפלקסים "לתקן" את הקונפליקט, והאדם יחוש סחרחורת, חולשה, בחילה והקאה. לדוגמה, מערכת שיווי המשקל של אדם העומד בבטן ספינה "תדווח" למוח על טילטול והתנודדות, ואילו מערכת הראייה "תדווח" על מצב של היעדר תנועה (בחלל הסגור). בדרך-כלל נחלשים התסמינים עם הזמן, למשל, לאחר כמה ימי הפלגה, כנראה משום שהמוח מסתגל ולומד לשלב את דפוס התנועה החדש, והמערכת האוטונומית חוזרת לוויסות תקין.

הבדלים אינדיבידואלים

אנשים נבדלים מאוד זה מזה בנטייתם לפתח מחלת נסיעה. ישנם החשים ברע כמעט בכל תנאי תנועה, ואילו אחרים לא יחוו אי-נוחות גם בתנאי תנועה קשים (כביש משובש, ים סוער וכדומה). בעבר נטו לקשור הבדלי רגישות אלו להבדלים בתפקוד איברי שיווי המשקל, אך מתברר כי תגובתיות יתר של המערכת האוטונומית מנבאת רגישות למחלת התנועה בצורה הטובה ביותר.
החשיפה לגירוי של תנועה בתנאים סבילים (או נייחים) איננה הגורם המכריע בהופעת התסמינים. חקירת גורמים שונים המשפיעים על האופן שבו המוח מעבד מידע חושי סותר שופכת אור על תופעה מורכבת זו. למשל, נוסעים באוטובוס יפַתחו מחלת נסיעה לעיתים תכופות, ואילו נהג הרכב, החשוף לאותם התנאים, יחוש את סימני התופעה לעיתים נדירות בלבד. מכאן אפשר לשער כי מרכיב השליטה במצב מרכזי בתופעה זו; ההנחה הזאת נבחנה ואוששה בכלים אמפיריים.
קבר יאסון

קבר יאסון הוא קבר מתקופת בית המקדש השני המצוי ברחוב אלפסי בשכונת רחביה שבירושלים. הקבר מצוי במרכז "עיר המתים" של ירושלים בתקופת הבית השני, אשר התפשטה בכל רחבי האזור בו מצויות כיום שכונת רחביה - על אם הדרך שהובילה בעבר לעיר יפו.
הקבר התגלה בפברואר 1956 כאשר פוצצו הסלעים על מנת לפלס את הקרקע לקראת בנייתו של בניין ברחוב אלפסי 10, ולאחר שהוחלט לשמר את המקום, קיבל הקבר את מספר הבניין שהיה אמור להיבנות במקום. הקבלן מוריס רג'ואן היה האיש שגילה את הקבר. כיום החצר פתוחה כחלק מגן ציבורי, אך מבנה הקבר עצמו חסום בסורגים ללא אפשרות כניסה.

כתובות בקבר

בקבר התגלו מספר כתובות וציורי קיר, ביניהן ציור המתאר ספינות (ככל הנראה ספינות סוחר). על סיפון אחת הספינות מופיע אדם - ושמו מוזכר בכתובת סמוכה - יאסון, שהיה ככל הנראה סוחר או בעל צי סוחר.
על קיר הפרוזדור, מעל פתח חדר הקבורה חרותה בקיר דמות אייל רובץ בעל קרניים מפוארות.
על קיר הפרוזדור המוביל אל הקבר רשומה כתובת פחם בשפה הארמית על קיר הקבר. תרגומה לעברית כדלקמן:
"קינה חזקה עשה ליסון בן פאח... שלום. שבנית לך קבר ובא, היה שלום... כזו קינה חזקה יעשו לך הידידים שהיית... שלום חני... גדול מח... קינה כמו אלה, שלום."
במערת הקבר מופיעה כתובת בת שתי שורות בשפה היוונית שרק הראשונה בהן ניתנת לפענוח: "שמחו אתם החיים"
מצב שימור הכתובות הוא בכי רע, וכיום לא ניתן להבחין ברובן.

ממצאים שהתגלו בקבר

במהלך החפירה הארכאולוגית שבוצעה בקבר על ידי הארכאולוג לוי יצחק רחמני  מטעם רשות העתיקות, נתגלו במהלך פינוי והרחקת המפולת מהאתר מטבעות שונים מתקופת ממלכת החשמונאים; מטבעות מימי אלכסנדר ינאי ויוחנן הורקנוס, וכן מימי הורדוס, המתוארכים למאה הראשונה לפני הספירה, ומטבעות מתקופת שלטון הנציבים הרומיים, מהמאה הראשונה לאחר הספירה.
פנקס הפסיכולוגים

פנקס הפסיכולוגים (מכונה לעיתים גם "רשם הפסיכולוגים") הוא מאגר נתונים שבו רשומים האנשים בעלי רישיון קבוע מטעם משרד הבריאות לעיסוק בפסיכולוגיה במדינת ישראל. הפנקס קיים מכוח חוק הפסיכולוגים משנת 1977. מטרת פנקס הפסיכולוגים היא לספק לציבור מידע בסיסי על הרשאים לעסוק בפסיכולוגיה בישראל, כדי למנוע מצבים בהם לא מוסמכים, לא מורשים או מתחזים יעניקו טיפול או אבחון פסיכולוגי. 
מנהל רישום פנקס הפסיכולוגים במשרד הבריאות הוא הפסיכולוג הארצי (גבי פרץ, נכון ל-2018).
ניוון (פיזיקה)

בפיזיקה קוונטית, נִוּוּן הוא מקרה שבו למערכת קוונטית מסוימת יש מספר מצבים עצמיים שונים, שלכולם ערך שווה של אופרטור מסוים. אותם המצבים נקראים מצבים מנוונים. למשל, אם למערכת יש את אותה האנרגיה במצבים שונים, רמת האנרגיה היא מנוונת, ודרגת הניוון שווה למספר המצבים בעלי אותה האנרגיה.
קיום ניוון נובע  כלל מסימטריה כלשהי של המערכת הפיזיקלית. לדוגמה, ברמות האנרגיה של מערכת בעלת סימטריה לסיבובים, יש ניוון הנובע מכך שאם נסובב את המערכת הדבר לא ישפיע על האנרגיה שלה. עקב כך קיימים מספר מצבים בעלי אותה אנרגיה (ניתן להראות כי דרגת הניוון במקרה זה היא (לפחות) , כאשר  הוא המספר הקוונטי המתאים לתנע הזוויתי).
ג'וזף הולמס מילר

ילדותו ולימודיו

מילר נולד ב-12 בפברואר 1919 בוואימייט שבדרום קנטרברי בניו זילנד; בנם של מהגרים ממוצא אירי - סמואל האנטר מילר (Samuel Hunter Miller) ורעייתו אני מארי קמפבל (Annie Mary Campbell); אביו היה חקלאי, ואימו עקרת בית.
מילר התחנך בבית הספר היסודי וילוברידג' (Willowbridge) ובבית הספר התיכון ויימייט (Waimate), בו היה תלמיד מצטיין.
בשנת 1936 מילר עבר לוולנגטון ובה החל לעבוד במשרד הסקרים והסטטיסטיקה של ניו זילנד, וממשרד זה עבר בשנת 1938 למחלקת סקרי המקרקעין.

שירותו הצבאי

בשנת 1940, בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה מילר התגייס לצבא ניו זילנד, וצורף ליחידת הארטיליריה ה-12 (12th Field Regiment of Artillery). מילר התנדב להיות חייל קומנדו, והוא נשלח למזרח התיכון, אך לא השתתף בפעילות מבצעית, מאחר שהועבר ליחידה אחרת - יחידת הארטילריה הרביעית (4th Field Regiment, New Zealand Artillery).
מילר נפצע בקרב בתוניסיה במרץ 1943, ובשל כך שוחרר מהצבא ונשלח לוולינגטון, שם שב לעבודתו, והחל ללמוד במכללת אוניברסיטת ויקטוריה. מילר סיים את לימודיו וקיבל תואר ראשון בשנת 1950.

מחקריו כמגלה ארצות

בשנת 1949 מילר סקר את מתלול רמוטאקה (Remutaka incline), והוביל משלחת חקר אמריקאית - ניו זילנדית (New Zealand–American Fiordland Expedition). בשל מחקריו אלה זכה במדליית פולטון של מכון הסקרים של ניו זילנד בשנת 1950. באותה שנה סיים למפות ולחקור את איי האנטיפודה ואיי באונטי.
בשנת 1955 מונה כחבר למשלחת הטראנס - אנטארקטית, ונשלח עם המשלחת המוקדמת לים ודל על מנת להתנסות בחקר אנטארקטיקה. מילר מונה להיות סגן מפקד המשלחת תחת אדמונד הילרי. המשלחת הגיעה לשטח חסות רוס בינואר 1957. מילר בחר את מיקום בסיס סקוט, ופילס את השביל במעלה קרחון סקלטון לעבר רמת הקוטב הדרומי, מילר וג'ורג' מארש התקדמו במזחלת כלבים, סימנו את מסלול ההתקדמות עבור משלחת החקר, ומיפו את האזור. מילר עבר מרחק של 1,600 מילים על מזחלת הכלבים, עם שני צוותי כלבים.
בין השנים 1963–1964 מילר שב לאנטארקטיקה בראש משלחת מחקר שחקרה את ארץ אואטס ואת אדמת ויקטוריה (שהיו אז אזורים לא ממופים).

תפקידים

מילר היה חבר החברה האנטארקטית של ניו זילנד (1963–1960), חבר הוועדה גאוגרפית של ניו זילנד (1986–1968) וחבר מועצת החקר של שטח החסות רוס שהוקמה בשנת 1958 במטרה שתהא גוף מייעץ לממשלת ניו זילנד בהחלטותיה בעניינים הנוגעים לאנטארקטיקה. מילר היה יושב ראש הוועדה בין השנים 1971–1983.

תארים

בשנת 1958 מילר קיבל תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית בשל עבודו במשלחת הטרנס - אנטארקטית, ובשנת 1979 קיבל תואר אביר, בשל מחקריו בשטח חסות רוס.
בשנת 1979 קיבל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטית ויקטוריה שבוולינגטון.

משפחתו

ב-18 באוקטובר 1947 מילר נשא לאישה את מרג'ורי פלורנס תומילסון (Marjorie Florence Tomlinson) ונולדו להם בן ובת.

מורשתו

פסגת מילר ברכס אקספלוררז שבאנטארקטיקה נקראת על שמו.
אסקאי

אסקאי (ביפנית: 異世界, שמשמעותה היא "עולם אחר") הוא ז'אנר של אנימה ומאנגה. הז'אנר מתמקד בגיבור נורמלי לחלוטין מכדור הארץ שעובר או נולד מחדש או נלכד ביקום מקביל. ישנן יצירות שונות מהספרות המערבית כמו עליזה בארץ הפלאות, פיטר פן, דברי ימי נרניה, והקוסם מארץ עוץ אותן גם ניתן להחשיב כמשתייכות לז'אנר זה.
לעיתים רבות היקום המקביל כבר קיים בעולם של הגיבור כמשחק וידאו או בספר, אך לעיתים היקום המקביל אינו מוכר לגיבור. לעיתים הגיבור מוצא את עצמו בעולם חדש לגמרי בו עדיין יש לו זיכרונות מחייו הקודמים או שהוא שוכח לחלוטין את מה שקרה לו עד שהוא התעורר ביקום המקביל. במקרים אחרים היקום המקביל יכול להיות עולם וירטואלי, או עולם וירטואלי שהופך לממשי. סיפורי מסע בזמן (אל העבר או אל העתיד) אינם נחשבים כמשתייכים לז'אנר זה, שכן הדמויות עוברות בטלפורטציה לזמן אחר באותו העולם ולא לממד מקביל באותו הזמן.
בסדרות בסוגת "אסקאי הפוך" דמויות פנטזיה מועברות מן היקום המקביל לכדור הארץ ו/או נאלצות להיטמע בחברה המודרנית.
דפנה גולן

ביוגרפיה

גולן היא בת שנייה למאיר גולן, איש לח"י לשעבר ולעופרה גולן. גדלה בבאר שבע ולמדה בתיכון המקיף ג' בעיר, בו שימשה אמהּ כיועצת. גולן למדה במגמה הריאלית, וסיימה את לימודיה בכיתה י"א, במסגרת בחינות בגרות אקסטרניות. התגייסה לצה"ל בשנת 1975, ושימשה קצינה. ב-1981 קיבלה מהאוניברסיטה העברית תואר ראשון בלימודי אפריקה, וב-1982 קיבלה תואר שני בסוציולוגיה מבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז.
ב-1984 החלה לעבוד באוניברסיטה הפתוחה, ועברה באותה שנה להרצות באוניברסיטת נטאל, עד שנת 1985. משנת 1985 עד שנת 1988 שימשה כחוקרת אורחת באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בין השנים 1993-1988 הרצתה באוניברסיטה העברית, במסגרת החוג ללימודי אפריקה, ובין השנים 1994-1991 הרצתה בנוסף גם במסגרת החוג ללימודים בינלאומיים. בשנת 1989, פרסמה מאמר אודות משטר האפרטהייד בדרום אפריקה ואודות שבט הזולו, כחלק מלימודי הדוקטורט שלה. משנת 1991 עד שנת 2000 שימשה כעמיתת מחקר אורחת באוניברסיטת ויטווטרסרנד ובאוניברסיטת סטנפורד, וכמרצה בתוכנית ללימודים בינלאומיים באוניברסיטת וסליאן, שבג'ורג'יה.
בשנים 2001-1999 מונתה על צמצום הפערים במשרד החינוך, ובמסגרת התפקיד ריכזה ועדה של אנשי חינוך, בה הציעו דרכים להקטנת הפערים ההולכים וגדלים בחינוך בישראל; לאחר מכן שימשה כרכזת קבוצת עבודה ללימוד תכנון ויישום. ב-1999 שבה להרצות באוניברסיטה העברית, במסגרת הפקולטה למשפטים. ספרה הראשון, "איפה אני בסיפור הזה?" ראה אור בשנת 2002. בשנת 2004 נמנתה עם צוותו של הארגון הישראלי ליהודי אתיופיה. בשנת 2005, יצא לאור ספרה השני "אי-שוויון בחינוך" על אפליית החינוך הערבי בישראל, שנתמך בחלקו על ידי מרכז מינרבה לזכויות האדם באוניברסיטה העברית. ב-2006 ייסדה את תוכנית שותפות אקדמיה-קהילה לשינוי באוניברסיטה העברית; התוכנית משרתת את כל המוסדות להשכלה גבוהה בישראל, והיא נועדה לקדם את המחויבויות ההדדית בין המוסדות לסטודנטים ולקהילה, ולמען עשיית צדק חברתי וקידום זכויות האדם בחברה הישראלית. החל משנת 2006 משמשת גולן כעמיתת מחקר במכון טרומן לקידום השלום.
גולן היא ממייסדיו של ארגון "בצלם", והייתה מנהלת המחקר הראשונה שלו. בשנת 1991 פורסם מחקרה המשותף עם סטנלי כהן - "חקירת פלסטינים בתקופת האינתיפאדה: התעללות, "לחץ פיסי מתון", או עינויים?". בשנת 1993 ייסדה את ארגון "בת שלום" - ארגון פמיניסטי של נשים ישראליות ופלסטיניות לשלום, ושימשה כמנהלת שלו עד שנת 1997. פרסמה כחמישה עשר מאמרי דעה בעיתון "הארץ", בין הנושאים עליהם כתבה - הפרות של זכויות אדם בשטחים, אי שוויון בין יהודים לערבים בישראל, בעיקר בירושלים, ההתנתקות, גשר המיתרים, ההתעלמות מהמגזר הערבי בבחירות לעיריית ירושלים ועוד.
בחודש אפריל 2014, השתתפה פרופ' גולן באירוע "TEDxHIT" בו היא מדברת על שילוב בין האקדמיה לבין עשייה חברתית.
דפנה גולן נשואה לפרופסור אמוץ עגנון, ולזוג שני ילדים. היא מתגוררת עם משפחתה בירושלים.
מסילת ראשון לציון – מודיעין

התוכנית המקורית

תוואי המסילה היה אמור להתחיל באזור תחנת ראשון לציון – משה דיין, להמשיך דרך מנהרה שתעבור מתחת לנתיבי איילון ופתחה נמצא מעט דרומית לתחנת ראשון לציון מערב, אחר כך דרך רצועה שהושארה למעבר מסילת רכבת לאורך שדרות יצחק רבין בראשון לציון, לעבור דרך תחנה חדשה שתוקם ליד המכללה למנהל, תחנת "תחנת שער ראשון" שתוקם מול התחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון, משם המסילה הייתה אמורה הייתה לעבור דרך מחלף גן רווה ומחלף עין הקורא עד לתחנת הראשונים. מתחנת הראשונים המסילה תעבור בין נתיבי כביש 431 דרך תחנת הרכבת רמלה דרום העתידית, עד שתתחבר למסילה למודיעין ותתפצל לקו הרכבת המהיר לירושלים באזור מחלף ענבה.
תוכנית החיבור בין תחנת ראשון לציון – משה דיין לתחנת ראשונים אושרה בתוכנית מתאר ארצית, אולם יישומה בעייתי עקב עלותה הגבוהה ומורכבות מעבר מסילת הרכבת באזור מחלף גן רווה, שם לא נעשתה הכנה עבור התוכנית.

התוואי החלופי

בינואר 2014 הודיע שר התחבורה ישראל כץ כי משרדו והנהלת רכבת ישראל יבחנו חלופה לתוכנית המקורית עקב התנגדות ראש עיריית ראשון לציון דב צור לתוואי שאושר, כך שהמסילה העתידית לא תעבור דרך שכונות המגורים במערב ראשון-לציון.
בפברואר 2016 הקציב משרד התחבורה תקציב מיוחד לפרויקט זה בין שאר פרויקטים נוספים ברכבת ישראל.
ב-21 בפברואר 2017 פירסמה הוועדה המחוזית לתכנון ובניה-מרכז את התוכנית להפקדה. בתוכנית הזאת שונה התוואי, התוואי המוצע לאורך של כ-6.5 ק"מ יחבר בין שתי תחנות רכבת קיימות; ראשונים ומשה דיין. דרך תחנת רכבת חדשה - "מעוין שורק". כלומר, התבטל התווי העובר לאורך רחוב רבין בראשון לציון והתבטלו שתי התחנות המתוכננות ליד התחנה המרכזית החדשה של ראשון לציון וליד המכללה למינהל.
תכנון המסילה נמצא בשלבי תכנון מתקדם של קבוצת ד.א.ל והוא חלק מתוכנית הפיתוח של רכבת ישראל.
ב-2 בדצמבר 2018 פרסמה רכבת ישראל שני מכרזים המתייחסים לשני קטעי מסילה. הקטע הראשון שבין תחנת ראשון לציון הראשונים לתחנה המתוכננת ברמלה דרום, הקטע כולל מסילות חדשות באורך 5.5 ק"מ, שני גשרי רכבת, מנהרה ומבנה שליטה ובקרה. הקטע השני שבין רמלה דרום למחלף נשרים, הכולל מסילות חדשות באורך של 4.5 ק"מ, וארבעה גשרי רכבת.
אורכו הכולל של תוואי המסילה בפרויקט, אשר צפויה להיות חשמלית, הוא כ-30 ק"מ. במסגרת הפרויקט, מתוכנן להיבנות הגשר הארוך ביותר בארץ, 3.5 ק"מ אורכו, אשר ייבנה במקביל לכביש 431, בין מחלף קריית ראשון בואכה לתחנת ראשונים, וכן שלוש מנהרות בעומק של 20 מטרים מתחת לאדמה, מתחת לכביש 20, באזור מחלף מבוא איילון ובאזור רמלה דרום. אחת המנהרות תהיה באורך 450 מטרים, ועוד אחת באורך 250 מטרים.
הצפי לסיום הפרויקט הוא שנת 2025.
ב-3 בפברואר 2019 פורסם כי עלות המסילה המשוערת היא 1.565 מיליארד שקלים והפרויקט צפוי להסתיים בשנת 2024.
ב-10 בספטמבר 2019 הודיעה רכבת ישראל על זכיית חברת אלקטרה במכרז להקמת הקטע הראשון של המסילה.
יחסי קפריסין–שוודיה

ארכאולוגים שוודים בקפריסין

ארכאולוגים והיסטוריונים שוודים רבים מבקרים את האי. פרויקט הארכאולוגיה הגדול ביותר היה פרויקט בשם המשלחת השוודית לקפריסין  שהתקיימה בין ספטמבר 1927 למרץ 1931 והובלה על ידי הארכאולוג איינר גיירסטאד. כיום, המוצגים נמצאים במוזיאון הים תיכוני  שבסטוקהולם, שוודיה.

עצמאות קפריסין

היחסים הדיפלומטיים בין שוודיה קפריסין הוקמו ב-1960, כאשר קיבלה קפריסין עצמאות מהממלכה המאוחדת.

כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות בקפריסין

לאחר שקיבלה את עצמאותה קפריסין, היה מתח בין שתי הקבוצות האתניות שחיו באי, הטורקים והיוונים קפריסאים. על מנת לשמור על שלום בין 2 הקבוצות הוקם ב-1964 "כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות בקפריסין". ממשלת שוודיה שלחה לכוח שמירת השלום כ-1,000 חיילים, אך עם הזמן כמותם ירדה. בשנת 1973 שירתו בכוח כ-265 חיילים, ובשנת 1993 שוודיה הפסיקה לשלוח חיילים. במהלך 30 השנים האלו, שלחה שוודיה בסך הכול כ-28,000 חיילים.

שגרירויות

ב-1994 קפריסין פתחה שגרירות בסטוקהולם, בעוד ששוודיה פתחה שגרירות בניקוסיה ב-2004.

שגרירים

השגריר השוודי בקפריסין הוא קלאס גיירוב. השגריר הקפריסאי בשוודיה הוא אנדראס ס. קאקוריס.
זלמן סורוצקין

ביוגרפיה

נולד בזחרינו (רו') בפלך מוהילב שבאימפריה הרוסית (ברוסיה המודרנית), בנו של הרב בן ציון סורוצקין שהיה רב העיירה. למד בישיבת סלובודקה, בישיבת וולוז'ין ובישיבת טלז. בשנת תרס"ה נשא לאשה את בתו של הרב אליעזר גורדון מטלז. בשנת תר"ע התמנה לרב בוורונוב ובשנת תרע"ב עבר להיות הרב של ז'טל (עיירת הולדתו של החפץ חיים). בימי מלחמת העולם הראשונה נמלט למינסק, בה עמד בראש הוועד לפליטי המלחמה במינסק. בשנת 1918 שב לז'טל. הוא היה בין מקימי ועד הישיבות בווילנה. בשנת תרפ"ט נבחר לרב ראשי של לוצק וחבל ווהלין. הרב סורוצקין היה מראשי אגודת ישראל עוד באירופה.
בספר "אהלי שם" הוא מתואר: "הרב המצוין הזה הוא בעל כשרון נעלה, ולבד גדלו בתורה הוא גם שלם במדעים, עמד בניסיון וקיבל תעודה על ידיעת הלמודים מכל מחלקות הגימנזיום, ויש לו הרשות להיבחר גם לרב רשמי בכל מרחבי ארץ רוסיא, והוא גם דרשן מפואר, הוגה דעות, ולוקח את לבב שומעיו.
בשנת ת"ש נמלט מפולין ועלה לארץ ישראל והיה בין מקימיה מחדש של היהדות החרדית בארץ ישראל לאחר השואה.
כיהן כסגן יושב ראש מועצת גדולי התורה, ולאחר פטירת הרב איסר זלמן מלצר ב-1954 היה ליושב ראש המועצה עד לפטירתו ב-1966.
כמו כן כיהן כיושב ראש החינוך העצמאי בארץ ישראל, והקים מחדש בשנת תש"א (1941) את ועד הישיבות בארץ ישראל.
הוציא ספרים רבים אשר המפורסם מביניהם הוא "אזניים לתורה" (חמישה חלקים) על התורה. בהקדמתו לספר בראשית מגולל המחבר את נדודיו, את קורבנות השואה מקרב קרובי משפחתו ועל אופן הספר ויצירתו. הספר יצא לאחרונה במהדורתו האחת עשרה על ידי "מכון הדעה והדיבור". בשנת תשי"ב זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית.
נפטר בירושלים בט' בתמוז תשכ"ו ונקבר בחלקת הרבנים בהר המנוחות.
על שמו של הרב נקרא רחובה הראשי של השכונה החרדית אונסדורף בצפון ירושלים.
רחוב ליברטי 28

היסטוריה ותאור המבנה

המבנה הוקם בשנת 1961. גובהו 248 מטרים ויש בו 60 קומות (וכן 4 קומות מרתף). המבנה הוא ה-10 בגובהו בעיר ניו יורק, ה-36 בגובהו בארצות הברית וה-94 בגובהו בעולם.
המבנה, שנבנה בסגנון מודרני (הסגנון הבינלאומי) ולו חזית זכוכית ופלדה לבנה ושחורה, תוכנן על ידי גורדון בנשפט מחברת האדריכלים סקידמור, אווינגס ומריל.
לאחר הקמתו שימש המבנה את בנק צ'ייס מנהטן, ובו שכן משרדו של דייוויד רוקפלר. כיום משמש המבנה את חברת ג'יי פי מורגן צ'ייס.
המבנה נראה מרחוק מגושם ביחס למבנים הסמוכים לו - שנבנו בתקופה מוקדמת יותר, וזאת בעיקר בשל השתקפות מבני הלבנים שסביבו בחלונות הזכוכית של גורד השחקים. המגדל מצופה אלומיניום - מתכת זולה יותר, וזאת על מנת לחסוך בעלויות (ולא להשתמש בפלדת אל חלד היקרה יותר).
חנוך רון

ביוגרפיה

חנוך רון נולד בשנת 1936 בתל אביב, בן לציפורה ואריה רון (רוזנצוייג). למד בבית הספר "בלפור" ובגימנסיה "גאולה" בעירו. את הכשרתו המוזיקלית קיבל במדרשה למורים למוזיקה בתל אביב, והמשיך לתואר שני בחינוך ובספרות באוניברסיטה העברית בירושלים. בהמשך דרכו, בשנת 1978, קיבל תואר דוקטור בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב, על מחקר על הכשרים המוזיקליים אצל ילדים טעוני טיפוח בנים להורים בני עדות המזרח בישראל, שעשה בהנחיית הרצל שמואלי.
אחרי סיום לימודיו עבד רון כמורה למוזיקה בבית הספר היסודי "חביב" בראשון לציון, והעלה את איכות לימודי המוזיקה וחשיבותם בבית הספר לרמה גבוהה. אשתו, עדנה לבית אוסטשינסקי, הייתה מבוגרי בית הספר, ובהמשך לימדה בו גם היא. בהמשך יצא עם אשתו בשליחות ללונדון, שם לימדו יחד בבית הספר "ראש פינה" ויצרו שיטת הוראה חדשנית לעברית בעזרת אמצעים אורקוליים ודרמה.
לאחר שובו לישראל התמנה חנוך רון למפקח על לימודי המוזיקה במשרד החינוך. במשך שנים שימש כמבקר מוזיקה בעיתונים "דבר" ו"ידיעות אחרונות". כמו כן הוא מרצה למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב ובמכללת לוינסקי.
חנוך ועדנה הם הורים לשתי בנות, מיכל ודנה.
ניצן שקד

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל בחר לשרת בחיל הים והשלים קורס חובלים. בהמשך שימש כראש מחלקת כלי שיט, ראש מחלקת תכנון, ארגון, לוגיסטיקה ומשאבים בחיל וכמפקד יחידת בחינה וניסויים של חיל הים. לאחר מכן שירת כראש מספן הציוד בחיל.
שקד הוא בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת בן-גוריון.
אקטוס טרגיקוס (קומיקס)

אקטוס טרגיקוס, קבוצת אקטוס או פשוט אקטוס הייתה קבוצת קומיקס ישראלית עצמאית שנוסדה בסוף שנת 1995 בידי רותו מודן וירמי פינקוס. עם חברי הקבוצה נמנו גם המאיירים איציק רנרט, מירה פרידמן ובתיה קולטון. הקבוצה הוקמה כקולקטיב אמנותי על מנת ליצור קומיקס אלטרנטיבי בהוצאה עצמית ללא מגבלות מו"ליות ופרסמה את ספריה הראשונים באנגלית כדי לפרוץ לאמניה דרך לקהל בינלאומי. מדי שנה (החל ב-1996) הוציאו חברי הקבוצה לאור סדרה חדשה של חוברות או אנתולוגיה של סיפורים גרפיים בפורמטים שונים ומגוונים, ושיתפו פעולה עם יוצרים מקומיים כאתגר קרת, דוד פולונסקי, רוגל אלפר, רות גווילי ואפרת בלוססקי ואף אמני קומיקס בינלאומיים: ארט שפיגלמן (ארצות הברית), אנקה פויכטנברגר, יאן פיינדט והנינג ווגנברט (גרמניה), מרואו (יפן), סטפן בלנקה (צרפת).
שם הקבוצה לקוח מתוך קנטטה באותו שם מאת באך, ופירושו 'מקרה טראגי', שלפי פינקוס, נלחם בסטיגמה לפיה קומיקס הוא דבר בהכרח מצחיק.
ספרי הקומיקס של אקטוס זכו לקבלת פנים נלהבת בעולם וחלקם יצאו לאור גם בעברית (הוצאת מודן) לאחר הצלחתם בחו"ל. תערוכות מעבודותיהם של חברי הקבוצה הוצגו בארץ ובעולם: בפסטיבל הקומיקס Fumetto בשווייץ (1998), בפסטיבל הקומיקס הגרמני ארלנגן (1998), בפסטיבל הקומיקס של אתונה (1999), בגלריה ברונפמן באוניברסיטת ניו יורק (2001), בפסטיבל הקומיקס ההולנדי סטריפדאגן (2002). בשנת 2006 חגגה הקבוצה עשור לפעולתה בתערוכה גדולה בפסטיבל הקומיקס Fumetto שלוותה בתערוכת תלמידיהם של חברי אקטוס מאקדמיה בצלאל וממכללת שנקר. במהלך הפסטיבל הנחו חברי הקבוצה כתות אמן בבית הספר הגבוה לעיצוב של לוצרן.
בשנת 2004 זכו בציון לשבח בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק עבור איוריהם לספר "היה הייתה צפרדע: קומיקס לילדים על-פי אגדות האחים גרים" (אקטוס ומודן בן שמן 2003).
בשנת 2009 הוצגה במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון התערוכה "איך לאהוב" המבוססת על ספר בשם זה שיצא בהוצאת מודן (אוצרת התערוכה: מאיה דבש, מעצב: קובי פרנקו). בשנת 2006 נבחרה קבוצת אקטוס על ידי מגזין העיצוב האמריקאי ID כאחת מארבעים קבוצות העיצוב המשפיעות בעולם.
מאז הקמתה הפכה אקטוס לגורם מכריע בהתפתחות זירת הקומיקס הישראלית. בהשפעת הסצנה האלטרנטיבית באירופה ובארצות הברית הציעה אקטוס לקהל הישראלי ספרות גרפית נסיונית ומתוחכמת באיכות הפקה גבוהה ביותר. היצירות עסקו- בקומיקס - במגוון נושאים וז'אנרים שמאפיינים את הספרות הכתובה: דרמה פסיכולוגית, סוריאליזם, פארודיות מקאבריות, שירה, דאדא ועוד. הרעיונות האמנותיים של חברי הקבוצה חלחלו אל הסצנה המקומית גם דרך הסטודנטים שלמדו אצל חבריה ובאמצעות מסיבות קומיקס אלטרנטיביות שיזמו. המסיבות, שנקראו אקטוס מארחת ושבהן השתתפו מאות אנשים, נועדו לעקוף את ערוצי השיווק הקונבנציונליים ולהפגיש את הקהל עם יוצרים עצמאיים נוספים מתחומי האמנות הגרפית והחזותית.
הפרויקט האחרון של קבוצת אקטוס הוא הספר TLV-BERLIN - ספר מסע אישי מאוייר המתעד את מסעם של חברי הקבוצה לברלין ואת מסעם של שלושה מאיירים ברלינאיים לתל אביב. הספר, בפורמט אלבומי גדול, יצא לאור בהוצאת Avant Verlag בשנת 2010 במהדורה גרמנית ובמהדורה עברית בתמיכת Zukunft Forum (קרן העתיד גרמניה-ישראל).
קבוצת אקטוס התפרקה סופית ב-2011.
אסביורן סוונסון

ראשית חייו

סוונסון נחשף למוזיקה קלאסית ולג'אז בשלב מוקדם בחייו דרך אמו, פסנתרנית קלאסית, ואביו, חובב ג'אז, ובתחילה גילה עניין בעיקר במוזיקה קלאסית. בשנות העשרה לחייו הוא פיתח עניין במוזיקת רוק והקים מספר להקות גראז' רוק עם חבריו לכיתה, לפני שחזר למוזיקה הקלאסית, ולבסוף עשה את דרכו לכיוון הג'אז. בגיל 16, סוונסון הלך למכללה למוזיקה, שם קיבל לראשונה שיעורי פסנתר. לאחר מכן הוא למד בבית הספר המלכותי למוזיקה בסטוקהולם, במשך ארבע שנים.
ב-1990 סוונסון הקים את הרכב הג'אז שלו עם חבר ילדותו מגנוס אוסטרום על כלי ההקשה. ההופעות הראשונות של שניהם על הבמה היו כנגני ליווי בסצנת הג'אז השוודית והדנית במהלך שנת 1980. ב-1993, הבסיסט דן ברגלנד הצטרף לשניים, וכך נוצרה שלישיית אסביורן סוונסון. השלישייה פרסמה את אלבום הבכורה שלה, When Everyone Has Gone, ב-1993, ובשנים שלאחר מכן ביססה את מעמדה בסצנת הג'אז הנורדית. סוונסון היה מועמד לפרס נגן השנה השוודי בתחום הג'אז ב-1995 ו-1996.

ההצלחה הבין לאומית ומותו בטרם עת

פריצת השלישייה לתודעה הבינלאומית הגיעה בשנת 1999 עם פרסום האלבום From Gagarin’s Point Of View, אלבומם הראשון שהופץ מחוץ לסקנדינביה. עם פרסום האלבומים Good Morning Susie Soho בשנת 2000 ו-  Strange Place for Snow בשנת 2002, השלישייה משכה את תשומת הלב של הקהל בארצות הברית. ב-2002, השלישייה ערכה מסע הופעות בן 9 חודשים באירופה, ארצות הברית ויפן. האלבומים הבאים שלהם,  Seven Days of Falling (2003), Viaticum (2005) ו- Tuesday Wonderland (2006), התקבלו היטב על ידי המבקרים והמעריצים והיו מועמדים למספר פרסים בתעשיית המוזיקה, וכן הושמעו במצעדי הג'אז והפופ.
E.S.T היה הרכב הג'אז האירופאי הראשון שהופיע על עמוד השער של מגזין הג'אז האמריקאי "דאון ביט" (מאי 2006). האלבום האחרון שלהם, E.S.T. Live in Hamburg - הקלטה של הופעת סתיו ב-2006 בהמבורג כחלק מסיבוב ההופעות שלאחר פרסום הדיסק Tuesday Wonderland - פורסם בחודש נובמבר 2007. טרם מותו של סוונסון, השלישייה עבדה על רעיון של שילוב מוזיקה אלקטרונית וסאונדים נסיוניים אל תוך ההקשר של שלישיית ג'אז. ההופעה האחרונה של E.S.T התקיימה במוסקבה, באולם צ'ייקובסקי, ב-30 במאי 2008. בנוסף לעבודתו עם E.S.T, סוונסון הקליט אלבומים עם נילס לנדגרן, לינה ניברג וויקטוריה טולסטוי.
ב-14 ביוני 2008, סוונסון נעלם במהלך צלילה באי Ingarö הסמוך לסטוקהולם. בני הלויה שלו, כולל מדריך צלילה ובנו שהיה אז בן 14, מצאו אותו לבסוף שוכב מחוסר הכרה על קרקעית הים. הוא הובהל לבית החולים האוניברסיטאי Karolinska על ידי מסוק כשהוא סובל מפציעות קשות, אך לא ניתן היה להציל אותו. הוא היה בן 44 במותו, נשוי ואב לשני ילדים.
יחיאל יעקבסון

ביוגרפיה

גדל במשפחה חרדית בשכונת בית וגן בירושלים. למד בישיבת קול תורה בעיר ובישיבות סלבודקה ופוניבז' בבני ברק. בגיל צעיר נאלץ לעזוב את הישיבה עקב בעיה רפואית שהקשתה לו על הראייה]. המשגיח שלו, הרב יחזקאל לוינשטיין המליץ לו לעסוק בחינוך, והוסיף כי כדי להגיע להכשרה מקצועית בתחום, רצוי בהתחלה להתנסות עם ילדים בעלי קשיים, שרבות מהבעיות אצלם יוצרות משבר, ודרך כך ניתן להגיע ללימוד שורשי הבעיות ביתר קלות.
כבר בגיל צעיר ניהל מוסד חינוכי לצעירים בעלי הפרעות וקשיי למידה. כמו כן הקים מוסדות לטיפול בנוער נושר בדרום ובצפון הארץ, וכן הקים מכונים לטיפול כגון "לב שומע" ו"שמע בני". בהמשך הקים בזכרון יעקב ישיבה לצעירים.
בנוסף הרב יעקבסון משמש כמרצה בענייני חינוך ילדים. את עיקר זמנו הוא מקדיש לעבודה עם נוער חרדי אשר מועד לנשירה מהחברה החרדית. תקופה מסוימת עסק בהחזרה בתשובה, בארגון אל המקורות, אולם בהוראת הסטייפלר חדל מכך כדי להקדיש את כל זמנו למניעת נשירה מהחברה החרדית.
החל משנת תשס"ח (2007) ולמשך כמה שנים, לימד בתורת החיים, בבית הספר להעצמה אישית והכשרת מטפלים.
שירת כקצין בסיירת תותחנים, השתתף במלחמת שלום הגליל כאיש מילואים, נפצע והשתחרר בדרגת סרן כנכה צה"ל].
הרצאותיו של הרב יעקבסון הופצו על גבי קלטות ותקליטורים, על ידי הארגון חסדי נעמי, ובהמשך בקול הלשון. הוא הסתייג מהפצת הרצאותיו ואמר שהן יועדו והותאמו באופן ספציפי לסוג ואופי הקהל שאליו ניתנה ההרצאה.

חיים אישיים

יעקובסון נשוי, אב לחמישה ומתגורר בזכרון יעקב. בן דודו הוא הרב יחזקאל יעקבסון ראש ישיבת שעלבים.