google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ו דמפסי

קריירה

דמפסי הוא אוהד להוט של קבוצת הכדורגל "נוטינגהאם פורסט", כשצופה, בין אם בבית ובין אם באצטדיון, בכל משחק בו לוקחת חלק.
בפרק השישי של העונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "דוקטור הו", שעלה לאוויר ב-10 במאי 2008, גילם את קליין, חייל שצופה בחבריו מתים.
ב-18 באפריל 2008 לקח חלק ב"The Sunday Night Project" לצד ג'רי האליוול. בנוסף, בנובמבר של אותה שנה גילם באחד מפרקי הסדרה של רשת BBC, "מרלין", את ויל, חבר ותיק של מרלין.
בשנת 2009 גילם את דאנקן מקנזי בסרט "יונייטד המקוללת" לצד מייקל שין, ג'ים ברודבנט, סטיבן גראהם וטימותי ספול.
בשנת 2010 דיבב את דמותו של סטיבן, נער הומוסקסואלי מנוטינגהמשייר, בתוכנית הרדיו "Once Upon a Time" (תרגום חופשי: "היה היה"). באביב של שנת 2011 החל לגלם את גנדרי בסדרה של רשת HBO "משחקי הכס". בנוסף, כיכב בסדרה של ערוץ 4 "This Is England '86".
לאחרונה הופיע באחד מפרקי הסדרה של רשת BBC Three‏ "The Fades" כג'ון, ונהיה לדובר החברה "Clearasil" בבריטניה.

סקינס

דמפסי פרץ לתודעה הציבורית כשגילם את כריס מיילס, נער בליין ולא יוצלח המכור לסמים, בסדרת הנעורים הלא שגרתית ושנויה במחלוקת "סקינס". דמותו בסדרה תוארה כאמידה, כמציאותית וכאהודה. דמותו צברה פופולריות בקרב קהל הסדרה, כשרבים ממנו הפכו למעריצים מושבעים של דמפסי עצמו. הופיע באחד מפרקי העונה הראשונה של הסדרה, "כריס", בעירום מלא. דמפסי עזב הסדרה ב-2008, לאחר שתי עונות, בעקבות מות דמותו.
חצי האי גאוור

חצי האי גאוור (באנגלית: Gower Peninsula, בוולשית: Penrhyn Gŵyr, גוויר) הוא חצי אי בגודל של כ-180 קילומטר רבוע השוכן במחוז סוונסי שבדרום ויילס. חצי האי יוצא מחופה הדרומי של ויילס לכיוון דרום-מערב אל תוך תעלת בריסטול, כאשר הוא תחום על ידי שפך נהר הלוגור ממערב ומפרץ סוונסי ממזרח.
חצי האי כולו הוגדר בשנת 1956 כאזור יופי טבעי יוצא דופן והיה לאזור הראשון שהוגדר כך בבריטניה. חצי האי מוכר בנוף הכפרי והטבעי שבו ומושך מטיילים ותיירים רבים במהלך השנה, תושבי האזור עוסקים בעיקר בענפי החקלאות ובשירותי תיירות.
ב (מתמטיקה)

במתמטיקה, יש שימוש באות ב׳ בייצוג עוצמות אינסופיות. השימוש באות ב׳ במתמטיקה דומה לשימוש באות א' (אָלֶף אֶפֶס), אך אינו זהה (אלא בקבלת השערת הרצף כנכונה). בניגוד לשימוש ב־, השימוש ב־ לא בהכרח מכסה את כל העוצמות האינסופיות שקיימות.

קשר לשימוש ב־ℵ׳ במתמטיקה

השערת הרצף (שלפיה עוצמת הרצף היא העוצמה האינסופית הקטנה ביותר שאינה בת מנייה) שקולה למשפט . השערת הרצף המוכללת שקולה למשפט .
ניקרגואה במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של ניקרגואה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט, היאבקות ושחייה. המשלחת סיימה במקומות האחרונים בתחרויות והשתתפותה היא סמלית. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפים: אתלטיקה, היאבקות, הרמת משקולות ושחייה. בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים וסיימו במקומות האחרונים בתחרויות.
מגן גדעון

מגן גדעון היא מערכת הגנה אווירית מתנייעת ישראלית שנמצאת בפיתוח מתקדם ושלבי ניסוי בצה"ל. המערכת נועדה להגן על צוות קרב חטיבתי (צק"ח) מפני איומים אווירים (מזל"טים ורחפנים) וירי תלול-מסלול (בעיקר פצמ"רים). היא כוללת אמצעי שיבוש ולוחמה אלקטרונית, טילים מיירטים ומערכת לייזר. המערכת נוסתה לראשונה באימון ההקמה של צק"ח גדעון.
שמעון שנהר

ביוגרפיה

שנהר נולד בחיפה. הוא בנו של אוטו שלפנברג, שחקן ומאמן במכבי חיפה בשנות ה-40, ה-50 וה-60 של המאה ה-20.  
שנהר התחיל את דרכו כשחקן של מכבי חיפה כבר בגיל צעיר, בבית הספר לכדורגל "קבלת שבת". נשלח בהמשך לקבוצת מכבי חדרה מהליגה השנייה. הוא נחשב לשחקן כשרוני וטכני. יוסף מרימוביץ', מגלה הכשרונות של נבחרת הנוער של ישראל, המליץ למאמן הנבחרת דאז גיולה מאנדי, לזמן את שנהר לסגל הנבחרת. אך שנהר לא הספיק לשחק במשחקים רשמיים במדי הנבחרת.
ב-1962 הוחזר שנהר למכבי חיפה, על ידי מאמנה בעונה זו, אלכס פורבס. באותה עונה החמיץ את הזכייה הראשונה של מכבי חיפה בגביע המדינה (כשאביו, שהוזעק להחליף את פורבס, כיהן כמאמן), לאחר שלא הורשה לפי התקנון להשתתף במפעל זה, מכיוון שכבר הופיע בו באותה עונה במדי קבוצה אחרת. 
שנהר לא הספיק לשחק במשחקים רבים של הקבוצה, בגלל סדרת פציעות חמורות. לבסוף נאלץ, בגיל 26, לפרוש ממשחק, והוא החל בקריירה כמאמן. 
תחילה אימן בקבוצות הפועל תל חנן, בית"ר קריית טבעון, מכבי הר הכרמל, ואף את קבוצת הכדורסל בנשר. בהמשך שימש כקצין ספורט בחיל הים, ובמקביל החל לאמן ב-1971 את קבוצת הילדים של מכבי חיפה, וזכה עימה באליפות. 
ב-1976 הוזעק שנהר להחליף את ג'וני הרדי, שפרש מאימון קבוצת הבוגרים של מכבי חיפה. כמאמן הצליח לסייע למכבי חיפה להישאר בליגה הלאומית בתום עונה זו. באימון השתדל לשלב צעירים בסגל הקבוצה. אך בעונה הבאה, מכבי חיפה נקלעה שוב לקרבות תחתית בליגה הלאומית, וההנהלה החליטה להצמיד לשנהר יועץ מקצועי. שנהר התנגד להחלטה, וסיים את תפקידו כמאמן המועדון ב-1977.
בהמשך אימן שנהר במועדונים נוספים. ב-6 ביוני 1979 הוביל את בית"ר ירושלים לזכייה בגביע המדינה. בנוסף, זכה עם מכבי תל אביב בגביע המדינה בשנת 1987, במשחק בו גברה תל אביב על מכבי חיפה, קבוצת העבר שלו.  בעונת 1990/1991 מונה למאמן הפועל תל אביב תחת משה סיני ששימש כמנג'ר-שחקן, אך לאחר שלושה משחקים פוטר מתפקידו.
ב-1999, במקביל להידוק היחסים הבינלאומיים בין מדינת ישראל למיקרונזיה, התבקש שנהר לייסד ולאמן את נבחרת מיקרונזיה בכדורגל. שנהר אימן שם באותה שנה, וחזר לארץ לשנה וחצי, בהן אימן את מועדון הנוער של הפועל כפר סבא. הוא התבקש לחזור ולאמן את מיקרונזיה ב-2001. הנבחרת המיקרונזית אמנם זכתה להצלחות מועטות תחת הדרכתו (בעיקר זכייה במקום הראשון בטורניר מול האיים השכנים), אך שליחותו זכתה להדים חיוביים בארץ. הבמאים יורם זק וחגי לפיד אף ערכו סרט בשם "אגדת דשא" על מסעו לאי המרוחק. שנהר זכה מהמיקרונזים לתואר קונסול כבוד של מיקרונזיה בישראל.
בשנותיו האחרונות שימש בתפקידים שונים במכון וינגייט, כמו רכז בית הספר למאמנים. 
הלך לעולמו ב-11 במרץ 2012 לאחר שחלה בסרטן. היה נשוי למינה שנהר. לזוג נולדו ארבעה ילדים.
יעוז סבר

יעוז סבר (נולד ב-21 במאי 1979) הוא עיתונאי, עורך, איש תקשורת ויחסי ציבור ישראלי. משמש כדובר עיריית רעננה. כיהן כתחקירן במעריב, מוכר כמי שחשף לראשונה את סיפור טנק הצוערים.

ביוגרפיה

סבר נולד בירושלים. הוא נינו של רפאל סברדלוב, ממקימי רמת גן והגימנסיה הרצליה, איש העלייה השנייה.
למד בבית הספר לילדים מחוננים "אופק" בירושלים, בבית הספר היסודי בית הכרם ובתיכון שליד האוניברסיטה בירושלים (לידה). שירת ביחידה הטכנולוגית מפא"ת בסוף שנות התשעים ולאחר מכן החל בקריירת עיתונות בעיקר בקבוצת מעריב.
שימש ככתב ספורט, סיקר את מכבי והפועל תל אביב ובאמצע העשור חשף את חוזי מכבי תל אביב עם רשות השידור. לאחר מכן היה לעיתונאי שחשף את דבר מחלתו של מאמן הכדורסל רלף קליין, בראיון בלעדי. בשנת 2005 ערך תחקיר נרחב על פרשיית הסמים של אולסי פרי, שהסעירה את המדינה בראשית שנות השמונים. בתחקיר ערך שחזור כרונולוגי של אותו אירוע בו פרי לא הגיע למשחק בית של מכבי תל אביב נגד ריאל מדריד בשל סמים. חשף ביחד עם העיתונאי אופיר ברק את פרשת חברות הקש של בעלי הפועל תל אביב לשעבר, שאול אייזנברג. ככתב ראשי ברשת זמן מעריב, עסק בנושא כתיבת העיתונאים על עצמם והיה הראשון שראיין את פרשנית התקשורת ולווט אנדרגראונד, עוד לפני שהתברר כי מדובר בעיתונאית דבורית שרגל.
בהמשך חשף את סיפורו של טנק הצוערים, סיפור הקמתה של יחידת דובדבן ועוד.
בשנת 2005 יזם וערך את גיליון ״להקת כל הזמנים״ של מעריב, בצוותא עם איש מעריב בן קפלן, בשיתוף עם ערוץ 24 והעורך יואב קוטנר. בהשתתפות הקהל נבחרה להקת משינה למקום הראשון וכוורת למקום השני. התואר הוענק על גג בית מעריב למשינה על ידי עורך העיתון דאז, אמנון דנקנר, והבעלים עופר נמרודי.
בשנת 2006 מונה לעורך במקומון זמן תל אביב מבית מעריב ולאחר מכן לעורך פרויקטים מיוחדים ברשת כולה ולאחראי על בניית אתרי האינטרנט של הרשת. בשנת 2007 מונה לעורך ראשי של עיתון "זמן השרון" במעריב. במקביל ערך את מוספי החג המיוחדים של הרשת.
בהמשך מונה במקביל גם לעורך הפובליציסטיקה ועורך יום חמישי במוסף השבת של מעריב. לאורך התקופה שימש כאיש האוכל ומבקר מסעדות ברשת, והיה בעלים של מספר מדורי אוכל בעיתוני הקבוצה. ב-2009–2010 ערך גם את מוספי החג של רשת מעריב כולה, בהם מוספי יום הכיפורים, יום העצמאות, פסח ועוד.
בשנת 2010 ערך לרגל יום השואה את היומנים שהשאיר סבו, יעקב חברטובסקי, ניצול שישה מחנות השמדה, ״שישה שערים לגיהנום". היומנים התפרסמו בפרויקט נרחב של כלל עיתוני מעריב ליום השואה באותה שנה ובאתר הקבוצה nrg.
לאחר פרישתו ממעריב, ב-2010, פתח חברת תקשורת, סבר הופר תקשורת ואסטרטגיה, שיעצה לגופים פרטים וציבורים, אנשי ציבור ופוליטיקאים.
בשנת 2014 שימש כדובר קמפיין הבחירות של זאב בילסקי, לשעבר יו"ר הסוכנות היהודית וחבר כנסת, לראשות עירית רעננה.
משנת 2010 כתב טור אישי בידיעות תל אביב ספורט (עד שנת 2012).
משנת 2013 עד שנת 2015 ערך והגיש את תוכנית האקטואליה "תיק סגור" ברדיו 106 הבינתחומי. כותב מפעם לפעם טורים בנושא תקשורת באתרי העין השביעית ואייס. בשנת 2013 מכר את חלקו בחברת סבר הופר ובראשית שנת 2014 נבחר לדובר עיריית רעננה וראש אגף תקשורת והסברה של העירייה. מאז משמש כחבר הנהלת העיר, ראש אגף תקשורת ודובר העירייה. בשנת 2015 נבחר להנהלת איגוד דוברי הרשויות בישראל. בשנת 2016 התפרסם הספר ״לכל רחוב יש שם״ הסוקר את רחובות העיר רעננה, אותו כתב בין היתר ביחד עם הסופרת נורית חליף.
ביולי 2017 הודיע על כוונתו לסיים את תפקידו לראש העירייה זאב בילסקי.
נשוי לשירה, ואב לשלושה ילדים. מתגורר ברעננה. לסבר תואר שני בשיווק פוליטי. משרת במילואים ביחידת דובר משרד הביטחון.
מריאן

מָרִיאָן (בצרפתית: Marianne) היא דמות אלגורית שמקורה במהפכה הצרפתית ומסמלת את החירות והתבונה. השם "מריאן" עשוי לשמש כמטונימיה לאומה הצרפתית.

השימוש בדמות

מריאן קיבלה את שמה רק במחצית המאה ה-19, אך הדימוי בין המהפכה לבין דמות נשית החובשת לראשה מצנפת פריגית אדומה החל כבר למחרת נפילת הבסטיליה ב-14 ביולי 1789.
השימוש בדמויות אלגוריות על מנת לייצג רעיונות מופשטים, כמו צדק, שוויון או ניצחון, היה מקובל במאה ה-18 כחלק מהמורשת הקלאסית. המהפכנים, שראו עצמם כמחדשי המשטרים הרפובליקאים של העולם העתיק, אימצו לעצמם גם את השימוש בדמויות אלו לציון ערכים מופשטים. מבין כל הדמויות, הפופולרית ביותר הייתה דמות החירות.
דמות החירות הופיעה בשתי גרסאות: האחת – אשה צעירה, בעלת הבעה נלהבת, הנמצאת בתנועה ולבושה בשמלה חשופת חזה, שהייתה סמל עממי, דינמי וקיצוני; והשנייה – אשה מבוגרת, בעלת חזות מתונה, הלבושה בשמלה ארוכה המכסה את כל גופה, שייצגה את העמדות המהפכניות המתונות יותר של האצולה הליברלית ושל מעמד הביניים. בשתי הגרסאות הדמות חובשת מצנפת פריגית.
לאחר ביטול המלוכה, החליט הקונבנט, בעקבות הצעת האב גרגואר, כי דמות החירות תיכלל בחותם הרשמי של הרפובליקה, ותחליף לפיכך את דמות המלך כסמל השלטון.
ידועניות שתרמו את תווי פניהן לדמות של מריאן ברבות השנים: השחקניות בריג'ט ברדו וקתרין דנב, הזמרת מיריי מאתיה, הדוגמניות אינס דה לה פרסאנז' ולטיסיה קסטה ומנחת הטלוויזיה אוולין תומא.
לייזר אלקטרונים חופשיים

לייזר אלקטרונים חופשיים (באנגלית: Free electron laser או FEL) הוא מקור חזק של קרינה אלקטרומגנטית קוהרנטית. עקרון הפעולה שלו שונה מעקרון הפעולה של לייזר רגיל.

עקרון הפעולה

מכשיר לייזר אלקטרונים חופשיים מורכב באופן עקרוני, ממאיץ חלקיקים המאיץ אלקטרונים למהירויות גבוהות ביותר, עד למהירויות יחסותיות, כלומר קרוב למהירות האור. קרן האלקטרונים מועברת דרך מגנט מסוג וויגלר (Wiggler) או אנדולטור (Undulator) הבנוי ממערך של מגנטים דו-קוטביים עוקבים, בעלי קוטביות משתנה. השדה המגנטי גורם לאלקטרונים לנוע במסלול סינוסואידלי, ועקב כך, לפלוט קרינה אלקטרומגנטית (פוטונים) כתוצאה מהשינוי בכיוון התנועה (תופעה המכונה קרינת בלימה - Bremsstrahlung). הקרינה הנפלטת בתהליך זה מכונה קרינה סינכרוטרונית. בקצות המגנט מוצבות לרוב מראות (המהוות מהוד), שתפקידן להחזיר את הפוטונים הנפלטים ולגרום להם לנוע קדימה ואחורה בדומה ללייזר רגיל. הפוטונים הנעים הלוך וחזור באזור בו נעים גם האלקטרונים, גורמים לפליטה מאולצת קוהרנטית, בדומה ללייזר הרגיל. ההבדל היחיד בין לייזר אלקטרונים חופשיים לבין לייזר רגיל, הוא העובדה שהאלקטרונים חופשיים ולכן האנרגיה הנפלטת (הקובעת את אורך הגל של הקרינה) אינה קבועה כמו למשל בלייזר גז, אלא תלויה באנרגיית האלקטרונים (מהירותם) ומאפיני השדה המגנטי המשתנה. כמו כן כאן כל אלקטרון פולט מיליוני פוטונים, חלק מהאנרגיה הקינטית שלו, לעומת פוטון בודד בלייזר רגיל. ההגברה (הפליטה המאולצת) לא מתקיימת בכל אורכי הגל שבשימוש. לרוב, לאחר המעבר במהוד מאטים את הקרן באמצעות מנגנון משמר אנרגיה, ולכן, זו איננה מתבזבזת.
הקרינה הנפלטת מהאלקטרונים מתקדמת במקביל לצידו הארוך של המגנט, והיא מקיימת אינטראקציה עם אלקטרונים אחרים במסלול התקדמותה. אינטראקציה זו גורמת לאלקטרונים מסוימים להאיץ ולאחרים להאט. כתוצאה מכך, האלקטרונים מסתדרים בקבוצות דחוסות (bunches) כשהמרחק ביניהן שווה לכפולה שלמה של אורכי גל, בדומה לתהודה. הסידור מביא ליצירת פליטה קוהרנטית של קרינה, כלומר הפוטונים הנפלטים מקבוצת אלקטרונים אחת מצטרפים לפוטונים הנפלטים מקבוצות אחרות.
תדר הקרינה הנפלטת מלייזר אלקטרונים חופשיים ניתן לכוונון בתחום רחב ביותר, המשתרע מגלי מיקרו, דרך תת-אדום, אור נראה, על-סגול, ועד קרינת X "רכה". הוא תלוי במהירות האלקטרונים ובמחזוריות השדה המגנטי במגנט. זאת בניגוד לרוב הלייזרים הרגילים שבהם תדר הקרינה הנוצרת תלוי בתכונות החומר בו מתרחש תהליך הלזירה, ואינו ניתן לכוונון (מלבד לייזרי צבע, בהם התחום הספקטרלי קטן בהרבה).
חסרונו של מכשיר לייזר זה הוא בגודלו ובמורכבותו. עם זאת, יתרון חשוב שלו נובע מפעולת המתקן תחת ריק, ולכן איבודי אנרגיה עקב התחממות החומר ותהליכים מבזבזים אחרים, הם מזעריים בהשוואה ללייזרים רגילים, בהם גורמים אלה מגבילים את היעילות האנרגטית של תהליך הלזירה.

היסטוריה

ההמצאה והניסוי הראשון בנושא בוצע ב-1971, על ידי ג'. מ. ג' מאדיי (J.M.J. Madey) באוניברסיטת סטנפורד. מדידת הגבר ראשונה התקיימה רק ב-1976 (גם היא על ידי אותו צוות) באורך גל 10 מיקרון. אותו מתקן הופעל כמקור של קרינת 3 מיקרון ב-1977, וגרם להתעניינות מרובה בשטח המחקר החדש.

מתקנים קיימים

בעולם מצויים כמה עשרות מתקני לייזר אלקטרונים חופשיים. באירופה מאוגדים 16 מתקנים בארגון גג המקיים קשר רציף בין כולם.
בישראל, מצוי לייזר אלקטרונים חופשיים באוניברסיטת אריאל, המופעל בשיתוף עם אוניברסיטת תל אביב ורפא"ל.
אלפונס אלה

יצירתו

אלה, יליד אונפלר, קלוודוס, הקיסרות הצרפתית השנייה, חיבר קבצים רבים של כתבים היתוליים. כמשורר והומוריסט, פיתח במיוחד את צורת החריזה הידועה בשם Holorime (אולורים) – בתי שיר הבנויים כולם מחרוזים הומופוניים, ששורות שלמות מתחרזות בהם. לדוגמה:
par les bois du djinn où s'entasse de l'effroi,

parle et bois du gin ou cent tasses de lait froid
לאלה מיחסים גם את החיבור המוזיקלי הראשון שכולו שתיקה. חיבורו "מרש אבל להלוויית אדם חירש" משנת 1897 - הבנוי מתשע תיבות ריקות - מקדים יצירות דומות מאת ג'ון קייג' וארווין שולהוף בפער שנים ניכר. יצירתו "סיפור לשרה" תורגם ואויר בידי אדוארד גורי.
אלה לקח חלק בתערוכות הומוריסטיות, בעיקר אלה של Salon des Arts Incohérents מן השנים 1883 ו-1884, שנערכו בגלרי ויויֶין (Galerie Vivienne). בתערוכות הללו הציג אלה מה שנחשב על דעת רבים לדוגמאות המוקדמות ביותר של אמנות מושגית. מבין יצירות האמנות שלו, ההשפעה הרבה ביותר הייתה אולי לגיליון לבן וריק של נייר בריסטול – "טקס אכילת לחם הקודש הראשון של ילדות אנמיות בשלג" (1883) (מדובר בטקס שילדים קתוליים עוברים בגיל שמונה, לבושים בבגדים לבנים), ועבודה דומה באדום, "חשמנים אחוזי שבץ אוספים עגבניות על חוף הים האדום" (חקר זוהר הצפון)" מ-1884 (לבושם הרשמי של חשמנים הוא גלימה אדומה).
אם כי הוא מוכר בעיקר כהומוריסט, עסק גם במחקר מדעי  בתחומי צילום בצבעים והפקת גומי סינתטי.
הוא נהג לבקר באופן קבוע בקברט Le Chat Noir ("החתול השחור") ברובע מונמארטר בפריז, ופרסם מאמרים בשבועון "החתול השחור" שנוסד ב- 1882 כדי לקדם בציבור קברט זה. ב-1891 הוא כתב כמה שירים בשיתוף עם מוריס דונה עבור הקברט.
המלחין אריק סאטי נולד באותו רחוב באונפלר במרחק כמה צעדים מן הבית שבו נולד אלפונס אלה. הם נהגו להיפגש בקברט "החתול השחור" ואלפונס אלה נהג לכנות אריק סאטי "המלחין של תורת הנסתר". מוזיאון קטן על שם אלפונס אלה נמצא בחלקו האחורי של בית מרקחת באונפלר בבית שבו נולד.
אלה מת בפריז כתוצאה של דלקת ורידים שגרמה לתסחיף ריאתי. רופאו ציווה עליו להישאר במיטה במשך שישה חודשים, אך במקום זה הוא הלך לבית קפה, כפי שהיה רגיל לעשות מדי יום ביומו, ואמר לחברו שליווה אותו בחזרה לביתו: "מחר אני מת; אתה חושב כי זה מגוחך, אך אינני צוחק; מחר אני מת." וכפי שאמר הוא מת ביום המחרת.
קברו של אלפונס אלה בבית הקברות סן-קואן בפריז נעלם ב-1944 אחרי הפצצה של חיל האוויר הבריטי. דימוי של אפרו נטמן בבית הקברות של מונמארטר בפריז ב- 2005.
סודליט

תכונות

הסודליט הוא מינרל קל, קשה באופן יחסית, אם כי שביר. נוסחת המבנה הכימי של הסודליט היא Na₈Al₆(SiO₄)₆Cl₂. מקור שמו בשל תכולת הנתרן (המכונה באנגלית "סודיום"). במינרלוגיה מוגדר המינרל כפלדשפטואיד (מינרל השייך לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטים - סיליקטים במבנה מרחבי, דמוי פצלת השדה אך בעל מבנה שונה והמכיל פחות סיליקה). הסודליט מתגבש במערכת הקובייתית כשהוא יוצר גבישים שקופים עד שקופים למחצה בעלי ברק זגוגי וגוונים רבים, תופעת גבישים תאומים נפוצה למדי. מבחינת תכונותיו האופטית המינרל הוא איזוטרופי וידוע בשל צבעו הכחול, אך הוא יכול להופיע גם בגוונים של אפור, צהוב, ירוק או ורוד כשהוא מנומר לעיתים קרובות בעורקים או בכתמים לבנים. קשיות המינרל נעה בין 5 ל-6 בסולם מוס ומשקלו הסגולי סביב 2.3 גרם לסמ"ק. כשלחומר יש גוון כחול אחיד נעשה בו שימוש בתכשיטים, כשנוהגים ללטש אותו כחרוזים וקבושונים. חומר באיכות נחותה יותר משמש לחיפוי או לשיבוץ בעבודות שונות. הסודליט ניתך בקלות והופך לזכוכית חסרת צבע. הסודליט צובע להבה בצהוב (בשל תכולת הנתרן שבו). בשבירת המינרל הוא מפיץ ריח אופייני כשל מימן גופריתי (H₂S). המינרל מתמוסס בחומצת מלח ובחומצה חנקתית.
אף על פי שהסודליט דומה מאוד ללזוריט וללפיס לזולי יש ביניהם כמה הבדלים. ראשית צבע הסודליט הוא כחול מלכותי ולא אולטרמרין, הצבע האופייני ללזוריט וללפיס לזולי. סודליט מכיל לעיתים רחוקות בלבד פיריט, תכליל נפוץ בלפיס. בנוסף צבע השרטוט שלו הוא לבן ולא כחול כשל הלפיס. הפצילות הגרועה של הסודליט בשישה כוונים ניתנת להבחנה בדמות סדקים זעירים המופיעים לאורך כל האבן.
הקמניט הוא סוג חשוב של סודליט המפגין את תכונת הטנאברסנציה (היכולת לשנות צבע בעת חשיפה לשמש). צבע ההקמניט מאזור הר סנט-אילר (Mont Saint-Hilaire) בחבל קוויבק שבקנדה או מאילימאוססק (Ilímaussaq) שבגרינלנד (המקום בו נתגלה הסודליט) שזה עתה נחצב הוא בדרך כלל סגול עמוק עד בהיר, אבל הצבע משתנה במהירות ללבן ירקרק או אפרפר. ובניגוד לכך, צבע הקמניט מאפגניסטן ומבורמה שזה עתה נחצב הוא לבן קרמי אבל הוא משתנה לסגול או אדום-ורוד בהשפעת קרני השמש. גם סוגים אחרים של סודליט מושפעים מהקרנה בקרינה אולטרה סגולה בגלים ארוכים או קצרים והם פולטים קרינה פלואורסצנטית בגוון כתום מנומר (ראו גם פוטוכרומיזם).
הכימאי האמריקני לינוס פאולינג הציע בשנת 1930 רעיון לצורת המבנה של תא היחידה של הסודליט שאומת באמצעות מחקריהם הקריסטלוגרפיים של צמד החוקרים הגרמניים לונס (Löns) ושולץ (Schulz) ב-1967.

מקור ותפוצה

הסודליט מופיע בעיקר כגושים חסרי צורה כשהוא ממלא עורקים בסלעי יסוד פלוטוניים כדוגמת סיאניט נפליני או פונוליט, וגם בסלעי יסוד גירניים שעברו מטאסומטיזם. הוא מופיע יחד עם מינרלים אחרים האופייניים לסביבה ענייה בסיליקה כדוגמת הלוסיט, הקנקריניט והנתרוליט.
מרבצים משמעותיים של סודליט באיכות טובה מצויים במספר מקומות קטן בעולם: בסמוך לעיירה בנקרופט (Bancroft) באונטריו ובהר סנט-אילר (Mont Saint-Hilaire) בחבל קוויבק שבקנדה; בסמוך לעיירה ליטצ'פילד (Litchfield) במדינת מיין, ולעיירה מגנט קוב (Magnet Cove) בארקנסו שבארצות הברית. בסמוך לעיירה גולדן (Golden) במדינת קולומביה הבריטית שבקנדה נתגלו לאחרונה מצבורי סודליט. מרבצים קטנים יותר מצויים באמריקה הדרומית (ברזיל ובוליביה), פורטוגל, רומניה, בורמה ורוסיה. הקמניט מצוי בעיקר בהר סנט-אילר ובגרינלנד, שממנה מופק סוג בגוון ירוק המכונה "סודליט זיקית".
גבישים שקופים מפותחים היטב מצויים בצפון נמיביה ובלבות של הר וזוב במחוז קמפניה שבאיטליה.
ג'וש פק

בצעירותו

פק נולד באזור הלס קיצ'ן שבניו יורק, שם למד בבית ספר המקצועי לאומנויות. הוריו לא היו נשואים בזמן לידתו, ופק מעולם לא הכיר את אביו. הוא גדל עם סבתו ועם אמו ברברה, שהיא מדריכת קריירה וממשפחה יהודית. פק אף חגג בר מצווה. בילדותו סבל מאסתמה ולכן בילה את מרבית זמנו בבית וצפה בתוכניות קומדיות מצבים ישנות.

קריירה

הוא החל את הקריירה שלו בעולם הבידור כילד צעיר, כשהשתתף במופעי סטנד-אפ בגיל 8. פק הופיע מספר פעמים בתיאטרון המוזיקה לילדים "טה דה!" בניו יורק, כשהיה בן תשע. בנוסף הופיע בתיאטרון הילדים המקומי. ב-1999, כאשר הוצע לו תפקיד ב"מופע של אמנדה", עברו הוא ואמו לסן פרנסיסקו כדי לקדם את קריירת המשחק שלו.
בשנת 2000 הוא השתתף בסרט "Snow Day", והחל להופיע באופן קבוע ב"מופע של אמנדה" עד שהופסקו צילומי התוכנית ב-2002. ב-2001 השתתף בסרט "המהפך של מקס קיבל". באותה תקופה הופיע במספר סרטים עצמאיים, ביניהם סרט הדרמה "משחקי ילדים" שיצא ב-2004. באותה שנה הוא החל להשתתף בסדרה "דרייק וג'וש" עם דרייק בל, בפעם השנייה.
ב-2006 כיכב פק עם בל בסרט הטלוויזיה "דרייק וג'וש הולכים להוליווד". כמו כן בשנה זו דיבב בסרט "עידן הקרח 2", ושיחק גם במספר סרטים נוספים. 
בשנת 2008 גילם ביריון בקומדיה "שומר ראש במבצע" בכיכובו של אוון וילסון. בשנת 2009 שיחק בדרמה הקומית "מה שעולה למעלה" בכיכובה של הילרי דאף. 
בשנת 2012 שיחק בסרט האקשן "שחר אדום (2012)" על פי תסריט של ג'ון מיליוס, שם גילם את מאט, צעיר שנלחם בכוחות הצבא הצפון-קוריאנים שמשתלטים על עירו, לצד כריס המסוורת' וג'וש האצ'רסון. 
בשנת 2013 הופיע בתפקיד אורח בסדרה הקומדיה המצליחה ״המפץ הגדול״ בעונתה השביעית בתור מוכר בחנות הקומיקס היריבה של סיואורט. באותה שנה שיחק בדרמת הריקודים "הקרב על הרחבה" בכיכובו של כריס בראון.
בשנת 2019 הגיש בטקס הKCA של ערוץ ניקלודיאון את פרס "כוכב המדיה החברתית" לצד קירנן שיפקה

חיים אישיים

ביוני 2017 התחתן פק עם חברתו בשנים האחרונות, עורכת הקולנוע פייג' אובריין, לזוג יש ילד. דרייק בל, אשר שיחק לצד פק בקומדיית המצבים המצליחה של ערוץ ניקולודיאון "דרייק וג'וש" וחברו הקרוב של פק, לא הוזמן לחתונה. לאחר כמעט 5 חודשים של נתק וסכסוך בין השחקנים, השלימו השניים דקות לפני פתיחת טקס פרסי ה-VMA של רשת MTV.
בעיה פתוחה

בעיה פתוחה היא השערה, כלומר טענה שטרם נמצאה לה הוכחה או הפרכה. לעיתים הבעיה בעלת חשיבות רבה, ועלולה להעסיק מדענים בתחומים שונים במשך שנים רבות (לעיתים מאות שנים) בחיפוש אחר פתרונה. 
השערת הרצף מדגימה גורל אפשרי לבעיה פתוחה, גורל שאפשרות קיומו הוכחה במשפטי האי-שלמות של גדל: לאחר עשרות שנים שבהן הייתה בגדר בעיה פתוחה, הוכח כי היא אינה תלויה באקסיומות המקובלות של תורת הקבוצות, ולכן ניתן לקבוע שהיא נכונה ולחלופין לקבוע שהיא אינה נכונה.

דוגמאות

דוגמאות נודעות לבעיות פתוחות שנפתרו לבסוף, הן המשפט האחרון של פרמה, שזכה להוכחה על ידי אנדרו ויילס כ-350 שנה לאחר שהועלה על ידי פייר דה פרמה, והבעיות הגאומטריות של ימי קדם, שהופרכו כאלפיים שנה לאחר שהוצגו. רשימה מפורסמת של 23 בעיות פתוחות היא רשימת 23 הבעיות של הילברט, שהוצגה בשנת 1900 על ידי המתמטיקאי הגרמני דויד הילברט, ומרבית הבעיות שנכללו בה נפתרו, בצורה זו או אחרת, במהלך המאה ה-20. דוגמאות נוספות לבעיות פתוחות ש'נסגרו' הם: השערת פואנקרה, ומשפט ארבעת הצבעים.
בעיות פתוחות רבות ממשיכות להתקיים, ובין המפורסמות שבהן ניתן למנות את השערת גולדבך, השערת רימן והשערת המספרים הראשוניים התאומים.
מכון קליי למתמטיקה הכריז בשנת 2000 על בעיות המילניום של מכון קליי - פרס בסך מיליון דולר, שיינתן לראשון שיצליח לפתור אחת משבע בעיות פתוחות מרכזיות במתמטיקה. הבעיה הפתוחה העתיקה ביותר ששרדה עד היום, היא כנראה שאלת קיומם של מספרים מושלמים אי-זוגיים, הבעיה רמוזה ביסודות שכתב המתמטיקאי אוקלידס בראשית המאה השלישית לפנה"ס.
באתר MathWorld מופיעה רשימה של 247 בעיות פתוחות חשובות במתמטיקה - ראו קישור להלן.
דוליצ'ורינצ'ופס

בתרבות

הדוליצ'ורינצ'ופס מופיע כיצור העיקרי בסרט הIMAX של הנשיונל ג'יאוגרפיק: "מפלצות ים", בו נראה סיפור חייהם של משפחה כולל של המאובן שנמצא בבטנו של הטילוזאורוס.
בעין-דור

פרסום

הבלדה נכתבה ב-1893, בעת שהיה טשרניחובסקי כבן 18, והיא משיריו הראשונים. היא התפרסמה לראשונה בעיתונו של אליעזר בן-יהודה "הצבי" (ירושלים) בי"ד בתשרי תרנ"ח (10 באוקטובר 1897), ובכ"ו בתשרי (22 באוקטובר) שבה ונדפסה בעיתונו של בן-יהודה "השקפה". זמן קצר אחרי כן היא נכללה בקובץ שיריו הראשון, החשוב, "חזיונות ומנגינות" (ורשה: תושיה, תרנ"ט–1898), ולאחר מכן בכל קובצי השירה של טשרניחובסקי שראו אור בחייו: "שירים - הַשִּׁלֹחַ", "ספר הבלדות" (הוצאת אמנות, תרצ"ג), "כתבי וילנה א", "שירים" (בהוצאת קרן ישראל מץ, 1937), "ראי אדמה: שירים" (הוצאת שוקן, ת"ש) ו"שירים" (הוצאת שוקן, תש"ג).
דייגו פוזר

קריירת מועדונים

פוזר החל את הקריירה שלו בשנת 1986 בטורינו. בשורות הקבוצה הוא רשם 49 משחקים לפני שעבר למילאן (1989-90 ו-92–1991). במהלך שתי העונות שלו במילאן הוא זכה בגביע אירופה לאלופות (1989-90) ובאליפות הליגה (1991-92), בנוסף לסופר קאפ האירופי ולגביע הביניבשתי (1989).
בין שתי התקופות שלו במילאן, פוזר שיחק עונה אחת במדי פיורנטינה. בשנת 1992, פוזר עבר ללאציו. מעבר זה הפך אותו לאחד מחביבי הקהל באותה התקופה, כששיחק אצלה שש שנים ורשם 188 הופעות ו-35 שערים. במדי הקבוצה, הוא זכה בגביע האיטלקי בעונת 98–1997 והגיע לגמר גביע אופ"א של אותה העונה, כקפטן. לאחר ההפסד בגמר גביע אופ"א עם לאציו, הוא הצליח לזכות בסופו של דבר במפעל זה, אך הזכייה הייתה עונה לאחר מכן במדי פארמה, כשגם בגמר זה שימש כקפטן הקבוצה. כמו כן, הוא זכה עימה בגביע האיטלקי של אותה העונה ובסופר קאפ האיטלקי לשנת 1999.
פוזר ביצע צעד שנוי במחלוקת בקיץ 2001, כשחתם במדי רומא, היריבה העירונית של לאציו, ובה רשם 15 הופעות בשתי עונות. במדי הקבוצה הוא הצליח לזכות בסופר קאפ האיטלקי לשנת 2001. בעונת 04–2003, הוא שב לקבוצה בה התחיל את הקריירה שלו, טורינו, שהייתה נמצאת בסרייה ב'. לאחר עונה אחת בטורינו, הוא עבר בשלל קבוצות בליגות הנמוכות של איטליה עד שפרש מכדורגל בשנת 2012.

קריירה בינלאומית

מארוקי רשם 25 הופעות ו-3 שערים עבור המדים הלאומיים של נבחרת איטליה בין השנים 1993 ל-2000. הוא נכלל בסגל שלה ליורו 1996 תחת המאמן, אריגו סאקי; בטורניר זה הוא רשם שלוש הופעות, אך הנבחרת הודחה כבר בשלב הבתים. הוא היה בסגל 26 השחקנים של הנבחרת לקראת יורו 2000 של המאמן דינו זוף, אך בסופו של דבר לא נכלל בסגל הסופי לטורניר.

סגנון המשחק

פוזר היה שחקן מהיר, אנרגטי, עם יכולת טכנית והגבה טוב, שהצטיין בעיקר בריצה על האגף הימני ובבישולים לחלוצים מהגבהות מדויקות. בנוסף, פוזר היה ידוע בתור שחקן בעל בעיטה עוצמתית מרחוק ובעל בעיטות מדויקות ממצבים נייחים.

חיים אישיים

דייגו נשוי לאורייטה. בנם, מתיאו, נפטר בשנת 2011, כשהיה בן 15, לאחר מאבק ארוך במחלה.