google/wiki40b huggingface dataset:
אלכסנדרינה, נסיכת באדן

ביוגרפיה

אלכסנדרינה נולדה בקרלסרוהה ב-6 בדצמבר 1820, ללאופולד, הדוכס הגדול של באדן ולסופיה, נסיכת שוודיה, בתם של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה ופרדריקה מבאדן. בצעירותה חיזר אחריה אלכסנדר ניקולאייביץ', הצארביץ' של רוסיה, אולם לבסוף הוא נפגש בהסן עם מריה, נסיכת הסן והתחתן עמה.
ב-13 במאי 1842 התחתנה אלכסנדרינה עם ארנסט, נסיך הכתר של סקסוניה-קובורג-גותה, ואחיו של אלברט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה - בעלה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ובשנת 1844 נסעו לבקר בבריטניה את אלברט וויקטוריה. בשנת 1844 מת חמיה ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, ובעלה עלה לשלטון במקומו.
ארנסט לא שמר על אמונים לאלכסנדרינה, והחל משנת 1859 אף לא התעניין בה עוד, אך היא שמרה על אמונים לארנסט, מכיוון שהרגישה רגשות אשמה על עקרותה, על אף שנראה שהייתה זו אשמתו, בשל היותו חולה קודם לכן במחלת מין. בשנת 1891 מת בעלה ארנסט, וב-20 בדצמבר 1904 מתה אלכסנדרינה בקובורג.
היסטוריה של קיריבטי

בסביבות האלף הראשון לפני הספירה התיישבו מיקרונזים באיי גילברט (אשר נקראו על שם תומאס גילברט על ידי אדם יוהאן פון קרוסנסטרן ב-1820). פלישות של סמואים וטונגים החדירו לתרבותם אלמנטים פולינזיים ופלישות של פיג'יים החדירו אליה אלמנטים מלנזים.

התקופה הקולוניאלית

במאה ה-16 הגיעו לראשונה אירופים לאיי גילברט. במאה ה-19 הגיעו לאזור ציידי לוויתנים וסוחרי עבדים וסחורות בהמוניהם. מפגש זה הוביל לסכסוכים בין-שבטיים ולהפצתן של מחלות שמקורן באירופה. בשנת 1892 הכריזה בריטניה על איי גילברט ואליס כמדינת חסות שלה, על מנת להשיב את הסדר. האי בנבה סופח למדינה זו ב-1901 לאחר שנמצאו בו מרבצי גואנו עשירים בזרחה.
בשנת 1916 צירפה בריטניה לאיים אלה את האיים טריינה וטבואאראן, להם קראה האיים וושינגטון ופנינג בהתאמה, והפכה אותם לקולוניה בריטית כחלק מ"הטריטוריות הבריטיות המערב-פסיפיות", ישות קולוניאלית שנשלטה על ידי נציב עליון יחיד. במהלך 20 השנים הבאות סופחו לקולוניה רוב איי ליין, ביניהם קיריטימטי ואיי פניקס ואף טוקלאו.
במלחמת העולם השנייה כבשה יפן חלק מהאיים. קרבות עקובים מדם התחוללו באטול טאראווה ובאטול מקין ובסופם כבשו בעלות הברית את האיים מחדש.

עצמאות

בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה בריטניה לאפשר לתושבי חלק מהאיים לבסס שלטון עצמי. ב-1975 נפרדו איי אליס מהקולוניה על מנת להקים את מדינת טובאלו. איי גילברט קיבלו שלטון עצמי בשנת 1977, ובפברואר 1978 קיימו לראשונה בחירות כלליות. ב-12 ביולי 1979 הוכרזו האיים כמדינה עצמאית בשם קיריבטי, גירסת המקומיים לשם "איי גילברט". ארצות הברית ויתרה על בעלותה על איי ליין ופניקס בהסכם טאראווה בשנת 1979.
לרמיה טבאי, שכיהן כראש השרים עד להקמת המדינה, נבחר לנשיאות בגיל 29. הוא כיהן שלוש כהונות, עד 1991, עם הפסקה קצרה של ארבעה חודשים בשנים 1982-1983. טאטאו טאנקי נבחר לנשיאות אחריו וכיהן עד ספטמבר 1994. בבחירות שנערכו בשנה זו זכה טבורורו טיטו, שכיהן 3 כהונות עד מרץ 2003, אז הודח בהצעת אי אמון. מחליפו הזמני היה טיאן אוטנג, ראש מועצת המדינה. בבחירות של שנת 2003 התמודדו זה נגד זה האחים הארי ואנוטה טונג והמתמודד השלישי בנוארה ברינה. אנוטה טונג ניצח ונכנס לתפקידו ב-10 ביולי 2003.
בשנת 2005 הכריז נציג בנבה בפרלמנט קיריבטי שהאי שוקל לפרוש מהמדינה ולעבור לשלטון מדינת פיג'י, מכיוון שהממשלה לא העבירה אליו תקציבים מתוך מענק שקיבלה מאוסטרליה בגין כריית גואנו שבוצעה על ידי חברות אוסטרליות באי. הנציב הכללי של קיריבטי לפיג'י, רטטה רמון, הכריז שהאי זכאי למענק, אך רק בתנאי שישוב להיות חלק מקיריבטי. נציג בנבה בפרלמנט הודיע כי עדיף לאי לפרוש לפיג'י.
פרס גילדת שחקני המסך

פסלון הפרס

פסלון הפרס מכונה "השחקן" (באנגלית: The Actor). גובהו כ-40 ס"מ, משקלו כ-5 ק"ג, והוא עשוי מארד. הפסלון הוא של גבר ערום, האוחז בידיו מסכות של קומדיה ושל טרגדיה. השחקן הראשון שלו הוענק הפסלון היה בוב הופ.

קטגוריות הפרס

הפרס מוענק ב-16 קטגוריות שונות: שש לקולנוע, תשע לטלוויזיה, וקטגוריה אחת למפעל חיים.
הכאב הזה

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי עפרה חזה, הולחן על ידי חזה ויזהר אשדות והופק על ידי אשדות. בשנת 2007, הקליטו עברי לידר ונינט טייב גרסה מחודשת של השיר. גרסתם זכתה להצלחה רבה, ואף נכללה באלבום המחווה קול הנשמה - שרים עפרה חזה, שיצא בשנת 2018, עבור חזה.
ב-5 באפריל 2000, יצא אלבום האוסף מנגינת הלב, בו נכלל השיר.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא של השיר פורסם לראשונה ליוטיוב ב-28 בפברואר 2010. בווידאו קליפ, ניתן לראות את עפרה חזה שרה באולם שקירותיו מכוסים בתמונות לצד נגני ליוויי, מתופף, קלידים וגיטריסט.
נכון ל-21 בינואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-150 אלף צפיות.
רוז'ה מרטן די גאר

חייו

די גאר נולד בנוי שעל הסן למשפחת משפטנים, בשנת 1898 התחיל את לימודיו באוניברסיטת סורבון בפקולטה למדעי הרוח וסיימם באוניברסיטת "שארט" בצרפת, שם עסק במספר נושאים בארכאולוגיה ופלאוגרפיה.
בשנת 1902 די גאר התגייס לצבא ושירת בחיל הרגלים ,ב-1905 הוא קיבל תואר אקדמי על סמך עבודה בשטל בתחום הארכאולוגיה. שנה מאוחר יותר התחתן ויצא לסייר בצפון אפריקה ובשנת 1907 נולדה בתו כריסטינה.
בשנת 1908 פורסם ספרו להיות. די גאר גויס לצבא למלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 והשתחרר רק בפברואר 1919. לאחר המלחמה די גאר השתקע בפריז והמשיך בפעילותו הספרותית.
בשנת 1937, בעת ששקד על האפילוג של בית טיבו, הוענק לו פרס נובל לספרות "על החיות האומנותית והנאמנות בהן צייר את הניגודים בחיי האנשים כמו כן את האספקטים היסודיים של חיי תקופתנו".
במהלך מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1939 - 1945, הוא שהה בניס ועבד על זכרונותיו של סגן-אלוף מאמור.
די גאר מת ב-22 באוגוסט 1958 באחוזתו ונקבר בפאתי העיר ניס בצרפת.

יצירתו

הספר הראשון של די גאר שפורסם היה להיות. היצירה הגדולה הראשונה שכתב היא הרומן ז'אן בארוא, ספר המבוסס על פרשת דרייפוס, כאשר המוטיב בו הוא שאלת האמונה. מוטיב דומה נמצא בספרו צוואת אבא לולו.
די גאר החל בכתיבת רומן בהמשכים בשם בית טיבו בשנת 1922. הספרים בסדרה תורגמו לשפות רבות וסדרת טלוויזיה הוסרטה עליהם. היצירה זכתה לשבחים רבים והוגדרה על ידי הביקורת כ"רומן נוסח המאה ה-19" די גאר תיאר את הסכסוכים שערערו את יסודות החברה הצרפתית ובעיקר את פרשת דרייפוס ואת מלחמת העולם הראשונה.
בסוף חייו התרכז די גאר בכתיבת זכרונותיו של סגן-אלוף מאמור, שחלקו הראשון זכה לתשומת לבו של אנדרה ז'יד André Gide.
מפית

מפית היא ריבוע קטן עשוי בד או נייר, שנועד לנקות פירורים או נוזלים מאזור הפה בזמן האכילה. יש המניחים את המפית על ברכיהם בשעת הארוחה, על מנת לשמור על ניקיון הבגדים.
המילה "מפית" היא צורת הקטנה של "מפה" – יריעת בד גדולה שנועדה לשמור על ניקיון השולחן וקישוטו. את המילה יצר איתמר בן אב"י.
לרוב המפית מקופלת ומונחת משמאל לצלחת, מעבר למזלג החיצוני. במסעדות יוקרה המפית יכולה להיות מקופלת בצורות מתוחכמות ולהיות מוצגת על הצלחת הריקה.
מפית בד היא לבנה או בצבע אחיד אחר. בעיצוב השולחן לארוחה חגיגית מקובל להתאים את צבעי המפיות לצבע המופיע בכלי האוכל או באביזרי קישוט (כגון פמוטות, אגרטלים וכדומה).
מפיות נייר קיימות במגוון דוגמאות, החל מצבע אחיד וכלה בהדפסי פרחים, דמויות, הדפסים גאומטריים ועוד. בשל שפע הדוגמאות העצום יש האוספים מפיות כתחביב. מפיות נייר משמשות גם ליצירות אומנות שימושית, על ידי גזירת הדפסים מהמפית והדבקתם באמצעות דבק מיוחד על זכוכית, עץ וחומרים אחרים בתהליך שנקרא דקופאז'.
סוג מיוחד של מפיות הן מגבונים - מפית לחה חד-פעמית, מנייר או נייר ארוג דמוי בד, ספוגה בחומר ניקוי. קיימים מגבונים הספוגים בחומרים שונים למטרות שונות - לניקוי תינוקות, להסרת איפור, לניקוי ביתי ועוד.
לה צ'וררה (פנמה)

היסטוריה

לה צ'וררה נוסדה ב-12 בספטמבר 1855. מקור השם לא ברור, אך יש תאוריה שאומרת שמקורו במפלים (בספרדית: chorros, צ'ורוס) הרבים באזור.
העיר הייתה חלק ממחוז פנמה עד שב-2014 פוצלו 5 נפות מן המחוז ליצירת המחוז החדש פנמה אואסטה. לה צ'וררה נקבעה כבירת המחוז החדש.

כלכלה

האדמות באזור לה צ'וררה פוריות למדי ומגדלים בהן בין היתר אננס, אורז, מניהוט מצוי קנה סוכר.
מדבריות

מדבריות (בצרפתית: Déserts) היא יצירה שנכתבה על ידי המלחין הצרפתי אדגר וארז בין השנים 1950-1954. היצירה מיועדת ל-14 כלי נשיפה (ממתכת ועץ), 5 נגני כלי הקשה, פסנתר אחד וסרט הקלטה. זוהי אחת היצירות הראשונות בהיסטוריה המשלבות מוזיקה תזמורתית ומוזיקה אלקטרונית. כלי ההקשה ביצירה הזו, כמו ביצירות רבות של וארז, הם דומיננטיים ומהווים מרכיב משמעותי ביצירה ולא משמשים כליווי בלבד. אורך היצירה כ-25 דקות.
לפי וארז, שם היצירה לא מתקשר רק ל"מדבריות פיזיות של חול, ים, הרים ושלג, חלל חיצון, רחובות עיר נטושים... אך גם חלל פנימי... בו האדם הוא לבד בעולם של מסתורין ובדידות הכרחית".
כל האנשים הללו חצו או יחצו: מדברים פיזיים, באדמה, בים, בשמיים, בחול, בשלג, או בחלל החיצון או בערים גדולות, אבל גם באלו של הנפש האנושית, של אותו חלל פנימי מרוחק אותו שום טלסקופ יצליח לראות. בו אחד הוא לבד.
— וארז, 1950
כתיבת היצירה סימנה את סופה של ״תקופת יובש״ ארוכה במיוחד של המלחין, שמיעט לכתוב יצירות חדשות בין 1936 ל-1950. היצירה נכתבה כפסקול לסרט ניסיוני. לדברי המלחין ג'ין טירני "הכחול", "זוהי דוגמה מייצגת ויוצאת דופן למוזיקה הומנית". "היא (היצירה) תוארה כיצירה אטונלית, ללא נושא, ללא מוטיב" והתזמור שלה תואר כ"מעודן". כפי שמתאר פול גריפיתס:
התכנית של "מדבריות" שהייתה חסרת תקדים, הייתה להביא מוזיקה תזמורתית ואלקטרונית פנים אל פנים. שלושה קטעים של 'סאונד מאורגן' על סרט הקלטה שהוכנסו ליצירה לכלי נשיפה, פסנתר וכלי הקשה. בביט שם לב לעדינות המוקפדת בה וארז סידר את האנסמבל שלו ובהחלט חלק גדול מהפרטיטורה מציג פן כמעט וברני בנוגע לסידור המלודיה-משהו די חדש במוזיקה של וארז, כלי הנגינה לדוגמה, מגוונים את הצבע של הגבהים המתמשכים אשר מתפקדים כתחנות קוטביות בקדמה המוזיקלית.
— גריפיתס, 1995
הקטעים האלקטרוניים, שנוצרו מרעשי מפעל וכלי הקשה, המתנגנים בין קטעי הנגינה של התזמורת הולחנו על ידי וארז ב-1953 (או 1952) על מכשיר הקלטה של חברת Ampex שניתן לו במתנה על ידי אלמוני. וארז שב לצרפת ושם יצר את הקטעים הללו בעזרתו של פייר שפר, שארגן לוארז אולפן הקלטות ותיקן וערך את הקטעים במרכז למוזיקה אלקטרונית בקולומביה. הקטעים האלקטרוניים שהולחנו מאוחר יותר יכלו לא להיכלל בשאר היצירה, מה שהיה גורם לקיצורה בשבע דקות.
הביצוע הראשון של היצירה שילב תזמורת וסרט הקלטה והתקיים בתיאטרון שאנז אליזה שבפריז ב-2 בדצמבר 1954. על התזמורת ניצח הרמן שרכן ופייר הנרי היה אחראי להפעלת סרט ההקלטה. היצירה, שהוקלטה בשידור חי ברדיו והושמעה לקהל בלתי מנוסה ושמרן בין יצירות של מוצרט וצ'ייקובסקי, קיבלה תגובות שליליות הן מהקהל והן מהמבקרים. עם השנים הוכרה היצירה כנקודת מפנה חשובה במוזיקה של המאה ה-20, בעיקר בזכות השילוב בין תזמורת חיה למוזיקה אלקטרונית מוקלטת. "מדבריות" הייתה ליצירה חשובה ברפרטואר של וארז בפרט ובמאה ה-20 בכלל, והייתה מן הגורמים המרכזיים שמיצבו את מעמדו של וארז כחלוץ המוזיקה אלקטרונית וכחדשן מוזיקלי - לצד יצירתו המאוחרת יותר, פואמה אלקטרונית, שהייתה אלקטרונית לחלוטין.
אנה טסוצ'יה

קריירת דוגמנות

בגיל 14 התגלתה טסוצ'יה על ידי המגזין "Seventeen" והחלה קריירת הדוגמנות.
טסוצ'יה הפכה לדוגמנית מבוקשת, ובשנת 2002 עשתה קמפיינים למספר רב של חברות, כיום היא עדיין מדגמנת במגזינים.

קריירת שירה

בסוף שנת 2002, השתתפה בפרויקט הקרוי "Spin Aqua" יחד עם קז איווייק, במסגרתו הוציאו השניים אלבום, 3 סינגלים ו-DVD אחד.
לאחר הפרויקט, לא פירסמה טסוצ'יה אלבומים נוספים עד לשנת 2005, אז הודיעה על תוכניות לקריירת סולו. ב-24 באוגוסט 2005 הוציאה לאור את המיני אלבום הראשון שלה, "Taste My Beat". ב-2006, הוציאה את הסינגל הראשון בקריירת הסולו שלה "Change your life". חודשיים לאחר מכן הוציאה את הסינגל השני "Slap that Naughty Body / My Fate" ואת אלבום הרמיקס "Taste My Xxxremixxxxxxx!!!!!!!! Beat Life!" שיצא באותו יום. הסינגל השלישי שלה, "Rose" שימש כפתיח לסדרת האנימה "Nana", באותה שנה יצא האלבום "Strip Me?".
בתחילת שנת 2007 יצא הסינגל "Kuroi Namida", אשר שימש כשיר סיום לסדרת האנימה "Nana". בתחילת פברואר יצא הסינגל "Lucy" ומיד אחריו יצא האלבום "Anna Tsuchiya Inspi' Nana". לאחר מכן יצא האלבום "Nana Best". הסינגל האחרון שהוציאה טסוצ'יה נקרא "Bubble Trip / Sweet Sweet Song". ב-28 בנובמבר 2007, טסוצ'יה מתכננת להוציא סינגל נוסף.

קריירת משחק

טסוצ'יה החלה את קריירת המשחק שלה בסרט "בנות קמיקאזה" שנכתב על ידי נובאלה טאקמודו. היא שיחקה בסדרות דרמה ודיבבה את קולה של לינדזי לוהאן בסרט "חיפושית בהילוך גבוה". הסרט האחרון שבו השתתפה היה "Sakuran", שיצא לבתי הקולנוע בפברואר 2007.
נבחרת סקוטלנד בכדורגל עד גיל 21

היסטוריה

סקוטלנד עד גיל 23 שיחקה משחקים בינלאומיים, בעיקר משחקי ידידות נגד אנגליה וויילס, משנת 1955 עד שנת 1975. הנבחרת הסקוטית נכנסה לראשונה לתחרות אופ"א לנבחרות לאומיות עד גיל 23 ב-1975-1976. הנבחרת הגיעה לרבע הגמר שבו הודחה בפנדלים על ידי הולנד. סקוטלנד עד גיל 21 החליפה את סקוטלנד עד גיל 23 כאשר אופ"א הפחיתה את מגבלת הגיל.
נבחרת סקוטלנד עד גיל 21 הגיעה לחצי גמר של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 שלוש פעמים ב-1982, 1992 ו-1996, והגיעה לרבע הגמר שלוש פעמים ב-1980, 1984 ו- 1988 (ב-1976 הנבחרת הייתה עד גיל 23).
נדב נייטס

ביוגרפיה

נייטס גדל בכוכב יאיר. אביו ממוצא דרום אפריקני ואמו ילידת קזבלנקה. בין השנים 2004–2006 למד בבית צבי ובמסגרת לימודיו שיחק במחזות "רחוב", "טרטיף", "מלאכים באמריקה", "אוריאל אקוסטה" בתפקיד אוריאל אקוסטה, "רוברטו זוקו" ו"המוקיון". לאחר מכן, בין השנים 2006–2009 למד בסטודיו למשחק ניסן נתיב, שם שיחק במחזות "שבת ראשון שני", "אידיוט" מאת דוסטויבסקי), "עד בלי ירח", "שרופים" ו"לוויה חורפית".
הוא השתתף בפרסומות ל"גולדסטאר", "נטוויז'ן", "סטימצקי" ו"אלרין".
נייטס מתגורר בזכרון יעקב, נשוי לשחקנית אלינור קלוגר, ואב לשתי בנות.

קריירה בתיאטרון

נייטס שיחק במספר מחזות. בתיאטרון בית ליסין שיחק ב"השחקנית", "משאלה אחת ימינה", "המוגבלים", "אחים בדם", על משחקו במחזה זה הוא זכה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית השחקן המבטיח, "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה", עליו זכה בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית ההופעה הטובה ביותר של שחקן בתפקיד ראשי, "ביבר הזכוכית" ו"הים הכחול העמוק". משחק בהבימה בהצגה "עקומים".
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שיחק במחזה "משחקים בחצר האחורית" מאת עדנה מזי"א בהשראת פרשת האונס בשמרת. בתיאטרון תמונע שיחק במחזה "אדם גייסט" ובמופע המוזיקלי "דיוקן של ציפור" המבוסס על שיריו של ז'אק פרוור. בתיאטרון הקאמרי שיחק בעיבוד מחודש של "רומיאו ויוליה". הוא לקח חלק בהצגות הילדים "פינוקיו דל'ארטה" ו"הקוסם מארץ עוץ". בתיאטרון הסימטה שיחק במחזה "והערב אדיפוס". בתיאטרון הספרייה שיחק במחזות "תחת שמי פריז", "שרים סינטרה וחברים", ו"פרח לב הזהב".

קריירה בטלוויזיה ובקולנוע

הופעתו הקולנועית הראשונה הייתה בשנת 2006 כאשר לוהק לשחק בסרטו של איתן פוקס "הבועה". בשנת 2007 שיחק בסרט הקולנוע "החוב", לצדם של איתי טיראן, גילה אלמגור, נטע גרטי, יחזקאל לזרוב ועוד. בשנת 2009 שיחק בסרט הקולנוע "7 דקות בגן עדן". ב-2012 שיחק בסדרת הדרמה "אלנבי", ששודרה בערוץ 10. בשנת 2014 החל לגלם את דמותו של "ערן" בסדרת הדרמה של הערוץ הראשון "משפחה טובה".
בשנת 2015 לוהק לשחק בתפקיד הראשי את דמותו של נמרוד במיני-סדרה "אם וכאשר" בערוץ 10. בשנת 2016 החל לשחק בסדרה "מטומטמת" בהוט 3.
בשנת 2017 שיחק בסדרה "בשבילה גיבורים עפים" את דובי, אחיה של יעלי שנעלמה לאחר תאונה בקולומביה.
מרכוס קמבי

קריירה

קמבי שיחק באוניברסיטת מסצ'וסטס לפני שהצטרף לליגת ה-NBA. הוא מתנשא לגובה של 2.11 מטר, ומשחק בעמדת הסנטר. נבחר במקום השני בדראפט 1996 על ידי טורונטו ראפטורס והקדים שחקנים כמו קובי בראיינט, סטיב נאש וג'רמיין אוניל.
קמבי התחיל את קריירת ה-NBA שלו בטורונטו ראפטורס, ולאחר שתי עונות במדי הקבוצה עבר לניו יורק ניקס, שם שיחק ארבע שנים עד שעבר בעונת 2002/2003 לדנוור נאגטס, לקראת עונת 2008/2009 עבר לקליפרס.
קמבי נבחר לשחקן ההגנה של העונה ב-NBA לעונת 2006/2007, לחמישייה ההגנתית בעונת 2007/2008, וכן זכה ארבע פעמים בתואר "מלך החסימות" של ה-NBA, לאחר שהוביל את הליגה בממוצע חסימות למשחק. שלוש מהפעמים ברציפות: בעונת 1997/1998, עונתו השנייה, חסם 3.7 פעמים למשחק ב-31.8 דקות למשחק ב-58 משחקים, ב-2005/2006 השיג 3.3 חסימות למשחק ב-33.2 דקות למשחק ב-56 משחקים, ב-2006/2007 חסם 3.3 פעמים ב-33.8 דקות למשחק ב-70 משחקים, וב-2007/2008 חסם 3.6 פעמים ב-34.9 דקות למשחק ב-79 משחקים. בשתי האחרונות אף היה "מלך החסימות" במספר החסימות בעונה (231 ו-285 חסימות) וכך גם ב-2004/2005, כשחסם 199 פעמים (ממוצע של 3 חסימות למשחק).
ב-24 ביולי 2012 חתם קמבי בניקס לעונה אחת.
גרנד פריירי (טקסס)

היסטוריה

העיר נוסדה כחווה חקלאית בשנת 1863 ונקראה בתחילה דכמן. בשנת 1877 נפתחה תחנת דואר במקום. בשנת 1909 ההתיישבות הוכרזה כעיר. מאז ימי מלחמת העולם הראשונה התפתחה בסביבת גרנד פריירי תעשייה ביטחונית ענפה עם פתיחת מפעלי נורת' אמריקן אוויאיישן.

דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-175,396 תושבים בכ-43,791 משקי בית. ההרכב הגזעי של האוכלוסייה היה 52.6% לבנים, 20.0% אפרו-אמריקאים, 0.8% אינדיאנים, 6.5% אסייתים, 0.2% מגזעים אחרים, ו-3.2% משני גזעים או יותר. ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה 46,816$. כ-8.7% מהמשפחות ו-11.1% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני.
יעקב גולדווסר

ביוגרפיה

גולדווסר החל את דרכו הקולנועית כשערך את סרטו של יקי יושע "שלום, תפילת הדרך" בשנת 1973. ב-1979 הפיק את "טרנזיט". ב-1982 כתב וביים את סרטו הראשון "מתחת לאף", המספר את סיפורם של שני שודדים קטנים השודדים כספת מתחנת משטרה. סרט זה היה אחד הסרטים המשמעותיים בקריירה של כוכביו משה איבגי ואורי גבריאל. על "מתחת לאף" זכה גולדווסר בפרס מיוחד בפסטיבל קולנוע בצרפת. ב-1987 ביים את סרטו השני והמפורסם "אבא גנוב" בכיכובם של יהודה ברקן וקרן מור, המספר על מאבקו של צ'יקו (ברקן) לזכות בבנו חזרה לאחר שאשתו (מור) עזבה עמו. "אבא גנוב" הפך במהרה לסרט פולחן ישראלי, ולאחריו הופקו שני סרטי המשך, אותם גולדווסר לא ביים.
ב-1991 ביים גולדווסר את סרטו "מעבר לים" בכיכובם של אריה מוסקונה, מילי אביטל ודפנה רכטר. הסרט עוקב אחר חיי ניצולי השואה בראשית ימיה של ישראל, המתלבטים אם לחזור לארץ מוצאם. "מעבר לים" זכה להצלחה, וקיבל תשעה פרסי אוסקר ישראלי, ביניהם פרסים לצוות השחקנים, לסרט ולגולדווסר עצמו על בימוי מצטיין. לאחר מכן השתתף בפסטיבלים לקולנוע שונים בעולם. ב-1994 ביים גולדווסר את "מקס ומוריס", סרט ההמשך של "מתחת לאף", בכיכובם של אורנה בנאי, אריה מוסקונה ומשה איבגי, המספר גם הוא על צמד הפושעים המנסים לבצע שוד. בשנת 2000 השתתף בתפקיד קטן בסרט "הבולשת חוקרת" בבימויו של מארק רוזנבאום.
בשנת 2000 החל גולדווסר לביים את סדרת הטלוויזיה הדרמטית "לתפוס את השמיים" בכיכובם של אורלי זילברשץ ויורם חטב. הסדרה מספרת את סיפורה של משפחה חילונית שאב המשפחה חוזר בתשובה. בשנת 2003 ביים סדרת טלוויזיה נוספת, "מעורב ירושלמי", בכיכובם של שמיל בן ארי ושרה פון שוורצה. "מעורב ירושלמי" עוקבת אחר משפחה מסורתית, וגם היא עוסקת בנושא החילון והדת בישראל. הסדרה שודרה במהלך שתי עונות, וקיבלה שלושה פרסי אקדמיה לטלוויזיה, ביניהם עבור בן-ארי, פון-שוורצה ועבור הסדרה עצמה, בקטגוריית סדרת הדרמה המצטיינת.
ב-2006 יצא סרטו "אין לה אלוהים" בכיכובם של אוולין קפלון, יעל פוליאקוב, מאיר סוויסה, אורי קלאוזנר וז'יל בן דוד.
ב-2018 עלה לאקרנים סרטו של גולדווסר "שרוכים" בכיכובם של נבו קמחי ודב גליקמן.
ניסוי הייפלי-קיטינג

ניסוי הייפלי-קיטינג הוא ניסוי לאימות תורת היחסות שנערך באוקטובר 1971, בו החוקרים הייפלי (J. C. Hafele) וקיטינג (Richard E. Keating) הטיסו ארבעה שעונים אטומיים פעמיים סביב כדור הארץ בטיסות מסחריות, ראשית מזרחה ואחר כך מערבה, והשוו את הזמנים שציינו לאלה של שעון שלא הוטס. השעונים שהוטסו סטו מן הזמן שציין השעון שלא הוטס, באופן שתאם את תצפיות תורת היחסות לגבי התארכות זמן.
Half-Life 2: Deathmatch

משחקיות

Deathmatch - כל פעם מתחילים מחדש מבלי לעבור סיבוב שלם, והמטרה היא בסך הכל להרוג, לאחר שהורגים שחקן כלשהו, אחרי פחות מ-3 שניות הוא חוזר למשחק. במצב זה הוא אין קבוצות אלא כולם מול כולם.
Team Deathmatch - דומה ל-Deathmatch רק שבו יש קבוצות.
רודניק על נהר סן

תולדות היישוב

רודניק הייתה מיושבת מהמאה ה-14, ובאמצע המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1656 התקיים בסביבת העיירה קרב בין גייסות האימפריה השוודית ובין כוחותיו הפולניים של ההטמאן צ'ארניצקי, אשר הסתיים בניצחון פולני.
באופן מסורתי התבססה כלכלת העיירה על השטת סחורות דרך נהר סן לעבר נמל דנציג, אך במהלך המאה ה-19 קיבל היישוב צביון תעשייתי. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית.

יהודי רודניק

יהודים ישבו בעיירה עוד קודם למאה ה-17, אך באמצע מאה זו נטבחו בידי הגייסות הפולנים שלחמו נגד השוודים. במהלך המאה ה-18 שב היישוב היהודי בעיירה להתפתח, ובמהלך המאה ה-19 השתקעו בעיירה מספר אדמו"רים.
בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים. במהלך ולאחר מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה רבים מיהודיה, בין היתר בשל הפגיעה בהם בידי החיילים הרוסים והקוזקים. בשנת 1920 נערכו מהומות אנטישמיות נגד יהודי העיירה. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 805 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות.
טרם כיבוש העיירה בספטמבר 1939 בידי הגרמנים, הספיקו יהודים רבים להימלט ממנה מזרחה, אל מעבר לנהר סן. עם כניסת הגרמנים ליישוב, גירשו את רוב יהודיו ממנו, אך לאחר מספר שבועות שבו אלו לבתיהם. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה, הגבלות תנועה וחובת תשלום סכומי כופר. בשנת 1942 הועברו היהודים שנותרו בעיירה למספר גטאות בסביבתה, מהם שולחו לאחר מכן למחנה ההשמדה בלז'ץ.
מסכת נידה

מסכת נידה היא המסכת השביעית בסדר טהרות שבמשנה, ויש בה עשרה פרקים.
המסכת עוסקת בעיקרה בטומאת נידה המופיעה בתורה, ובאופן ההיטהרות מטומאה זו. טומאת נידה היא טומאת אישה בזמן הווסת, או בלשון חז"ל - "שיצא דם ממקורה". כמו כן עוסקת הגמרא של מסכת זו בנושאי הלכות טהרה באופן כללי, יסודות בדינים וכללים שונים.
בניגוד לשאר המסכתות בסדר טהרות, ההלכות במסכת נידה רלוונטיות גם בעת המודרנית, על אף שבית המקדש עומד בחורבנו ואין נוהגים בדיני טומאה וטהרה.
מסכת זו נחשבת אחת המסכתות הקשות בכל הש"ס, יחד עם המסכתות עירובין ויבמות (וסימנן: ענ"י).
המסכת היא היחידה ממסכתות סדר טהרות שיש לה תלמוד על הסדר. בתלמוד הבבלי יש בה 72 דפים (על כל המסכת), לעומת 13 דפים בלבד בתלמוד הירושלמי, הואיל ויש בידינו רק שלושה פרקים מהתלמוד הירושלמי על המסכת. עם זאת, ידוע מדברי התוספות שהיה ירושלמי לפחות עד פרק שביעי.

מיקומה של המסכת בסדר טהרות

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים העיסוק בטומאות הכלליות לכל מין האדם, הגיע העיסוק בטומאה הפרטית לנשים.
אלימלך שוחט

ביוגרפיה

נולד וגדל בקיבוץ עין השופט. הוריו עלו לארץ ישראל כחלוצים בשנת 1933. כנער ניגן בחצוצרה ועסק במגוון ענפי ספורט: התעמלות, כדורגל. התאמן בריצה בקבוצה של הפועל הרי אפרים. בצה"ל שרת בנח"ל המוצנח והשתחרר בדרגת סגן. לימד חינוך גופני במוסד החינוכי בהרי אפרים. בוגר תואר ראשון בקרנגי קולג' באנגליה בשנת 1961. סיים תואר שני ודוקטורט במסצ'וסטס 1974 בחינוך גופני. לימד במכללה לחינוך גופני במכון וינגייט עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1999.
באליפות ישראל שנערכה ביוני 1955 זכה שוחט במדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.3 שניות, אחרי דוד קושניר מהפועל יזרעאל (11.3 שניות).
באליפות ישראל שנערכה בסוף יוני 1956 זכה שוחט בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.2 שניות, לפני א. שני ממכבי הצפון תל אביב (23.6 שניות) וי. כהן מהפועל ראשון לציון (23.7 שניות) ומדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.2 שניות, אחרי דוד קושניר (11.1 שניות) ולפני י. כהן (11.3 שניות). 
באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי 1957 זכה שוחט במדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.1 שניות. 
במסגרת אליפות ישראל לנוער שנערכה ביוני 1958 קבע שוחט במחוץ לתחרות בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.7 שניות. באותה העת התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של אתלט ישראלי אחרי שיאו בן ה-6 שנים של דוד טבק (10.6 שניות). 
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1960 זכה שוחט בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.9 שניות, לפני יאיר פנטילט ממכבי תל אביב (51.5 שניות) והכהן (53.8 שניות) ומדליית כסף, בריצת 200 מטר אחרי הרי קנה מהפועל ראשון לציון (23.0 שניות) ולפני קליפר ממכבי תל אביב.
קרב סילבה ארסיה

רקע

בשנת 509 לפנה"ס, בעקבות פרשת אונס לוקרטיה, הודח מלך רומא לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס בהפיכה ללא שפיכות דמים אשר הונהגה בידי קבוצת אצילים בהנהגת לוקיוס יוניוס ברוטוס. ברוטוס הפך את רומא לרפובליקה, ומונה כקונסול לצד לוקיוס טרקיניוס קולאטינוס. עם זאת, טארקוויניוס לא אמר נואש, וניסה ליזום הפיכה ברומא. ההפיכה נכשלה, והמעורבים בה (וביניהם שניים מבניו של ברוטוס) הוצאו להורג. בעקבות המאורע, הוחלף קולאטינוס בפובליוס ולריוס. טארקוויניוס החל להסית את ערי האטרוסקים (טארקוויניוס עצמו היה אטרוסקי במוצאו) כנגד רומא. בסופו של דבר גייסו הערים האטרוסקיות ויי וטרקוויניה צבא ויצאו כנגד רומא. הצבאות נפגשו ביער סילבה ארסיה ליד רומא. על חיל הפרשים הרומי פיקד ברוטוס, בעוד על חיל הרגלים הרומי פיקד ולריוס. אצל האטרוסקים, המלך הגולה פיקד על חיל הרגלים, ובנו ארונס טארקוויניוס על חיל הפרשים.

הקרב

הפרטים הידועים על הקרב עצמו הם אגדתיים בבירור. על פי המקורות, הקרב נפתח בהסתערות חילות הפרשים של שני הצדדים. ארונס נמלא זעם כאשר זיהה את ברוטוס מתקרב על סוסו תחת סמלי השלטון הרומאים וביקש להילחם בו בעצמו. ברוטוס שזיהה את המתקפה המתקרבת בחר להשיב לחימה. בזעמם, התעלמו שני הפרשים מביטחונם האישי והתרכזו רק בהסבת נזק לצד השני. כפועל יוצא נהרגו ברוטוס וארונס, האחד מחניתו של השני, ונפלו ארצה מסוסיהם. לאחר מכן באה הסתערות הרגלים, ובה כל צד ניצח באגף הימני והפסיד באגף השמאלי. על פי המסופר, עם לילה חזרו חיילי שני הצדדים למחנותיהם, ולפתע הדהד קול של אחד האלים בשדה הקרב, אשר הכריז כי לאטרוסקים יש הרוג אחד יותר משל הרומאים. על פי טיטוס ליוויוס, עם בוקר לא נראה אף אטרוסקי באופק, וולריוס אסף את השלל וחזר לרומא. פלוטרכוס לעומת זאת טוען, ש-5,000 אטרוסקים נותרו במחנה ועוד באותו הלילה יצאו הרומאים למתקפה מחודשת והשמידו אותם. כשנספרו החללים, התגלה כי האטרוסקים איבדו 11,300 והרומאים בדיוק אחד פחות.

תוצאות

ולריוס נכנס לרומא בתהלוכת ניצחון מפוארת, והיה הראשון שנכנס לעיר במרכבה רתומה לארבעה סוסים. ולריוס נשא נאום הספד מפואר לברוטוס, ומינה את ספוריוס לוקרטיוס טריקיפיטינוס כקונסול סופקטוס (קונסול ממלא מקום), עד הבחירות הבאות. לוקרטיוס מת כעבור כמה ימים ומרקוס הורטיוס פולביוס התמנה במקומו. הקרב הוא חלק ממכלול האירועים של ייסוד הרפובליקה הרומית. גרסה זו של מהלך האירועים, מופיעה בכל המקורות העתיקים, אם כי היסטוריונים מודרניים מפקפקים באמינות הסיפור. לא ניתן לדעת בוודאות מה קרה בשנת 509 לפנה"ס, כך שמרבית האירועים והאישים המתוארים בהקשר זה נחשבים לאגדיים או אגדיים למחצה.