google/wiki40b huggingface dataset:
כפר ביל"ו

היסטוריה

המושב הוקם בסוכות תרצ"ג (אוקטובר 1932) במסגרת התיישבות האלף, על ידי קבוצת פועלים בשם "חבורת הדרום" שהתארגנה החל מ-1926 ברחובות. על הקבוצה נמנו 30 משפחות, ביניהן רבקה גובר ומשפחתה ואליעזר מילרוד, ששימש כמנהל הקבוצה. הבאר הראשונה נחפרה כבר בשנת 1930.
שם היישוב ניתן לכבוד 50 שנה לעליית הביל"ויים. שנת היסוד הרשמית של הכפר היא 1933 אך הפרדסים הראשונים נטעו בשנת 1932. ביולי 1933 היו במושב 39 משקים, אשר בכל אחד מהם היה בית, רפת וכ-12.5 דונם שברובם שימשו לפרדסים. בנוסף היו במושב 11 בתים ללא משק. בשנת 1950 הורחב הכפר על ידי תוספת של 50 משפחות עולים שקבלו מאדמות הכפר עאקיר.

כלכלה

כיום אופי היישוב הוא קהילתי-חקלאי, ענפים חקלאיים בולטים בכפר ביל"ו הם פרדסים, כוורנות, פרחים, פיטאיה ופסיפלורה. בשנת 1995 הוסב בית אריזה בכניסה לכפר למתחם מסחרי אשר השימוש בו למסחר הוסדר במסגרת היתר לשימוש חורג. ניסיון להביא להיתר קבוע לשימוש בשטח למסחר נדחה על ידי המועצה הארצית לתכנון ובנייה מתוך רצון לשמר את האופי הכפרי של כפר ביל"ו.
צומת דרכים חשוב סמוך ליישוב נקרא על שמו, צומת ביל"ו, על כביש 412 בין רחובות וקרית-עקרון.
ז'ורז' לואי אימבר

תחילת דרכו

אימבר נולד ב-8 באפריל 1862 בעיר גאזאראן שבקיסרות הצרפתית השנייה. בשנת 1875 הוא התגייס לצבא צרפת. בין 1885-1887 הוא השתתף במלחמת סין-צרפת, ועוטר במדליה לזכר קרב טונקין. בשנת 1895 הוא השתתף במשלחת השנייה למדגסקר, ובשנת 1906 השתתף במשלחת לתוניסיה. ב-23 ביוני 1907 קיבל פיקוד על הרגימנט ה-96, ב-25 בספטמבר 1909 מונה לראש מטה הקורפוס ה-3, ב וב-23 במרץ 1912 הועבר לפקד על בריגדת החי"ר ה-56.

אחריתו

לאחר שביתת הנשק, פרש אימבר מהצבא. הוא היה אחד הגנרלים היותר מוערכים של צבא צרפת במהלך המלחמה. בנו ז'אק אימבר הלך בדרכו והיה גנרל בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר פרישתו חי אימבר בשטרסבורג, עד מותו ב-9 בנובמבר 1921 והוא בן 59. גופתו הועברה אל האינווליד בפריז.
יוסטוס פון ליביג

קורות חייו

יוסטוס פון ליביג נולד ב-12 במאי 1803 בדארמשטאדט שבגרמניה. אביו היה רוקח ובעל בית מסחר לצבעים. יוסטוס הצעיר ערך ניסויים בכימיקלים שהיו בבית המסחר של אביו.
את הגימנסיה עזב בשנה השנייה והחל בהתמחות כשולית רוקחים בעיר הסמוכה הפנהיים (Heppenheim). התמחותו כשוליה הסתיימה גם היא טרם זמנה לאחר שבעקבות אחד מהניסויים שלו פרצה שריפה בבית המרקחת.
בסתיו 1819 החל את לימודי הכימיה באוניברסיטת בון. ב-1821 עבר, בעקבות המורה שלו, לאוניברסיטת ארלנגן. בה קיבל את הדוקטורט ב.-1822. באותה שנה קיבל מלגה להמשך לימודים בסורבון שהייתה באותה תקופה מרכז חשוב של מדע הכימיה, שם גם ביצע ניסויים במעבדה הפרטית של לואי ז'וזף גה-ליסאק. ב-1823 הציג את מחקריו על fulminates לאקדמיה הצרפתית למדעים. ב-1824 נתמנה לפרופסור לכימיה ורוקחות באוניברסיטת גיסן. ב-1852 עבר, על פי הזמנתו האישית של מקסימיליאן השני מלך בווריה, לאוניברסיטה של מינכן שם הוקם עבורו המכון לכימיה. ב-1859 נבחר לחבר באקדמיה הגרמנית למדעים. ב-15 בדצמבר 1859 נתמנה לנשיא האקדמיה למדעים של בווריה.
ב-1826 נישא להנרייטה מולדנהאואר (Henriette Moldenhauer). היו להם 5 ילדים.
נפטר במינכן ב-18 באפריל 1873.
הג'וב הצרפתי

תקציר העלילה

מייקל מייסון (ריצ'רד מאדן), כייס אמריקאי המתגורר בפריז, גונב תיק ובו דוב צעצוע, מבלי לדעת שבתוכו מוטמנת פצצה, ומשליך את הצעצוע ברחוב סואן. כעבור מספר שניות, המטען מתפוצץ, והורג ארבעה בני-אדם. צילומי טלוויזיה במעגל סגור חושפים את פניו ומשטרת פריז פותחת במצוד אחריו. שון בריאר (אידריס אלבה), סוכן CIA המוצב בפריז, מגלה כי מי שעומדים מאחורי הפיצוץ הם סוכנים ממשלתיים צרפתיים מושחתים, שהשתמשו בפיגוע ככיסוי, על מנת לגנוב חצי מיליארד דולר מהבנק המרכזי של צרפת במהלך יום הבסטיליה. בריאר חובר למייסון, והשניים משתפים פעולה יחד, על מנת לחשוף את השחיתות.

ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות שליליות באופן כללי ולציון 51% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 47 ביקורות.
Your Type

הופעות וקידום

ב-1 במאי הופיעה ג'פסן עם השיר בתערוכה בבייג'ינג, סין. היא הופיעה עם השיר גם בתוכנית "Late Night" עם סת' מאיירס.
הר מקפייל

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1918 והוא נקרא על שם קורפורל (רב"ט) נורמן ר. מקפייל (Norman R. McPhail), אשר עבד בצוות הממפה הראשי של קנדה, ונפל בקרב ב-6 בנובמבר 1917 במלחמת העולם הראשונה. מקפייל נקבר בבית עלמין צבאי בבלגיה.
קירור-על

קירור-על הוא מצב מטסטבילי (יציב חלקית) שבו נוזל נמצא בטמפרטורה הנמוכה מטמפרטורת הקיפאון שלו, בלא שיהפוך למוצק. תופעה זו נוצרת כאשר מקררים נוזל באופן אחיד, ובנוזל אין אתרי התגרענות - נקודות של אי-אחידות כגון חומר זר או שפות חדות של הכלי. ניתן לקרר נוזל באופן משמעותי מתחת לטמפרטורת הקיפאון שלו, כמו מים שניתנים לקירור עד 42°C- במצב נוזלי.
מנגנון פעולה: בהתמצקות, האנרגיה החופשית קובעת אם החומר ייטה להשאר במצב נוזל או ייתמצק בטמפרטורה מסוימת. בהיעדר נקודות התגרענות השיקולים האנרגטיים נוטים יותר לכוון הנוזל.
אנרגיית פני-השטח של אזור קטן שמתמצק היא גבוהה יותר מהרווח באנרגיה של האזור המתמצק, ולכן ההתמצקות אינה מתפשטת אלא נעלמת. במצב זה לא יתרחש מעבר פאזה בפועל, גם אם הרווח באנרגיה החופשית של סך הנוזל מתאים לכך (קרי - הנוזל מקורר אל מתחת לטמפרטורת הקיפאון).
דוגמה (ראו קישורים חיצוניים): כאשר מים קופאים, נקודות מסוימות במים מתגבשות ראשונה לקרח, ומהן מתפשט מעבר הפאזה אל גוף המים כולו. נקודות התחלה אלה מהוות אתרי התגרענות. במידה והמים טהורים ומוחזקים בכלי נקי ללא פגמים, אין אתרי התגרענות. בהיעדרם, ניתן לקרר את המים לטמפרטורה נמוכה בהרבה מטמפרטורת הקיפאון (42°C-), בעוד המים נשארים במצב נוזלי. כאשר ייגרם שינוי למים הנמצאים במצב של קירור יתר (כמו טלטול המכל, השלכה של גורם זר פנימה או קפיאה של אזור קטן), יקפא גוש המים כולו במהירות.
מריוס מירקו

מריוס מירקו (ברומנית: Marius Mircu)‏ 9 ביוני 1909 - 4 בספטמבר 2007) היה עיתונאי, עורך, סופר והיסטוריון יהודי רומני, מיוזמי הקמת המוזאון היהודי של בוקרשט ומנהלו, אחיהם של סולומון מרכוס ושל מרצ'ל מרצ'יאן.
מירקו מריוס נולד בבקאו, רומניה, בשם ישראל מרכוס (Israel Marcus), להורים חייטים. השלים לימודים תיכוניים בבקאו וסיים לימודי משפטים באוניברסיטת בוקרשט, ב-1936. התחיל לעסוק בעיתונות עוד בתקופת בית הספר, ככתב של "גזטה", עד 1938. בתקופת הממשלים האנטישמיים נבחר להיות נשיא התאחדות הסופרים והאמנים היהודים הצעירים. הוא היה העיתונאי הראשון שכתב, לאחר מלחמת העולם השנייה, על פרעות דורוחוי, על פרעות יאשי ועל טרנסניסטריה.
בנובמבר 1941 היה כלול בין הסופרים היהודים שמכירת ספריהם נאסרה והם הוכרזו בני ערובה.
ב-1987 עלה לישראל.
מירקו הוא מחברם של מעל ארבעים כרכים הכוללים סיפורי ילדים, רומנים, רשמי מסע, ביוגרפיות ועוד, שפורסמו ברומניה ובישראל.
אבי-יונה בואנו

אָבִי-יוֹנָה (בַּמְבִּי) בּוּאֵנוֹ (נולד ב-1955) הוא מעצב תאורה ישראלי.

קורות חייו

בואנו נולד בתל אביב וגדל בשכונת שפירא עם אמו ושני אחיו. יחסיו עם אמו היו מסויגים, אך היא זו שהנחילה בו את האהבה למוזיקה. אל תחום התאורה הגיע לאחר הצבא. הוא נהג לשבת עם חבר ששירת יחד איתו, רמי פורטיס, בקפה "פינתי", ופועלי הבמה שנהגו להגיע למקום עודדו אותו להיכנס אתם לעבודה. בואנו מיאן, אולם באחד הערבים בשנת 1976 ביקש אמרגנו של פורטיס, רפי מלול, מבואנו לסייע עם הופעה דחופה של דני ליטני, וכך הוא החל את דרכו בתפקיד איש טכני.
לאחר מספר חודשים עבד על הסאונד והתאורה במופע של מתי כספי בצוותא, מה שהוביל לעבודה עם אמנים בולטים נוספים ובהם: אריק איינשטיין, שלום חנוך, שלמה ארצי, ריטה, יהודה פוליקר, יהודית רביץ, החברים של נטשה, כוורת, רמי פורטיס וברי סחרוף. 
לאחר זמן מה החל לעבוד בדיסקוטקים ובפסטיבלי רוק בתל אביב, בין היתר בקולוסיאום. בעקבות פסטיבל רוק שבו שיתף פעולה עם מוזיקאים שהגיעו מבריטניה, קיבל הזמנה מחברת התאורה שעובדת עם פינק פלויד, ולאחר מספר חודשים, בשנת 1982, עזב לחו"ל בעקבות ההצעה. בתחילת דרכו האמנותית באנגליה היה עוזר תאורן, ובמהלך שהותו שם עבד עם להקות רוק במגוון תפקידים: החל מטכנאי, מפעיל ומעצב ועד לראש צוות. בין הלהקות והזמרים איתן עבד היו: הקיור, מייק אולדפילד, דייוויד גילמור, רוג'ר ווטרס, תומפסון טווינס, הקומודורס ומיטלוף. בהמשך עבד עם זמרים מסוגות שונות כדוגמת ג'אז ודאנס, בהם סטיבי וונדר, נינה סימון ומיילס דייוויס.
עם שובו לישראל החל לעבוד עם אמנים ולהקות בולטים, בואנו עיצב עבור כל תיאטראות הרפרטואר בישראל: הקאמרי, הבימה, תיאטרון באר שבע, התיאטרון העירוני חיפה ותיאטרון בית לסין. 
בואנו משמש מעצב הבית של אנסמבל עיתים של רינה ירושלמי ועיצב את התאורה עבור "רומיאו ויוליה", "וויצק", "ויאמר וילך", "ויסעו ויחנו", "חלום ליל קיץ", "שלוש אחיות", "מיתוס", "הדיבוק", "הרצל" ויצירות נוספות. בנוסף עיצב תאורה עבור יצירות המחול של להקת בת שבע וליווה את יצירותיהם של אוהד נהרין, ענבל פינטו ואבשלום פולק ושרון אייל . בחו"ל עיצב עבור להקת אלווין איילי, בלט האופרה של פריז והפקות אופרה בטוקיו, ניס, ליון, ברצלונה, מדריד, בילבאו, קופנהגן וקלן. בישראל לקח חלק מרכזי בהפקות הענק של "אאידה" ו"נבוקו" למרגלות ה"מצדה" של האופרה הישראלית החדשה, וכן ב"מאדאם באטרפליי", "טורנדוט", "טוסקה", "דון ג'ובאני", "אלפא ואומגה" ויצירות נוספות.
משנת 1995 משמש מעצב התאורה הקבוע של תיאטרון גשר ועיצב את התאורה למספר רב של הצגות בתיאטרון. 
בואנו עיצב תאורה ותפאורה עבור תחרות האירוויזיון ותוכניות שונות נוספות.
בואנו חי עם בת זוגו בתל אביב, ולהם שני ילדים: בן ומאיה.

פרסים

בואנו זכה 11 פעמים בפרס עיצוב התאורה בפרס התיאטרון הישראלי: ב-1995–1996, ב-1998–2004 (ברציפות), ב-2008 ב-2010 וב-2014. בנוסף, זכה בפרס יאיר שפירא על פיתוח שפה ייחודית לעולם המחול. בשנת 1996 זכה לציון לשבח בפרס משה הלוי לאמנות הבימה עבור "הטכנולוגיות המשוכללות והמודרניות של התאורה הממוחשבת, שהביא לתיאטרון הישראלי, בעיצוב תאורת במה". כן זכה בפרס על הישגים יוצאי דופן על מיזם מרכז המבקרים בכותל בשנת 2008 מידי ארגון Thea של דיסני.
Sqlmap

Sqlmap (מבטאים: "אס קיו אל מאפ") היא תוכנת קוד פתוח, המשמשת לאיתור וניצול פגיעויות במסדי נתונים ומציגה אפשרויות להזרקת קוד זדוני אליהן. מופעלת דרך שורת הפקודה וזמינה להורדה עבור מערכות הפעלה שונות: הפצות לינוקס, חלונות ומערכות הפעלה MAC OS.
בנוסף למיפוי ולאיתור הפגיעויות, מאפשרת התוכנה גישה אל מסד הנתונים, עריכה ומחיקת נתונים וצפייה בנתונים המופיעים בטבלאות כגון: משתמשים, סיסמאות, גיבובים, מספרי טלפונים, כתובות דואר אלקטרוני, כרטיסי אשראי ועוד מידע חסוי ורגיש. 
ל-Sqlmap תמיכה ב-DBMS,MySQL, Oracle, PostgreSQL, Microsoft SQL Server, Microsoft Access, IBM DB2, SQLite, Firebird ו-SAP MaxDB. 
וכן תמיכה מלאה בכל טכניקות ההזרקה: Boolean, Error, Stuck, Time, Union.
משמר המפרץ (סרט)

עלילה

מיץ' ביוקנן (דוויין ג'ונסון) עומד בראש יחידת מצילים, בה הוא מתעמת עם הטירון החדש מאט ברודי (זאק אפרון), אתלט מקצועי כושל. עם זאת, כאשר גופה נשטפת לחוף, השניים חייבים לשים בצד את ההבדלים האישיים שלהם ולעבוד יחד עם הצוות כדי לעצור את פעולותיה של בעלת מועדון נופש מושחתת וסוחרת סמים בשם ויקטוריה לידס (פריאנקה צ'ופרה).
מוזיאון פלסטין

אודות

הרעיון למוזיאון עלה ב-1998, תחילה המטרה הייתה להקים מוזיאון העוסק בזיכרון האירועים המכונים בפני הפלסטינים הנכבה, לקראת ציון שנתם ה-50. בהמשך התפתח הרעיון למוזיאון העוסק בהיסטוריה ובתרבות הפלסטינית על כל פניה ב-200 השנים האחרונות. העבודה על המוזיאון החלה בשנת 2010 ואבן הפינה למוזיאון הונחה ב-11 באפריל 2013. המוזיאון הוא פרויקט הדגל של עמותת Taawon – מלכ"ר פלסטיני עצמאי לפיתוח ולסיוע הומניטארי לפלסטינים בגדה המערבית, ירושלים, רצועת עזה, אזורי 1948 והישובים הפלסטיניים בלבנון. הכסף להקמת המוזיאון גויס על ידי העמותה אשר קיבלה תרומות מפלסטינים וערבים מרחבי העולם. במאי 2015 הצטרף המוזיאון באופן רשמי למועצה הבינלאומית למוזיאונים.

מבנה המוזיאון

המוזיאון נמצא על גבעה, ליד אוניברסיטת ביר זית,  שתרמה את השטח להקמתו. כ-40 מיליון דולר הושקעו בבניית השלב הראשון של המוזיאון והתערוכה. מבנה המוזיאון עוצב על ידי משרד הארכיטקטים האירי Heneghan Peng, והוא עוצב בהשראת הטרסות, המדרגות החקלאיות, המאפיינות את הסביבה ההיסטורית המקומית. המבנה עוצב כך שיאזכר את הטופוגרפיה ההררית של האזור, בצורה של שלושה משולשים נמוכים עם חלונות זכוכית גדולים, הנתמכים על ידי קונסטרוקציית מתכת שחורה עם הצללות ומחופים באבן בגוון חום בהיר. זהו הבניין הראשון ברשות הפלסטינית שקיבל תקן של בנייה ירוקה, מה שהופך אותו למודל לקיימות סביבתית בפלסטין.
גודלו של המוזיאון מתוכנן להיות כ-160 דונם, והוא נבנה בשני שלבים: בשלב הראשון, שהסתיים ב-2016, נבנו 3500 מ"ר, עם אולמות תצוגה, אולם פתוח, קפיטריה פנימית וחיצונית, כיתות, מחסנים ומשרדים לצוותי ציבור ומתקנים ציבוריים. לשלב השני, שבנייתו צפויה להסתיים בשנת 2026, מתוכנן שטח של 6,500 מ"ר שיכיל אולמות תצוגה גדולים יותר, תיאטרון פנימי, כיתות נוספות וספרייה.
גינות המוזיאון, הבנויות כטראסות, עוצבו על ידי אדריכלית הנוף הירדנית לארה זוריקאת, וכוללות צמחייה אופיינית לארץ: הן הפלורה הילידית והן צמחים שהגיעו ונטמעו בנוף המקומי כגון עצי זית, צמחי תבלין שונים ועד לעצי פרי.

הנהלת המוזיאון

יושב ראש הוועד של המוזיאון הוא עומאר אל-קטן, איש קולנוע ממוצא פלסטיני המתגורר בבריטניה. מנהל המוזיאון והאוצר הראשי הראשון שלו היה ג'ק פרסקיאן (Jack Persekian), שהוחלף על ידי מחמוד הווארי. מ-2018 מנהלת את המוזיאון ד"ר עדילה לעאידי-הניה.

תערוכות ואוספים

בזמן שנחנך ב-2016 עוד לא הכיל המוזיאון אוספים או תערוכות, אך בו-זמנית נפתחה "תערוכת לוויין" בשם "קצות החוטים: הרקמה הפלסטינית בהקשר הפוליטי שלה" במוזיאון בביירות. לדברי אל-קטן תערוכות לוויין כאלה יהיו גם בעתיד, כיוון שההגעה לשטחי הגדה המערבית דורשת מעבר גבולות שבשליטת ישראל. התערוכה הראשונה במוזיאון עצמו, בשם "ירושלים חיה" (Tahya Al Quds), נפתחה באוגוסט 2017. התערוכה הקבוצתית כללה 48 יצירות של אמנים פלסטיניים, ערבים ובינלאומיים ועסקה בירושלים כמקרה בוחן המייצג את הגלובליזציה, את כישלונותיה, וניסיון למצוא תשובות להשראת עתיד טוב יותר. את התערוכה אצרה רים פאדא, שהייתה אוצרת אמנות המזרח התיכון בפרויקט גוגנהיים אבו דאבי , אצרה את הביתן של איחוד האמירויות הערביות בביאנלה ה-55 של ונציה, וכן הייתה האוצרת של הביאנלה השישית של מרקש.
בהיעדר אוסף יצירות אומנות למוזיאון, עוסק צוות המוזיאון בגיבוש אוסף וירטואלי וארכיון מקוון. מה שהחל ב-2014 כפרויקט קטן בשם "אלבום משפחתי" ובמסגרתו הוזמנו אנשים להעביר למוזיאון תמונות משפחתיות שנסרקו וקוטלגו, התפתח לקונספט גדול יותר של בניית ארכיון דיגיטלי חופשי, שיאפשר לאנשים להעלות אליו תמונות, כולל קטעי וידאו ביתיים, פוסטרים ועוד כדרך לשימור ההיסטוריה והמורשת הפלסטינית.
SOAP

תבנית של הודעת SOAP

הודעת SOAP הוא קובץ XML המורכב מאלמנט אב בשם מעטפה (Envelope), שבו אלמנט אופציונאלי בשם כותרת (Header) ואלמנט בשם גוף (Body). בתוך אלמנט הגוף תבוא הבקשה הממשית של הפעולה הנדרשת מהשרת. בקובץ דוגמה זה אפשר להפעיל את הפונקציה GetSearch שמקבל פרמטר מחרוזתי של תוכן החיפוש.

<?xml version="1.0"?>
<soap:Envelope
xmlns:soap="http://www.w3.org/2001/12/soap-envelope"
soap:encodingStyle="http://www.w3.org/2001/12/soap-encoding">

<soap:Header>
 <!- content of header ->
</soap:Header>

<soap:Body>
 <!- content of Body ->

  <soap:Fault>
  <!- content of Fault ->
  </soap:Fault>

</soap:Body>
</soap:Envelope>
PL/I

היסטוריה

בשנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 מתכנתים עבור יישומים מסחריים ומדעיים השתמשו בחומרה שונה ובשפות תכנות שונות. עבור יישומים מדעיים תכנתו בעיקר בשפת פורטרן, וכן (במידה מעטה) במספר שפות נוספות כגון GIP, ALGOL, GEORGE ועוד. יישומים מסחריים פותחו בעיקר בקובול. המחשב IBM System/360 פותח על מנת לתת מענה לשתי קבוצות המשתמשים, ולכן IBM חיפשה גם שפת תכנות שתיתן מענה מספק עבורן. ב-IBM קיוו להרחיב את שפת פורטרן כך שתתן מענה גם ליישומים מסחריים. בשנת 1963 התגבשה ועדה של חברי IBM שהחלה לתכנן הרחבה של שפת פורטרן. הם לא הצליחו להתגבר על המגבלות הקיימות בשפה, ולכן החליטו לתכנן שפה חדשה לחלוטין, שתתבסס במידת-מה על שפת אלגול שפורסמה זמן לא רב קודם לכן.
השפה הייתה אמורה להיקרא NPL (ראשי תיבות של New Programming Language) אך למניעת בלבול עם שמה של המעבדה הפיזיקלית של בריטניה (National Physical Laboratory) שונה השם תחילה ל- MPPL‏ (MultiPurpose Programming Language), ולאחר מכן ל-PL/I, כאשר I מסמנת את הייצוג בספרות רומיות לספרה 1.
ההגדרה הראשונה של השפה פורסמה בשנת 1964. השפה הוגדרה פורמלית במספר צעדים: בשנת 1965 פורסם מדריך למשתמש, בשנת 1967 פורסמו דרישות פורמליות לשפה, ובשנת 1976 התקבל תקן עבורה. הפצת המהדר לשפה החלה בשנת 1966.
השפה פותחה לסביבת IBM Mainframe, ובמהלך השנים נוצרו גם גרסאות יוניקס, Windows ו- OpenVMS שלה. כיום PL/I אינה מהווה שפה שבה מקובל לפתח מערכות חדשות, אף שחברת IBM ממשיכה לפתח את השפה וליצור גרסאות חדשות שלה, ועדיין פועלות בהצלחה מערכות שנכתבו בעבר בשפה זו.
עם התפתחות התכנות המובנה, בשנות ה-70, אמצה PL/I את עקרונותיו, ונוספו לה מבני בקרה המאפשרים כתיבה לפי עקרונות אלה.

מילות מפתח

מילות המפתח של השפה אינן מילים שמורות, וניתן להשתמש בהם גם כמזהים. הקוד הבא, לדוגמה, חוקי (אם כי אינו מקובל):
IF IF = THEN THEN THEN = ELSE ELSE ELSE = IF;
בשורה זו נבדק האם ערכו של המשתנה IF זהה לערכו של המשתנה THEN. אם כן, מושם במשתנה THEN ערכו של המשתנה ELSE; אחרת מושם במשתנה ELSE ערכו של המשתנה IF. ניתן להבחין בכך שהמלים IF, THEN ו-ELSE משמשות גם כמילות מפתח בשפה, וגם כשמות של משתנים. המשמעות של כל מופע של מילה ספציפית נקבעת לפי ההקשר. מאפיין זה מסבך את שלב הניתוח הלקסיקלי של הקוד (השלב הראשון בהידור), כיוון שהמנתח הלקסיקלי, המבוסס על פי רוב על ביטויים רגולריים, איננו יכול לדעת אם המילה בה הוא נתקל משמשת כמזהה או כמילת מפתח.
חופש זה של PL/I הביא לכך שבהגדרת השפה עצמה לאותה מילה יש לעיתים שתי משמעויות, בהתאם להקשר. דוגמה: המילה FIXED משמשת במסגרת פקודת DECLARE להגדרה של משתנה בנקודה קבועה, ומשמשת גם כפונקציה המחזירה את החלק השלם של מספר (בדוגמת הקוד שלהלן מופיעה המילה בשתי משמעויותיה).
מרקוריוס

אזכורים תרבותיים

על שמו של האל הרומי קרוי כוכב הלכת הקרוב ביותר לשמש, מרקורי, הוא כוכב חמה. מבין שבע המתכות הקדומות יוחסה אליו הכספית - בגלל "מהירותה" - היינו הנוזליות שלה.
שתי דמויות קומיקס מבוססות על מרקוריוס - מקס מרקורי מבית DC קומיקס וקוויקסילבר מבית מארוול קומיקס. בנוסף, ג'יי גאריק, הפלאש מתור הזהב, חובש קסדה מכונפת כמחווה לאל הרומי.
שאזאם, גיבור על נוסף של חברת DC, קיבל, על פי סיפור הרקע שלו, את מהירותו של מרקורי.
מארק אדאמו

לימודים וקריירה

אדאמו למד באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטה הקתולית של אמריקה, שם סיים את לימודי התואר הראשון בהלחנה ב-1990. לאחר סיום לימודיו לימד הלחנה באוניברסיטת ניו יורק, באוניברסיטה העירונית של ניו יורק ובתיאטרון הלירי האמריקאי.
האופרה של אדאמו, "נשים קטנות", (1998), שלה כתב גם את הלברית המבוססת על ספרה של לואיזה מיי אלקוט, הנחילה לו את ראשית פרסומו. בהמשך לכך התמנה למלחין הבית של האופרה של ניו יורק, משרה בה כיהן מ-2001 עד 2006. במסגרת זו ניהל את התוכנית להצגת מלחינים אמריקאים. בשנת 2003 התמנה גם לרב-אמן ב"מרכז האטלנטי לאמנויות".

יצירתו

המוזיקה של אדאמו עושה שימוש בטכניקות של המאה ה-20 והמאה ה-21 וניכרות בה השפעות שונות ומגוונות, החל בתיאטרון מוזיקה וכלה בסריאליזם. להקות אופרה בסן פרנסיסקו, דאלאס ויוסטון הזמינו אצלו ארבע אופרות באורך מלא, וכן קיבל הזמנות לכתיבת יצירות תזמורתיות וקאמריות מאת התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית, החלילן ג'יימס גאלוויי, זמר הבריטון תומאס המסון והמקהלה הקאמרית שאנטיקלר. בביצוע כמה מיצירותיו, לרבות הפקות של "נשים קטנות", היה גם הבמאי.

חיים אישיים

מארק אדאמו חי בניו יורק עם בן-זוגו, המלחין ג'ון קוריליאנו.
טרסה קארניו

ביוגרפיה

קארניו נולדה למשפחה מוזיקלית. את הכשרתה הראשונית קיבלה מאביה וכשרונה המוזיקלי הוכר בגיל צעיר. ב-1862 היגרה משפחתה לארצות הברית והשתקעה בניו יורק. הופעת הבכורה שלה, בגיל שמונה, הייתה באותה שנה באירווינג הול. בשנת 1863 ניגנה לפני נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן בבית הלבן.
ב-1866, עברה קארניו לאירופה והחלה לערוך מסעות קונצרטים. הופעתה הראשונה כזמרת אופרה הייתה ב-1876. רק ב-1885 חזרה לוונצואלה, וגם אז רק לתקופה קצרה. ב-1889 חזרה לאירופה לעוד סיורי הופעות וקבעה את מקום מושבה בברלין. היא יצאה לשני מסעות קונצרטים חובקי עולם בראשית המאה ה-20.
טרסה קארניו נישאה ארבע פעמים: משנת 1873 עד 1875 הייתה נשואה לכנר אמיל סורה, לו ילדה בת, אמיליטה; בין 1876 ל-1891 הייתה בקשר מוכר ללא נישואים עם זמר האופרה האיטלקי ג'ובאני טליאפייטרה, ומקשר זה שרדו שני ילדים, ג'ובאני וטרזיטה, שהייתה לפסנתרנית ונודעה בשם טרזיטה טליאפייטרה-קארניו. בשנים 1892 עד 1895 הייתה טרסה קארניו נשואה לפסנתרן אז'ן ד'אלבר, גם הוא איש מרובה-נישואים. לשניהם נולדו עוד שתי בנות, יוג'ניה והרטה; משנת 1902 עד 1917 הייתה נשואה לארטורו טליאפייטרה, גיסה לשעבר.
טרסה קארניו הייתה גם מלחינה; היא חיברה לפחות 40 יצירות לפסנתר, שתי יצירות לקול ופסנתר, שתיים למקהלה ותזמורת ושתי יצירות נוספות של מוזיקה קאמרית. עוד הותירה אחריה יצירות רבות לא-גמורות.
ב-2 באפריל 1905 הקליטה 18 קטעי פסנתר ליצרני הפסנתר המכני, הפיאנולה, חברת "ולטה מיניון". גם בתה טרזיטה הקליטה לחברה זו בשנת 1906.
טרסה קארניו מתה בדירתה שבמנהטן, ניו יורק.
"קומפלקס התרבות טרסה קארניו" בקאראקס נקרא על שמה.
עמיהוד גלעד

עמיהוד גלעד (נולד ב-1947 בירושלים) הוא פילוסוף ישראלי ופרופסור מן המניין (אמריטוס) בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה.
ערב אל סמניה

עַרָבּ אל סַמְנִיָּה הוא שבט בדואי הגר באזור הצפון. בעבר גר בקרבת קריית טבעון, והוכר על ידי מדינת ישראל כיישוב בשם סמניה (שבט).
אולם בני השבט עברו מהריכוז שבו ישבו אל העיר שפרעם, ולכן היישוב בוטל ואוחד בעיר שפרעם.
סוסיים

אבולוציה

המאובנים הקדומים ביותר השייכים למשפחת הסוסיים שויכו בעבר לסוג איוהיפוס (Hyracotherium), אבל המין הראשון של סוג זה שנתגלה משויך כיום למשפחה אחרת (Palaeotheriidae) בסדרת מפריטי פרסה שנכחדה. מאובנים השייכים לסוג זה, המתוארכים לאאוקן מלפני 54 מיליון שנים נתגלו לראשונה על ידי ריצ'רד אוון ב-1841. סוסיים ראשונים אלו היו בעלי חיים בגודל שועל בעלי שלוש אצבעות ברגליהם האחוריות וארבע ברגליהם הקדמיות. לפי שיניהם הם הותאמו לרעייה של צמחים רכים, והיו מותאמים לריצה. גודל המוח שלהם העיד שהם היו בעלי חיים נבונים יחסית.
מספר האצבעות הצטמצם במינים מאוחרים יותר והם פיתחו שיניים מותאמות יותר לטחינת עשבים וצמחים נוקשים יותר.
בתקופת המיוקן הפכה המשפחה להיות מגוונת יחסית, עם הופעת מינים חדשים רבים. באותה תקופה היו בני המשפחה דומים יותר לסוסים, כשהם מפתחים את צורת הגוף האופיינית לחיות מודרניות. רבים ממינים אלו נשאו את עיקר משקל גופם על האצבע המרכזית, כשהאצבעות האחרות מתנוונות וכמעט שאינן נוגעות בקרקע. הסוג היחיד ששרד עד ימינו סוס, התפתח בפליסטוקן התחתון, והתפשט במהירות ברחבי העולם.
לוח השנה המהפכני בצרפת

לוח השנה המהפכני בצרפת או לוח השנה של הרפובליקה הצרפתית הוא לוח שנה שהונהג בזמן המהפכה הצרפתית על ידי הממשלה הצרפתית והחזיק מעמד 12 שנים, החל מסוף 1793 ועד שנת 1805. הלוח החדש נוסד בין השאר כדי להסיר את כל ההשפעות הדתיות והמלוכניות מלוח השנה, והיה חלק ממספר ניסיונות ליישום השיטה העשרונית בצרפת. לוח השנה המהפכני בוטל על ידי נפוליאון, בחלקו כדי לרצות את הכנסייה הקתולית, אשר התנגדה ללוח כיוון שהוא ביטל את היום הראשון בשבוע ואת כל שאר הימים המקודשים לנצרות.
את הלוח המציא שארל ז'ילבר רום אף על פי שבדרך כלל הוא מיוחס לפבר ד'אגלטין, שהמציא את שמות החודשים בלוח. השנים נכתבו בספרות רומיות (בדרך כלל), ונספרו מ"תקופת המהפכה", החל מ-22 בספטמבר 1792 (היום בו הוכרזה הרפובליקה הראשונה, יום אחרי שבוטלה המונרכיה). כתוצאה מכך נוצר מצב בו לוח השנה התבסס על תאריך של אירוע שקרה שנה אחת לפני שהוא אומץ בפועל (גם ספירת הנוצרים החלה רק בשנת 525). בלוח היו 12 חודשים שכל אחד מהם חולק לשלושה שבועות בני 10 ימים שנקראו, "דקאדות", "עשורים" (décades). כל יום חולק ל-10 שעות, כל שעה חולקה ל-100 דקות עשרוניות, וכל דקה ל-100 שניות עשרוניות. השנייה הצרפתית הייתה קצרה בכ-14% מהשנייה המקובלת כיום.
הלוח התקבל על ידי האספה הלאומית של צרפת ב-24 באוקטובר 1793. ברחבי צרפת יוצרו שעונים שהראו זמנים עשרוניים במהלך היום, אולם הדבר לא התקבל באוכלוסייה והרעיון נזנח ב-1795. לבסוף, נפוליאון ביטל את השימוש בלוח השנה ב-1 בינואר 1806, שלוש עשרה שנים אחרי שהתקבל. במהלך שלטון הקומונה הפריזאית ב-1871 (שנת LXXIX) נעשה בו שוב שימוש לתקופה קצרה. (6-23 במאי 1871)
פטינה

פטינה (מאיטלקית: Patina) היא תרכובת ירוקה, אשר נוצרת במשך הזמן על גבי משטחי מתכת. בהשאלה, המושג משמש לתיאור כל ציפוי הנוצר על משטח ומעיד על גילו המתקדם.
אמנים רבים משתמשים בפטינה לקישוט פסלים, אך לעיתים קרובות היא נוצרת באופן טבעי ומשמשת הגנה מפני החלדה נוספת. דוגמה נודעת לכיסוי פטינה הוא פסל החירות של ארצות הברית שגונו הירקרק בא לו מהפטינה שציפתה אותו במהלך הזמן. ארכאולוגים מתארכים פריטים בני אלפי שנים בעזרת ניתוח פטינה.
גאולוגים משתמשים במונח "פטינה" - מכונה בעברית "מִקְרָם מדברי"- כדי לתאר ציפוי כהה ומבריק שנוצר על פני השטח החשופים של שברי סלעים מלוטשים (ראה תמונות מציורי סלע בהר כרכום). הציפוי מורכב מתחמוצת מנגן כהה, מתחמוצת ברזל ומחרסיות היוצרות ציפוי דק על פני השטח של שבר הסלע. הפטינה מכסה את פניהם של שברי הסלעים החשופים לשמש, אך לא את בסיסם, המונח על הקרקע או טמון בה. ליצירת המרקם המדברי תורמים חומרים השוקעים כאשר מים או טל מתנדפים מפני שבר הסלע, הידבקות של חרסיות ופעילות של חיידקים על פני השטח.