google/wiki40b huggingface dataset:
מייגן דוהאמל

ביוגרפיה

דוהאמל נולדה בגרייטר סדברי אונטריו. היא החלה להחליק על הקרח בגיל 3. בגיל 14 היא עברה לבארי, אונטריו, על מנת להתאמן בבית הספר מריפוזה להחלקה על הקרח. משנת 2008 היא טבעונית ומיולי 2014 היא מאורסת לברונו מרקוט.

קריירת החלקה על קרח

בשנת 2004 התחרתה דוהאמל בתחרות הזוגות עם ראיין ארנולד ויחד איתו היו לזוג הראשון בעולם שביצעו יחד את תרגיל הטריפל לוץ בתחרות, באליפות קנדה (2005).
ביוני 2007 היא החלה להתחרות עם קרייג בנטין וביחד איתו זכו במדליית ארד באליפות קנדה (2008). חודשיים לאחר מכן, היא סיימה במקום שישי באליפות העולם בהחלקה אמנותית על קרח שנערכה בגטבורג שוודיה. שנה לאחר מכן, היא סיימה ביחד עם בנטין במקום שני באליפות קנדה ובמקום שמיני באליפות העולם שנערכה בלוס אנג'לס ארצות הברית. בשנת 2010 לאחר שני שברי מאמץ, בלט דיסק בגב, והפרעות בתפקוד עצבי ברגל, החליט בנטין לפרוש מתחרויות. 
בשנת 2011 היא החלה להתחרות עם אריק רדפורד וזכתה ביחד איתו במקום שני באליפות קנדה ובמקום שביעי באליפות העולם שנערכה במוסקבה רוסיה בתוצאה של 173.03 נקודות.
בשנת 2012 היא זכתה לראשונה במדליית זהב ביחד עם רדפורד באליפות קנדה ובמקום חמישי באליפות העולם שנערכה בניס צרפת בתוצאה של 185.41 נקודות.
באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בלונדון אונטריו במרץ 2013 זכתה דוהאמל במדליית ארד בתחרות הזוגות ביחד עם רדפורד בתוצאה של 204.56 נקודות, אחרי זוג מרוסיה (225.71 נקודות) וזוג מגרמניה (205.56 נקודות).

מדליית כסף אולימפית

באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה דוהאמל במדליית כסף בתחרות הקבוצתית לאחר שהשתתף בתחרות הזוגות עם רדפורד. במדליית זהב זכתה רוסיה ובמדליית ארד זכתה ארצות הברית. בתחרות לזוגות היא סיימה במקום שביעי ביחד עם רדפורד בתוצאה של 199.53 נקודות. חודש לאחר מכן, באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בסאיטאמה שביפן היא זכתה במדליית ארד בתחרות לזוגות ביחד עם רדפורד בתוצאה של 210.84 נקודות, אחרי זוג מגרמניה (224.88 נקודות) וזוג מרוסיה (215.92 נקודות).

אלופת עולם

באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח שנערכה בשנגחאי סין במרץ 2015 זכתה דוהאמל במדליית זהב בתחרות הזוגות ביחד עם רדפורד בתוצאה של 221.53 נקודות, לפני שני זוגות מסין (214.12 נקודות ו-212.77 נקודות).
קמינו ריאל

קמינו ריאל (באנגלית: Camino Real) הוא מחזה משנת 1953 בסגנון תיאטרון האבסורד מאת טנסי ויליאמס.
המחזה מבוסס על סיפור קצר שכתב ויליאמס, ואשר אותו המחיז הבמאי איליה קאזאן כתרגיל בסדנת התיאטרון שלו (אולפן השחקנים). בעצת קאזאן, איתו שיתף פעולה במספר הצגות, החליט ויליאמס להתאים את המחזה לאורך מלא, והשניים העלו אותו על במת ברודוויי בשנת 1953 (אנה סוקולוב שימשה כעוזרת במאי).

עלילה

המחזה מביא את סיפורן של מגוון דמויות המוכרות מעולם הספרות כגון, קזנובה, דון קישוט, סנצ'ו פנשה קמיליה ועוד, הנמצאים בבית מלון בלב המדבר, לצד באר יבשה, בהמתנה לטיסה המבוששת לבוא אשר אמורה לגאול אותם משהותם במקום המדכדך.

תגובות המבקרים והקהל

המחזה לא זכה להצלחה בקופות ואצל המבקרים, אולם ויליאמס החשיב אותו בין הטובים במחזותיו. גם הוא וגם קאזאן, שכתב על כך בזיכרונותיו, תיארו את חווית העלאת המחזה על הבמה כחוויה מעשירה ומעניקת השראה. המחזה עדיין מוצג מדי פעם על בימות שונות ברחבי העולם.
אלבי

גאוגרפיה

אלבי יושבת על גדות נהר הטארן, קרוב לכרמים המפורסמים של העיר גייאק, קרוב ל"רמה הנפתלת" (Plateau Cordais) וליער הגְרֵסיניה. מיקומה כ-80 ק"מ מהעיר טולוז, 3 שעות מהרי הפירינאים, שעתיים מהים התיכון.

היסטוריה

ההתיישבות הראשונה באזור העיר הייתה בתקופת הברונזה.
לאחר כיבוש גאליה על ידי הרומאים בשנת 51 לפני הספירה, ניתן לעיר השם "Civitas Albigensium", כלומר טריטוריית האלביגנזים. חפירות ארכאולוגיות במקום לא מצאו שרידים של מבנים רומיים, דבר שמוביל למסקנה כי העיר הייתה יישוב צנוע למדי בתקופה זו.
ב-1040 נכנסה העיר לתנופה של פיתוח עם הקמת ה"גשר הישן", ומספר רבעים חדשים נבנו. בהמשך הלכה והתעשרה העיר הודות למסחר הגואה והמסים שהוטלו על השימוש בגשר העיר.
ב-1208 איחדו האפיפיור והמלך את כוחם במאבק נגד הקתרים הקרויים גם אלביגנזים על שם עיר זו שהייתה מרכז חשוב שלהם. הקתרים יצרו לעצמם גרסה שונה של הנצרות, למורת רוחם של הקתולים הדומיננטיים בתקופה זו. הדיכוי היה קשה במיוחד, וקתרים רבים הועלו למוקד באזור זה. האזור, שעד אותה עת נהנה מעצמאות בפועל, מצא את עצמו מסופח לממלכה הצרפתית.
לאחר מסע הצלב האלביגנזי ולקראת סוף המאה ה-13, השלים הבישוף ברנארד דה כאסטנט את בניית ארמון הבֵּרְבִּי (Palais de la Berbie), ארמון שדמה יותר למבצר; והורה על תחילת ההקמה של הקתדרלה המרשימה של ססילה הקדושה (Sainte-Cécile).
בין השנים 1450 ו-1560 נהנתה העיר מתקופה של שגשוג מסחרי אשר התבסס בעיקר על גידול צמח האיסטיס ששימש לייצור מקלות הפסטל. בתי הרנסאנס ששרדו עד הלום מעידים על העושר המרשים שנערם בידיהם של הסוחרים בפסטל.
אלבי שימרה היטב את מורשתה הארכיטקטונית העשירה, וזו מנציחה את התקופות השונות שבעברה של העיר. עבודה רבה הושקעה בשחזור והשבחת העיר, בייפוי הרבעים הישנים ומתן מראה חדש שבו הלבנה חולשת.
העיר היא מקום הולדתו של אנרי דה טולוז-לוטרק ויש בה מוזיאון ליצירותיו.
ישראל חיים קפלן

הרב ישראל חיים קפלן (לפני ה'תרנ"ה, 1895 - ב' בשבט ה'תש"ל, 9 בינואר 1970) היה ראש ישיבה ומשגיח ליטאי-אמריקאי. כיהן כראש ישיבת "תורת חסד" בבריסק וכראש ישיבה ומשגיח בישיבת בית מדרש עליון במונסי שבארצות הברית.

ביוגרפיה

נולד בעיירה ברזניק לרחל ולרב בנימין קפלן, אחיו הגדול היה הרב אלעזר זאב קפלן, משגיח ישיבת ראדין. כל משפחתו מלבד אחותו מאשא ליבא ברקוביץ' ובתה (שלימים נישאה לרב חיים יעקב גולדוויכט) נספתה בשואה. למד בישיבת ראדין והיה לתלמידו של החפץ חיים. כשעזב "המשגיח", רבי ירוחם ליבוביץ, את ראדין ב-1910, עזב קפלן את הישיבה והצטרף אליו עם תלמידים נוספים במעברו לישיבת מיר. במיר היה מתלמידיו של הרב אליהו ברוך קמאי. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הגיעה הישיבה לפולטבה והרב ליבוביץ נאלץ להיעדר ממנה לזמן ממושך, בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 מילא את מקום הרב ליבוביץ בכמה מתפקידיו בהנהלת ישיבת מיר, ואף העביר בה שיעורים בעיקר בקרב צעירי הבחורים. בסביבות 1924 נישא לחסיה ליבוביץ בתו של "המשגיח" רבי ירוחם, ושנה לאחר מכן נולד להם בנם הראשון.
לאחר פטירת רבי משה סוקולובסקי בראשית ינואר 1931 התמנה למלא את מקומו כראש ישיבת "תורת חסד" בבריסק. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה העביר את הישיבה כמו ישיבות רבות אחרות לווילנה.
עם רבים מתלמידי ישיבת מיר נמלט ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. מכריו ששהו בארצות הברית סידרו עבורו אשרת כניסה ובמהלך שנת 1941 הגיע לארצות הברית.
לאחר הגיעו לניו יורק כיהן כר"מ בישיבת תורה ודעת. עם הקמת ישיבת בית מדרש עליון בידי הרב שרגא פייבל מנדלוביץ, מינה את הרב קפלן והרב ראובן גרוזובסקי לעמוד בראשות הישיבה.
בכ' בחשוון ה'תשי"ט, 3 בנובמבר 1958 נפטרה אשתו חסיה. הוא נפטר בב' בשבט ה'תש"ל, 9 בינואר 1970, והועלה לקבורה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
קליפורד גירץ

קְלִיפוֹרְד ג'יימס גִירְץ (באנגלית: Clifford James Geertz;‏ 23 באוגוסט 1926 – 30 באוקטובר 2006) היה אנתרופולוג אמריקאי, מהאנתרופולוגים המשפיעים ביותר במחצית השנייה של המאה ה-20, ממייסדי ומובילי האנתרופולוגיה הסמלית.

ביוגרפיה

גירץ נולד בסן פרנסיסקו. לאחר שירות צבאי בצי האמריקני במלחמת העולם השנייה, פנה ללימודי תואר ראשון בפילוסופיה במכללת אנטיוך (Antioch College), וב-1956 קיבל את הדוקטורט באנתרופולוגיה חברתית מאוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1970-1960 היה חבר בסגל האקדמי של אוניברסיטת שיקגו, והחל מ-1970 ועד מותו שימש כפרופסור במכון למחקר מתקדם שבפרינסטון, ניו ג'רזי. גירץ חקר בעיקר במזרח אסיה (באי ג'אווה ובבאלי) ובמרוקו.

תאוריות ורעיונות

גירץ החל את דרכו המחקרית במחקר אנתרופולוגי קלאסי, שעניינו אנתרופולוגיה כלכלית. לאחר מכן החל להוביל (ובמידה רבה ייסד, יחד עם ויקטור טרנר) את גישת האנתרופולוגיה הסמלית. בספרו המפורסם פרשנות של תרבויות (1973), הוא פרש את משנתו האנתרופולוגית, כשבמרכזה העולם הסמלי כמניע את הפרקטיקות האנושיות. לדידו של גירץ (על פי רעיון של מקס ובר), הוויות התרבות הן רשתות המשמעות שטווה האדם בעצמו והוא כעת אחוז בהן. במקום אחר כתב שהתרבות היא "מערכת סדורה של משמעות וסמלים, שעל פיה מתנהלת האינטראקציה החברתית", וכן שמושג התרבות "מציין דפוס משמעויות הנמסר בדרך היסטורית ומגולם בסמלים, מערכת של מושגים העוברת במורשת ומתבטאת בצורות סמליות, המשמשת אמצעי למסירה, לשמירת ההמשכיות ולפיתוח הדעת והעמדות של בני אדם ביחס לעולם". הסמלים נותנים לעולם משמעות והופכים אותו למובן יותר. תפקידה של האנתרופולוגיה עבור גירץ היא לפרש את הסמלים המנחים של כל תרבות ותרבות. תחילה על ידי תיאור גדוש של המציאות , ולאחר מכן פרשנות סמלית לאותה מציאות.
גירץ חיבר את אחת הקלאסיקות האנתרופולוגיות: "משחק עמוק: הערות על קרב התרנגולים הבאלינזי". בחיבור זה הוא מדגים את תפיסתו בנוגע לתיאור גדוש ולתפיסתו הסמלית-פרשנית. הוא יוצא נגד הפונקציונליסטים, שהיו יכולים לטעון שבקרב התרנגולים יש חיזוק להבדלי הסטטוס בין אנשי באלי. גירץ טוען שאין בכך צורך מכיוון שכל פעולה בחברה הבאלינזית מכריזה על כך. לטענתו, קרב התרנגולים הוא סיפור שהם מספרים לעצמם על עצמם: "הבאלינזי לומד כיצד נראים האתוס של תרבותו והרגישויות הפרטיות שלו... הבאלינזי מעצב ומגלה, בעת ובעונה אחת, את מזגו שלו ואת מזגה של תרבותו".
בשנים האחרונות לחייו עסק בשאלת משמעות והשלכות הגיוון האתני בעולם המודרני.
גישתו הפרשנית-סמלית, השפיעה לא רק על הדיסציפלינה האנתרופולוגית, אלא גם על חקר הספרות וחקר ההיסטוריה.

ראה גם

המפנה התרבותי
אסתר כספי

ביוגרפיה

אסתר גֶלטמן (לימים כַּספי) נולדה בשנת 1916 בעיר ויניצה שבאוקראינה (לאחר המלחמה בברית המועצות), בתם של אסיה ויצחק גֶלטמן. אמה הייתה אחות ומיילדת מוסמכת ואביה רוקח ובעל בית מרקחת. בראשית שנות ה-20, בילדותה, יצאה עם הוריה מברית המועצות בדרך לארץ ישראל בחיפזון ובחשאי, על רקע גיוס הרוקחים לעבודות הצבא על ידי השלטונות. לאחר שנה שבה המתינו בלבוב שבפולין לקבל אשרות עלייה לארץ ישראל, הגיעו לארץ ב-1923. בנוסף לרוסית, שהייתה שפת האם שלה, וליידיש שקלטה בבית סבה, היא למדה בשהותה בפולין את השפה הפולנית, וכך בהגיעה לארץ הייתה העברית שפתה הרביעית. זמן קצר לאחר עלייתם קיבל אביה משרת רוקח בבית המרקחת שליד מרפאת "הדסה" בטבריה, ושם חלה ונפטר בגיל צעיר כעבור פחות משנה. לאחר מותו קיבלה אמה משרת חובשת מטעם "הדסה" במושב הצעיר חיטין (כיום כפר חיטים) שליד טבריה, שבו לא היה רופא, ואסתר למדה בבית הספר העממי במושב. תנאי החיים במקום היו קשים, והשתיים לקו שוב ושוב במלריה. כעבור יותר משנה, על רקע קשיי החיים והעבודה המפרכת, הועברה אמה לבקשתה בחזרה לטבריה, שם עבדה במרפאת העיניים של "הדסה", וכעבור שנה נוספת, עברו השתיים למושבה רחובות והשתקעו בה.
כספי סיימה את לימודיה בגימנסיה הרצליה בתל אביב ונסעה ללמוד ספרות ועיתונאות באוניברסיטת לונדון, שם התוודעה ליצירות הספרות האנגלית. לאחר מכן שבה לישראל, ועם קום המדינה ב-1948 החלה לעבוד כמתרגמת ועורכת בלשכת העיתונות הממשלתית.
בשנות ה-50 החלה לשלוח ידה בתרגום ספרות יפה, ובשנת 1961 עזבה את עבודתה בלע"מ והתמסרה לתרגום. היא הייתה נשואה במשך עשרות שנים לחוקר הספרות העברית שמואל ורסס מהאוניברסיטה העברית בירושלים, לימים חתן פרס ישראל לחקר הספרות (עבורו היו אלה נישואים שניים), עד מותה בירושלים בשיבה טובה ב-2008, בגיל 92. נטמנה בהר המנוחות.
חומר משל כספי ועל אודותיה מצוי בארכיונו של בן-זוגה, השמור בספרייה הלאומית.
גרנד פריירי (קנדה)

כלכלה

גרנד פריירי נהנית מכלכלה מגוונת. ענפי התעשייה העיקריים הם נפט, גז, חקלאות, יערנות ושירותים בתחום המזון.
החקלאות, שהייתה משענה העיקרי של כלכלת העיר מאז ייסודה בתחילת המאה ה-20, נשארה גם כיום חלק בלתי מבוטל מהכלכלה המקומית. למרות מיקום האזור צפונית לקו הרוחב 55°, האקלים הנוח יחסית מאפשר את שגשוג החקלאות, והאזור הוא המעוז החקלאי הצפוני ביותר בצפון אמריקה. הגידולים באזור כוללים חיטה, שעורה, שיבולת-שועל וקנולה. באזור גם מגדלים בהמות דוגמת בקר וביזונים.
טאבאוני

גאוגרפיה

אורך האי הוא 42 ק"מ, ורוחבו הוא בין 10-14 ק"מ. בטאבאוני יש כ-150 חרוטים געשיים, כולל את הר אולוגאלאו, שמתנשא לגובה של 1,241 מטרים מעל לפני הים, הפסגה הגבוהה ביותר באי, והשנייה בגובהה בפיג'י. מאז התיישבות האדם לראשונה באי, בשנים 750-950 לפנה"ס, ועד ימינו, היו באי לפחות 58 התפרצויות געשיות, אשר השפיעו בעיקר על חלקו הדרומי של האי. ההתפרצות האחרונה, ב-1550, הציפה את דרום האי בלבה.
אגם טאגימאוסיה נחשב לאחת האטרקציות המרכזיות באי. האגם נמצא בלוע הר געש בגובה של 800 מטרים מעל פני הים, וצומח שם הפרח הנדיר טאגימאוסיה, אשר נקרא על שם המקום. מפלי בומה, בין מפלי המים המפורסמים בפיג'י, נמצאים בשמורת הטבע בומה שבמזרח האי.
רבות מהאטרקציות הידועות באי נמצאות מתחת למים. שונית הקשת , שנמצאת סמוך לצדו המערבי של האי, נחשבת לאחד המקומות הפופולארים והמבוקשים לצלילה בעולם, וזאת עקב ריבוי האלמוגים שנמצאים בה, ואף נחשבת ל'בירת האלמוגים הרכים העולמית'. שונית וונה (Vuna Reef), שממוקמת על יד הקצה הדרומי של האי, מאפשרת לצולל להגיע לים הפתוח לצפות במיני דגים נדירים. לווייתן גדול-סנפיר חולף לעיתים תכופות בשוניות בקרבת האי, בחודש יולי.
מרידיאן 180 המעלות חולף על פני האי, וחוצה אותו לשני חלקים, כך שצפון-מזרח האי נמצא בקו אורך 179-, וחלקו הדרום-מערבי של האי נמצא בקו אורך 179+. זוהי דוגמה לבלבול שיכול להווצר במערכת מידע גאוגרפית, כך שבצד האחד של האי התאריך שונה, מאשר בצד השני, וקיים הפרש של 24 שעות בין שני החלקים. מטעמי נוחות, כל מדינת פיג'י משתמשת בתאריך הנכון לצדו הצפון-מזרחי של האי.
עיקר האוכלוסייה באי ממוקמת בצדו המערבי. באי קיימים שמונה כפרים עיקריים. רוב האוכלוסייה, אשר עומדת על כ-19,000 תושבים, הם ילידים פיג'יאנים, ואילו השאר הם הודים-פיג'יאנים.
האקלים באי הוא טרופי ברובו, ללא טמפרטורה קיצונית. העונה הגשומה מתפרסת על פני החודשים נובמבר עד אפריל, אשר מאופיינים במשקעים רבים, ואף בסופות טרופיות. המשקעים באי הם רבים, עקב עננות אורוגרפית, הנוצרת במרכז האי. בממוצע, יורדים בשנה 10 מטרים של משקעים בחלקו המזרחי של האי. בחלקו המערבי של האי המשקעים נמדדים בכמות נמוכה יותר, עקב חסימת הרכס במרכז האי את רוחות הסחר.
בקצהו הצפון-מזרחי של האי ממוקם שדה התעופה מאטיי, המשמש לטיסות פנים בלבד. בשדה זה יש נתיב נחיתה בודד.
סדר נזיקין

סֵדֶר נְזִיקִין הוא הסדר הרביעי מבין ששת סדרי המשנה. 
הסדר עוסק בסדרים חברתיים, ובפרט בהלכות נזקי רכוש, פגיעות באדם, הלכות שכנים ושותפים לדירה, סדרי בתי המשפט, סדר הדין הפלילי והלכות שופטים ודיינים. כמו כן מכיל הסדר אמרות חכמים, המרוכזות במסכת אבות, עדויות של חכמים על הלכות קדומות ויוצאות דופן (מסכת עדויות) ודיני עבודה זרה (במסכת עבודה זרה). כבר נאמר בגמרא, "הרוצה להחכים יעסוק בדיני נזיקין".
בתלמוד נדרש הפסוק "וְהָיָה אֱמוּנַת עִתֶּיךָ חֹסֶן יְשׁוּעֹת חָכְמַת וָדָעַת..." על ששה סדרי משנה. המילה הרומזת לסדר נזיקין היא "יְשׁוּעֹת", משום שהסדר מזהיר שלא להזיק ולא להתחייב ממון וחיסכון בכסף הוא ישועה.

מיקום סדר נזיקין

סדר נזיקין ממוקם במשנה אחרי סדר נשים. הרמב"ם אומר, שהסיבה לכך היא שבספר שמות, דיני נזיקין מופיעים אחרי דיני הנשים - "וכי ימכור איש את ביתו לאמה... וכי ינצו אנשים ונגפו אישה... כי יגח שור את איש".
פאולו קוואליאטי

חייו

קוואליאטי נולד בקיוג'ה למשפחת אצולה. את רוב חייו עשה בשירותן של משפחות מלוכה ואצולה שונות. בשנת 1594 היה לאזרח רומא ובין השנים 1605 ל-1608 עבד בשירותו של החשמן אודוארדו פארנזה. ככל הנראה, היה נגן עוגב ב"סנטה מריה מאג'ורה" משנת 1608, בקירוב, עד מותו. במהלך הזמן הזה גם שירת כנגן עוגב באירועים רשמיים שונים ברומא ובסופו של דבר התמנה לראש לשכתו הפרטית של האפיפיור גרגוריוס החמישה-עשר. סמוך לסוף חייו זכה לכבוד, אם לא לתהילה, בקרב עמיתיו המלחינים,
אם לשפוט על פי קובצי המוזיקה שהוקדשו לו, אך אפשר שההוקרה נבעה לאו דווקא מאיכות המוזיקה שיצר אלא מקשריו הישירים אל האפיפיור ומן ההשפעה העצומה שהייתה לו.

יצירות וסגנון

מבחינה סגנונית, המוזיקה של קוואליאטי צלולה ואלגנטית ועל פי רוב הוא עושה שימוש בהרמוניות דיאטוניות פשוטות. כמה מספרי המדריגלים שלו כתובים בשתי גרסאות: אחת לשירה בתפקידי קולות שווים, בסגנון הרנסאנס הישן, ואחרת במה שהוא מכנה סגנון "ריק", לקול יחיד עם ליווי אינסטרומנטאלי. אלה היו דוגמאות לסגנון המונודיה הבארוקי החדש, והוא מציין זאת בפירוש בהקדמה לפרסום שלו משנת 1608: "החלטתי להתאים את כתיבתי לשני הטעמים." קוואליאטי היה כנראה הראשון שהוציא לאור מדריגלים לקול סולו ברומא, אף כי מונודיה בצורת מדריגלי סולו הייתה קיימת כבר יותר מעשרים שנה בצפון איטליה.
קוואליאטי כתב מוזיקה ווקאלית, הן לקודש והן לחול, ואף יצירות אינסטרומנטאליות. המוזיקה האינסטרומנטאלית שלו אין כמעט הבחנה סגנונית בין יצירות, הנושאות תוויות מסוימות, כגון ריצ'רקאר או קנצונה; נוהל זה, שמלחיני התקופה נקטו בו מדי פעם, מטריד לא מעט את המוזיקולוגים, המשתדלים למיין לסוגיה את המוזיקה בתקופת המעבר בין רנסאנס לבארוק. על פי המוסכמות, "קנצונה" בסביבות 1600 הייתה יצירה אינסטרומנטאלית מחולקת לפרקים, בעוד ש"ריצ'רקאר" היה תרגיל קונטרפונקטי חמור למדי, מאבות הפוגה; יצירתם של מלחינים אחדים, כגון קוואליאטי, מאלצת את החוקרים להגדיר מונחים אלה כבלתי מדויקים בשימוש.
מבין יצירותיו הגדולות ששרדו, אחת המעניינות ביותר היא La sfera armoniosa, הכוללת לא פחות מ-25 פרקים נפרדים ובהם קטעי סולו ודואטים ווקאליים, כולם בליווי כינור. חלק גדול ממנה כתוב בסגנון הקונצ'רטאטו, שהובא לרומא מצפון איטליה, אף כי מלחין ונציאני היה חושב אותו לנרפה מדי. קוואליאטי כתב יצירה גדולה זו לכלולות אחיינו של האפיפיור עם איזבלה ג'זואלדו, בתו של המלחין המפורסם בנטיותיו הרצחניות, קרלו ג'זואלדו.
טלריק

טלריק (באנגלית: Telerik,‏ בולגרית: Телерик АД) היא חברה בולגרית המציעה כלי תוכנה המסייעים למפתחי אפליקציות לרשת, למכשירים ניידים ולמחשבים שולחניים. בנוסף החברה מפתחת כלים לפיתוח תוכנה חוצה-פלטפורמות. החברה נוסדה בשנת 2002 עם התמקדות בטכנולוגיית .NET אך מאז הוסיפה מגוון טכנולוגיות לשירותיה.
באוקטובר 2014 הודיעה "Progress Software" על רכישת טלריק. העסקה יצאה לפועל באוקטובר 2014, כאשר סכום הרכישה היה מעל 262 מיליון דולר.
האוניברסיטה הקתולית של הלב הקדוש

בית החולים ובית הספר לרפואה על שם אגוסטינו ג'מלי

בית החולים ובית הספר לרפואה על שם אגוסטינו ג'מלי (באיטלקית: Policlinico Universitario Agostino Gemelli) הוא בית חולים בתפוסה של 1,850 מיטות, הממוקם ברומא ומשמש כבית הספר לרפואה של האוניברסיטה הקתולית של הלב הקדוש. אגוסטינו ג'מלי (באיטלקית: Agostino Gemelli, ‏1878-1959) היה מנדיקנט פרנציסקני, רופא ופסיכולוג, אשר כיהן כרקטור הראשון של האוניברסיטה הקתולית וב-1961 ייסד את בית החולים ברומא.
האפיפיור יוחנן פאולוס השני טופל בבית החולים לאחר שנפצע קשה בניסיון ההתנקשות בחייו ב-1981.
מפולת הבוץ בקייב

אסון מפולת הבוץ בקייב, הידוע גם כטרגדיית קורניבקה, התרחש ב-13 במרץ 1961, כאשר גל בוץ שפרץ דרך סכר שהתמוטט קבר תחתיו רחובות באזור מגורים בקייב בירת אוקראינה (אז חלק מברית המועצות). באסון נספו עד 1,500 איש.
מפולת הבוץ נבעה ממאגר של עיסת פסולת מאדמת חמרה, שהיה שייך למפעל לבנים ליד באבי יאר שבקייב. הסכר שסכר את המאגר התמוטט עקב גשם. עיסת בוץ בנפח של לפחות 600 אלף מטר מעוקב גלשה במדרון תלול של גבעה, פרצה לרובע קורניבקה ופגעה ברחובות מגורים, מספר בתי חרושת, אזור חניה של חשמליות ובית קברות וכן בכלי רכב שניצבו בדרכה. שכבת הבוץ שהותירה המפולת הגיעה לעומק של עד ארבעה מטר.
פעולות ההצלה באזור האסון נמשכו ימים אחדים בהשתתפות חיילי הנדסה מהמחוז הצבאי של קייב. באופן רשמי נהרגו באסון 146 אנשים. מחקר שנעשה באוקראינה ב-2012 מעריך שמספרם האמיתי עמד על 1,500.
השלטונות לא פרסמו הודעה רשמית על האסון ולא הותרו אירועי זיכרון לנפגעים.
חקירה נפתחה עקב המפולת. בעקבותיה הועמדו לדין פלילי באשמת רשלנות והורשעו מספר מהנדסים שהיו אחראים לתכנון הסכר שקרס ולתחזוקתו.
ציון חצרוני

ביוגרפיה

חצרוני גדל ברעננה. הוא התאמן באגודת הפועל תל אביב, בהדרכתו של עמיצור שפירא. הוא בוגר תואר ראשון בחינוך גופני, בוגר קורס מנהל ספורט במכון וינגייט, בוגר קורס מאמני כושר גופני בכיר.

1968

חצרוני סיים במקום שני במרוץ הקפת התבור שנערך בשנת 1968. הוא קבע בריצת 3000 מטר תוצאה של 9:02.0 דקות ובריצת 800 מטר תוצאה של 2:03.0 דקות. הוא זכה במרוץ אוניברסיטת תל אביב ובמרוץ תל קציר.

אלוף ישראל בריצת שדה

באליפות ישראל ה-8 בריצת שדה (7 ק"מ) שנערכה בהדסים ב-15 במרץ 1969 זכה חצרוני במדליית זהב בתוצאה של 23:07.6 דקות. שבועיים לאחר מכן, במרוץ הקפת התבור ה-17, למרחק של 11 ק"מ שנערך במרץ 1969 הוא זכה במקום הראשון מבין האתלטים הישראלים בתוצאה של 41.59.0 דקות, לפני יוסף צברי (42:37.6 דקות) ואורי דייג (43.09.5 דקות).
במכביה השמינית שנערכה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בריצת 10,000 בתוצאה של 32:11.0 דקות, אחרי אורי דייג (32.09.8 דקות) ולפני יוסף צברי (33:13.6 דקות).

שיאן ישראל בריצת מרתון

בריצת מרתון שנערכה מצמח למחולה ב-23 בינואר 1971 זכה חצרוני בשיא ישראלי חדש של 2:29:15.4 שעות, שיפור לשיא בן 6 השנים של דוד שמחוני (2:29:53.2 שעות).
במרתון התנ"ך הרביעי (מרוץ איש בנימין), שנערך ב-22 במאי 1971 זכה חצרוני במקום הראשון בתוצאה של 2:43:55 שעות.

1973

באליפות ישראל שנערכה ביוני 1973 זכה חצרוני במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 15:06.8 דקות, לפני אלי אביסרור מהפועל חיפה (15:09.8 דקות) ודני משרקי מאס"א (15:33.2 דקות).
במכביה התשיעית שנערכה ביולי הוא זכה במדליית ארד בריצת 10,000 בתוצאה של 31:51.6 דקות, אחרי ג'רי כהן מארצות הברית, שקבע שיא מכביה חדש של 30:37.6 דקות) וקוואן מבריטניה (31:50.2 דקות).
בריצת מרתון שנערכה באנסחדה, הולנד ב-1 בספטמבר אותה שנה, הוא קבע שיא ישראלי חדש של 2:28:43 שעות, שיפור לשיאו בן השנתיים וחצי (2:29:15 שעות).
באליפות אסיה באתלטיקה הראשונה, שנערכה בפיליפינים בנובמבר אותה שנה, זכה חצרוני לכבוד לשאת את דגל הלאום בטקס הפתיחה.

1974

באליפות ישראל ה-13 בריצת שדה (7 ק"מ) שנערכה בחולות במכון וינגייט ב-16 במרץ 1974 זכה חצרוני במדליית זהב בתוצאה של 30:44 דקות, לפני דוד לאוגומר (31:39 דקות) ויאיר קרני (32:05 דקות), שניהם מהפועל עמק חפר.

אלוף ישראל בריצת 10000 מטר

באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 10000 מטר בתוצאה של 31:14.8 דקות, לפני צאפי לי מהפועל עמק חפר (33:27.0 דקות) ודני משרקי מאס"א (34:58.2 דקות).

1977

חצרוני היה הזוכה הראשון בגביע נודד מטעם התאחדות האתלטיקה בישראל על שם אליאס כץ לזוכה בריצת שעה ובריצת 20 ק"מ, באליפות ישראל שנערכה בשנת 1977.

מותו

חצרוני נדרס ב-5 באוגוסט 2019 על ידי רכב במעבר חצייה בראשון לציון. הוא פונה לבית החולים אך יממה לאחר מכן נקבע מותו.
שלמה בן שמעון

שלמה בן שמעון, היה סופר וכרוניקן מיהדות אשכנז בימי הביניים; הוא רשם ותיעד בעברית אירועים היסטוריים מהמאה ה-11 והמאה ה-12, בין השאר על פי עדותם של עדי ראייה. הכרוניקה שכתב, אשר ראתה אור בשנת 1140 (ד'תת"ק), תיארה פרעות מתקופת מסע הצלב הראשון ב-1096 ובאמצעותה אנו יודעים מידע על הכרוניקן אשר מציין את שמו, שנת כתיבתו ומהיכן עדויותיו.

חיבורו: גזרות שנת ד'תתנ״ו

בדומה לחיבוריהם של כרוניקנים כגון אליעזר בן נתן ושל האנונימי ממיינץ, הוא תיאר את הרדיפות, ההשמדה והחורבן של הקהילות היהודיות במרכז אירופה, בסביבות נהר הריין, בעיקר בערים שפייר, ורמייזא, מיינץ וטריר במהלך מסע הצלב הראשון. הוא מספק רקע והסבר לפרעות, כפי שמסבירה פרופ' אורה לימור, הצלבנים "היו חדורים תחושת שליחות דתית" ובדרכם לארץ ישראל רצו לחסל את "הכופרים מבית", דהיינו היהודים שישבו בארצותיהם.
החיבור מתאר את הניסיונות לגרום ליהודים להמיר את דתם לנצרות, ואת תגובת בהרג והתאבדות קבוצתית, אשר נחשבה בעיניהם ובתודעת הדורות הבאים קידוש השם ומעשה ששמר על קיומה של האומה, במילותיו:
"ביום ראש חודש סיון, יום ביאת ישראל לסיני לקבל את התורה, הוחרדו אותם אשר גשארו עדיין בחצר ההגמון, ויתעוללו בהם האויבים, כמו לראשונים, ויתנום לחרב. והם נתחזקו במעשה אחיהם ונהרגו וקידשו את השם לעין כל ופשטו צוארם להתיז ראשם על שם יוצרם. ומהם ששלחו יד בעצמם וקיימו 'אם על בנים רוטשה', ואב על בניו נפל, כי נשחטו עליהם ושחטו איש אחיו ואיש את קרובו ואשתו ובניו, וגם חתנים ארוסותיהם ונשים רחמניות את יחידיהן. וכולם בלב שלם קיבלו עליהם דין שמים, ובהשלמת נפשם לקונם היו צועקים 'שמע ישראל יי אלהינו יי אחד'"
במאה ה-19 התגלה העתק של כתביו מהמאה ה-15, שנרשם בשנת 1453 בעיר טרוויזו, אולם הוא פגום, עקב שגיאות כתיב בו.

המחלוקת על החיבור

יש שטענו כי החוקר אברהם הברמן ייחס את החיבור לרבי שלמה בן שמשון, אולם במהדורה של ספרו ייחס את החיבור לבן-שמעון. החוקרת אווה הברקמפ במהדורה מדעית של הכרוניקה שראתה אור בשנת 2005 קבעה כי שמו של מחבר הכרוניקה הוא שלמה בן שמשון. ואילו, ההיסטוריון אברהם גרוסמן הראה כי "כאמור, נהרג רשב"ש באותן גזירות ... אין סדר הזמנים מאפשר לקבל זיהוי זה ... רבי שלמה, מחבר כרוניקה זו, העיד שהוא חי עדיין בשנת תת"ק (1140)".
ברן סאאת

ביוגרפיה וקריירה

היא נולדה ב-26 בפברואר 1984 באנקרה שבטורקיה, לאיילה סאאת וחוסיין אבני סאאת, כדורסלן מקצועי לשעבר. יש לה אח בשם צ'ם סאאת. היא גדלה והתחנכה באנקרה, ולמדה בעיקר בתיכון TED באנקרה, וזמן קצר באוניברסיטת Başkent בפקולטה למדעי כלכלה ומנהלית לפני קריירת המשחק שלה. עם התמיכה של חבריה במכללה, היא החליטה להשתתף בתחרות משחק בשם "Türkiye'nin Yıldızları" בה היא סיימה במקום השני. היא התגלתה על ידי הבמאית הידועה טומריס גיריטליוגו ושיחקה בסדרה הראשונה שלה "Aşkımızda Ölüm Var". סאאת קיבלה את התואר הראשון שלה בניהול.
ב-2004, היא לוהקה בתור נרמין בסדרה "Aşkımızda Ölüm Var" ב-2005, היא גילמה את זילן, הדמות הראשית בסדרה "Aşka Sürgün". ב-2006, היא לוהקה בתור יסמין בסדרה המצליחה "Hatırla Sevgili" ושיחקה בתפקיד ראשי לצד צ'נסל אלצ'ין ואוקאן ילביק.
מאוחר יותר ב-2008, היא החלה לגלם את ביחטר יורגלו זיאגיל בסדרת הדרמה "אהבה אסורה". בסדרה היא שיחקה בתפקיד ראשי לצד קיבנץ' טטליטוג ונבהאט צ'הרה. תפקיד זה זיכה אותה בשני פרסי "פרפר הזהב", היא המועמדת הראשונה והיחידה שזכתה בפרס זה פעמיים ברציפות.
"Güz Sancısı" הוא הסרט הראשון באורך מלא בו השתתפה סאאת, סרט תקופתי בבימויו של טומריס גיריטליוגו. בסרט משחקת סאאת לצד מוראט יילדירים, אוקאן ילביק ובלצ'ים בילגין. ב-2009, היא גם שיחקה בסרט "Gecenin Kanatları", שנכתב על ידי מאהסון קירמיזוגול. היא חלקה את התפקיד הראשי עם מוראט אונלמיס, ארקן פטקאיה ויאבוס בינגול.
ב-2010, היא שיחקה בסדרה "פטמגול" לצד אנגין אקיורק, שגם השתתף בתחרות המשחק "Türkiye'nin Yıldızları" וסיים במקום הראשון. דמותה פטמגול היא קורבן של אונס. היא הייתה מועמדת לשחקנית הדרמה הטובה ביותר בטקס פרסי הטלוויזיה באנטליה ובטקס פרסי הדרמה הבינלאומי עבור תפקיד זה. הסדרה הסתיימה ביוני 2012.
ב-2012, שיחקה סאאת בסרט השלישי שלה "Rhino Season" בבימויו של באהמן גובדי. היא לוהקה בתור בוסה, בתה של מוניקה בלוצ'י. הבכורה העולמית של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
ב-2013, היא שיחקה בסדרה "İntikam" שמבוססת על הסדרה האמריקאית המקורית "נקמה". לסדרה הופקו שתי עונות והיא הסתיימה בפברואר 2014. כסדרת הטלוויזיה הקודמת של סאאת, סגנון הלבוש שלה היה אחד הנושאים המדוברים ביותר מלבד ביצועי המשחק שלה.
כמו כן שיחקה את דמותה של אלה בסרט "העולם שלי" (Benim Dünyam), שזכה להצלחה רבה.

חיים אישיים

ברן סאאת נמצאת במערכת יחסים עם הזמר הטורקי קנן דואולו מאז פברואר 2012. השניים התארסו ב-23 בפברואר 2014 באיסטנבול ונישאו ב-29 ביולי 2014 בלוס אנג'לס, ארצות הברית.