ישיבת פורת יוסף

הקמת הישיבה

הישיבה הוקמה בעקבות בקשתו של הרב יוסף חיים ("הבן איש חי") להקים ישיבה במקום. מקורבו, הגביר יוסף אברהם שלום מכלכותא שבהודו, שקל בשנת ה'תר"ס (1900) לבנות בית-חולים יהודי בירושלים ולשם כך התייעץ עם הרב יוסף-חיים, ואולם זה יעץ לו לבנות ישיבה. בעקבות כך הקציב שלום סכום כסף ששימש לקנייה אדמה קרוב ככל האפשר לכותל המערבי, כדי לבנות עליה ישיבה שבה ילמדו קבלה ותורת הנסתר לפחות עשרה תלמידים, מה שיקרב את ביאת המשיח והגאולה. שלום הפקיד את משה ששון על כספי ההקדש ולביצוע הפרויקט נבחר הרב בן ציון חזן, תלמידו של ה"בן איש חי", ששהה כבר בירושלים ועסק בהוצאתם לאור של כתבי רבו.
הרב חזן נפגש עם ראש ה"וועד הערבי העליון", ובתשלום של 30,000 לירות זהב הסכים הלה לבסוף למכור את האדמה. ערבים שניסו להתנכל לפרויקט גנבו את חומרי הבנייה ואיימו ברצח ובהכרזת ג'יהאד. שלום הפעיל את השפעתו בממשלת בריטניה שתיתן לרב חזן אזרחות בריטית, כדי להרתיע את הערבים מלפגוע בו. הקרקע הייתה שייכת לכשבעים בעלים והיה צורך לפצות את כולם. בי"א בטבת ה'תרע"ד פורסם בעיתון "מוריה" דבר הקמת הישיבה ובה 20 דירות לחכמים שילמדו בה. באותה שנה הונחה אבן הפינה והביצוע ניתן לחברת "הסולל". פרוץ מלחמת העולם הראשונה גרמה להפסקת הבנייה. בט"ז בשבט ה'תרפ"ג (1923) - הסתיימה בניית הישיבה, שנקראה מדרש "פורת יוסף", על שמו של הנדיב שלום, שנפטר כבר בשנת ה'תרע"א (1911). הבניין תוכנן על ידי המהנדס בן ציון גיני ואת הבנייה ביצע גדוד העבודה.
בשנותיה הראשונות שימש הרב נסים נחום כמנהל הוועד. לאחר פטירתו החליפו הרב חזן בתפקיד עד לנפילתה של הישיבה בידי הירדנים, במלחמת השחרור, בתש"ח (1948), אז גם נהרס מבנה הישיבה.
במהלך המלחמה ולאחריה נדדה הישיבה בין מספר בתי כנסת בשכונת הבוכרים, בהם בית הכנסת צופיוף. בשנת ה'תשי"ז עברה למשכן הקבע שלה ברחוב יוסף בן מתתיהו בשכונת גאולה בירושלים. היא לא חזרה למעמדה הקודם עד שנות ה-60. בשנת ה'תשי"ט נפתח סניף של הישיבה בשכונת קטמון. לאחר מלחמת ששת הימים נבנה מחדש מבנה הישיבה בעיר העתיקה. מאז יש לישיבה שני מרכזים, וזה שברובע היהודי נחשב לבכיר יותר. הבניין החדש ברובע היהודי תוכנן על ידי האדריכל משה ספדיה. בבניין פנימייה המכילה עד 250 תלמידים.
הישיבה הקטנה נשארה בשכונת קטמון ונסגרה בשנים האחרונות.

פורת יוסף גאולה

לאחר חורבן הישיבה בעיר העתיקה, בחג החנוכה של שנת 1954 הונחה אבן הפינה לישיבה החדשה בשכונת גאולה בירושלים. גם לאחר שהוקמה מחדש הישיבה בעיר העתיקה, המשיכה הישיבה בגאולה להתקיים בנפרד. נכון ל-2018, לומדים בישיבה כ-100 בחורים והעומד בראשה הוא הרב משה צדקה. בבניין גם ישיבה קטנה, בראשות הרב יאיר צדקה, בנו של ראש הישיבה. 
החופשה בישיבה קצרה יותר מחופשת "בין הזמנים" הנהוגה ברוב הישיבות. בימי כהונתו של הרב בן ציון אבא שאול, לא יצאו הבחורים לחופשה בבין הזמנים, מלבד בימי החגים, וכן טיול בט"ו באב.

אופייה והשפעתה של הישיבה

כבר עם הקמתה נחשבה לישיבה יוקרתית. בתקופת המנדט הבריטי, הייתה מהעשירות ומהמבוססות בישיבות ארץ ישראל, כך שיכלה לתגמל בצורה נאותה את המורים והתלמידים, ורבני הישיבה גרו בדירות שלה. מרבית רבני ותלמידי הישיבה היו מיוצאי קהילות בגדאד וחלב.
כבר מראשיתה, היוותה הישיבה מקור לתודעה ופרקטיקה דתית עצמאית. רבני הישיבה ניסו להתרחק מקהילות המוצא וביקשו ליצור חברה דתית חדשה, מחמירה יותר. בכך, מהווה ישיבת פורת יוסף את אחד המוקדים הראשונים ביצירת חרדיות ספרדית. אף על פי שבישיבה הדגישו יותר את הפסיקה ההלכתית, בשנות ה-30 התקיים במסגרת הישיבה כולל קבלה, שנקרא "עוז והדר". אחד התלמידים בו היה הרב יצחק כדורי. רבים מבכירי הרבנים הספרדים לאורך השנים למדו בפורת יוסף, במיוחד בתקופת הזוהר המנדטורית. כך, בין השאר, הרבנים הראשיים לשעבר, הרב עובדיה יוסף והרב מרדכי אליהו.
יחסה של הישיבה לציונות היה אמביוולנטי. מחד, סדר היום האלטרנטיבי שביקשה לייצר לא נגע בסוגיות הציוניות שעמדו על הפרק. מאידך, רבני ותלמידי הישיבה נחשפו לסביבה ציונית ולרובם היו בני משפחה מגויסים למערכות ההגנה והאצ"ל. בעוד נשיא הישיבה, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, משך לכיוונה של הציונות הדתית ולימודי מחשבת ישראל, הנהלת הישיבה נטתה לכיוונה של אגודת ישראל.

ספריית הישיבה

ב-1947 הכילה ספריית הישיבה כ-3000 ספרים ומעט כתבי יד שנשמרו בחדר מיוחד. כ-1500 מן הספרים הגיעו מישיבת חסד לאברהם ובנין שלמה. ב-1946 תרם אהרן מני את שארית ספריית סבו רבי אליהו מני, רבה של חברון, שכללה כ-500 ספרים וכמאה חמישים כתבי יד ולספרייה הוקצה חדר נוסף. מבנה הישיבה נהרס בעקבות כיבוש הרובע היהודי במלחמת העצמאות על ידי הלגיון הערבי ב-1948 והספרים, ביניהם כתבי היד של הרב עזרא עטייה אבדו.

רבני הישיבה

כנשיאה הרשמי של הישיבה שימש הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ולאחר מכן שימש שנים רבות הרב עובדיה יוסף. כיום נשיא הישיבה הוא הרב יצחק יוסף.
ראשי הישיבה לאורך השנים היו הרב רפאל שלמה לניאדו, הרב עזרא עטייה, הרב יעקב עדס, הרב בן ציון אבא שאול, הרב יהודה צדקה, הרב יוסף משה עדס והרב אפרים כהן. הרב עובדיה הדאיה שימש בה כר"מ. בין הר"מים בישיבה היו הרב יהודה מועלם, והרב שמעון בעדני. ראש הישיבה הקטנה היה הרב ציון כהן.
ראשי הישיבה כיום: בעיר העתיקה, הרב שלום כהן. הר"מ בישיבה הוא הרב יוסף חיים קופשיץ. בשכונת גאולה, הרב משה צדקה והרב שמואל בצלאל.