google/wiki40b huggingface dataset:
ז'ן-מארי להן

ביוגרפיה

ז'ן-מארי להן נולד בעיר רוסהיים בצרפת לפייר ומארי להן. אביו שהיה אופה התעניין מאוד במוזיקה וניגן על פסנתר ועוגב ונהיה בהמשך נגן העוגב של העיר. מה שהשפיע גם על ז'ן-מארי, שניגן מאוחר יותר על אותם הכלים גם אחרי שנכנס לתחום המדע, כי מוזיקה הוא התחום האהוב עליו אחרי מדע. להן התעניין בילדותו בפילוסופיה והיה מהתלמידים המצוינים בנושא זה בתיכון, בהמשך הוא התחיל להתעניין גם במדעים, ובמיוחד בכימיה. בשל כך סיים להן את התואר הראשון בפילוסופיה ביולי 1957 ובמדעים ניסויים בספטמבר של אותה השנה, רק חודשים בודדים לאחר שסיים את לימודיו בתיכון פריפל (Freppel).
להן התחתן עם סילבי לדרר ב-1965, ונולדו להם שני בנים.
להן הוא אתאיסט.

השכלה וקריירה

להן התחיל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת שטרסבורג, ולמרות שהוא תכנן ללמוד פילוסופיה, בסופו של דבר לקח קורסים בפיזיקה, כימיה ומדעי הטבע. להן השתתף בהרצאות של גיא אוריסון, והבין שהוא רוצה לחקור בתחום הכימיה האורגנית. הוא הצטרף למעבדתו של אוריסון  ללימודי דוקטורט. שם, חקר התמ"ג של טריטרפן, ופרסם את המאמר המדעי הראשון שלו. הוא השיג את הדוקטורט שלו ב-1963, והלך לעבוד במשך שנה במעבדתו של רוברט ברנס וודוורד באוניברסיטת הרווארד, ועבד בעיקר על הסינתזה של ויטמין B₁₂. בשנת 1966, מונה להן כעוזר פרופסור במחלקה לכימיה של אוניברסיטת שטרסבורג. הוא עבד שם על הגבול בין כימיה אורגנית ופיזיקלית ועל סינתזת תרכובות שתוכננו במיוחד עבור הצגת תכונה נתונה, על מנת להבין טוב יותר כיצד התכונה קשורה למבנה. הוא קודם כפרופסור באוניברסיטת לואי פסטר בשטרסבורג באוקטובר 1970 ובילה שני סמסטרי האביב של 1972 ו-1974 כפרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד, נתן הרצאות וניהל פרויקט מחקר. משנת 1979 הוא קודם גם כפרופסור וראש מעבדת הכימיה בקולז' דה פראנס, וחילק את זמנו בין שתי המעבדות.

מחקר

עבודות המחקר השונות של ז'ן-מארי הובילו בשנת 1968 לסינתזה של מולקולות דמויות כלוב שיוצרות מתחמי הכללה עם יונים של מתכות שונות. עם זה התחיל המחקר שלו על הבסיס הכימי של "הכרה מולקולרית" (כלומר האופן שבו מולקולת קולטן מזהה ונקשרת לסוּבְּסְטְרָט (מצע)),  שגם משחק תפקיד מהותי בתהליכים ביולוגיים. למחקרים אלה להן קיבל את פרס נובל לכימיה בשנת 1987.
במשך השנים, קו המחקר הראשי של להן התרחב מהמחקרים על הכרה מולקולרית להגדרה והבדיקה של שדה חדש בענף הכימיה, שלו הוא הציע לקרוא "כימיה סופרא מולקולרית" (העוסק בגופים מורכבים שנוצרו על ידי קשר של שניים או יותר צורונים כימיים המוחזקים ביחד על ידי כוחות מולקולאריים).

פרס נובל לכימיה 1987

החתנים (דונלד ג 'קראם מארצות הברית, ז'ן-מארי להן מצרפת, וצ'ארלס ג' פדרסן מארצות הברית) קיבלו פרס נובל עבור שילוב תרכובות אורגניות של משקל מולקולרי נמוך ועם מאפיינים מאוד מיוחדים. המולקולות בתרכובות אלה נועדו בעיקר כדי לקשור קטיונים (יונים חיוביים), אלא גם אניונים (יונים שליליים) ומולקולות ניטראליות, באופן ספציפי וסלקטיבי. שלושת החוקרים חקרו תכונות כימיות ופיזיקליות של קומפלקסים אלה וגילו גורמים הקובעים את היכולת של המולקולות להכיר אחת את השנייה ולהשתלב זו בזו כמו שמפתח מתאים למנעול.
בתהליך המחקר יוצרו מולקולות המחקות את אופן הפעולה של אנזימים, כדי להבין  את יכולת הזיהוי.
טק ניין

ילדותו

טק ניין נולד בקנזס סיטי, ארצות הברית. אימו, שהייתה קתולית אדוקה, סבלה מאפילפסיה ומזאבת ואביו החורג היה מוסלמי. הוא נהג להסתובב מסביב לבניינים נטושים עם חברו הטוב, בריאן דניס, בתקווה שהוא יוכל להצליח לצלם רוחות רפאים. ב-2003 נורה דניס למוות על ידי הבעל לשעבר של חברתו, אירוע שדחף את טק נייו להביע את תסכולו במוזיקה שיצר.

1997 - 2007

בתחילת הקריירה היה טק ניין חבר בהרכב Black Mafia, שהוקם ב-1991. בשנת 1993 הוא חתם בחברת ההקלטות Perspective Records כחבר בלהקת Nnutthowze, אולם בשל פירוק הלהקה בוטל החוזה. בשנים הבאות המשיך טק ניין ועבר בין מספר חברות תקליטים אולם לא הוציא אלבום.
ב-1997 טק ניין הצטרף ללהקה The Regime, שהוקמה על ידי הראפר Yukmouth. באותה השנה שיר שכתב "Questions" הופיע בפסקול של הסרט גאנג רילייטד. ב-1999 טק ניין התארח בשיר "The Anthem" של צמד הראפ Sway & King Tech יחד עם הראפרים: ריזה, אמינם, אקזיביט, פרעה מונץ' ,צ'ינו אקס אל, KRS-One, ג'איו פאלוני ו-קול ג'י ראפ. ב-1999 הוא הוציא את אלבום הבכורה שלו, "The Calm Before the Storm", דרך Midwestside Records, ובסוף אותה השנה ייסד את חברת התקליטים העצמאית Strange Music יחד עם טראוויס או'גוין.
ב-2001 טק ניין הוציא לאור את האלבום "Anghellic" בחברת התקליטים JCOR Records. לאחר ויכוחים על קידום המכירות של האלבום, טק ניין עזב את JCOR Records וסכם עם החברה שיוכלו לשמור על הזכויות של האלבום. שנה לאחר מכן, הוא הוציא לאור את האלבום "Absolute Power", שבו ארח את D12. האלבום הגיע למקום 79 במצעד בילבורד 200. ב-2006 הוא הוציא לאור את האלבום "(Everready (The Religion" וב-2007 הוא הוציא לאור את האלבום "Misery Loves Kompany". טק ניין הכריז שהאלבום "Misery Loves Kompany" הוא האלבום הראשון מסדרת האלבומים "Tech N9ne Collabos", שבה הוא מארח אומנים רבים.

2008 - היום

ב-2008 הוא הוציא לאור את האלבום Killer, שבו ארח את הראפרים אייס קיוב וסקארפייס. בספטמבר אותה השנה, טק ניין עבר את רף מכירת מיליון העותקים. באפריל 2009 הוא הוציא לאור את האלבום "Sickology 101", שהוא האלבום השני מסדרת האלבומים "Tech N9ne Collabos", באלבום הוא מארח את הראפרים צ'ינו אקס אל, קרייזי בון ו-Crooked I. באוקטובר 2009 טק ניין הוציא לאור את האלבום ".K.O.D", ראשי תיבות של King of Darkness (בתרגום חופשי: מלך החשכה), באלבום הוא עוסק בהתמודדות עם המחלות של אמו. ב-2010 הוא הוציא לאור את המיני אלבום "The Lost Scripts of K.O.D", שכלל שירים שלא נכנסו לאלבום ".K.O.D". באותה השנה טק ניין הוציא לאור את האלבום "The Gates Mixed Plate", שהוא השלישי מסדרת האלבומים "Tech N9ne Collabos".
ב-7 ביוני 2011, טק ניין הוציא לאור את האלבום "All 6's And 7's", שבו אירח אומני היפ הופ ידועים כמו: סנופ דוג, ליל ויין, טי-פיין, טוויסטה, באסטה ריימס, קנדריק לאמאר, B.o.B ,אי-40 ,Yelawolf והופסין. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד בילבורד 200, וכ56 אלף עותקים נמכרו בשבוע הראשון להשקת האלבום ועד ספטמבר 2012 נמכרו כ-208 אלף עותקים. נוסף לכף, האלבום הגיע למקום ה24 במצעד האלבומים הקנדים.
ב-2011 טק ניין הוציא לאור את האלבום "Welcome to Strangeland", שבו הוא מארח אומנים שונים מחברת התקליטים שלו Strange Music. באותה השנה טק ניין התארח בשיר "Interlude" של ליל ויין. ב-30 ביולי 2013, טק ניין שיחרר את האלבום השלושה עשר שלו, "Something Else", שהגיע למקום ה4 במצעד בילבורד 200.
ויל יאנג

חיים אישיים

במרץ 2002, יאנג יצא מהארון בפומבי. הוא גם הצהיר כי מעולם לא הסתיר את נטייתו המינית, והיא גם לא הפריעה לו. יאנג כרגע נמצא בזוגיות.
יאנג מתגורר כיום בדלסטון .
מת להיות

מת להיות הייתה תוכנית מציאות טלוויזיונית ישראלית ששודרה במשך שתי עונות במוסיקה 24, עונה שלישית בערוץ 2 ועונה רביעית בערוץ 10 בין השנים 2004 ל-2006. בתוכנית התחרו אנשים שאינם זמרים מקצועיים בחיקוי זמרים שונים. את התוכנית הנחה דידי הררי, יחד עם ארבעה שופטים משתנים ולהקת ליווי בשם "על הבמה".
על מנת להשתתף בתוכנית, על המתמודדים לעבור אודישן (במהלך התוכנית מוצגים לעיתים חיקויים שלא עברו את האודישן). המתמודדים בכל תוכנית מופיעים כאשר הם מאופרים ולבושים בצורה מיוחדת על-מנת שיהיו דומים חיצונית לזמר המקורי. המנצח נקבע על ידי הצבעת הקהל שבאולפן.
בעונה הראשונה זכה הצרוב, איל כהנא, שביצע חיקוי של ריטה, בעונה השנייה של מאיה בוסקילה, בשלישית של שלמה ארצי וצרוב של מוש בן ארי זכה בעונה הרביעית. בנוסף, חוקו זמרים אחרים, כמו צביקה פיק, אביב גפן, האחיות פיק, סאבלימינל והצל, שימי תבורי, בעז שרעבי, חיים צינוביץ', מייק בראנט, עברי לידר, שרית חדד, בן ארצי ועוד.
בין השופטים היה ניתן למצוא את ניקי גולדשטיין, מרגלית צנעני, פבלו רוזנברג, ננסי ברנדס, משה דץ, שרונה פיק, אילנה אביטל ומפורסמים אחרים.
ג'ון גריי

ג'ון גריי (באנגלית: John Gray; נולד ב-28 בדצמבר 1951) הוא יועץ זוגי, סופר ומרצה אמריקאי, בעל מספר תארים אקדמיים, אותם קיבל בנסיבות שונות.
החל מ-1969 למד תשע שנים אצל מייסד המדיטציה הטרנסצנדנטלית, מהרישי מהש יוגי. ב-1992 יצא לאור ספרו גברים ממאדים ונשים מנוגה, שהיה לרב מכר. הספר עיצב את המשך הקריירה שלו, ונושא הספר היה לציר המרכזי בספריו הבאים.
ספריו של גריי נמכרו במיליוני עותקים ברחבי העולם, כשבד בבד הם גררו ביקורת של אקדמאים שונים, לדעתם גישתו של גריי היא טריוויאליזציה של הדינמיקה של הפסיכולוגיה החברתית בתחום מערכות היחסים.

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
גריי נולד ב-1951 ביוסטון, טקסס. אביו היה סוחר עם שמן, ואמו עבדה בחנות ספרי רוחניות.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, קיבל תואר ראשון ושני במדע האינטליגנציה היצירתית, אך יש דעות שונות אם קיבל את התארים מהמוסד הלא מוכר, האוניברסיטה המהרישית האירופית למחקר; או מהמוסד המוכר האוניברסיטה המהרישית הבינלאומית בפיירפילד, איווה.
את הדוקטורט קיבל גריי ב-1982 מאוניברסיטת קולמביה פסיפיק, אוניברסיטה לא מוכרת שפעלה בקליפורניה, ושנסגרה ב-2000 בצו בית המשפט המקומי; אם כי בפסק בית המשפט נפסק שהתארים שניתנו על ידי האוניברסיטה בין השנים 1978–1997 הם חוקיים.

קריירה

ב-1969 השתתף בהרצאה על מדיטציה טרנסצנדנטלית, ובעקבותיה היה מאוחר יותר לעוזרו האישי של מהרישי מהש יוגי למשך תשע שנים.
מולה (אמנות)

מולה (דולגאיה, ספרדית- Mola) היא אמנות טקסטיל האופיינית לאינדיאנים בני קונה, החיים בעיקר באיי סאן בלאס שבפנמה. מקור השם בדולגאיה, שפת בני קונה. משמעותו של השם היא בגד או חולצה. מולה היא אריג צבעוני עליו צורות גאומטריות שונות, ודוגמאות מהצומח והחי עשויות בטכניקת appliqué. המולה מהווה חלק מהלבוש המסורתי של בני קונה. כיום מיוצרות מולות בקנה מידה גדול לצורך מכירה לתיירים.
אורי שפר

אורי שפר (נולד ב-15 בינואר 1950) הוא סמנכ"ל וראש מינהל הספורט במשרד התרבות והספורט.

ביוגרפיה

שפר נולד בחיפה. לאחר לימודי התיכון, התגייס למסלול העתודה ושילב את שירותו הצבאי בלימודים בתחום הספורט במכללת זינמן לחינוך גופני במכון וינגייט. בשנת 1971 הוסמך כמאמן שחייה על ידי בית הספר למאמנים ומדריכים. בהמשך, סיים שפר לימודי M.A ו-B.A (מוסמך אוניברסיטה) מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב. כיום שפר, בעל תואר ד"ר בחינוך גופני וספורט.
שימש בעברו בתפקידים שונים במכון וינגייט, בין היתר כמנהל בית הספר למאמנים, מנהל היחידה לטיפוח ספורטאים צעירים ומרצה במכללה לחינוך גופני. תפקידו האחרון במכון וינגייט משנת 1997 ועד 2008 היה כמנכ"ל המכון. החל מתחילת 2009 מתפקד כסמנכ"ל וראש מנהל הספורט במשרד התרבות והספורט. בתוקף תפקידו כראש מנהל הספורט הוא אחראי על תמיכה בכל ארגוני הספורט ומחלקות הספורט ברשויות המקומיות. כמו כן, מסייע בהקמת מתקני ספורט ותקצוב תומך לתפעולם, וכן גם למכון וינגייט כמכון הלאומי לספורט. שותף ותומך להכנות לקראת המשחקים האולימפיים, המשחקים הפאראלימפיים וה - Special Olympics. במהלך תפקידו הוביל, בין היתר, את חקיקת חוק 'המועצה הלאומית לספורט' (ע"פ המלצות ועדת לוין לה היה שותף. החוק עבר קריאה ראשונה בכנסת), חוק איסור אלימות בספורט והקמת המועצה למניעת אלימות בספורט בראשות השופט בדימוס אמנון סטרשנוב וכן תיקונים בחוק חוק הנהיגה הספורטיבית, שיאפשר בקרוב את פתיחתו הרשמית של הספורט מוטורי בישראל.
שפר אב לשני ילדים ומתגורר בנירית.

פרסים בולטים

1992 - Sport science award of the International Olympic Committee President in cooperation with the ICSSPE.
1998 - פרס של הוועד האולימפי בישראל על מנהיגות וקידום הכשרת המאמנים בישראל.
אופיר לויוס

ביוגרפיה

לויוס נולד וגדל בראשון לציון. התגייס לצה"ל בשנת 1993, והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים החל מסלול הכשרה כלוחם ביחידה. כעבור שנה הודח מן המסלול, ועבר ליחידת אגוז שם שירת כלוחם. השלים קורס קציני חי"ר. בסיום הקורס מונה למפקד מחלקה בגדוד 13. בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול. לאחר מכן מונה למפקד הפלוגה הרובאית בגדוד 13, אותה הוביל בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון.
ב-28 באוגוסט 1997, ארב כוח מהפלוגה בפיקודו למחבלי חזבאללה בקרבת נחל סלוקי. הכוח זיהה שתי חוליות נפרדות של מחבלים הנעות בקרבתו ופתח לעברן באש, הרג שני מחבלים וריתק למקומם שלושה נוספים באש מקלעים ונשק קל. שני מסוקי קרב מסוג קוברה הוזעקו לנקודת ההיתקלות כדי לספק סיוע באש ובתצפית. בסיוע המסוקים הרג הכוח את שלושת המחבלים הנותרים. בעקבות זיהוי המחבלים, טיווח צה"ל אש ארטילרית לאזור אפיק נחל הסלוקי, שהיה סבוך ומכוסה בצמחייה שהייתה יבשה בעונה זו של השנה. עם פגיעת הפגזים באפיק הנחל ניצתה דליקה שהלכה והתפשטה לעבר הכוח ולכדה את חלקם. הפצועים וההרוגים חולצו לבסוף בידי יחידה 669, ושאר הכוח נסוג בחזרה למוצב. בדליקה, שנודעה לימים כאסון השריפה בוואדי סלוקי, נספו חמישה מחיילי הפלוגה ושבעה לוחמים נוספים נפצעו ואושפזו, אחד מן הפצועים היה לויוס עצמו שסבל מכוויות בשל הדליקה.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1. לאחר מכן מונה למפקד פלחה"ן גולני בין השנים 1999–2000. בשנת 2004 מונה לסגן מפקד גדוד 13, ב-12 בינואר 2005, כשמונה חודשים לאחר כניסתו לתפקיד, נפצע מפיצוץ מטען חבלה שהפעיל מחבל נגד השיירה בה נסע ברצועת עזה. בנג'י הילמן, שהיה אז מפקד פלוגה בגדוד 51 ונסע בשיירה, הרג את המחבל וניהל את חילוצו מן השטח. על אף הפציעה הקשה שהותירה אותו קטוע רגל מעל לברך, השתקם ויצא ללימודים בפו"ם. בסיום הלימודים חזר לחטיבה ומונה למפקד מחזור בבא"ח גולני.
בשנת 2008 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד יחידת מיתר, ושימש בתפקיד עד שנת 2010. בהמשך מונה למפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי. לאחר מכן שימש בתפקיד מטה בחטיבת המבצעים. ב-4 בספטמבר 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הבקעה, ושימש בתפקיד עד 30 ביולי 2017, שנה יותר מן המקובל, מכיוון שרצה להשלים ולבסס את השינויים שביצע במרחב החטיבה, ובהם הקמתם של שני גדודי חי"ר גבולות, גדוד אריות הירדן וגדוד לביאי הבקעה. בספטמבר 2017 מונה לראש מחלקת תכנון באג"ת.
ב-5 באוגוסט 2019 הוחלט על העלאתו לדרגת תא"ל ומינויו לקצין חינוך ראשי.
לויוס מתגורר בקיבוץ בית רימון, נשוי למלי ואב לשישה. בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת בר-אילן.
גשם אחרון

תולדות השיר

את השיר חיבר הפזמונאי אהוד מנור לזכר אחיו הצעיר, יהודה (יהודהלה) ויינר, שנהרג בגיל 19 כשריונר בסיני בספטמבר 1968, במהלך מלחמת ההתשה. זהו אחד ממספר שירים שכתב מנור לזכר אחיו באותה תקופה, לצד "בן יפה נולד", "בשנה הבאה", "אחי הצעיר יהודה" ו"הבית ליד המסילה". מנור, שסיפר על השיר ב-2002 בריאיון לחוקר הזמר עברי עופר גביש, הסביר בפירוש: "השיר מדבר על משאלת הלב שלי למוות, בעקבות מותו של אחי".
השיר הושמע לראשונה בשנת 1976 בביצועו של חנן יובל בסרט הגעפילטע פיש הישראלי "לוּפּוֹ בניו יורק". הסרט, סרט המשך לדרמה הקומית המצליחה "לופו" (1970) בכיכובו של יהודה ברקן, מציג את לוּפּוֹ אברמוביץ', עגלון אלטע זאכן אשכנזי מזדקן מדרום תל אביב, שנאלץ להיפרד מבתו היחידה ומנכדו הילד, שעוברים לארצות הברית במסגרת שליחות דיפלומטית של חתנו. בעזרת כסף שאוספים עבורו חבריו משוק הפשפשים ביפו, נוסע לופו לארצות הברית לבקר את נכדו, ושם הוא פוגש בסנאטור שמתגלה כחבר ילדותו, ובעקבות הפגישה מאשר מענק סיוע לישראל. השיר "גשם אחרון" מלווה את לוּפּוֹ בפרידתו הקשה מנכדו הנוסע ובעצבונו אחריה. (מנור ורוזנבלום חיברו גם את שיר הנושא האופטימי של הסרט, "ענן לבן", שבוצע על ידי חנן יובל וסוזי מילר.)
כבר באותה שנה, 1976, מסרו המחברים את השיר ללהקת פיקוד הצפון. גרסת הכיסוי של הלהקה – שהחליפה אז את שמה ל"חבורת הזמר של פיקוד צפון" – נכללה בתוכניתה האחרונה והמצליחה "בלילה על הדשא" (1976-77), ששיריה נכתבו ברובם על ידי מנור והולחנו כולם על ידי רוזנבלום. השיר בוצע על ידי הסולנית ורדה נוגה, וזוהי גרסתו המוכרת ביותר של שיר.
בשנת 1990 ביצעה את השיר בתו של המלחין, קרן רוזנבלום, בתוכנית "אולפן זמר" בערוץ הראשון שהוקדשה ליצירתו.
בשנת 1997 הקליט את השיר הזמר הים-תיכוני אבי פרץ לאלבומו "שלווה", אשר כלל גרסאות כיסוי לשיריו של רוזנבלום.
בשנת 2001 ביצע את השיר הזמר עברי לידר במסגרת פרויקט המחווה של גלגלצ לשירותרום; השיר נכלל בהמשך כרצועת בונוס באלבומו "האנשים החדשים" (2002).
השיר נתן את שמו לאלבום האוסף הגדול של לחני רוזנבלום, "גשם אחרון: השירים היפים של יאיר רוזנבלום" (הד ארצי, 1996).
יחיעם

היסטוריה

בשנת 1936 רכשה הקרן הקיימת 3,349 דונם באזור מבצר יחיעם. הקיבוץ הוקם על ידי אנשי היישוב וניצולי שואה מהונגריה וממדינות נוספות באירופה, ונקרא בתחילה קיבוץ הסלע, על שמו של הגרעין הישראלי הראשון שהתיישב במקום ב-1946. חברי הקיבוץ התגוררו בראשית ימיו של הקיבוץ במבצר יחיעם.
חלק מחברי הקיבוץ, הנשים והילדים התגוררו בתחילה בקריית חיים שהייתה בסיס האם של הקיבוץ.

שיירת יחיעם

ב־27 במרץ 1948 יצאה שיירה לקיבוץ מנהריה (שיירת יחיעם) שמנתה 90 לוחמים ונהגים. באמצע הדרך הוצב לה מארב מבעוד מועד על ידי אנשי הכפר אל-כברי הסמוך. 46 מהלוחמים נהרגו. אבדן השיירה הביא לניתוק שלם של האספקה ליחיעם בדרך היבשה. בזמן הניתוק קבלה יחיעם אספקה בדרך האוויר, אך זו הגיעה בצמצום ותוך שיבושים רבים. כן נקנתה כמות מסוימת של אספקה מערביי הסביבה.
עם כיבוש הגליל המערבי במבצע בן עמי באמצע מאי 1948, נפרץ חלקית המצור על יחיעם. בכל זאת, מצבה היה רופף, והדרכים אליה לא בטוחות, עד מבצע דקל. עד מבצע חירם, בו נכבשה תרשיחא, היה יחיעם יישוב חזית, אשר ספג ירי ואבדות.

לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העצמאות, בשנות החמישים הראשונות, החלו חברי יחיעם לעבד את האדמה ולהכשיר את הקרקע לבניית בתיהם. ענפי המשק הראשונים היו גן ירק, כרם, מטע תפוחים, מת"ק - מפעל לייצור ממתקים, "מיטייה" - מפעל לייצור מיטות סוכנות, גידולי טבק, דיר חזירים, לול, בריכות דיג, גידולי שדה, רפת, בקר, בננות ופרדס.
אל המייסדים הצטרפו עם השנים גרעיני נח"ל ממקומות שונים בישראל, כמו גם בוגרי קיני השומר הצעיר מקובה, צרפת, קולומביה, מקסיקו, ונצואלה, אורוגוואי וארגנטינה, וחברים נוספים שקלט הקיבוץ במרוצת השנים. בשנת 1969 הוקם מפעל הבשר הכשר, "מעדני יחיעם", המשמש כמקור ההכנסה העיקרי של הקבוץ עד היום.

הקיבוץ כיום

בקיבוץ קיימת חקלאות ענפה הכוללת גידולי שדה, לול פטימים, בננות, אבוקדו, ומטע אנונה.
בחיפוש אחרי מקורות הכנסה נוספים, ניצל הקיבוץ את משאביו הטבעיים והקים בתחילת שנות התשעים את "טבע ביחיעם" - בית הארחה גדול המושתת על סגנון צלבני למרגלות מבצר יחיעם. 
אוכלוסיית הקיבוץ מונה נכון לשנת 2018 716 איש, מתוכם כ-150 חברים. ילדי הקיבוץ מתחנכים בבית הספר היסודי מעיינות בקיבוץ כברי, ובתיכון בבית חינוך אופק שבקיבוץ עברון.
אורי יניב

ביוגרפיה

אורי יניב נולד בחיפה וגדל בירושלים. הוא נין נינו של היהודי הקדוש, רבי יעקב יצחק רבינוביץ'. אביו, אלי יניב, היה מפקד מעוז הכפר במלחמת יום הכיפורים, סיים את שירות המילואים כמתאם הכוחות עם המצרים בדרגת סגן-אלוף וכיום הוא סמנכ"ל חברת ההייטק אלווריון. אימו, שושנה יניב, היא מנהלת מוזיאון מגדל דוד. אחותו, רוני יניב, היא שחקנית ומעצבת תלבושות, ואחיו אסף יניב, הוא מוזיקאי וחבר בלהקת "מיומנה".
אורי יניב למד בתיכון שליד האוניברסיטה. מגיל 14 למד במרכז נורית קציר, תיאטרון הנוער הירושלמי, ביחד עם נטע שפיגלמן. בצה"ל שירת כלוחם בנח"ל והשתתף במבצע חומת מגן בגזרת בג'נין.
יניב למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בשנים 2002–2006. זכה במלגת הצטיינות בשנת 2004. זכה בפרס "השחקן המבטיח" לשנת 2006 במסגרת פסטיבל בתי-ספר למשחק "עתיר התיאטרון" בצוותא.
בסיום השנה השלישית ללימודיו הצטרף יניב ללהקת השחקנים של תיאטרון גשר, בו הוא משחק מאז. "עשר שניות", אחת מהצגות בה שיחק, עיבוד למחזה הגרמני "Norway Today", היא פרי עבודה עצמאית שלו ושל נטע שפיגלמן, והועלתה במשך למעלה משנה.
השתתף בעשרות הצגות, סרטים ותוכניות טלוויזיה שונות. הפרסומת לבנק איגוד בה לקח חלק ב-2008, זכתה בפרס אפי לאותה שנה. למד בקורסים למשחק מול מצלמה אצל רותי דייכס ואיוואנה צ'בק בשנת 2010. במסגרת תפקידיו בתיאטרון, הופיע בפסטיבלים בינלאומיים רבים, בין היתר בניו-יורק, מוסקבה ובייג'ינג. בשנת 2010 זכה במלגת הצטיינות בתיאטרון מטעם משרדו של עו"ד אלי זהר.
יניב חבר ה"אקטורס סטודיו" מבית סדנאות הבמה, בהדרכת עודד קוטלר ואמנון מסקין.
בספטמבר 2013 נבחר לוועד המנהל של שח"ם, ומאז מכהן גם כיו"ר ועד שחקני גשר.
בשנת 2014 יצר את סדרת הרשת "הרומן שלי עם דאעש" בה הוא מככב. הפיילוט זכה בתחרות "יוצרים ברשת 2.0", והסדרה נרכשה לשידור על ידי Hot vod.
בשנת 2016 סיים בהצטיינות תואר ראשון במדעי-המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2017 השתתף יניב בארבע פרסומות של חברת "סנפרוסט" בתפקיד חקלאי מתלמד בשם גדי.
בשנת 2018 שיחק יניב בסדרה "עיר מקלט".
בנוסף למשחק יניב הוא גם מדריך סקי.
יניב נשוי לגלי אלון, זמרת ומורה לפיתוח קול, ולהם בן ובת. מתגורר בתל אביב.
שירותים נגישים

שירותים נגישים הם חדרי שירותים המעוצבים כך, שגם אנשים בעלי לקות שונות יוכלו להשתמש בהם, כאשר עיקר האתגר העיצובי הוא הפיכתם לשמישים עבור משתמשי כיסאות גלגלים. במבני ציבור רבים, רק חלק מתאי השירותים נגישים ובשימוש בתאים אלה יש זכות קדימה לאנשים עם לקויות רלוונטיות.

חקיקה

בשנים האחרונות גברה המודעות לגבי נגישות לאנשים עם לקויות במקומות שונים: ברחוב, בתחבורה ציבורית, במקומות בילוי ועוד. במדינות רבות אף נחקקו חוקים במטרה לאפשר נגישות לכלל האוכלוסייה במקומות ציבוריים, הן נגישות טכנית והן תקנות למניעת אפליה בנהלים. בישראל החוק המרכזי העוסק בנושא הוא חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (1998 בלא כל התייחסות לנגישות ותוקן כך שיעסוק בנגישות בשנת 2005). בארצות הברית, החוק הבולט ביותר הוא ADA (1990). באנגליה, החוק נגד אפליית נכים (2005).
אל חוקים אלה מצורפות תקנות שר שמכתיבות פרטים טכניים מדויקים, כגון רוחב רצוי של מסדרונות שמאפשר מעבר נוח של מרבית משתמשי כיסאות הגלגלים, כגון מספר מקומות החנייה הנגישים במגרשי החנייה וכגון מספר תאי השירותים הנגישים הדרושים בבניין ציבורי, על פי גודלו.

הרחבת החוק בישראל

חוק הנגישות בישראל משנת 1999 קבע בנושא שירותים נגישים כי אנשים בעלי מוגבלויות זכאים לתחבורה ציבורית המתאימה לצרכיהם, ולכן שירותים במטוסים, רכבות וכלי שיט צריכים להיות מותאמים גם לשימוש של אנשים עם מגבלה. בשנת 2005 הורחב החוק ולפי מסגרתו החדשה כל בית עסק ושירות ציבורי מחויב לאפשר נגישות לבעלי מוגבלות. חוק זה כולל מוסדות חינוך, תרבות, פנאי, בנקים ועוד. החוק הוחל בצורה הדרגתית החל משנת 2008 ועד 2014, שלאחריה יוחל החוק במלואו.

אכיפת החוק

במסגרת החוק מונתה נציבות הדואגת לקידום זכויות של בעלי מוגבלויות ולביצוע החוק בפועל. בנוסף הוקם מערך של פקחים המוסמכים להוציא צווים וסנקציות נגד בתי עסק שאינם נגישים.
המנון אוסטרליה

אימוץ ההמנון

בשנת 1973, ממשלת הלייבור של גוף ויטלם שניסתה לקדם זהות אוסטרלית עצמאית, עם פחות מחויבות לכתר הבריטי החלה לבחון את החלפת ההמנון. תחרות הוכרזה לחיבור המנון חדש, אולם התוצאות לא היו משביעות רצון, ולכן נערך באמצעות הלשכה לסטטיסטיקה סקר נרחב על בחירת המנון חדש מבין שלושה שירים ותיקים: 'צעדי קדימה אוסטרליה הנאה', 'וולסינג מתילדה', ו'שיר אוסטרליה'. 'צעדי קדימה אוסטרליה הנאה' זכה בתמיכה של למעלה ממחצית הנשאלים, ואומץ על ידי הממשלה כהמנון ב-1974.
אולם כאשר חזרה המפלגה הליברלית לשלטון היא החזירה על כנו ב-1976 את 'אל נצור המלכה', עד לבדיקה נוספת. בשנת 1977 הוצמדה שאלה בנושא למשאל עם שנערך. למצביעים ניתן לבחור בין 'אל נצור המלכה',  'צעדי קדימה אוסטרליה הנאה', 'וולסינג מטילדה', ו'שיר אוסטרליה'. למרות ששוב זכה השיר 'צעדי קדימה אוסטרליה הנאה', במשאל לא חל שינוי במעמד ההמנון.
רק אחרי שהלייבור חזר לשלטון בראשות בוב הוק אומץ סופית 'צעדי קדימה אוסטרליה הנאה' כהמנון לאומי, תוך כדי השמטת שני בתים, ושינויים קלים בבתים הנותרים. 
גם לאחר החלפת ההמנון, נשאר ההמנון הקודם כהמנון המלכותי המושר בעת נוכחות המלכה ונציגיה באירועים.

מדיה

מנגינת ההמנון האוסטרלי
ישראל מסטולין

ביוגרפיה

רבי ישראל נולד בסטולין לרבי אשר מסטולין השני (האדמו"ר הצעיר) ולשרה דבורה בתו של רבי אלימלך שפירא מגרודז'יסק. מקובל כי לאחר לידתו אמר הבית אהרן לבנו רבי אשר כי "את הילד הזה לא יראוהו ללמוד הרבה (כסבו), ולא יראו אותו להתעסק הרבה במקוואות (כאביו), ואף על פי כן יהיה גדול משנינו". כך גם מקובל כי הבית אהרן אמר עליו שהוא נשמת רש"י, ונשמה כזאת אינה יורדת לעולם הזה אלא אחת לחמש מאות שנה. הרב ברוך מנדלבוים, "הרב מטורוב", פרסם איגרת גלויה לחסידי קרלין ובה כתב כי בנשמתו של רבי ישראל מקנן ניצוץ של משיח בן דוד.
לאחר פטירת אביו בט"ו באב ה'תרל"ג, הייתה החסידות במשבר. רבי ישראל היה אז בן ארבע וחצי בלבד. למרות גילו הצעיר שמו החסידים את עיניהם בו כמי שנועד להנהיג את החסידות בעקבות הוראת סביו רבי אהרן. הרב ברוך מנדלבוים טיפח אותו כממלא מקומו של אביו והכשיר אותו לאדמו"רות. כתבי הנשיאות נמסרו לו בטקס הבר מצווה שלו, בי' בכסלו ה'תרמ"ב (1881) על ידי זקני החסידים ובהם היו רבי דוד בידרמן מללוב ורבנים נוספים. בגלל גילו הצעיר נודע בשם 'הינוקא מסטולין'.
נישא (בגיל 15) בשנת ה'תרמ"ג לברכה שיינדל בתו של רבי דוד מזלטיפולי (בנו של רבי יוחנן טברסקי מרחמסטריווקה). לאחר נישואיו התגורר חודשים ספורים ליד חותנו ברחמסטריווקה, ולאחר מכן חזר לסטולין.
כיהן כאדמו"ר עשרות שנים. מספר חסידיו הגיע לרבבות. הוא שינה את דרך אבותיו, והחל לנהוג בצניעות והסתר. הוא לא אמר דברי תורה בטיש, היה מתפלל במהירות ובשקט, החליף את לבושו ללבוש מודרני, היה בעל השכלה רחבה, ושלט במספר שפות כמו גם בתחומי עניין נרחבים והיה בעל השכלה מוזיקלית מיוחדת. עם זאת, היה בעל השקפת עולם שמרנית, ואת חסידיו המשיך לחנך בדרך אבותיו. הוא היה מהאדמו"רים והרבנים היחידים באזורו שלא השתתפו באגודת ישראל, הוא סירב להתערב בעניינים ציבוריים בדעה שהם גורמים למחלוקות ושקרים.
על אף הנהגתו המודרנית וצניעותו, היה נערץ על ידי צדיקי דורו, אף הקנאים שבהם כמו רבי חיים אלעזר שפירא ממונקאטש, רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם מצישינוב ורבי שמחה בונם קאליש מאוטובצק, כמו גם על ידי רבנים ליטאיים כרבי דוד פרידמן מקרלין ורבי יצחק אלחנן ספקטור. 
נפטר בב' בתשרי ה'תרפ"ב, בגיל חמישים ואחת, בעיירת המרפא בד-נוהיים שבגרמניה, ולמחרת ראש השנה נטמן בפרנקפורט. כל בניו כיהנו באדמו"רות.
יוזפינה, נסיכת באדן

ביוגרפיה

יוזפינה נולדה ב-21 באוקטובר 1813 במנהיים, לקרל, הדוכס הגדול של באדן ולסטפני דה בוארנה, בתו של קלוד דה בוהארנה. ב-8 בדצמבר 1818 מת אביה קרל, וזיגמונד פון גמינגן-הורנברג וטרשקלינגן מונה לאפוטרופוס על יוזפינה ואחיותיה.
ב-31 באוקטובר 1834 התחתנה יוזפינה עם קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן, ממנו נולדו לה 6 ילדים. על צאצאיה נמנים כיום בתי המלוכה הרומני, היוגוסלבי, הבלגי והלוקסמבורגי. ב-19 ביוני 1900 מתה יוזפינה בזיגמרינגן, והיא בת 86 שנים.
אין עוד אהבה כזאת

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידי דיקלה ועידו אוחיון והופק על ידי דיקלה, אוחיון ורוני בראון. השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית, אשר אותה רבים כינו כאחד משיריה הטובים ביותר של דיקלה.
את השיר ביצעה דיקלה בשידור חי מגלגלצ, ב-14 באוקטובר 2015.

וידאו קליפ

במקום ווידאו קליפ מלא אשר היה צריך לצאת לשיר, הוחלט כי יעלה ליוטיוב אודיו רשמי של השיר, בו נראית גם עטיפתו של הסינגל. בעטיפה ניתן לראות את פרצופה של דיקלה מביט למעלה, והבעת פניה מייצגת תקווה, המאפיינת את מילות השיר.
האודיו זכה להצלחה נאה, ונכון לאפריל 2018, מונה הצפיות שלו עומד על קרוב ל-2 מיליון צפיות.