google/wiki40b huggingface dataset:
קייטי קוריק

ביוגרפיה

קייטי קוריק נולדה וגדלה בארלינגטון שבווירג'יניה. קוריק היא בתה של אלינור טולי, עקרת בית וסופרת במשרה חלקית, וג'ון מרטין קוריק ג'וניור, מנהל יחסי ציבור ועורך חדשות בעיתון "The Atlanta Journal-Constitution" ובסוכנות הידיעות "United Press International". אמה של קוריק היא יהודייה, אף על פי כן, קוריק גדלה כפרסביטריאנית. סבה וסבתה של קוריק מצד אמה היו ילדים של מהגרים יהודים מגרמניה.
מ-1975 ועד 1979 קוריק למדה באוניברסיטת וירג'יניה. מיד לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', קוריק החלה את הקריירה שלה במערכת החדשות של ערוץ ABC בוושינגטון. בשנת 1980, החלה לעבוד כעורכת בערוץ CNN. בין השנים 1984 עד 1986 עבדה בתור כתבת בתחנה מקומית של NBC במיאמי. בין השנים 1986 עד 1988 עבדה בתור כתבת בתחנה מקומית של NBC בוושינגטון.
בשנת 1989 קוריק הפכה למגישה במהדורת החדשות של NBC. בשנת 1991 קוריק החלה לעבוד בתוכנית הבוקר "Today" של רשת NBC, שם זכתה לחשיפה משמעותית. קוריק המשיכה לעבוד בתור מגישה בתוכנית הבוקר "Today" עד שנת 2006. במקביל, לאורך שנות התשעים והעשור הראשון של המאה ה-21 עבדה גם כמגישה של התוכנית "Dateline" ששחזרה פשעים פליליים. במהלך השנים בהם עבדה כמגישה בתוכנית הבוקר של NBC, קוריק זכתה לראיין אישים בולטים רבים מתחום הפולטיקה והבידור ברחבי העולם, בהם הנשיאים ג'רלד פורד, ג'ימי קרטר, ג'ורג' בוש האב, ג'ורג' בוש הבן וביל קלינטון. כמו כן, קוריק ראיינה בין היתר גם את ראש ממשלת בריטניה לשעבר טוני בלייר, הילרי קלינטון (הראיון הטלוויזיוני הראשון של קלינטון) ואת הסופרת ג'יי קיי רולינג.
ב-5 בספטמבר 2006 קוריק הפכה למגישה של מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ CBS, ובכך הפכה למעשה לאשה הראשונה שמגישה לבד מהדורת חדשות באחת משלוש רשתות השידור הגדולות בארצות הברית.
במקביל קוריק עבדה גם ככתבת בתוכנית התחקירים 60 דקות - הראיון הנודע ביותר של קוריק בתפקיד זה היה עם הטייס צ'סלי סלנברגר של טיסה 1549 של יו אס איירווייז אשר ביצעה נחיתת חירום בנהר ההדסון. במהלך השנים בהם עבדה כמגישה של מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ CBS, קוריק זכתה לראיין אישים בולטים רבים מתחום הפולטיקה והבידור ברחבי העולם, בהם הנשיא ג'ורג' בוש הבן, מזכירת המדינה האמריקנית קונדוליזה רייס, הסנאטור ג'ון אדוארדס, שרת החוץ הישראלית ציפי לבני, הזמרת נורה ג'ונס והשחקן מייקל ג'יי פוקס.
אחד מהראיונות הנודעים ביותר של קוריק בתפקיד מגישת מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ CBS היה הראיון שערכה במהלך שנת 2008 עם שרה פיילין, המועמדת הרפובליקנית לתפקיד סגנית הנשיא. הראיון שודר לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008. הראיון, בו פיילין התבלבלה במושגים בסיסיים ודברה בשלב מסוים בחוסר קוהרנטיות מוחלט, פגע רבות בתדמיתה של פיילין ובקמפיין לנשיאות של מקיין, וצויין על ידי רבים בתור הגורם המכריע ביותר בשינוי של דעת הקהל נגד פיילין. קוריק קיבלה פרס ואת וולטר קרונקייט עבור הראיון.
החל משנת 2009 קוריק מגישה גם את תוכנית הראיונות המקוונת השבועית "@katiecouric". האישים הבולטים הרבים שראיינה בתפקיד זה כוללים בין היתר את הפרשן הפוליטי גלן בק, סגן הנשיא לשעבר אל גור, השחקן יו ג'קמן, הגברת הראשונה מישל אובמה וכן את ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.

חיים פרטיים

קוריק התחתנה עם ג'יי מונהאן בשנת 1989, לזוג נולדו שתי בנות. ג'יי מונהאן מת מסרטן המעי הגס בשנת 1998, בגיל 42. ביוני 2014 התחתנה בשנית עם הכלכלן ג'ון מולנר, בחתונה פרטית בביתה שבלונג איילנד.
פאל הונפאלבי

רקע משפחתי וקורות חייו

פאל הונפאלבי נולד בנאד'סאלוק, כיום וולקי סלאבקוב, בסלובקיה, באותה תקופה חלק מהממלכה ההונגרית כבן למשפחה של ציפצרים, אוכלוסייה גרמנית שיושבה באזור על ידי הקיסרים האוסטרים.
השם הגרמני של המשפחה בא מהיישוב הונדסדורף, היום הונצובצה, גם כן בשטח סלובקיה של היום, שם התנחלו אבותיה.
בדומה לאחיו, הגאוגרף יאנוש הונפאלבי, הזדהה פאל הונפאלבי יותר ויותר כהונגרי ושניהם אימצו בהתאם שם משפחה הונגרי בעל צלילים דומים לזה המקורי. 
את לימודיו עשה פאל הונפאלבי קודם בקשמארק ובמישקולץ. בעת לימודי משפטים למד בצורה יסודית את השפה ההונגרית ובשנת 1838 הוסמך כעורך דין.
בשנת 1842 מונה כפרופסור למשפטים במכללה בקשמארק. בשנים 1848 - 1849 השתתף עם אחיו במהפכה האנטי הבסבורגית בהונגריה. בשנת 1851 היה לספרן האקדמיה ההונגרית למדעים.

פעילותו

בשנת 1862 ייסד את כתב העת לבלשנות "Tudományos közlemények " ("פרסומים מדעים") שנערך מאוחר יותר על ידי יוז'ף בודנץ. 
פאל הונפאלבי ידוע במאמציו הכושלים לפענח את הקודקס רוהונץ אבל קנה לעצמו שם בתחום השפות הפינו-אוגריות.
הוא שלל את התאוריה לפיה מקור השפה ההונגרית היה בשפת ההונים והיה משוכנע בקרבה הלשונית בין ההונגרית ובין השפה הפינית.
יריבו הידוע היה המזרחן ארמין ומברי.
במחלוקת סביב מוצא הרומנים בטרנסילבניה, הונפאלבי תמך בתאוריה של רוברט רזלר השוללת את ההמשכיות הרומית בטרנסילבניה ואת ראשונותה של האוכלוסייה הרומנית לעומת ההונגרים.
בשנת 1865 נכנס כחבר בפרלמנט, חבר בבית המגנטים ההונגרים Főrendiház או Magnatenhaus.

פרסים ואותות כבוד

בשנת 1856 נבחר כחבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
רוי טארפלי

קריירת מכללות

טארפלי נולד בעיר ניו יורק, ובשנים 1982–1986 למד באוניברסיטת מישיגן. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה נבחר לחמישייה השלישית של העונה בליגת המכללות ("Third-team All-American"), לאחר שרשם ממוצעים של 17.4 נקודות, 9.6 ריבאונדים ו-2.6 חסימות למשחק. בעונתו האחרונה במישיגן שיתף פעולה עם שחקן השנה הראשונה גלן רייס.

דאלאס מאבריקס (1986–1991, 1995)

בדראפט ה-NBA‏ 1986 נלקח טארפלי נלקח בבחירה השביעית, על ידי דאלאס מאבריקס. בעונת הרוקי שלו קלע 7.5 נקודות והוריד 7.1 ריבאונדים בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בעונה העוקבת העפילה דאלאס לגמר האזור המערבי, לראשונה בתולדותיה, בעת שטארפלי עצמו זכה בתואר השחקן השישי של העונה עם ממוצעים של 13.5 נקודות ו-11.8 ריבאונדים למשחק, כמחליפם מהספסל של צמד הגבוהים סם פרקינס וג'יימס דונלדסון. בסדרת גמר המערב הפסידו המאבריקס מול האלופה שבדרך, לוס אנג'לס לייקרס, בתוצאה 3–4. בעונת 1988/1989 הציג יכולת טובה עם 17.3 נקודות בממוצע למשחק, אך שותף ב-19 משחקים בלבד בשל פציעה בברכו.
לאחר שישה משחקים בעונת 1989/1990 נעצר טארפלי בשל נהיגה בשכרות והתנגדות למעצר, והושעה על ידי הליגה למשך חודשיים. בחמשת המשחקים הראשונים של עונת 1990/1991 הציג יכולת שיא עם ממוצעים של 24.0 נקודות, 12.3 ריבאונדים ו-2.3 חסימות למשחק, אך במשחק השישי מול אורלנדו מג'יק סבל מקרע ברצועה הצולבת הקדמית ונאלץ להחמיץ את כל המשך העונה. במרץ 1991 נעצר בשנית על נהיגה בשכרות, ומספר חודשים לאחר מכן נעצר על שימוש בקוקאין והושעה על ידי ליגת ה-NBA לצמיתות.
בעונת 1994/1995 הוסרה השעייתו והוא חזר לשחק עבור המאבריקס, אך כבר לאחר עונה אחת הושעה שוב בשל הפרת תנאיו במכון הגמילה כשחזר לצרוך אלכוהול. באותה עונה, שהייתה האחרונה שלו ב-NBA, קלע 12.6 נקודות והוריד 8.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.

שנות השיא באירופה (1992–1994)

לאחר השעייתו מה-NBA בשנת 1991 עבר לשחק באירופה, ובלט בשנותיו בליגת העל היוונית. בעונת 1992/1993 שיחק באריס סלוניקי תחת המאמן הישראלי צביקה שרף, והוביל אותה לזכייה בגביע ספורטה, אשר היה טורניר הכדורסל השני בחשיבותו באירופה (אחרי הסופרוליג). 
בעונת 1993/1994 עבר לשחק באולימפיאקוס, וזכה עמה הן באליפות הליגה היוונית והן בגביע היווני. בליגת הסופרוליג קלע טארפלי 20.9 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את כל שחקני הליגה עם 12.8 ריבאונדים למשחק. במשחק חצי גמר הסופרוליג גברה אולימפיאקוס על פנאתינאיקוס בתוצאה 77–72, הודות לתצוגה מצוינת של טארפלי שקלע 21 נקודות והוריד 16 ריבאונדים, והעפילה לראשונה בתולדותיה לגמר הטורניר. במשחק גמר הסופרוליג, אשר נערך בתל אביב, קלע טארפלי 12 נקודות באחוזי קליעה נמוכים (5 מ–19 מהשדה), וקבוצתו הפסידה מול חובנטוד בדאלונה בתוצאה 57–59.

שלהי הקריירה (1996–2006)

בשנים 1996–1999 שיחק בקבוצות הירקליס סלוניקי ו"אספרוס קליתיאס" מליגת העל היוונית, ובאפולון לימסול מליגת העל הקפריסאית.
בעונת 1999/2000 עבר לשחק באורל גרייט מליגת העל הרוסית, ולאחר מכן שיחק עבור הקבוצות "בייג'ינג אולימפיאנס" מהליגה הסינית, סו פולס סקייפורס ו"מישיגן מייהם" מליגת ה-CBA ו"דודג' סיטי לג'נד" מליגת ה-USBL. בסיום עונת 2005/2006 פרש ממשחק פעיל, בגיל 41.

מותו

ב-9 בינואר 2015 נפטר טארפלי כתוצאה מהתרחבות הכבד, בגיל 50.
קרחון סקלטון

גילוי וקריאה בשם

הקבוצה הניו זילנדית של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, 1958-1956, היא שנתנה לקרחון את שמו בעקבות מפרצון סקלטון. הקרחון נבחר בשנת 1957 כנתיבה של הקבוצה הניו זילנדית ממדף הקרח רוס אל רמת הקוטב, כקבוצה מסייעת למשלחת העיקרית, שיצאה בהנהגת ויוויאן פוקס לחצייה היבשתית הראשונה של יבשת אנטארקטיקה. קרחון אליסון יורד מן המדונות המערביים של רכס החברה המלכותית אל תוך קרחון סקלטון.
זה היה גם הנתיב לחציית אדמת ויקטוריה בשנים 1960-1959, שנמשכה ארבעה חודשים לאורך 2400 ק"מ ועלתה בקרחון סקלטון ממדף הקרח רוס לבצע את החדירה הראשונה אל עומק אדמת ויקטוריה מראש קרחון סקלטון אל חציית ארץ אדלי הצרפתית בשנים 1959-1958 סמוך לתחנת דימון ד'אורוויל על חוף ג'ורג' החמישי, ומשם אל ההרים הטראנס-אנטארקטיים בשכנות להרי "תוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית" (USARP).
רוסלן בלטייב

קריירה

בלטייב התחיל את הקריירה שלו בז'טיסו טלדיקורגן וכעבור עונה אחת חתם בקאיראט אלמטי בה שיחק 3 שנים שבסיומם חתם בקיזילז'אר פטרופאבל. בשנת 2001 עזב לראשונה את קזחסטן וחתם בסוקול סרטוב. בשנת 2002 ירדה סוקול לליגה השנייה והוא חתם בדינמו מוסקבה. לאחר עונה מוצלחת בדינמו, בלטייב עבר ליריבה העירונית פ.צ. מוסקבה. בעונתו הראשונה במועדון רשם 27 הופעות, אך עונה לאחר מכן איבד את מקומו בהרכב והוא הושאל לשיניק ירוסלבל עד לסיום העונה. בשנת 2007 חזר לקזחסטן כאשר חתם בטובול עמה זכה בגביע הקזחי. בדצמבר 2009 לשנתיים חתם בז'מצ'וז'ינה סוצ'י, אך כעבור עונה אחת סיים את דרכו במועדון וחזר לקאיראט אלמטי בה סיים את הקריירה שלו.
בלטייב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קזחסטן בשנת 1997. ב-20 בספטמבר 1997 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד אוזבקיסטן. לזכותו של בלטייב 13 שערים ב-73 הופעות במדי הנבחרת והוא שיאן ההופעות והשערים שלה בכל הזמנים.
גבריאלה אלישע

ביוגרפיה

גבריאלה אלישע נולדה בירושלים ב-1954. אביהָ, ציון, היה שוטר בתקופת המנדט הבריטי ואחר כך במשטרת ישראל, ואמהּ עקרת בית. למדה בירושלים בתיכון רנה קסין. כתבה שירה מנעוריה.
בגיל 18 פרסמה את ספר שיריה הראשון, "בשפתיים נשפתי חושך לגוף", עליו זכתה בפרס ע"ש מתי כ"ץ.
מגיל צעיר עבדה כמגיהה עם הוצאות ספרים שונות.
בשנים 1992–1994 למדה ספרנות במכללת בית ברל.
בשנת 1984 לערך שינתה את שמה לאלה בת-ציון, וחלק ניכר מפרסומיה הופיעו בשם זה. בשנת 2004 חזרה לשמה המקורי.
בסוף שנות השמונים ייסדה את הוצאת הספרים "אלקנה", ע"ש שופט בית-המשפט המחוזי דב איתן (1935–1988), שנמנה עם סנגוריו של דמיאניוק.
בשנים 2004–2006 למדה צ'יקונג במכון וינגייט, ובשנים 2007–2008 למדה פעילות גופנית לגיל הזהב במכון וינגייט והדריכה מבוגרים.
בשנים 2011–2013 למדה לימודי תעודה בעריכת לשון במכללת ליפשיץ בירושלים.
זכתה בפרס לספרות ע"ש מתי כ"ץ, ולאחר כשנה יצא לאור ספר שיריה הראשון בהוצאת סימן קריאה שבעריכת מנחם פרי. הייתה בין המשתתפים הקבועים בכתב העת סימן קריאה בשנותיו הראשונות, ומאז פרסמה כמעט בכל כתבי העת והמוספים הספרותיים. הוציאה לאור אחד-עשר קובצי שירה (מקור), ותרגמה שירה מאנגלית ומצרפתית. בנוסף יזמה, ערכה והוציאה לאור את כתב העת לשירה "מרפסת" בשנים 1990–1992, וכתבה לעיתים רשימות על שירים וספרי שירה, כולל רשימות על שירים וספרי שירה של ריקי דסקל, בכל סרלואי, נעם פרתום, אסתר אטינגר, עודד פלד ואחרים.
גבריאלה אלישע התגוררה בירושלים עד פטירתה, לאחר מחלה ממושכת, ב-26 בפברואר 2019. נטמנה בבית העלמין בהר המנוחות.
מנהרת סחלין

היסטוריה

הרעיון לבניית מנהרה לסחלין עלה עוד בשלהי המאה ה-19. עם זאת בשל חוסר כדאיות כלכלית וחוסר במימון הרעיון לא מומש.
נעשה מחקר עבור בניית המנהרה בשנים 1929–1930. אך רק ב-1950 שוב חזרו לרעיון של חיבור סחלין עם היבשת, הפעם באמצעות רכבת, רעיון שהעלה הרודן יוסיף סטלין, ששוחח עם מומחים בדבר האפשרויות לחיבור באמצעות מעבורת, גשר ומנהרה. עד מהרה מועצת השרים הנפיקה צו מ-5 במאי 1950 ובו הוחלט על בניית מנהרה ותחבורת מעבורות. בניית המנהרה הופקדה בידי המשרד לענייני פנים ומשרד מסילות הברזל של ברית המועצות (עבודות חפירת התעלה הועברו ב-1952 לאחריות משרד הפנים).

יישום עדכני

ב-24 ביולי 2018, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, במהלך פגישה עם מושל מחוז סחלין אולג קוז'מיאקו, השיב לשאלת המושל בעניין בניית גשר ואמר שהוא הורה לממשלה לעבד תוכניות בנייה של גשר אל האי סחלין.
ניר קברטי

קריירה

קברטי משמש כמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של דרום מערב פלורידה, וממשיך את כהונתו כמנהל מוזיקלי ומנהל אמנותי של התזמורת הסימפונית של סנטה ברברה, קליפורניה. הוא נמנה כיום על השורה הראשונה של המנצחים הצעירים הישראלים הפועלים בישראל ומחוצה לה, וזוכה למוניטין בינלאומי רב הן בתחום הסימפוני והן בתחום האופרה.
לצד לימודי פסנתר באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב למד ניצוח באופן פרטי אצל המלחין והמנצח נעם שריף, ולאחר מכן השלים תואר שני בניצוח באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה.
באוסטריה קיבל את משרתו הראשונה כפסנתרן ומנצח מקהלת בית האופרה של וינה. בשנת 2000 התמנה לתפקיד עוזר המנהל המוזיקלי בתיאטרון המלכותי של ספרד במדריד, והחל בשיתוף פעולה הדוק עם בית האופרה של פירנצה, מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו, שם כיהן בתפקיד מנצח הבית ועוזרו האישי של המנהל המוזיקלי, זובין מהטה.
ניר קברטי ניצח על התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה,  התזמורת הקאמרית הישראלית, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, התזמורת הפילהרמונית של תיאטרון קולון (בואנוס איירס), התזמורת הפילהרמונית של זגרב,  תזמורת הקפיטול הלאומית של טולוז, התזמורת הפילהרמונית של האיים הקנרים, התזמורת הסימפונית של מדריד, התזמורת הקאמרית של וינה, התזמורת הקאמרית של לוזאן, התזמורת הסימפונית של אוסטריה התחתונה, התזמורת הסימפונית של בוכום ועוד. 
בין השנים 2002–2008 היה המנהל המוזיקלי של סימפונט רעננה, שם הוא נענה להחליף בתפקיד את אלוורו קסוטו (מנצח מפורטוגל שפוטר על ידי הנהלת התזמורת).
בתחום האופראי ניצח על הפקות בבית האופרה של פירנצה ("החטיפה מן ההרמון" מאת מוצרט, "מקבת" ו"הטרובדור" מאת ורדי, "ג`אני סקיקי" מאת פוצ`יני, "המסע לריימס" מאת רוסיני), בית האופרה של מדריד ("סינדרלה" מאת רוסיני, "הוולקיריות" מאת וגנר), האופרה הישראלית החדשה ("פידליו" מאת בטהובן, "מנון לסקו" מאת פוצ'יני), התיאטרון הלאומי החדש של טוקיו ("הספר מסביליה" מאת רוסיני), ובית האופרה של לוזאן ("כובע הקש מפירנצה" מאת נינו רוטה).
כמו כן ניצח על האופרה "יומנה של אנה פרנק" מאת ג. פריד, עם הסולנית הישראלית ענת אפרתי בפסטיבל ברגנץ שבאוסטריה, וכן באקספו 2000 בהנובר שבגרמניה (הפקה של בית האופרה הממלכתי של וינה), והוביל את בית האופרה סן קרלו שבנאפולי עם היצירה "הטרובדור" לסיורו הראשון ביפן.
הופעתו הראשונה בתיאטרון לה סקאלה במילאנו בהפקת הבלט "מפצח האגוזים" מאת צ'ייקובסקי, בעונת 2005-2004, זכתה לשבחים רבים, ולאחרונה ניצח שם, בשנית, על "חלום ליל קיץ" מאת מנדלסון (הופעה שהוקלטה עבור הטלוויזיה האיטלקית).
בשנת 2018 ניצח קברטי על הסינפונייטה הישראלית באר שבע בקונצרט ששיחזר את הקונצרט ההיסטורי שהתקיים בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין באוקטובר 1948 לאחר כיבוש באר שבע.
סמי שלום שטרית

ביוגרפיה

שטרית נולד בעיירה קְסַר אַ-סוּק (היום אַ-רשדייה) בדרום מזרח מרוקו. בשנת 1963 עלה לישראל עם משפחתו, גדל והתחנך באשדוד. אביו הוא הסופר נהוראי מאיר שטרית. למד באוניברסיטה העברית בירושלים (תואר בוגר בספרות עברית, מוסמך ודוקטור במדע המדינה). כן למד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק כעמית בינלאומי בבית הספר ליחסים בינלאומיים (מוסמך במזרח תיכון). את עבודת הדוקטורט הוא כתב על ההיסטוריה הפוליטית של המזרחים בישראל. המחקר עוּבּד לספר ויצא לאור בספריית אופקים של הוצאת עם עובד. פרסם מאמרים רבים בארץ ובעולם על החברה הישראלית, יחסים אתניים-מעמדיים, תרבות, חינוך והכיבוש הישראלי.
שיריו של סמי שלום שטרית התפרסמו בכתבי עת לספרות רבים כמו עיתון 77, אפיריון, מאזניים, שדמות, הכיוון מזרח ואחרים כמו גם במוספי הספרות של עיתונים רבים, וכן תורגמו לשפות רבות כמו אנגלית, ערבית, גרמנית, צרפתית ודנית והופיעו באנתולוגיות שונות. עד כה פרסם חמישה ספרי שירה. ספר שיריו הראשון--פתיחה--זכה במקום הראשון לשירה של פרס "הרי הרשון לספרות" של האוניברסיטה העברית בירושלים לשנת 1988. 
ספר שיריו ״שירים באשדודית״ בהוצאת אנדלוס, היה לרב מכר ועובד למופע מוזיקלי על ידי השחקן והבמאי שמעון מימרן, עם המלחין יונתן כנען והמוזיקאי אדם מדר. המופע זכה להצלחה גדולה ברחבי ישראל. 
בשנות התשעים היה פעיל מרכזי בתנועות חברתיות-מזרחיות כמו "קדמה - למען חינוך עיוני שוויוני בישראל", ו"הקשת הדמוקרטית המזרחית". יחד עם אלי חמו יצר את הסרט התעודי "הפנתרים השחורים מדברים". שימש כמורה ומחנך בבית הספר על שם רוגוזין בתל אביב ואחר-כך מנהל-מייסד של בית הספר התיכון "קדמה" בשכונת התקווה. היה מרצה אורח באוניברסיטת ברקלי, עמית מחקר במרכז ללימודי דתות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. היום מרצה הוא במחלקה לאמנות הקולנוע והטלוויזיה במכללת ספיר בנגב מתגורר באשדוד. הוא פרופ' חבר בשבתון בקווינס קולג'.
אדוארד לוי

אדוארד הירש לוי (באנגלית: Edward Hirsch Levi;‏ 26 ביוני 1911 - 7 במרץ 2000), היה איש אקדמיה וחוקר יהודי-אמריקאי, אשר כיהן כתובע הכללי ה-71 של ארצות הברית והיהודי הראשון בתפקיד זה (מלבד יהודה פיליפ בנימין שכיהן כתובע הכללי של קונפדרציית המדינות של אמריקה), תחת הנשיא ג'רלד פורד.

צעירותו והשכלתו

לוי נולד בשיקגו, אילינוי, למשפחת רבנים. הוא סיים לימודי תואר ראשון בקולג' של אוניברסיטת שיקגו ב-1932, ותואר ראשון במשפטים (J.D) בבית ספר למשפטים של אותה אוניברסיטה ב-1935. שנה לאחר מכן, הפך לפרופסור זוטר למשפטים בבית ספר למשפטים והיה לחבר באגודת עורכי הדין של אילינוי. הוא סיים דוקטורט במשפטים (J.S.D) באוניברסיטת ייל, היכן שגם כיהן כמרצה בכיר ב-1938.

חינוך וקריירה פוליטית

במהלך מלחמת העולם השנייה כיהן כעוזר מיוחד לתובע הכללי של ארצות הברית. ב-1945, חזר לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו ומונה לדיקן בית הספר ב-1950. באותה שנה עבד גם כיועץ ראשי לוועדת המשנה של ועדת המשפטים, לענייני מונופול. הוא התפטר מתפקידו כדיקן והפך להיות ראש המכללה (provost) של האוניברסיטה ב-1962.
ב-1964 היה לחבר ב"הצוות המרכזי של הבית הלבן לענייני פנים", בין 1966-7 ב"כוח המשימה של הבית הלבן לענייני חינוך" ובין 1969-70 "כוח המשימה של הנשיא לענייני עדיפויות בחינוך". 
ב-1968 מונה לנשיא אוניברסיטת שיקגו, עד שנת 1975. באותה שנה התמנה על ידי הנשיא ג'רלד פורד לתובע הכללי ה-71 של ארצות הברית. 
במהלך כהונתו כתובע הכללי, הוא הוציא סט הנחיות (1976) להגבלת הפעילות של סוכנות ה-FBI. הנחיות אלו דרשו מה-FBI להוכיח דבר ביצוע פשע לפני כל שימוש בטכניקות של משטרה סודית כגון ציתותים או חדירה לבית ללא צו בית משפט. הנחיות אלו הוחלפו בהנחיות חדשות, ב-1983, בידי התובע הכללי של הנשיא רונאלד רייגן, ויליאם פרנץ' סמית. הוא גם הצליח לשכנע את הנשיא פורד למנות את עמיתו משיקגו, ג'ון פול סטיבנס כשופט בבית המשפט העליון.

קריירה מאוחרת

לאחר כהונתו כתובע הכללי של ארצות הברית, הוא שב ללמד בבית ספר למשפטים של האוניברסיטה והקולג' של שיקגו ובמקביל כיהן גם כמרצה אורח בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סטנפורד, בין השנים 1977-8. 
לוי גם חיבר ספר בשם "מבוא להנמקה משפטית", אשר התפרסם לראשונה ב-1949 ונאומיו קובצו ב"נקודת מבט: שיחות על חינוך".
לוי גם היה לנאמן אוניברסיטת שיקגו ו"קרן מקארתור". כמו כן, היה ליושב ראש וחבר מועצה במועצה לחינוך משפטי למען אחריות מקצועית. 
לוי נפטר בשיקגו, בגיל 88, עקב מחלת אלצהיימר, ב-7 במרץ 2000. 
ללוי שלושה בנים, דייוויד, מייקל וג'ון. דייוויד הוא שופט פדרלי לשעבר ומכהן כעת כדיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת דיוק.
נמל התעופה אוחריד

היסטוריה

הנמל פעיל משנת 1952, ומסלול הטיסה בתקופה זו היה נתיב דשא באורך 1,200 מטרים. בעקבות תהליכי מודרניזציה בחברת JAT איירווייז ועלייה בעומס התעבורה האווירי, נבנה הנמל מחדש בסוף שנות ה-60. מסלול טיסה מאספלט נסלל, מבנים קיימים שופצו ונבנו מספר מבנים חדשים. הנמל נפתח מחדש ב-8 ביוני 1970.
כמות הנוסעים בשדה התעופה החלה לגדול בצורה משמעותית רק במחצית השנייה של שנות ה-80, עם העלייה במספר התיירים שהגיעו לאזור אוחריד ולמקדוניה בכלל. בשנת 1990 נערך שיפוץ נוסף בנמל, ומסלול הטיסה הוארך ל-2,550 מטר. בשנת 1995 נבנה טרמינל חדש במקומו של הטרמינל הישן, ובעקבותיו הנמל יכל לשמש בכ-500 נוסעים ועד 5 מטוסים בשעה.
בנמל התעופה ניכרת בדרך כלל תנועה דלה מאוד הן במספר האנשים הפוקדים את המקום והן במספר כלי הטיס המזעריים. במקום ישנה חנות קטנה לממכר מוצרים פטורים ממע"מ.  
ב-20 בנובמבר 2003 התרסק ליד הנמל מטוס מסוג Yak-42 של חברת אוויומפקס. המטוס התרסק בזמן טיסה מז'נבה לסקופיה, לאחר שהטייס שינה את מסלול הטיסה והחל לטוס לכיוון אוחריד בעקבות תנאי מזג אוויר קשים ששררו באזור נמל התעופה סקופיה. בזמן הנחיתה המטוס התרסק לתוך הר טרויאני בקרבת אוחריד. כל שמונת אנשי הצוות ו-115 מתוך 116 הנוסעים נספו באסון.
התנועה לחופש המידע

מטרות

התנועה גורסת כי חוק חופש המידע הוא חוק חשוב הסובל מתת-יישום חמור, הנובע מחוסר מודעות של הציבור הרחב, ארגונים חברתיים וכלי תקשורת לזכויות המובטחות להם בחוק. כמו כן, התנועה טוענת שפקידי הממשל בישראל אינם מעוניינים שהציבור יקבל מידע על פעולותיהם ועל כן הם לא פועלים ליישומה ולקידומה של הזכות לקבל מידע, ובכך מאיימים לרוקן את החוק מתוכנו. אנשי התנועה סוברים שתרבות אמיתית של חופש מידע חיונית כדי לחזק את הדמוקרטיה הישראלית, כדי להגביר את מעורבות הציבור בפוליטיקה ובחברה, כדי להעצים את כוחם של ארגונים הנאבקים לשינוי חברתי ולשפר את איכות השלטון והמינהל המשרתים את הציבור.

פעילות

התנועה מגישה מדי שנה מאות בקשות לפי חוק חופש המידע, לקבלת מידע בנושאים בעלי עניין ציבורי. במקרים רבים, בעת שרשויות מסרבות למסור מידע, עותרת התנועה לבית המשפט לעניינים מנהליים, בהתאם לחוק. התנועה מפעילה קליניקה משפטית במסלול האקדמי המכללה למינהל בראשון לציון וכן פרקטיקום במרכז הבינתחומי שבהרצליה, שבמסגרתם מתוודעים סטודנטים לעקרונות השקיפות בכלל ולעקרונותיו של חוק חופש המידע בפרט. התנועה פרסמה לאורך השנים מדדי חופש המידע, שמטרתו להעריך את מידת יישומו של חוק חופש המידע ברשויות הציבוריות.
ב-2008, בעקבות עתירה שהגישה התנועה יחד עם העיתונאי עמית סגל נגד הכנסת, הורה בית המשפט המחוזי בירושלים לכנסת לפרסם סרטים ממצלמות האבטחה, בהם נראים ח"כ יחיאל חזן (ליכוד) והשרה סופה לנדבר (ישראל ביתנו) מבצעים עבירות פליליות.
בין יתר התרגומים לתנועה ניתן למצוא את הקרן החדשה לישראל, קרן סבא שמואל, קרן יד הנדיב, קרן אס סי בי פי.
דדוקציה

דֵּדוּקְְצְיָה (Deduction, בעברית אִפְרוּט) היא הסקת מסקנות מן הכלל אל הפרט, זאת בניגוד לאינדוקציה בה המסקנות מתקבלות מן הפרט אל הכלל. בדדוקציה המסקנות בהכרח נובעות מהנחות היסוד של הטיעון. באופן כללי ניתן לומר שבדדוקציה משתמשים בהנחות יסוד ועקרונות כלליים על מנת לגזור מהם מסקנות פרטיות. הסקה דדוקטיבית מגלה את ההשלכות של טענות, חוקים או עקרונות כלליים, אך, על פי טענתם של כמה פילוסופים, אינה מוסיפה דבר  לאמת הידועה כבר מתוך הטענות.

רקע

ההסקה הדדוקטיבית פותחה על ידי אריסטו, תאלס, פיתגורס ופילוסופים יוונים מהתקופה הקלאסית (600 עד 300 לפנה"ס). אריסטו, הנחשב לאבי הלוגיקה, מספר איך תאלס השתמש בכישוריו על מנת להסיק באופן דדוקטיבי שיבול הזיתים של העונה הבאה יהיה פורה במיוחד. לכן, הוא קנה את כל מכבשי הזיתים וצבר הון כאשר הגידול ביבול הזיתים אכן הגיע.
הסקה דדוקטיבית תלויה בהנחות היסוד שלה. כלומר, הנחה מוטעית עלולה להביא למסקנה שגויה וכמו כן, הנחה שאינה חד-משמעית גוררת מסקנה שגם היא אינה חד-משמעית.

דדוקציה מול אינדוקציה

האלטרנטיבה להסקה דדוקטיבית היא הסקה אינדוקטיבית. ההבדל המהותי והבסיסי בין השתיים היא שהסקה דדוקטיבית היא הגרירה הלוגית בין עובדות כלליות לאמיתות פרטיות, בעוד הסקה אינדוקטיבית פועלת בצורה ההפוכה בדיוק. הסקה אינדוקטיבית פותחת בתצפית יחידה (או מספר לא מספיק של תצפיות) אשר ההנחה היא שהיא מייצגת את העקרון שאמור לפעול בצורה כללית.
הסקה דדוקטיבית מכילה עקרונות כלליים וגוררת מסקנות ספציפיות בעוד הסקה אינדוקטיבית בוחנת פיסת מידע ספציפי או מספר פיסות מידע ומסיקה מהן את העקרון הכללי. בכך שהגה בתופעות כמו איך תפוחים נופלים ואיך הכוכבים נעים בחלל, הסיק אייזק ניוטון בצורה אינדוקטיבית את קיומו של כוח הכבידה. במאה ה-19, יושמה התאוריה של ניוטון (העקרון הכללי) על מנת להסיק בצורה דדוקטיבית את קיומו, מסתו, מיקומו ומסלול הקפתו של נפטון (המקרה הפרטי) מתוך סטייה במסלול הקפתו של אורנוס.
הארמייה ה-12 (ברית המועצות)

היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-24 בספטמבר 1939 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור קייב. היא השתתפה בפלישת ברית המועצות לפולין לאחר סיום הפלישה הארמייה עברה ארגון מחדש. יחידות הפרשים בוטלו והתווספו יחידות הטנקים. כמו כן הוגדל מספר יחידות רגלים ומספר התותחים בכל יחידה הוגדל. 
ביוני-יולי 1940 הארמייה ה-12 השתתפה בסיפוח הסובייטי של בסרביה ובוקובינה הצפונית.  
לאחר פלישת וורמאכט לברית המועצות הארמייה ה-12 נכללה בכוחות של החזית הדרום-מערבית. היא השתתפה בקרב אומן, ספגה אבידות קשות וכותרה. ב-7 באוגוסט מפקד הארמייה עם המטה שלו נפל בשבי. ב-10 באוגוסט הארמייה פורקה. 
במהלך אוגוסט 1941 ארמייה ה-12 הוקמה מחדש. בספטמבר 1941 היא הוצבה בגדה השמאלית של הדנייפר במטרה להגן על העיר זפורוז'יה. לאחר קרבות היא נסוגה מזרחה ובקיץ 1942 לחמה באזור נהר הדון. ב-20 בספטמבר 1942 הוחלט לפרקה אותה. רוב היחידות הועברו לארמייה ה-18.
ב-20 באפריל 1943 הוחלט להקים את הארמייה ה-12 מחדש. לאחר התארגנות היא הוצבה באזור דונבס והשתתפה במתקפה סובייטית באזור ביחד עם הארמייה השישית. ביחד עם יחידות נוספות היא שחררה את העיר זפורוז'יה.
ב-10 בנובמבר 1943 הארמייה פורקה.
מקום שקט

עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בשנת 2020, ומתמקדת במשפחה אשר חיה בשתיקה מוחלטת לאחר שכדור הארץ הותקף בידי יצורים המזהים את הטרף שלהם בעזרת חוש השמיעה. בתחילת הסרט ניתן לראות את אוולין אבוט (אמילי בלאנט) לי אבוט (ג'ון קרסינסקי) ואת שלושת ילדיהם; ריגן אבוט (מיליסנט סימונדס), מרקוס אבוט (נח ג'ופה) ובו אבוט (קייד וודווארד), במרכול מקומי נטוש.
לאחר מכן, מגיעה המשפחה לבית חווה נטוש בעקבות ההיריון של אוולין. בדרך נאכל בו אבוט על ידי אחד היצורים אשר הצליח לשמוע אותו עושה רעש. לאחר שאוולין יולדת, מצבה של המשפחה הופך מסוכן בהרבה משהיה בהתחלה.

הפקה

שלבי הצילומים הראשונים של הסרט התקיימו ממאי עד נובמבר 2017, באפסטייט ניו יורק. בנוסף לכך, יוצרי הסרט רכשו עבור סצנה מתוכו, 20 טון תירס, אותם גידלו איכרים מקומיים. בנוסף לכך, צולמו קטעים מהסרט במקומות נוספים בניו יורק.
הסרט הוקרן לראשונה בסדרת הפסטיבלים "South by Southwest", ב-9 במרץ 2018.

הכנסות

הסרט זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר גרף סכום של כ-338.6 מיליון דולר, מתקציב של בין 17 מיליון דולר ל-21 מיליון דולר. בעקבות הצלחתו הרבה הפך הסרט לסרט האימה ה-7 הרווחי ביותר בכל הזמנים.
בשבוע צאתו, הצליח הסרט לגרוף סכום של כ-50,203,562 מיליון דולר בארצות הברית בלבד. בשבוע השני צבר סכום של כ-32,970,049 מיליון דולר, ובשבוע השלישי סכום של כ-20,911,809 מיליון דולר.

מדיה ביתית

הסרט "מקום שקט" הופץ באופן דיגיטלי ב-26 ביוני 2018. לאחר מכן, ב-10 ביולי באותה השנה, הופץ על גבי די וי די ובלו ריי.

סרט המשך

באפריל 2018, יושב הראש והמנהל הכללי של פראמאונט, ג'ים ג'יאנופולוס, אמר שסרט ההמשך כבר בתהליכי יצירה. התסריטאים בריאן וודס וסקוט בק ציינו כי הם החלו לחשוב על רעיונות לסרט המשך. באוגוסט 2018, נודע כי סרט ההמשך עתיד לצאת ב-15 במאי 2020.