google/wiki40b huggingface dataset:
קונסטנטין פופה

קונסטנטין (טיטי) פופה (באנגלית: Constantin Popa; נולד ב-18 בפברואר 1971 ברומניה) הוא כדורסלן עבר רומני ששיחק בישראל כמתאזרח. בשל גובהו הרב - 2.20 מטרים (7.2 רגל) - הוא שיחק בעמדת הסנטר.

ביוגרפיה

קונסטנטין פופה נולד בבוקרשט, והתנשא לגובה של 2.20 מטרים (7.2 רגל). הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת דינמו בוקרשט, משם עבר לשחק עבור אוניברסיטת מיאמי בליגת המכללות של ארצות הברית. בשנת 1995 נבחר בדראפט ה-NBA על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס במקום ה-53, אך לא נקלט בסופו של דבר בליגה, ונאלץ לשחק בקבוצת הפלורידה ביץ' דוגס מליגת ה-CBA האמריקנית ונהפך למושא ההערצתם של עדת מעריצים מקהל הקבוצה. לאחר זמן מה בליגה חצי מקצוענית באמריקה פופה שב לאירופה, שם הצטרף לקבוצת פו אורטז הצרפתית עימה זכה באליפות. צביקה שרף, שאימן במכבי תל אביב בשנים אלו, שמע על הענק הרומני המככב בצרפת, והעובדה שיכול היה לקבל אזרחות ישראלית בשל נישואיו לאישה יהודייה, הביאה את שרף להחתימו במכבי. אוהדי הקבוצה קיבלו את פופה בזרועות פתוחות החל מהמשחק הראשון בו ראו אותו קולע את ההוק שוט המשונה וזורק מקו העונשין ביד אחת. פופה שיחק כשחקן ספסל, כמחליף שני לגבוהים כמו באק ג'ונסון, רנדי וייט, רשרד גריפית וויקטור אלכסנדר ששיחקו בקבוצה באותן השנים. לשיאו הגיע פופה בעונת 1999/2000, כשזכה לדקות משחק נדירות בגמר היורוליג מול פנאתינייקוס.
בשנת 2001, לאחר ארבע עונות במכבי בהן שיחק 9.5 דקות בממוצע ב-145 משחקים, עבר לעונה אחת בירושלים, אותה אימן צביקה שרף. בגיל 30, אחרי עונה שבה שיחק 11 דקות בממוצע למשחק ותרם מעט יותר מחמש נקודות למשחק פרש פופה ממשחק. בתחילה עבד בארצות הברית כאיש מכירות של ציוד משרדי, ובהמשך כמאמן כדורסל של קבוצת הנשים ומורה מחליף במשרה מלאה בבית ספר תיכון בקליפורניה. לאחר מכן עבר הסבה מקצועית והתחיל לעבוד כמורה לחינוך מיוחד. בשנת 2007 עבר לאינדיאנפוליס ושימש כעוזר המאמן של קבוצת הנשים באוניברסיטת אינדיאנפוליס. בשנה זו עבר ניתוח לב מורכב, ממנו התאושש לאחר מספר חודשים.

חיים פרטיים

פופה נשוי ואב לחמישה ילדים.
פיסורה אנאלית

מאפייני פיסורה

ניתן להבחין בסימנים אפשריים לקיומה של פיסורה, בכמה דרכים. בין השאר הופעת דימום בצבע אדום מבריק על נייר הטואלט (הדימום מופיע באזור האנאלי), הופעת הדימום לפעמים בשירותים, ואם הסדק אקוטי הוא יכול לגרום גם לכאב מחזורי חמור, בעיקר אחרי הפרשת צואה. 
רוב הסדקים האנאליים נגרמים על ידי מתיחת השריר מעבר ליכולת שלו, או אחרי תנועות מעיים חריגות, על ידי הצואה, או במקרים כגון עצירות. לעיתים, פיסורה אנאלית נגרמת על ידי דלקות מעיים.
הפיסורה שכיחה אצל נשים לאחר הריון.
פיסורה אנאלית מתרחשת מאזור הפתיחה האנאלי וממוקמת לרוב בקו המרכזי, בגלל המבנה של האזור. פיסורה לא עמוקה נראית כמו חתך מנייר, ולרוב תחלים מעצמה, אך יש מצבים שהפיסורה מחמירה והסדקים מעמיקים, הדימום אינו מפסיק, והטיפול הופך כמעט בלתי אפשרי. בפיסורה כרונית, הכאב מופיע בתדירות גבוהה.

טיפול בפיסורה

בעבר מקובל היה לנתח במקרי פיסורה רבים. בסוג אחד של ניתוח חותכים חלק מהשריר, דבר שאינו בר תיקון. בסוג אחר, מורידים את כל הרקמה הפצועה והמצולקת ומאפשרים לרקמה חדשה להיווצר במקום. ההצלחה בשיעור של לערך 80%.
כיום רוב הפרוקטולוגים מנסים קודם לניתוח טיפול שמרני הכולל משחות שונות, שתפקידן להחליש את השריר זמנית, דבר שיגרום בעקיפין לריפוי ללא ניתוח. שיטה אחרת היא שימוש בקצף רקטלי קורטיפואם, אשר התווייתו המקורית היא לטיפול קורטיקוסטרואידי מקומי בדלקת כיבית של החלחולת (רקטום), אך הוא משמש לעיתים גם לטיפול בפיסורה אנאלית ובהתוויה זו הוא לעיתים קו ההגנה הראשון וגם האחרון בטרם ניתוח.
מפרץ ונצואלה

מפרץ ונצואלה (לפני כן נודע גם בשם "מפרץ מרקאיבו") הוא מפרץ בים הקריבי, אשר תחום על ידי ונצואלה וקולומביה.

מיקום

המפרץ ממוקם בצפון דרום אמריקה, בין חצי האי פרגואנה של מדינת פלקון הוונצואלנית וחצי האי לה גואחירה שבקולומביה, והוא מחובר לאגם מרקאיבו שדרומה לו על ידי תעלת שיוט מלאכותית. קיים ויכוח מתמשך בין ונצואלה וקולומביה על המפרץ, ויכוח שטרם יושב, למרות המשא ומתן בן עשרות השנים אשר מנוהל על ידי משלחות שתי המדינות.

היסטוריה

המפרץ "התגלה" על ידי תרבות המערב בשנת 1499, כאשר משלחת בפיקודו של אלונסו דה אוחדה ובליוויו של אמריגו וספוצ'י חקרה את חופי ונצואלה תוך קיבוץ מידע ומתן שמות לארץ החדשה.

חשיבות כלכלית

הגורם העיקרי שנותן חשיבות כלכלית למימיו של מפרץ ונצואלה הוא העובדה שהמפרץ מהווה חיבור בין אגם מאראקאיבו והים הקריבי. על פי הידוע, באגם ובאזור הסמוך לו מנצלים כמויות גדולות של נפט, המגיע ממקור נביעתו דרך בתי הזיקוק אל האגם, ממנו הוא מיוצא אל שוקי העולם. קיימות כמויות גדולות של גז טבעי ונפט אשר אינן מנוצלות ונשמרות כעתודה אסטרטגית.
בית הכנסת העתיק בשפרעם

תולדות בית הכנסת

בשפרעם חייתה בתקופת בית שני קהילה יהודית והיא אף מוזכרת כאחד המקומות אליהם גלתה הסנהדרין. הקהילה ידעה עליות ומורדות במהלך השנים ובמאה ה-17 בנתה בית כנסת במקום שבו, על פי המסורת, היה מושב הסנהדרין. 
במאה ה-18 השתלט דאהר אל-עומר על אזור הגליל ושפרעם בתוכו, והזמין את היהודים לבוא ולחדש את הקהילה בשפרעם. לשפרעם הגיעו הרב חיים אבולעפיה (השני) ותלמידיו ושיפצו את בית הכנסת.
יהודי שפרעם עזבו את העיר בעשורים הראשונים של המאה ה-20 בשל קשיי פרנסה והתגברות המתח הלאומי בין יהודים לערבים בארץ ישראל. כאשר היהודי האחרון עזב את העיר בשנת 1920, הוא השאיר את מפתחות בית הכנסת בידי משפחה ערבית מקומית שאחראית על בית הכנסת עד היום.

בית הכנסת לאחר הקמת המדינה

בשנת 1956, הוחל בתכנון וביצוע שיפוץ בית הכנסת ועיצובו מחדש על ידי אדריכל מאיר בן אורי ובמימון משרד הדתות. במסגרת זו עוצבה החזית בדומה לעיצובו של בית הכנסת העתיק בפקיעין עם גמלון וקרניים ומנורה גדולה בראש הגמלון, וכן תכנון ארון הקדש. העבודה הסתיימה ב 1958. בשנת 1988 בוצע שיפוץ בבית הכנסת על ידי משרד הדתות ומשרד הבינוי והשיכון ונקבעה טבלת שיש גדולה המספרת על כך.
במהלך אירועי אוקטובר 2000, הושחת בית הכנסת ובו נקרעו ונשרפו ספרי תורה.
בשנת 2006 שופץ בית הכנסת על ידי חניכי המרכז ללימודי משטרה הנמצא בשפרעם. בטקס שבוצע לרגל סיום השיפוץ הובעה תקווה על ידי השוטרים וראש העירייה שיהודים ישובו להתגורר בשפרעם.
ביוני 2014 שיפצו כמאה בני נוער תלמידי חטיבות הביניים והתיכונים בעיר את בית הכנסת. לדבריהם, השיפוץ נעשה כתגובה ל"פעולות תג מחיר" והם קראו "לאותם משחיתים לבוא לשפרעם ולראות את בית הכנסת העתיק שנשאר קיים ועומד". בחודש נובמבר באותה שנה נזרק בקבוק תבערה על בית הכנסת וגרם לו לנזק קל.
העיר החופשית ליבק

היסטוריה


בשנת 1226 הקיסר פרידריך השני העלה את דרגת העיר לעיר קיסרית חופשית, והיא הפכה לעיר החופשית ליבק. במאה ה-14 ליבק הפכה ל"מלכת ברית ערי ההנזה", ונהייתה העיר לעיר החזקה והגדולה ביותר בברית.
בשנת 1359 קנתה העיר את הרשאפט מאלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-לאוונבורג, ובשנת 1370 קנתה את לורדות ברגדורף, שכללה חלק ניכר מנתיב הסחר בין המבורג לליבק. בשנת 1375 כינה הקיסר קרל הרביעי את ליבק כ"אחת מחמש תהילות האימפריה הרומית הקדושה" יחד עם הערים: ונציה, רומא, פיזה, ופירנצה.
ליבק איבדה ממעמדה לאחר השתתפותה במלחמת אזרחים בדנמרק, שבה נחלה תבוסה. לאחר התבוסה כוחה של העיר החל לדעוך. ליבק הצליחה להישאר נייטרלית במלחמת שלושים השנים, אך עם ההרס שנגרם על ידי שלושים שנות המלחמה ועקב כיוונו של המסחר האירופאי למסחר טרנס-אטלנטי, ברית ערי ההנזה והעיר ליבק איבדו מחשיבותן. לאחר שברית ערי ההנזה התפרקה למעשה בשנת 1669, ליבק נותרה עיר סחר חשובה בים הבלטי.
המלחין הגדול דיטריך בוקסטהודה החל לנגן כנגן עוגב בכנסיית מריה שבעיר בשנת 1668 ונותר במשרה עד שנת 1703 לפחות.
במסגרת מלחמת הקואליציה הרביעית נגד נפוליאון, חיילים תחת פיקודו של ברנדוט (מלך שוודיה ונורווגיה) כבשו את ליבק הנייטרלית ב-6 בנובמבר 1806. מאז ליבק הייתה למעשה מסופחת לצרפת עד קונגרס וינה בשנת 1815.
בקונגרס וינה אושרה עצמאותה של ליבק והיא הפכה לאחד מ-39 מדינות ריבוניות של הקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1867 הצטרפה ליבק לקונפדרציה הצפון גרמנית, ובשנת 1871 הפכה למדינה אוטונומית כחלק מהאימפריה הגרמנית. במהלך רפובליקת ויימאר נחלש מעמדה של העיר, ובשנת 1937 סופחה העיר לשלזוויג-הולשטיין.
Baa, Baa, Black Sheep

"מֶה, מֶה, כבשה שחורה" (באנגלית: "Baa, Baa, Black Sheep") הוא שיר ילדים אנגלי, שגרסתו המוקדמת ביותר שנותרה היא משנת 1731. מילותיו השתנו מעט במהלך שתי המאות וחצי שחלפו מאז. הלחן המקובל לשיר הוא וריאציה של הלחן הצרפתי Ah! Vous dirai-je, Maman ("אה! אני אומר לך, אמא") משנת 1761 (ששימש גם בשירים אחרים כמו מנצנץ כוכב קטן). ישנן תאוריות שונות, שאינן מאוששות, לגבי משמעות מילות השיר כמשל. למשל, ישנה טענה כי השיר קובל נגד מדיניות המס על צמר באנגליה של ימי הביניים, וישנה גם טענה כי השיר עוסק בסחר בעבדים. במהלך המאה ה-20 היה השיר נושא לדיונים על תקינות פוליטית. בספרות ובתרבות הפופולרית היה השיר מושא מטאפורות וארמזים ספרותיים.

מקורות ומשמעות

כמו בשירי ילדים רבים אחרים, ניסו חוקרי הספרות לגלות את מקורות השיר ואת משמעותו כמשל. למרבית ההשערות בעניין זה אין ראיות תומכות. קתרין אלווס תומאס (Katherine Elwes Thomas) הציעה בספר "The Real Personages of Mother Goose" ("האישים החשובים באמת של 'אמא אווזה'"; 1930) כי השיר מתייחס לזעם הציבורי על המיסים הכבדים שהוטלו על צמר. הכוונה למיסוי הכבד שהוטל באנגליה על צמר מאז 1275, שנותר בעינו עד המאה ה-15 (מיסוי זה כונה המיסוי ה"גדול" - "Great", או "המנהג הישן" - "Old Custom").‏ סברות חדשות יותר קישרו את השיר לסחר בעבדים, במיוחד זה שהתקיים בדרום ארצות הברית. טיעון זה הוצג בדיונים בשנות ה-80 על תקינות פוליטית ועל התיקונים שיש לבצע בשירי ילדים, אך אין לו עדות היסטורית. ייתכן שהצמר של כבשה שחורה דווקא לא נחשב פחות בערכו, אלא היה מבוקש, בשל העובדה שניתן לסרוג ממנו בגדים כהים ללא הצורך בצביעה.

מחלוקות סביב השיר

ב-1986 פרצה מחלוקת בבריטניה סביב ההצעה לשנות את מילות השיר "מה, מה, כבשה שחורה", מאחר שעלו טענות בתקשורת שהשיר נטוע במסרים גזעניים. המחלוקת פרצה בעקבות שכתוב שנעשה לשיר במוסד חינוכי פרטי לילדים במהלך שיעור ספרות, שלא כחלק ממדיניות ממסדית כלשהי. מחלוקת דומה פרצה ב-1999 לאחר שוועדה שעוסקת בגזענות בחומרי לימוד לילדים, הגישה למועצת העיר בירמינגהאם הסתייגויות לגבי השיר. אולם הצעותיה מעולה לא אושרו או יושמו. ב-2006 שינו שני מוסדות לימודיים לילדים באוקספורדשייר את כותרת השיר ל"מה, מה, כבשה צבעונית" (או מילולית "כבשת קשת בענן" - "Baa Baa Rainbow Sheep"), כאשר המילה "שחורה" הוחלפה במגוון תיאורים אחרים כמו "שמחה", "עצובה", "מקפצת" ו"ורודה". היו שטענו שמחלוקות אלו סביב השיר היו בבחינת הגזמה מכוונת או עיוות המציאות, ונגרמו על ידי גורמים מסוימים בתקשורת כחלק מניסיון לצאת נגד תקינות פוליטית.

ארמזים ואזכורים

השורות "כן אדוני, כן אדוני, שלושה שקים מלאים" ("yes sir, yes sir, three bags full") היו לביטוי שמשמש לתיאור אדם הכפוף למרות, שאותה הוא מקבל בהכנעה ובפחד. עדויות לשימוש בביטוי זה קיימות מ-1910, ולראשונה הוא היה לביטוי נפוץ בצי המלכותי הבריטי.
פעמים רבות נעשה שימוש בשיר בספרות ובתרבות הפופולרית. רודיארד קיפלינג השתמש בשיר בכותרת סיפורו הקצר משנת 1888. שייטת ההתקפה הימית 214 של חיל הנחתים האמריקאי כונתה "שייטת הכבשה השחורה" מאז 1942, והשם "מה, מה, כבשה שחורה" אומץ כשמו של ספר מאת מפקד השייטת קולונל גרגורי "פאפי" בוינגטון וכשמה של סדרת טלוויזיה על קורות השייטת, ששודרה ב-NBC מ-1976 עד 1978. ב-1951 היה השיר, יחד עם קלאסיקת הג'אז "In the Mood", לשיר הראשון אי פעם שנשמר בקובץ דיגיטלי ונוגן במחשב. הלחן של פתיח השיר נוגן בגלוקנשפיל בלהיט "Somebody That I Used to Know" מאת גוטייה משנת 2011, אולם התו השישי "הושטח" בחצי-טון.
בן ציון במברגר

הרב בן ציון הלוי במברגר (תר"פ - תשמ"א ספטמבר 1980) היה משגיח ישיבת פוניבז' בשנים תשט"ז - תשמ"א.

קורות חייו

נולד בפרנקפורט שבגרמניה בשנת תר"פ ליוסף אהרן, נכדו של רבי יצחק דב במברגר.
בבחרותו עלה לארץ ישראל עם הוריו, והתיישבו בירושלים. למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, שם היה תלמידם של רבי אליהו דושניצר ושל רבי אבא גרוסברד. לאחר מכן למד בישיבת פוניבז' בבני ברק.
בשנת תש"י נתמנה על יד הרב יעקב ניימן לר"מ בישיבת אור ישראל ובשנת תשט"ז נתמנה למשגיח בישיבת פוניבז', בתפקיד זה כיהן עד פטירתו.
נפטר מהתקף לב בי"ח בתשרי תשמ"א.
על שמו הארגון עזר מציון, שמייסדו ומנהלו הוא אחיינו חנניה צ'ולק.
כתביו יצאו לאור בספר שערי ציון ובספר גנזי שערי ציון.
אילן כפיר

אילן כפיר (נולד ב-1943) הוא עיתונאי בעיתונים "מעריב", "ידיעות אחרונות" ו"חדשות", סופר ומו"ל של עיתונים בשפה הרוסית.

קורות חייו

אילן כפיר נולד במושב כפר ורבורג. הוא התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לפלוגת ההנדסה החטיבתית. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס חובשים וקורס מ"כים חי"ר. כאיש מילואים לחם במלחמת ששת הימים, בשורות פלוגת ההנדסה החטיבתית של חטיבת הצנחנים "חוד החנית", והשתתף בקרב על בית הספר לשוטרים בקרב לשחרור ירושלים. במלחמת יום הכיפורים היה בכוח הראשון שצלח את תעלת סואץ במבצע אבירי לב, ונפצע.
את עבודתו העיתונאית החל בסיקור פעולת תגמול של צה"ל בקלקיליה. בוגר אוניברסיטת תל אביב בחוגים מדע המדינה והיסטוריה של ארץ ישראל.
כפיר השתתף בין השאר בכתיבת ספרי ביוגרפיה של אהוד ברק, עמיר פרץ ובנימין נתניהו. כתב את הספרים "אֶחָי גיבורי התעלה" ו"החווה הסינית" על חזית הדרום במלחמת יום הכיפורים, את הספר "האדמה רעדה" על מלחמת לבנון השנייה ואת הספר "כיפה סרוגה נשק בהצלב" המספר את סיפורם של 18 חללים מהציונות הדתית.

חיים אישיים

כפיר נשוי לשרה (ללי) כפיר, אחותו של יחזקאל פלומין, ולהם שני ילדים.
סימפוניה מס' 41 של מוצרט

מוצרט השלים את הסימפוניה מס' 41 בדו מז'ור ק. 551 ב-10 באוגוסט 1788. סימפוניה זו הייתה הסימפוניה האחרונה שלו.
הכינוי שהוצמד לסימפוניה, יופיטר, לא היה פרי המצאתו של מוצרט; טבע אותו, כנראה, האמרגן יוהאן פטר סלומון בעיבוד מוקדם של היצירה לפסנתר.

הלחנה וביצוע בכורה

הסימפוניה מס' 41 היא האחרונה בקובץ של שלוש סימפוניות שמוצרט חיבר ברצף מהיר במשך קיץ 1788. הסימפוניה מס' 39 הושלמה ב-26 ביוני ומס' 40 ב-25 ביולי. בערך באותו זמן עמד מוצרט בכתיבת שלישיות הפסנתר שלו במי מז'ור ובדו מז'ור, את הסונאטה לפסנתר מס' 16 וסונאטינה לכינור.
לא ידוע, אם הסימפוניה מס' 41 הגיעה לכלל ביצוע בתקופת חייו של המלחין. לדברי אוטו אריך דויטש, בתקופה זו התכונן מוצרט לסדרה של "קונצרטים בקזינו", בבית קזינו חדש ב"שפיגלגאסה" בבעלות פיליפ אוטו. מוצרט אפילו שלח שני כרטיסים לסדרה זו לידידו מיכאל פוכברג, אבל אין ודאות, שסדרת הקונצרטים התקיימה בפועל, ואפשר שבוטלה מחוסר עניין.
היצירה כתובה לחליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות בדו, טימפני בדו ובסול וקבוצת מיתרים.
זאב זריזי

ביוגרפיה

זריזי נולד בווישקוב, שבפולין. הוא עלה לארץ בשנת 1938 עם חברי גרעין של תנועת השומר הצעיר. הוא וחבריו הקימו את קיבוץ גלאון בשנת 1946. בשנת 1949 עבר לבאר שבע. בשנים 1951-1950 היה חבר מועצת העיר שמונתה על ידי שר הפנים. בבחירות של 1951 נבחר לכהן כחבר מועצה. בסוף שנת 1961 נבחר על ידי חברי המועצה לראש עיריית באר שבע ובתפקיד זה כיהן עד תחילת 1963, עת פרש בשל משבר פוליטי ומונה במקומו ראש ועדה קרואה. בשנים 1978-1963 כיהן כסגן ראש העירייה וכממלא מקומו. 
בשנת 1972 זכה זריזי בפרס הוקרה על פעילות מוניציפלית מטעם מרכז השלטון המקומי.
בשנת 1988 זכה זריזי בתואר יקיר באר שבע.
זריזי נפטר בבאר שבע ב-13 באוגוסט 2011.
למטייל

היסטוריה

למטייל נוסדה בשנת 1979 על ידי יובל לימון, והייתה מהראשונים להתייחס לתופעת התרמילאות הישראלית, שהייתה בראשיתה. החנות הראשונה של הרשת הוקמה באזור כיכר מסריק בתל אביב, ובשנת 1982 היא הועברה לדיזנגוף סנטר בעיר. בתחילת הדרך עסקה למטייל גם ביצור מוצרים לתרמילאים אולם עד מהרה ויתרה על פעילות זו והתמקדה בתחום הקמעונאות. בשנת 1987 הצטרף ערן נאור כשותף ומנכ"ל משותף להנהלת החברה. בשנת 1993 הוקמה החנות השנייה של הרשת בקניון לב המפרץ בחיפה, וארבע שנים מאוחר יותר נוספה חנות שלישית - בנחלת השבעה בירושלים. בשנת 1999 הוקם אתר האינטרנט של החברה, ובין השנים 2006-2000 נפתחו תשע חנויות נוספות: ברעננה, ראשון לציון, ירושלים -תלפיות, חיפה-קניון חורב, רמת השרון, נתניה, באר שבע, צומת ביל"ו ובפתח תקווה. בשנת 2007 הוקם מרכז שלג, חנות לציוד סקי וסנובורד, בפתח תקווה. בשנת 2008 נפתחו חנויות נוספות בראשון לציון מערב, מודיעין ובאשדוד, ובשנת 2010 נוספה החנות בנס ציונה. בשנת 2011 הוקמה חנות למטייל בכפר סבא. כניסת "דקטלון" לשוק הישראלי והמכירות אונליין החלישו את הרשת ובתגובה מתכנן בעליה צעדי התייעלות כמו הקטנת גודל החנויות והגדלת מגוון המוצרים באתר המכירות.

חנויות ציוד למטיילים

חנויות למטייל מופעלות על ידי מטיילים אשר חזרו מטיולים ממושכים בחו"ל, ופונות לקהל המטיילים, התרמילאים וחובבי הטיולים ותרבות שעות הפנאי. הן מכילות ציוד טיולים ומחנאות, ספריות לקניה ועיון במדריכי טיולים ומפות, אופנת מטיילים, מחלקות לציוד סקי וספורט חורף, וכדומה.
הרצאות למטיילים מתקיימות בחנויות הרשת מאז ימיה הראשונים, והפכו לסימן היכר שלה. ההרצאות פתוחות למטיילים בחינם, ומרצים בהן מטיילים מנוסים על מגוון יעדי טיול מגוון.
יחסי מלזיה–קרואטיה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות הוקמו ב-4 במאי 1992, לאחר שקרואטיה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה. מלזיה פתחה את שגרירותה בזאגרב ביולי 1994, כאשר שנה לאחר מכן פתחה קרואטיה פתחה את שגרירותה בקואלה לומפור בנובמבר 1995. מלזיה אף תרמה למשימות שמירת השלום במהלך המלחמה ביוגוסלביה.
בשנת 2008, היקף הסחר בין שתי המדינות הסתכם רק ב-70 מיליון דולר. כיום, שיתוף הפעולה מוגבל רק לחילופי תמיכה בתחומים רב-צדדיים, כגון תמיכה במועמדות של אחרים בארגונים בינלאומיים שונים, שיתוף פעולה בתחום ההשכלה הגבוהה, הכשרה וספורט. נשיא קרואטיה לשעבר, סטייפן מסיץ' אמר כי הוא מאמין שמלזיה צריכה להיות אחת השותפות העיקריות של קרואטיה בדרום מזרח אסיה ושיתוף הפעולה בין שתי המדינות צריך להתרחב למגזרים נוספים. בשנת 2002 נחתם הסכם בדבר מניעת מסי כפל והתחמקות פיסקלית, שנכנס לתוקפו בשנת 2005.
רוסיה-1

היסטוריה

הערוץ הוקם בנובמבר 1956 עם הקמת הערוץ השני של הטלוויזיה המרכזית של ברית המועצות, ששידר בתחילה רק בשעות הערב.
ב-1 בינואר 1968, עלה לשידור תוכנית הידיעות החדשותית "ורמיה" שזכתה לתשומת לב ציבורית רבה ותפסה מקום של כבוד בשיח הפוליטי בברית המועצות.
בינואר 1982, הערוץ כונה "הערוץ השני", והפך לערוץ התרבות והספורט הכללי של הטלוויזיה הסובייטית וב-1984 כונתה רשמית בשם "הערוץ השני של ברית המועצות". בינואר 1985 הערוץ שידר תוכניות התעמלות שונות וב-1986, מהדורת החדשות המרכזית "ורמיה" החלה לשדר עם תרגום לשפת הסימנים לכבדי שמיעה.
ב-1989 - עם הסימנים הקרבים להתפרקות ברית המועצות - הועלתה הצעה להקים ערוץ טלוויזיה רפובליקני עיקרי ברוסיה שישדר לכלל המדינה, כאשר באותה עת - למעט הערוץ הראשון - כל רפובליקה בברית המועצות החזיקה בערוץ טלוויזיה משלה. ב-1990, חברת הפרלמנט הרוסי, בלה קורקובה, הציעה ליו"ר הפרלמנט בוריס ילצין להקים את הטלוויזיה הרוסית כאלטרנטיבה לערוצי הטלוויזיה הסובייטית שסימלו את השלטון הסובייטי המדכא, כאשר קורקובה ביקשה לייסד מאפס טלוויזיה מודרנית חדשה וחופשית.
ב-13 ביולי 1990 הוקמה הטלוויזיה והרדיו הממלכתיים של רוסיה, כגוף אחזקות תקשורת ולמחרת הוקמה החברה הממלכתית הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (ВГТРК) - חברת אחזקות תקשורת של המדינה. ילצין הורה לראש ממשלת רוסיה, איוואן סילאייב למצוא בניין שממנו תוכל לשדר החברה וערוציה.
כצעד ראשון, ראשי הערוץ ביקשו לייסד מהדורת חדשות חדשה ומתקדמת, כמתחרה לתוכנית החדשות הסובייטית הוותיקה "ורמיה". וב-13 במאי 1991 הוקמה מהדורת החדשות "וסטי", שעד מהרה היה למתחרה רציני לתוכנית "ורמיה" ועם הזמן הפך למהדורת החדשות הטובה ביותר ברוסיה.
בתחילה הערוץ נקרא "RTV - הטלוויזיה הרוסית" (РТВ» ,Российское телевидение»), אך כעבור זמן הפך לערוץ RTR - "רדיו וטלוויזיה רוסית" («Российское телевидение и радио»).
ב-19 באוגוסט 1991 בעקבות הפוטש של אוגוסט, הוועד הלאומי לשעת חירום בראשות גנאדי ינאייב, הורה לערוץ להפסיק את שידוריו - ואף שמהדורת החדשות המרכזית הפסיקה לשדר, כל ערוצי הבת בשלטון המקומי בסובייקטים הפדרליים של רוסיה המשיכו לשדר בהתאם ללוח השידורים, תוך התעלמות מהוראת הוועד.
בעת המשבר הפוליטי ב-1993 בין בוריס ילצין לבית הלבן, הערוץ היה נתון למתקפה של השלטונות שהורו לו להחשיך את שידוריו. תוך הפרת פקודות הנשיא, מנכ"ל הערוץ הורה להמשיך את השידורים ושידר לתושבי המדינה את ה-CNN, כאשר בניין הערוץ עצמו היה נתון למתקפה של כוחות הביטחון.
ב-1 בנובמבר 1997 הערוץ הפך לערוץ RTR-1 בשל הקמת RTR-2 שהפך אחר כך לערוץ התרבות של ערוץ "רוסיה".
ב-8 במאי 1998 הוקמו חברות טלוויזיה ורדיו אזוריות שהוכפפו לחברה הממלכתית הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (ВГТРК) ואִפשרו הקמת ערוצי בת אזוריים ובכך החל הערוץ לשדר ב-54 שפות עממיות ברוסיה, כאשר החברה הממלכתית הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה הופכת לחברת אחזקות התקשורת הגדולה באירופה.
בסוף שנות ה-90 הערוץ שינה רבות את הסמל הרשמי שלו וב-1 ביולי 2002 החל הערוץ את שידוריו מחוץ לרוסיה, עם חנוכת ערוץ RTR-PLANETA.
ב-1 בספטמבר 2002, שינה הערוץ את שמו מ-RTR לרוסיה וכך גם את סמל הערוץ. ב-1 בינואר 2010 שינה הערוץ את שמו לערוץ "רוסיה-1" וכך גם את הלוגו שלו. מהדורת החדשות "וסטי" היא זוכת פרס TEFI של האקדמיה הרוסית לטלוויזיה ובשנים 1998–2001 הייתה מועמדת על הפרס בתואר תוכנית המידע הטובה ביותר.
הערוץ אחראי להפקת לא מעט סרטים שוברי קופות, ביניהם הסרט "טאראס בולבה" מ-2009, "סטלינגרד" מ-2013 וסדרות פופולריות כדוגמת סדרת הפשע "קאמנסקאיה", "האמן ומרגריטה", "המוסד לנערות אצולה" (שודרו 519 פרקים במהלך 4 עונות) ו"שרלוק הולמס".
ארכיטקטורת מידע

ארכיטקטורת מידע היא תחום העוסק ביצירת מבנים פנימיים בארגוני ידע משותפים. כמות הידע הקיימת בארגונים ובאינטרנט גדולה כל כך עד כי יש למצוא צורה בה יהיה אפשר לאחזר את המידע הרלוונטי בצורה מיטבית. ארכיטקט מידע לוקח עקרונות הקיימים בתחומים שונים, כמו מיחשוב ומידענות, ומשתמש בהם במרחב הווירטואלי על מנת להשיג מבנה מידע יציב.
מנחם מנדל שרשבסקי

הרב מנחם מנדל שרשבסקי (תר"ז, 1847 - ח' באדר א' תרפ"ט, פברואר 1929) היה רבה של העיירה קוסובה (אז באימפריה הרוסית, כיום בבלארוס) במשך ארבעים ושלוש שנה.

קורותיו

נולד בסלונים, שם התגורר אביו הרב קלמן קלונימוס שרשבסקי. נישא למרים, בתו הבכורה של רב העיירה קוסובה הרב שמואל סלונימסקי. לאחר פטירת רעייתו בדמי ימיה נישא לאחותה ביילא רבקה. 
אחיו של הרב שרשבסקי, רבי אהרון זליג (שהיה מכונה ר' זליג רייצה'ס) היה גם הוא תלמיד חכם מפורסם. 
בשנת תרמ"ג (1882) בערך נפטר הרב סלונימסקי. הרב שרשבסקי התמנה לרשת את מקומו בערך בשנת תרמ"ד. 
בתו חיה אסתר נשאה לרב יעקב וולנסקי. תקופה קצרה לאחר שנשאו עלה הזוג לירושלים.
בשנת תרפ"ז, לאחר פטירת רעייתו, עלה הרב שרשבסקי לירושלים והתגורר בשכונת מאה שערים בבית אחיו האמור, שכבר הלך לעולמו. תחתיו התמנה ברבנות בקוסובה חתנו האחר, הרב מאיר לייקין, שנספה בשואה עם יתר בני העיירה בי"א באב תש"ב. 
כדרכו בחו"ל נמנע גם בירושלים מלעסוק בענייני ציבור והעדיף לשקוד על התורה כשהוא עטור בטלית ותפילין. הקפיד שלא יצלמוהו ולכן כמעט לא השתמרו ממנו תמונות. 
הרב שרשבסקי נפטר בח' באדר א' תרפ"ט, ונקבר על פי צוואתו בטליתו המצויצת שבה למד את הש"ס עשרים ושש פעמים כפי שהזכיר בהספדו הרב קוק. בלוויה השתתף קהל גדול והספידוהו גם הרב שמואל רפפורט, הרב יוסף חיים זוננפלד והרב יצחק יעקב וכטפויגל. נטמן בהר הזיתים בסמוך לקברו של הרב שלמה אלישיב. 
חצי שנה לאחר מכן, נרצח נכדו, הרב ישראל שלמה זלמן בן גרשון ולנסקי, ששימש כמזכיר ישיבת חברון, במאורעות תרפ"ט בחברון.
קובי מוסא

קריירה

מוסא שיחק מאז שנת 2000 עד 2008 במכבי תל אביב, למעט בעונת 2005/2006, שבה הושאל לקבוצת מ.ס. אשדוד. מוסא שיחק עם מכבי תל אביב בשלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2004/2005. במהלך משחק הדרבי התל אביבי, שנערך במחזור האחרון של עונת 2006/2007, היה מעורב מוסא באירוע בלתי ספורטיבי, כאשר בעט באחד מאוהדי הפועל תל אביב שפרץ למגרש בזמן המשחק. בגין המקרה, נענש מוסא בהרחקה מארבעה משחקים בפועל.
בשנת 2008 עבר מוסא לשחק בהפועל רמת גן, ובעונתו הראשונה בקבוצה העפיל עמה לליגת העל. לאחר עונה אחת בליגת העל עבר להפועל אשקלון, ובינואר 2011 חתם בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית כחלק מחיזוקה לקראת המשך המאבקים על עליית הליגה בעונת 2010/2011. מוסא היה שותף לעליית הליגה, אך נשר עם הקבוצה לליגה הלאומית בעונת 2011/2012 בתום מאבקי הישרדות ממושכים.
ב-12 ביולי 2012 חתם מוסא בהפועל רמת השרון. בתום עונתו השנייה במועדון ירד עמה לליגה הלאומית.
לקראת עונת 2014/2015 חתם בקבוצת הפועל פתח תקווה, העולה החדשה לליגת העל, ובתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. ב-13 בספטמבר 2015 חזר להפועל רמת השרון מהליגה הלאומית.

חיים אישיים

ב-3 באפריל 2008 נישא מוסא לאלינור.
ב-17 בפברואר 2017 הונח תחת רכבו של מוסא מטען חבלה רב עוצמה, אשר התגלה בטרם התפוצץ.
אליהו שרביט

ביוגרפיה

שרביט נולד בשדה בוקר וגדל בבאר שבע. בן הזקונים מבין שלושת ילדיהם של יוסף ואסתר שרביט ילידי מרוקו. בנעוריו התחנך בבית הספר מקיף א' באר שבע.

שירות צבאי

שרביט התגייס לצה"ל בשנת 1985. עם גיוסו התנדב לקורס חובלים ושנתיים מאוחר יותר השלים את הכשרתו כחובל בזרוע הים. לאחר סיום קורס קציני תקיפה בבית הספר לפיקוד ימי (פי"מ) חזר לשרת כקצין ים בשייטת ספינות הטילים. בשנת 1990 עבר לתפקיד מפקד צוות ובהמשך מפקד שלב בקורס חובלים. בשנת 1993 התחיל את מסלול ההסמכה למפקד ספינת טילים ובשנת 1994 קיבל פיקוד על ספינת הטילים אח"י ניצחון ובהמשך פיקד גם על אח"י עצמאות ואח"י עליה. בין השנים 2000–2003 שירת בתפקיד ראש ענף נשק במספן הים. בין השנים 2003–2006 פיקד על פלגה 31 בשייטת ספינות הטילים. בשנת 2006 שירת כסגן מפקד שייטת ספינות הטילים. בין השנים 2007–2009 שירת כרמ"ח באגף המבצעים של צה"ל.
בשנים 2009 עד 2011 פיקד על שייטת ספינות הטילים. בתקופה זו השתתפה השייטת במספר מבצעים חשובים, בהם מבצע ארבעת המינים ללכידת הספינה "פרנקופ" שהובילה אמצעי לחימה לחזבאללה, ובמבצע חוק ברזל להשתלטות על אוניית הנשק "ויקטוריה" במרחק של כ-200 מיילים מערבית לחופי ישראל. בשנת 2010 זכתה השייטת בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות. ב-27 בנובמבר 2011 מונה למפקד בסיס חיפה ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2014 בתקופה זו נבנה "מעגן דרור" (פולינום) החדש כדי לשמש כבסיס לשייטת הצוללות.
בין השנים 2014–2016 שירת כראש מטה זרוע הים. בתקופה זו בוצע לראשונה ניסוי ירי של הטיל "ברק 8" אשר סוכם בהצלחה. כמו כן שונתה תפישת בניין הכוח ותפישת העליונות הימית בזרוע לאור הערכת מצב ואיום הייחוס כאשר מגוון האיומים עברו מהים לחוף. כמו כן לראשונה הותקנה מערכת "כיפת ברזל" על גבי ספינה מבצעית בלב ים אשר ביצעה יירוט מוצלח של איומי טילים.
ב-12 בספטמבר 2016 הועלה לדרגת אלוף לקראת מינויו למפקד חיל הים במקומו של רם רוטברג, וב-27 בספטמבר נכנס לתפקידו.

משפחה

שרביט נשוי לאתי ואב לשלושה. הוא מתגורר עם משפחתו במושב בצפון ישראל.
דני מילר (שחקן)

חיים אישיים

ב-2011 הקים מילר יחד עם דניאל ג'ילינגס את ארגון הצדקה "Once Upon a Smile" לזכרו של מפיק "אמרדייל" גאווין בליית'.