google/wiki40b huggingface dataset:
יוהאן ארנסט הרביעי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד

ביוגרפיה

יוהאן ארנסט נולד ב-22 באוגוסט 1658 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה, לארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה, ולאליזבת סופיה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ואליזבת מבראונשווייג-וולפנביטל.
לאחר מותו של אביו ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה בשנת 1675 שלטו ארנסט ואחיו במשותף, ובשנת 1680 פוצלה הדוכסות בין שבעת האחים; פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן, היינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד, כריסטיאן, דוכס סקסוניה-אייזנברג, ארנסט, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ויוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד.
בשנת 1699 מת אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, והתעוררה מחלוקת ירושה שהתקיימה עד לשנת 1735, אך לבסוף הוחלט לצרף חלק ניכר מאדמותיו ליוהאן ארנסט, והנחלה נקראה מעתה דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
יוהאן ארנסט מת ב-17 בפברואר 1729, ובמקומו עלה לשלטון בנו כריסטיאן ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
אססופט פלוישט

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1998. בסיום עונת עונת 2001/02 כבר העפילה הקבוצה לליגה הבכירה ברומניה וסיימה במקום הרביעי. הקבוצה סיימה בכל עונה בצמרת הליגה הרומנית. מעונת 2003/04, עד עונת 2009/10, זכתה הקבוצה 6 פעמים ברציפות בדאבל (אליפות+גביע). בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה באליפות התשיעית לאחר ניצחון 2-4 בסדרת הגמר מול קבוצת מורש באסקט. בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה באליפות העשירית שלה לאחר ניצחון בסדרת הגמר 2-3 מול קבוצת מוניציפל אוראדיה.

מסגרת אירופאית

הקבוצה השתתפה  באופן קבוע במפעלים האירופאים של היורוקאפ או היורוצ'לנג'. בעונת 2004/05 זכתה הקבוצה בגביע היורוקאפ צ'לנג' לאחר ניצחון בגמר מול לוקומוטיב קובאן 74-75.
אוניברסיטת דיוק

היסטוריה

טריניטי קולג', המוסד שהיווה את התשתית להקמת האוניברסיטה, נוסד ב-1838 על ידי קווייקרים ונוצרים מתודיסטים. ב-1924 הקים איל הטבק, ג'יימס ביוקנן דיוק, קרן למימון אוניברסיטה בדרהאם, ובה 40 מיליון דולר (531 $ מיליון בערך של 2011). לאחר סירוב של מוסד אחר להקים את האוניברסיטה בדרהאם, נודע לו כי בטריניטי קולג' בוחנים אפשרות להגדיל את המוסד, הוא פנה אל הנהלת המוסד והציע את תרומתו, הם נענו להקים את האוניברסיטה החדשה בדרהאם וזכו במימון הקרן. בעקבות התרומה קבעה האוניברסיטה את שמה על שם אביו, וושינגטון דיוק.

ספורט

לאוניברסיטת דיוק קבוצת פוטבול וקבוצת כדורסל מצליחות, אשר מכונות "הבלו-דווילס" (The Blue Devils), השטנים הכחולים. קבוצת הכדורסל נחשבת לאחת המצליחות בטורניר המכללות אי פעם וצברה לה לאורך השנים תומכים ושונאים רבים אשר רואים בה נציגה של אמריקה האליטיסטית. הקבוצה הגיעה להישגים מכובדים בטורנירי NCAA רבים בכדורסל, כאשר ב-38 השנים האחרונות היא מאומנת בידי המאמן מייק ששבסקי. כוכבי כדורסל רבים יצאו מהמכללה ובהם כריסטיאן לייטנר, גרנט היל, אלטון ברנד, שיין באטייה, קרלוס בוזר, לואל דנג, ג'יי ג'יי רדיק, קיירי אירווינג וג'ייסון טייטום.
בנוסף, בדראפט 2019 נבחרו 3 שחקנים שיצאו מהאוניברסיטה בעשרת הבחירות הראשונות שלו. השחקנים הם: זאיון ויליאמסון (בחירה מספר 1), אר ג'יי בארט (בחירה מספר 3) וקאם רדיש (בחירה מספר 10).
תוכנית מארינר

תוכנית מארינר היא תוכנית שבמסגרתה שוגרו גשושיות לחלל במטרה לחקור את כוכבי הלכת נוגה, מאדים וכוכב חמה.

תוכניות

תוכנית מארינר התפצלה למספר תוכניות קטנות יותר:
טיסה 3932 של אירופלוט

התאונה

המטוס התרסק בעקבות נתונים לא נכונים שהוצגו על ידי מד האופק המלאכותי והמצפן, התקלה בהצגת הנתונים נגרמה בעקבות תקלה חשמלית במטוס. כתוצאה מכך הטייסים חוו ורטיגו.
הבז ואיש השלג

העלילה

עלילת הסרט מגוללת במקביל את סיפוריהם של חברי הילדות כריסטופר בויס (בגילומו של טימותי האטון) ושל אנדרו דולטון לי (בגילומו של שון פן) במהלך מספר חודשים בשנים 1974–1975. בויס, סטודנט מצטיין, נשר מלימודיו ומתפקידו כשרת בכנסייה וחוזר לבית הוריו העשירים בקליפורניה ולחבר ילדותו לי. לי, בן טובים אף הוא, הוא סוחר סמים המבריח קוקאין מעבר לגבול מקסיקו.
במגמה להעלות את בנו על דרך הישר ולהרחיק אותו מהשפעתו הרעה של לי, מסדר אביו של בויס, סוכן FBI לשעבר, לבנו עבודה בחברה מסחרית בשם RTX הפועלת בתחום הלוויינים, כפקח במרכז לקליטת תשדורות של לוויין ריגול של ה-CIA, אשר חג במסלול מעל ברית המועצות וסין ומספק מידע לתחנות קרקע באוסטרליה ובבריטניה. במהלך עבודתו נתקל בויס באקראי במידע לפיו ה-CIA מעורב בפוליטיקה של אוסטרליה, כולל בפרשת הדחתו של ראש ממשלת אוסטרליה גוף ויטלם. מאוכזב מהתערבות מדינתו בעניינים של מדינה דמוקרטית בעלת ברית, מחליט בויס לפגוע ב-CIA על ידי העברת מידע סודי לברית המועצות.
בויס נפגש עם לי ויחדיו הם מתכננים להעביר מידע לשגרירות ברית המועצות במקסיקו סיטי עבור כסף. לי משמש כבלדר ומסתיר את זהותו של בויס, תוך שהוא נותן למפעיליו הסובייטים להאמין שמדובר באפרו-אמריקאי. בתחילה קיים אמון בין הסובייטים ללי, אך עד מהרה הם מגלים עצבנות, קובלים על כך שהמידע חסר ערך ודורשים מידע איכותי יותר ובכללו מידע טכני ומידע על אנשי מפתח ב-CIA. במקביל, לי מתחיל לסחור לא רק בקוקאין אלא גם בהרואין ואף מתמכר לסם. בויס, שחש שלי מסכן את המשך הפעולה, מבקש ליצור קשר ישיר עם הסובייטים ואף מגיע לפגישה עמם במקסיקו. במהלך הסרט יוצר בויס קשר רומנטי עם צעירה בשם לנה (המגולמת על ידי לורי סינגר), אך אינו מצליח להתמיד במערכת היחסים עקב עצבנותו ההולכת וגוברת בשל עיסוקו בריגול.
כינויו של בויס, "הבז", נובע מתחביבו, ציד באמצעות בז, הוא חותם על הודעותיו לסובייטים בכינוי "פלקון" (בז). כינויו של לי, "איש השלג", נובע מעיסוקו בקוקאין, אבקה לבנה כשלג.
בסיום הסרט, לאחר שבויס החליט לנטוש את ההרפתקה, להתפטר מעבודתו ולחזורל לימודים, מגיע לי ללא תיאום עם בויס לשגרירות הסובייטית במקסיקו סיטי, בתקווה להשיג סכום כסף לרכישת סמים שנזקק להם. בהתקרבו לשגרירות נעצר לי על ידי המשטרה המקומית שחשדה בו כי הוא זומם פעולת טרור. כשנעצר נתגלו ברשותו צילומי מסמכים סודיים. המקסיקנים הזעיקו את סוכני ה-FBI ולי התוודה בפניהם ואף הסגיר את חברו בויס, שנעצר מיד בלוס אנג'לס. בחקירתו מסר בויס הודאה מלאה על מעשיו. 
באחת האמירות הנוקבות בסרט אומר בויס לגבי הסובייטים: "הם מושחתים בדיוק כמונו, מה חשבתי לעצמי". הסרט מסתיים עם השלכתם לכלא של בויס ולי.

מוזיקה

המוזיקה המקורית, פרי עטם של מוזיקאי הג'אז-פיוז'ן פט מתיני ולייל מייס, מבוצעת על ידי Pat Metheny Group (מתיני בגיטרה, מייס בקלידים, סטיב רודבי בגיטרה בס ופול ורטיקו בתופים) ותזמורת מיתרים. הקטע הידוע ביותר מתוך הפסקול הוא השיר החותם את הסרט, "This Is Not America" בביצוע דייוויד בואי ו-Pat Metheny Group. השיר הגיע למקום ה-14 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-32 בבילבורד הוט 100.
הושי סאטו

ביוגרפיה של הדמות

באופן יחסי, מעט מידע אודות הרקע של סאטו נחשף במהלך הסדרה. ידוע כי למשך זמן קצר סבלה ממחלת-חלל, וכי היא קלאוסטרופובית. בפרק העונה הרביעית "Observer Effect" נחשף כי בעבר, סאטו הודחה משירותה בצי הכוכבים בגין הפעלת משחק פוקר ושבירת זרועו של מאמן שניסה להפסיק את המשחק (לסאטו חגורה שחורה באייקידו). היא הורשתה, בסופו של דבר, לשוב ולהצטרף אל צי הכוכבים בזכות כישוריה בשפות.
טרם שיבוצה לאנטרפרייז, סאטו לימדה בלשנות בברזיל; לא ידוע אם היא הייתה קצינה פעילה בצי הכוכבים, או שהופעלה מחדש כדי לשרת תחת ג'ונתן ארצ'ר. מאוחר יותר (בפרק "Observer Effect") היא מביעה צער על עזיבה מבלי לומר שלום לתלמידיה.
היו רמזים שסאטו אולי נמשכת לעמיתה טרוויס מייוות'ר, ולטאקר גם. כמו כן, היא מוצגת כמי שהיא קרובה מאוד לקפטן ארצ'ר, וניכר כי יש קצת היסטוריה בין השניים, שקודמת לשירותם המשותף על האנטרפרייז, אולם טבע הקשר ביניהם עדיין לא הובהר.
בפרק האחרון של הסדרה, "These Are the Voyages...", נחשף כי סאטו נשארה לשמש כקצינת הקשר של ג'ונתן ארצ'ר לאורך המשך כהונתו כקפטן, והיא שקלה לחדש את קריירת ההוראה שלה בברזיל לאחר פירוקה של הספינה. הפרק האחרון גם גילה כי לאחר ששירתה על סיפון האנטרפרייז במשך עשר שנים, סאטו עדיין עונדת דרגות של סג"ם. הסיבות לחוסר זה של קידום (או הורדה אפשרית בעתיד) עדיין לא נחשפו, למרות שזה לא בלתי מתקבל על דעת לקצין להישאר בדרגה שנקבעה לשנים רבות ללא קידום (למשל: ויליאם רייקר ופאבל צ'כוב, שנשארו בדרגת קומנדר במשך שנים רבות מבלי לזוז על מנת להיות קפטנים, והארי קים, שמעולם לא עבר מעבר לדרגת סג"ם בזמן הריצה של שבע עונות הסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר"). כפי שצוין ברשומות על סיפון ספינת החלל דיפאיינט, הדרגה הגבוהה ביותר אותה השיגה סאטו במהלך הקריירה של בצי הכוכבים היא של לוטננט-קומנדר, דבר המצביע גם על עלייה איטית בסולם הדרגות או פרישה מוקדמת משירות פעיל.
על פי צג מסך מחשב, אשר בקושי נראה בפרק "In a Mirror, Darkly", ונלקח ממאגרי הזיכרון של הדיפאיינט, סאטו נולדה בקיוטו, יפן. היא סייעה בפיתוחו של המתרגם האוניברסלי. לבסוף היא מתחתנת עם אדם בשם טקאשי קימורה, ותפרוש מצי הכוכבים בדרגת לוטננט-קומנדר.

יקום המראה

ביקום המראה, סאטו היא קצינה בדרגת לוטננט. בנוסף להיותה קצינת הקשר, היא משמשת גם כ"אשתו של הקפטן" (שילוב של נושאת כליו / פילגש) של הקפטן מקסימיליאן פורסט ולאחר מכן קומנדר ג'ונתן ארצ'ר, לאחר שארצ'ר משתלט על האנטרפרייז.
לאחר שארצ'ר משתמש בדיפאיינט על מנת לדכא את המרד, סאטו מרעילה אותו ולוקחת את הפיקוד על הספינה, לוקחת את טרוויס מייוות'ר של יקום המראה כבן-זוגה החדש. עם הגעתה אל כדור הארץ, היא דורשת את כניעתו של הכוכב ומכריזה על עצמה כקיסרית.

תגובות

לדברי הכותב דייוויד גרייבן, "סג"ם הושי סאטו היא בלשנית אמריקאית-אסיתית וקצין תקשורת. נוטה להתקפים מפחידים ובאופן כללי נראית כבלתי יעילה בכל התנאים האחרים למעט מההיבטים הלשוניים של עבודתה, הושי היא "הצרחן התורן" ".
השמדת יהודי טיקטין

השמדת יהודי טיקטין התרחשה באוגוסט 1941 ביער לופוחובה שבצפון מזרח פולין, ליד העיירות טיקטין, ביאליסטוק, לומז'ה, אוסטרולנקה ואסטרוב-מזוביצקה, ובקרבת מחנה ההשמדה טרבלינקה.

השמדת יהודי טיקטין

באוגוסט 1941 הגיעו אנשי גסטפו ליער ופקדו על חפירת שלושה בורות ירי, מהם שניים גדולים, שאורך כל אחד מהם 12 מטר, רוחבו 4 מטרים ועומקו 5 מטר, ואחד קטן יותר. התושבים הניחו שהבורות נדרשים לצורך הסתרת טנקים ודלק. 
ב-24 באוגוסט 1941, בשעה שש בערב, נשמע קול התוף של הכרוז הטיקטיני "יבלונסקי" הסובב בעיר: "כל יהודי טיקטין, אנשים, נשים וטף, פרט לחולים ובעלי מום, יתייצבו מחר, 25 באוגוסט, בשעה שש בבוקר בכיכר השוק". למחרת ב-7:00 בבוקר הגיעו אנשי הגסטפו מצוידים במשאיות ענק, לקחו את הגברים, סידרו אותם מהגבוה לנמוך, והצעידו אותם לכפר זבד שם הם נכלאו בבית ספר מקומי. בדרך הם נדרשו לשיר באיומי שוטים. כמנהג ההטעיה של הגרמנים, נאמר ליהודים ולז'נדרמים הפולנים שהיהודים יועברו משם לגטו צ'רבוני-ברו. מבית הספר נלקחו היהודים בקבוצות במשאיות ליער לופוחובה, הועמדו על שפת הבור ונורו במכונת ירייה אל מותם. באותו יום נהרגו מעל 1,400 מיהודי טיקטין. בלילה כוסו הבורות בידי פולנים מקומיים בהשגחת הגרמנים. הגרמנים סיפרו לפולנים שמונחות שם גופותיהם של חללי מלחמה המובאות לקבורה. הפולנים שכיסו את הבורות סיפרו שהאדמה זזה מפרפורי המתים, וכי היא קיבלה גוון אדמדם מהדם.
למחרת, בלוויית חיילים פולנים, עברו הגרמנים מבית לבית, הוציאו את כל הנשים, הזקנים והחולים שלא התייצבו ביום הראשון וריכזו אותם בכיכר השוק, למעלה מ-700 נפש. הגרמנים העמיסו אותם על משאיות והובילו גם אותם ליער לופוחובה, שם הושלכו אל תוך הבור השני ומכונות הירייה פתחו באש. לאחר מכן כיסו הפולנים את הבור השני. בשעה שתיים ב-26 באוגוסט סיימו הנאצים את מלאכתם. אלה שהצליחו להימלט נתפסו לאחר מכן והובלו לבור השלישי. רק מתי מעט מן הקהילה הגדולה של יהודי טיקטין נותרו בחיים.

זיכרון

במדריך אתרי זיכרון מלחמת העולם השנייה בפולין משנת 1968 מוזכר האתר כ"אנדרטה באתר רצח קורבנות - בשנים 1941-1943 הנאצים ירו ביער ליד הכפר לופוחובה כ-3,000 תושבים של טיקטין, זוואדי וכפרים אחרים. לזכר הקורבנות הוקמה מצבה". 
כיום שלושת הבורות מגודרים ולידם מוצבות אנדרטאות עם מגן דוד המציינים את היות הנרצחים יהודים. בנוסף, חלק ממשפחות הנספים השאירו לוחות זיכרון אישיים על גדרות הבורות. למקום מגיעים משלחות רבות של יהודים מישראל ומהעולם במסגרת מסע בני נוער לפולין, משלחות צה"ל וביקורי שורשים נוספים.
סטיב אלאנה

קריירה

אלאנה התחיל את הקריירה שלו במרסיי אנדומה במדיה לא זכה לדקות משחק. בשנת 2001 חתם בואלנס ממנה עבר לקן מהליגה השנייה. בעונתו השנייה במועדון העפיל עמו לליגה הראשונה, אך איבד את מקומו בהרכב הקבוצה בליגת העל ובתום העונה חתם בברסט. במדי ברסט הפך לשוער ראשון בכל עונותיו בקבוצה. בעונת 2009/2010 העפיל עם ברסט לליגה הראשונה ואף ונכלל בנבחרת העונה ונבחר לשוער העונה בליגה. בנוסף לכך, אלאנה הוא שיאן ההופעות של המועדון בכל הזמנים עם 236 הופעות במשחקים במסגרת הליגה. בקיץ 2012 חתם בליל כמחליפו של מיקאל לנדרו, אך לאחר שלנדרו עזב לבסטיה אלאנה הפך לשוער הראשון. בעונת 2013/2014 איבד את מקומו לוינסנט אניימה שחזר למועדון אחרי עונת השאלה במכבי תל אביב.
ב-3 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרטיניק בניצחון 0-6 נגד בונייר במסגרת מוקדמות גביע הזהב 2015.
המנון איראן

שתהיה איראן נצחית

"שתהיה איראן נצחית" (בפרסית: پاینده بادا ایران) היה ההמנון של איראן בין השנים 1980 ו-1990. הוא הולחן על ידי אבו אלגאסם הלאת.
נחום גלאצר

קורות חיים

נולד בעיר למברג (לבוב) שבגליציה, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, בשנת 1903. נפטר בעיר טוסון באריזונה שבארצות הברית בשנת 1990.
התחנך מילדותו בחינוך דתי, והמשיך בלימוד בישיבה בפרנקפורט שבגרמניה. מהישיבה עבר לאוניברסיטת פרנקפורט, וסיים את לימודיו בה בשנת 1931. לאחר לימודיו עסק בהוראה כשנתיים, ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל. לפני עלייתו היה גלאצר גם מורה פרטי של ילדיו של שלמה זלמן שוקן, ולימים היה בין ראשוני העובדים ב"הוצאת שוקן" בניו יורק.
נחום גלאצר לימד בבית הספר הריאלי בחיפה ארבע שנים, עד שנת 1937. בשנת 1938 היגר לארצות הברית, ולימד בכמה מוסדות ידועים. משנת 1938 עד שנת 1943 לימד בבית המדרש למדעי היהדות בעיר שיקגו. אחר כך לימד בבית המדרש העברי למורים בעיר בוסטון, עד שנת 1947, ומשנת 1948 עד שנת 1950 לימד בישיבה יוניברסיטי שבעיר ניו יורק.
משנת 1950 לימד נחום גלאצר באוניברסיטת ברנדייס והיה ראש המחלקה ללימודי מזרח תיכון ויהדות. לאחר פרישתו מברנדייס לימד באוניברסיטת בוסטון. בצד הוראתו חקר פרסם וערך מחקרים רבים וחשובים בתולדות עם ישראל בעת החדשה. דבריו התפרסמו בעיתונות העברית באמריקה, כגון "הדאר", "בצרון", "התקופה" וכתבי עת אחרים. גלאצר שלט היטב הן בגרמנית והן באנגלית, ודבריו נדפסו בשתי הלשונות. כמו כן ידע עברית היטב, ופרסם גם בשפה זו.
נושא מחקרו הידוע ביותר הוא חייו ומשנתו של הפילוסוף היהודי-גרמני פרנץ רוזנצוייג, וגלאצר נחשב לביוגרף הרשמי שלו. כן תרגם לאנגלית כמה מכתביו.
ספר זיכרונותיו, "זכרונות מנחום גלאצר", יצא בשנת 1997 ונערך על ידי מיכאל פישביין, שהיה תלמידו, וג'ודית' גלאצר וקסלר, בתו.
הנותאיזם

הנותאיזם (מיוונית: εἷς θεός - אל אחד) הוא מונח תאולוגי הבא לתאר תהליך באמונה הדתית או שלב אמוני בין פוליתאיזם לבין מונותאיזם.
המונח נטבע על ידי פרידריך וילהלם יוזף פון שלינג על מנת לתאר גרסה מוקדמת של מונותאיזם. מאקס מילר היה מי שהביא את המושג לתודעת הציבור, במטרה לציין אמונה באל אחד במקביל להכרה כי קיימים אלים נוספים. הרעיון המרכזי הוא שפולחן או אמונה באל כלשהו יכולים להתייחס להיבט אחד מסוים שלו, בעוד שבמקום או בזמן אחר ההתייחסות לאותו אל יכולה לייצג היבט אחר.
רעיון ההנותאיזם מתנגד לאמונה בעליונות אחד ההיבטים של האל על פני ההיבטים האחרים, ותומך ברעיון שאל יכול להתקיים בצורות רבות בו זמנית. לכן, קיום צורות פולחן שונות לאלים בעלי שמות שונים, לא מוגדר כפוליתאיזם.
הנותאיזם נחשב לעיתים לגרסה מורכבת של מונותיאיזם, בכך שהוא מאפשר לאדם להאמין באל מסוים אחד בלי לשלול צורות שונות ואחרות של שמות, כינויים, או התגלויות המתייחסות לאותו אל.
מימוש הרעיון היה בקיסרות הרומית, כאשר הוחל בתהליך סינקרטיזם של אלים. אלים שונים בעלי מכנה משותף עברו תהליך שבסופו הם נחשבו כבעלי אותן תכונות. למשל כל אלות האם הגדולה, הפיריון, הטבע והאדמה, עשתרת (ועשתר), אפרודיטה, ונוס, קיבלה ודומות להן קיבלו מאפיינים זהים ופולחן זהה אף כי עבדו אותן בשמותיהן השונים במקומות שונים.
כך גם אלי השמש השונים (בהם תמוז, אדוניס, מיתרה, אפולו, הליוס, רע) התמזגו לאל אחד שמאפיינים שונים של פולחנו (למשל יום אדוננו שהוא יום ראשון) עברו לאמונה הנוצרית.
מושג האווטאר בתרבות ההינדית הוא איחוד של מספר אלים לאל אחד. כל מאמין יכול לעבוד את ההתגלמות הקרובה אליו יותר וכל ההתגלמויות הן אל אחד.
רב-נגן

רב-נגן (או בלועזית - סופר-אינסטרומנטליסט או מולטי-אינסטרומנטליסט) הוא מוזיקאי או מלחין המפגין יכולת על מספר כלים. יכולת זו עשויה להתבטא בניגון או הלחנה עבור כלים מסוגים שונים או אף בניגון בו-זמנית במספר כלים.
לדוגמה, מוזיקאי המנגן על כלי קשת (לדוגמה כינור), כלי פריטה (לדוגמה גיטרה), כלי הקשה (לדוגמה תופים) וכלי מקלדת ייחשב לרב-נגן.
ויליאם ר. מילר

ביוגרפיה

ויליאם מילר נולד ב-1947 ביישוב שאמוקין במדינת פנסילבניה. הוא למד פסיכולוגיה ופילוסופיה במכללת לייקומינג בוויליאמספורט, פסניליבניה, ובשנת 1969 סיים בה בהצטיינות יתרה את התואר הראשון. המשיך לאחר מכן ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון בשנים 1971-1969.
למד אחר כך עד שנת 1973 לתואר שני בפסיכולוגיה ונוירוביולוגיה ואחר כך עשה בשנת 1976 דוקטורט בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת אורגון. את הסטאז' הקליני ביצע בשנים 1976-1975 בבית החולים לחיילים משוחררים בפאלו אלטו, קליפורניה.ב-1977 הוסמך כפסיכולוג במדינת ניו מקסיקו.
מילר הצטרף בשנת 1976 לסגל אוניברסיטת ניו מקסיקו באלבקרקי, בה לימד מגוון רחב של נושאים - לרבות קורסים על אלכוהוליזם, פסיכולוגיה אבנורמלית וניהל סמינרים על פסיכולוגיה חיובית ועל נבואות המגשימות את עצמן. בשנים 2006-1985 כיהן כפרופסור לפסיכולוגיה ולפסיכיאטריה באוניברסיטת ניו מקסיקו באלבקרקי.
במקביל לפעילותו האקדמית מילר עבד כחוקר במרכז לאלכוהוליזם, שימוש לרעה בסמים והתמכרויות CASAA באלבקרקי.
מבחינה תאורטית התעניין במיוחד בפסיכולוגיית השינוי ומחקריו עסקו בעיקר בטיפול בהתנהגויות של התמכרות, בוויסות העצמי, סוגיית הרוחניות והפסיכולוגיה, המוטיבציה לשינוי והפסיכולוגיה הכמורתית (פסטורליטת). 
על בסיס מחקריו על ההתמכרויות, בשיתוף פעולה עם סטיבן רולניק, פיתח את שיטת הראיון המוטיבציוני, שנועדה בהתחלתה להוות מענה טיפולי להפרעות ההתמכרות.
מילר היה חוקר אורח באוניברסיטת אורגון למדע ולבריאות, באוניברסיטת סאות' ויילס בסידני, אוסטרליה, באוניברסיטת סטנפורד, ובנורווגיה -באוניברסיטת ברגן ובבית החולים היילסטד.
מילר, שהביע מזה שנים רבות עניין בממשק בין פסיכולוגיה לדת, הוסמך בשנת 2009 כדיאקון של הכנסייה הפרסביטריאנית, לאחר שפעל במסגרתה ככומר ("זקן" של הכנסייה) החל משנת 1984.

הריאיון המוטיבציוני

מילר תרם לשינוי בחשיבתם של קליניקאים על טבען של הפרעות הנוגעות בשימוש בסמים, על טיפולן והאמצעים שדרכם ניתן להשיג שינוי אצל המטופלים. מוקדם בקריירה שלו, הדגיש מילר כי לא כל בעיות השימוש באלכוהול הן חמורות ובחן התערבויות טיפוליות קצרות עבור צרכני אלכוהול ברמה בינונית. מטא-אנליזה של המחקרים בבעיות השימוש באלכוהול מצביעה על הייררכיה של הטיפולים מבחינת תועלתם. היעילים ביותר היו הטיפולים האקטיביים והאמפתיים (כדוגמת הטיפול שמילר השתמש בו - "הראיון המוטיבציוני"), בעוד שהכי פחות יעילות היו השיטות הפסיביות (השימוש בסרטים ובהרצאות) או הטיפולים המשתמשים בהתעמתות עם המטופלים (confrontational).
מילר הוכיח גם כן דרך ניסויים מבוקרים כי התעמתות עם המטופל מביא למצבי התנגדות והכחשה, המאפיינים ממילא במידה רבה, לדעת המומחים, את הסובלים מהתמכרויות.
הראיון המוטיבציוני או הטיפול להעצמת המוטיבציה מבקש להימנע מיצירת התנגדויות, הוא נמנע משום כך מעימותים ומנסה להגביר את המוטיבציה על ידי שאלות פתוחות ואמפתיה.

עזרה עצמית במקרה שימוש מופרז באלכוהול

מילר פיתח תוכנית לבקרה עצמית שיושם בהצלחה אצל צרכני אלכוהול לא מכורים. צויין כי אנשים שלמדו לבד בעזרת ספר לעזרה עצמית הצליחו בממוצע למתן את צריכת האלכוהול שלהם בממוצע באותה מידה כמו אלו שפנו לייעוץ חיצוני.
נחום פונדק

ביוגרפיה

הרברט פונדק נולד בשנת 1927 בקופנהגן בירת דנמרק למשפחה שהיגרה מאוקראינה. ב-1943, בגיל 16, נמלט יחד עם משפחתו מדנמרק שהייתה תחת השלטון הנאצי במבצע הצלת יהודי דנמרק. במלחמת העצמאות עלה לישראל כדי להצטרף לצה"ל. הוא לחם במסגרת גדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני, ובין היתר השתתף בכיבוש טנטורה, קרב עליו כתב גם בזכרונותיו, ובמבצע "בתק" לכיבוש מג'דל צאדק. ב-1954 עלה לישראל עם אשתו (רות לבית גינזבורג, לה נישא ב-1953) ובנם בן השנתיים אורי, והשתקע בתל אביב.
בשנים 1965-1955 שימש ככתב לענייני חוץ של היומון הדני "אינפורמשיון". בשנת 1956 הצטרף ליומון הדני "פוליטיקן", ככתב נודד שבסיסו בתל אביב. בשנת 1969 מונה למזכיר מערכת "פוליטיקן", בשנת 1970 מונה לעורך הראשי של "פוליטיקן", וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1993. בתקופתו הפך העיתון לנפוץ ביותר בדנמרק. במהלך תקופה זו המשיך להתגורר עם משפחתו בתל אביב, תוך כדי נסיעות תכופות לקופנהגן.
מ-1993 הוא משמש ככתב בכיר לענייני חוץ ב"פוליטיקן" ומ-2002 הוא משמש כחבר במועצת המנהלים של העיתון.
בנו הבכור, סגן אורי פונדק, נהרג במלחמת יום הכיפורים.
בן נוסף, ד"ר רון פונדק, היה ממתכנני הסכמי אוסלו, ונפטר ממחלה בשנת 2014. לנחום פונדק בת נוספת.
מ"מ ורבורג ושות'

מ"מ ורבורג ושות' הוא בנק פרטי גרמני גדול בהמבורג, גרמניה. זהו בנק בבעלות משפחתית שנוסד ב- 1798 על ידי האחים משה מרכוס וגרשון ורבורג, שני חברים במשפחת ורבורג שממשיכה להחזיק בבעלות על הבנק גם היום. 
אחד מצאצאי המשפחה שחי במאה ה-20, זיגמונד ורבורג ייסד את ס.ג. ורבורג ושות' בלונדון ב- 1946 אחרי שנמלט מהשלטון הנאצי בגרמניה. הבנק התפתח ונהיה אחד מבנקי ההשקעות החזקים ביותר  בסיטי בשנות השישים, שנות ה-70 ושנות ה-80. ורבורג עצמו נעשה לאחד מאנשי הכספים הבולטים והמשפיעים ביותר של התקופה. הבנק נמכר ב- 1995 לבנק השווייצרי Schweizerischen Bankverein. 
ליבת העסקים של הפירמה היום היא בבנקאות פרטית, ניהול נכסים ובנקאות להשקעות כשהוא משרת לקוחות פרטיים, תאגידים ומוסדיים.
הבנק נמצא בידיים פרטיות יותר מ-200 שנה.
לשני שותפים יש אחריות בלתי מוגבלת ושניים אחרים מנהלים את העסק. המילה ושות' בשם מייצגת אחד מן השותפים הנושאים באחריות בלתי מוגבלת, ד"ר כריסטיאן אולאריוס (Christian Olearius) . 
בשנים האחרונות גדל הבנק על ידי רכישות רבות. הוא קנה כמה בנקים גרמניים פרטיים כמו מרקרד, שטיין ושות' בהמבורג, קרל פ. פלומפ ושות' בברמן, בנק הלבאום ושות' בברלין. בנוסף יש חברות בת בחו"ל: מ.מ. ורבורג (שווייצריה),  AG and M. M. Warburg לוקסמבורג וכן קרנות נאמנות שונות  וחברות נדל"ן.
מטה הבנק ממוקם ברחוב פרדיננד 75 (Ferdinandstraße) בהמבורג עם משרדים נוספים בפרנקפורט, קלן, שטוטגרט וב- 10 ערים מרכזיות בגרמניה. לבנק יש גם משרדים בציריך ולוקסמבורג.
אליהו להמן

פרופ' אליהו לֶהמַן (1914 (תרע"ד), נירנברג – 6 במרץ 2011 (ל' אדר א', תשע"א), ירושלים) היה רופא פנימאי, מראשוני הרופאים בנגב. ייסד וניהל את בית החולים הראשון בבאר שבע (בית החולים "הדסה"). להמן היה מנהלה הראשון של מחלקה פנימית א' במרכז הרפואי סורוקה במשך כ-20 שנה. בשנת 1975 היה לאזרח הראשון שקיבל את התואר "יקיר העיר באר שבע".

ביוגרפיה

להמן נולד בנירנברג שבגרמניה למשפחת רופאים. הוא החל את לימודי הרפואה בשנת 1932 באוניברסיטת היידלברג. עם סיום לימודיו בשנת 1936 נמנע ממנו לקבל את תעודת הרופא בשל שלילת הזכויות מיהודים באותה תקופה בגרמניה הנאצית. אי-לכך, התעודה ניתנה לו לאחר שהשלים את לימודיו באוניברסיטת ברן שבשווייץ. בהיותו סטודנט היה גם ספורטאי, ואת עבודת הגמר שלו כתב בתחום רפואת הספורט. בשל יהדותו נמנע ממנו לעבוד כרופא, ולכן עבד כמורה לספורט עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1937.
הבריטים שהגבילו את מספר הרופאים היהודים בארץ, מנעו ממנו לעסוק ברפואה ולכן עבד כמורה לחינוך גופני, במספר בתי ספר בירושלים. בבקרים לימד רופאים קורס ברפואת ספורט והתנדב כעוזר רופא בבית החולים שערי צדק בירושלים.
במלחמת העולם השנייה התגייס ד"ר להמן למשטרת היישובים העבריים. לאחר שעבר קורס קציני רפואה נשלח לשרת בחזית מצרים ובטריפולי שבצפון אפריקה. בהמשך עבר לסיציליה שבאיטליה, שם ניהל לראשונה בית חולים של הצבא הבריטי. עם שובו לארץ הצטרף ל"הגנה" בירושלים, ובמלחמת השחרור ניהל את "בית חולים 10", בית החולים הצבאי שבחיפה.
בשנת 1950 עבר להמן עם משפחתו לבאר שבע על מנת לנהל את בית החולים "הדסה" שנפתח חצי שנה קודם לכן בעיר העתיקה. הוא הקים במקום בית כנסת, לזכרם של חללי שיירת הדסה להר הצופים, שנרצחו על ידי מתפרעים ערבים בדרכם להחליף את צוות בית החולים הדסה.
בשנת 1954 שימש להמן כרופאו האישי של דוד בן-גוריון שפרש מראשות הממשלה ועבר לגור בצריף בשדה בוקר. 
בשנת 1960 עם פתיחתו של בית החולים החדש בבאר שבע, מונה ד"ר להמן למנהל מחלקה פנימית א' בבית החולים המרכזי לנגב, שהחליף את בית חולים הדסה ובהמשך הפך למרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה. בשנת 1972, עם פתיחת בית הספר לרפואה, היה אחד הראשונים שקיבל בו את התואר פרופסור, על מפעל חיים ותרומתו לרפואה ולנגב. 
להמן גידל דורות של רופאים והיה זה שהביא לישראל את שיטת האבחון בעזרת הלפרוסקופיה.
בשנת 1975 זכה להיות ראשון מקבלי עיטור "יקיר העיר באר שבע". 
בשנת 1979 יצא להמן לגמלאות, אך המשיך לשמש כרופא יועץ בבית החולים ובמשרדי ממשלה שונים.
נפטר בשנת 2011 (תשע"א) בירושלים.
מפרץ קולה

מפרץ קולה (ברוסית: Кольский залив) הנקרא גם פיורד מורמנסק, הוא פיורד הנמשך דרומה מים ברנץ בחלקו הצפוני של חצי האי קולה בצפון מערב רוסיה. אורכו הוא 57 קילומטר, רוחבו המקסימלי שבעה קילומטר ועומקו 200 עד 300 מטר.
חופיו המזרחיים של המפרץ הם סלעיים ותלולים וחופיו המערביים מישוריים יחסית. ערי הנמל מורמנסק וסוורומורסק שוכנות בחופיו המזרחיים של המפרץ. בסיס הצי הרוסי בפוליארני, הבסיס העיקרי של הצי הצפוני, ממוקם בחופו המערבי.
נהרות טולומה (Tuloma) וקולה נשפכים אל המפרץ. הפרשי המפלס של הגאות בו מגיעים עד לארבעה מטר. בחורף עשוי חלקו הדרומי של המפרץ לקפוא. מדרום למורמנסק חוצה את המפרץ גשר מפרץ קולה, הגשר השני באורכו מצפון לחוג הארקטי.
צפון יורק

היסטוריה

העיירה צפון יורק הוקמה ב-13 ביוני 1922 מתוך החלק הכפרי של היישוב יורק. צפון יורק עברה תהליך עיור מהיר והפכה לרובע של צפון יורק ב-1967. ב-14 בפברואר 1979, היא הפכה להיות עיר. כדי להנציח קבלת המעמד של עיר ביום ולנטיין הקדוש, העיר אימצה את הססמה "העיר עם הלב". ב-1998 צורפה העיר אל תוך טורונטו עם 5 קהילות נוספות.

הכלכלה

צפון יורק הוא אחד המחוזות העיקריים בו ממוקמים תאגידים באזור. הקטע של כביש 401 אשר חוצה את צפון יורק, הוא הקטע העמוס ביותר של כביש מהיר בצפון אמריקה ונוסעים מעל 400,000 כלי רכב ביום. תחנת פינץ' הממוקמת במחוז משרתת כ-100,000 אנשים ביום.