פיגמנטי צביעה

פיגמנט צביעה, או צבען צביעה, הוא צבען המשמש כבסיס לצבע תעשייתי או לצבע אמנות. צבע זה משמש לצביעת חומרים שונים, בתעשייה ובאמנות, על ידי משיחתו על העצם הנצבע. פיגמנטי צביעה הם קבוצה מצומצמת של חומרים, שנבחרה על בסיס של עמידות, נוחות שימוש, גוון ורעילות, על פי תקנים שונים. מרבית הפיגמנטים ניתנים לערבוב במדיומים נפוצים באמנות, כגון שרף אקרילי (Acrylic resin), שמן פשתן ושעווה ללא תקלה, אך קיימים פיגמנטים בשימוש נפוץ שאינם מתאימים למדיום מסוים.
ערך זה עוסק בעיקר בפיגמנטים המשמשים בתעשייה ובאמנות כיום. לפיגמנטים נוספים בטבע, ראו פיגמנט. מרבית הפיגמנטים המצוינים מטה נמצאים בשימוש מסחרי בשמות שונים ותוצרת חברות שונות. במקרים שבהם קיים "שם מותג", הוא מצוין לצד שמו המדעי ומספרו הסידורי של הפיגמנט.
הערה לשונית: במסמך הבא השם "סיגל" והתואר "סיגלי" מייצגים את המילה Violet, שחשוב להפרידה מ"סגול" (Purple) בכל הקשור לתורות צבע. אפשרות מסורבלת יותר היא לציין Violet כסגול ספקטרלי.
הערה: כל הדוגמיות המופיעות לצד הערכים השונים הן להמחשה בלבד. ייתכן כי הפיגמנט יהיה בעל גוון אחר, והדבר תלוי בפרמטרים רבים. הדוגמיות נלקחו מאתרי הבית של יצרני צבעים שונים.
הנחיית קישור.

מספר סידורי

לאורך השנים זכו פיגמנטים שונים לשמות רבים, בהתאם למקום שבו יוצרו, למטרת השימוש, לממציא הגוון ועוד. שמות אלו עשויים לבלבל את המשתמשים בצבענים, ועל כן פותח תקן לזיהוי צבע, הקרוי אינדקס צבע (Color Index).
לכל צבען מוענק ערך חד חד ערכי המורכב מאותיות לטיניות ומספרים. האות הראשונה במספר סידורי זה היא לרוב P, המייצגת פיגמנט (מספר מצומצם של צבעים מסומנים באות N, המייצגת את המילה "Natural"). האות השנייה היא משפחת הצבעים שאליה סווג הפיגמנט (למשל, B עבור "Blue", ‏ Br עבור "Brown", ‏ R עבור "Red" וכן הלאה). המספרים מאפשרים הבדלה בין החברים במשפחת פיגמנטים בגוון מסוים. כך ניתן להבדיל בין PB29 (כחול אולטראמרין) לבין PB15 (כחול פתלו).
השימוש בשיטת מיון זו החל בשנות ה-20 של המאה ה-20, במאמץ להסדיר את השימוש בצבענים ובצבעים שונים. כיום הוא מנוהל על ידי ארגון "colour index international" האמריקאי.

עמידות באור

עמידות באור (lightfastness) היא מדד למידת סטייתו של צבען מסוים מגונו המקורי עם חשיפה לאור. בפועל, היא מאפשרת לאמנים ולתעשיינים לאמוד מתי ידהה צבען מסוים, ולא יהיה עוד דומה לגונו המקורי. צבעים שעמידותם לאור נמוכה נקראים לעיתים צבעים נמלטים (Fugitive) וצבעים שעמידותם לאור גבוהה נקראים צבעים קבועים (Permanent).
קיימות מספר שיטות לאמוד את עמידותו באור של צבע מסוים, בין אם הוא מורכב מפיגמנט בודד או מתערובת פיגמנטים. התקן המקובל כיום נמדד על ידי חברת ASTM (חברה אמריקאית לתקנים ומידות). תקן זה נועד במקור לבחון עמידות של צבע לבניין והורחב לאחר מכן לצבעי אמנות ותעשייה. התקן קובע חמש דרגות של עמידות באותיות רומיות, מ-I (קבוע לחלוטין) ועד V (נמלט לחלוטין).
במקרה שבו יש שימוש בשני פיגמנטים או יותר, שכל אחד מהם נמדד בתקן ASTM, הצבע המשולב יסומן כבעל העמידות של הצבע הנמלט ביותר מבין המרכיבים.

מקור הצבען

כל צבען מתויג לאחת מארבע קטגוריות מרכזיות, על פי שני פרמטרים: טבעי/סינתטי, ואורגני/לא אורגני. לקטגוריות אלו משמעות רבה מבחינת עלות ייצורו של הצבען, מידת נדירותו, מחיר חומרי הגלם ואף עקביות הגוון.
צבענים טבעיים מיוצרים ללא פעולה מעבדתית, על ידי שימוש במחצבים או בחומרי גלם טבעיים (שמן, עץ, עפרה, חימר, צמחים ועוד) ופעולות פשוטות כמו חימום או טחינה. צבענים סינתטיים נוצרים במעבדה באמצעות תרכובות שונות, זיקוק, חשיפה לחומצות ועוד. אף על פי שמקור מרבית הצבענים הסינתטיים הוא ביסודות כימיים נקיים, לעיתים חומרים טבעיים לחלוטין יוכלו לייצר צבען סינתטי, אם תהליך ההכנה יוצר תרכובת השונה מהותית מהחומרים המקוריים.
צבענים אורגניים מורכבים בעיקר מהחי או הצומח. שריפה של שמן צמחי (שחור מנורה), מיצוי של שורש שיח (ורוד מאדר) ואף חומרים מבוססי חלבונים (כחול פתלו) הם דוגמאות של צבענים אורגניים. מעצם טבעם, צבענים אורגניים מכילים פחמן כמרכיב עיקרי. צבענים לא אורגניים (מרבית הצבענים כיום) הם כל צבען שאינו עונה על התנאים שנמנו מעלה. אין בהכרח גורם משותף ברור לצבענים לא אורגניים.
במקרה שבו יש מידה שווה של חומרים מן החי ויסודות מתכתיים, נהוג לציין "אורגנימטאלי".