google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי דרום אפריקה–שווייץ

היסטוריה

בין רפובליקת דרום אפריקה לבין הקונפדרציה ההלווטית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין הקונפדרציה ההלווטית הם יחסים טעונים וקרובים. דרום אפריקה מהווה פרטנרית אסטרטגית של שווייץ והיא אחת החשובות ביותר בכל יבשת אפריקה.
לאחר ההגעה של השווייצרים הראשונים לדרום אפריקה, במחצית השנייה של המאה התשע עשרה, קשרי המסחר שבין שתי המדינות התפתחו במהירות והדבר תרם באופן משמעותי לכלכלת דרום אפריקה. שווייץ לעולם לא הטילה סנקציות על דרום אפריקה בשום שלב של משטר ששרר בה.
בשנת 1887 הוצב לראשונה הקונסול השווייצרי הראשון בפרטוריה, בירת המדינה. בשנת 1916 נפתחה קונסוליה נוספת במדינה בעיר קייפטאון. הקונסוליה השווייצרית בפרטוריה שודרגה למעמד שגרירות בשנת 1952 במהלך משטר האפרטהייד ששרר בדרום אפריקה.
הסוכנות השווייצרית לפיתוח ושיתוף פעולה נעשתה פעילה בדרום אפריקה במהלך השלב האחרון של האפרטהייד במדינה, כאשר הוא נעשה מרוכך מאוד, בין 1990 ל-1994, ותרמה ליצירת המערכת הפוליטית החדשה במדינה כלא אלימה במידת האפשר. שווייץ תמכה בעבודתה של הוועדה הדרום אפריקאית לפיוס ולאמת (TRC).
שווייץ לעולם לא השתתפה בחרם שהוביל ארגון האומות המאוחדות על דרום אפריקה, אך כן השקיפה על האמברגו שהוטל על דרום אפריקה. כתוצאה מכך, בשנת 2002 התמודדו מספר בנקים שווייצרים עם תביעה בסך 50 מיליארד דולר בארצות הברית על תמיכה בגזענות ובמשטר האפרטהייד. הבנקים השווייצריים הכחישו בתוקף את ההאשמות.

שווייצרים בדרום אפריקה

הקהילה השווייצרית בדרום אפריקה מנתה בשנת 2017, על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, שמונת אלפים ארבע מאות שישים ושמונה איש. נתון זה הופך את הקהילה לגדולה ביותר בכל יבשת אפריקה שמהווה גם חצי מכמות השווייצרים במדינה.
דרון אג'מולו

קמר דָרוֹן אַגֵ'מוֹלוּ (בטורקית: Kamer Daron Acemoğlu, הגייה: [aˈdʒemoːɫu]; נולד ב-3 בספטמבר 1967) הוא כלכלן טורקי-אמריקאי, מכהן כפרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. מהכלכלנים המשפיעים והמצוטטים ביותר בעולם. עוסק בצמיחה כלכלית, בפיתוח כלכלי, בכלכלת עבודה, ובכלכלה פוליטית. זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק ובפרס נמרס לכלכלה.

ביוגרפיה

אג'מולו נולד באיסטנבול שבטורקיה, בן למשפחה ממוצא ארמני. אביו היה פרופסור למשפטים ואמו מורה. ב-1989 סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת יורק שבבריטניה, ב-1990 סיים תואר שני בכלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון, וב-1992 סיים תואר שלישי בבית הספר לכלכלה של לונדון. נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "Essays in Microfoundations of Macroeconomics: Contracts and Economic Performance".
הוא עבר לארצות הברית והחל לעבוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ב-1997 מונה לפרופסור חבר ב-MIT, בשנת 2000 מונה לפרופסור מן המניין לכלכלה יישומית, ומשנת 2010 מחזיק בקתדרה על שם אליזבת' וגיימס קיליאן ב-MIT.
אג'מולו עמית בחברה האקונומטרית, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאקדמיה הטורקית למדעים. הוא זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק ב-2005, בפרס נמרס לכלכלה ב-2012, בפרס ג'ון פון ניומן ב-2007, ובפרס הגדול של נשיא טורקיה לתרבות ואמנויות.
מאמריו המצוטטים ביותר עוסקים בסוגיות של צמיחה כלכלית וכיצד מוסדות כלכליים ופוליטיים השפיעו על רמת הפיתוח הכלכלי במדינות שונות.
בנימין זאב מארטה

רבי בנימין בן מתתיהו, המוכר בשם רבי בנימין זאב מארטה (ה'רל"ה, 1475 בערך - ה'ש"ה, 1545 בערך) היה רב טורקי-יווני, מפוסקי ההלכה והמשיבים המפורסמים בדורו, נודע על שם ספר השו"ת שלו "'בנימין זאב" שזכה לפרסום רב בהיותו ספר השו"ת הראשון שנדפס בחיי מחברו וביוזמתו.

ביוגרפיה

נולד כנראה בארטה שביוון בסביבות שנת ה'רל"ה (1475). בצעירותו למד אצל רבני ארטה: דודו הרב כלב שהיה מגדולי חכמי יוון, אצל הרב בנימין ב"ר שמריה ואצל הרב שלמה ב"ר שמואל הספרדי, שלימים נהיה חמיו. בתקופה מאוחרת יותר למד גם אצל חכמי קורפו, בהם רבי גרשון בון פאצו שהיה מראשי הפוסקים ביוון.
הוא התפרנס ממסחר ונסע לשם כך ברחבי האיים היווניים, ופסקי הלכה רבים שלו נכתבו בהיותו מחוץ לארטה. קשרים מיוחדים היו לו עם יהדות איטליה, והוא התגורר תקופה ממושכת בוונציה.
הוא נודע במספר פולמוסים הלכתיים בהם היה מעורב, הצד השווה שבהם, שרבי בנימין פרסם פסק הלכה מקל במקום שחבריו חשבו שאי אפשר להקל. מפורסם בהם הוא פולמוס עגונתו של משה סוסי, שרבי בנימין התיר אותה לפי עדותו של גוי מסיח לפי תומו. הרד"ך מקורפו התנגד להיתר זה, והפולמוס שפרץ בעקבות המחלוקת חרג מן השאלה המקורית והיו מעורבים בו רבים מגדולי הדור. שנים מעטות לאחר הפולמוס, ביקשו חכמים שונים לאסור עליו להורות הלכה בשל טענות על פסיקותיו במקרים אחרים, ואף האשימו אותו בזיוף חתימתו של רב אחר. טענה נוספת הייתה שהוא "דן יחידי כאילו לי ניתנה הארץ" ומנדה שלא כדין. לעזרתו נחלץ חתנו רבי שמואל קלעי שניהל תכתובת מול חכמי ונציה וקושטא במטרה למנוע את ביטול הסמיכה של רבי בנימין, אך ללא הועיל. בקיץ ה'רצ"א (1531) הדיחו רבני ונציה את רבי בנימין זאב ומינו תחתיו את הרב משה חנין כרבה של ארטה. בין המצטרפים להדחה היה רבי עזריאל דאיינה שכתב תשובה חריפה במיוחד בה הוא תוקף אותו בהאשמות חמורות וגוזר עליו בגזרת חרם שלא יורה הוראות, מבטל את הסמיכות שסמך תלמידי חכמים אחרים, וגוזר בחרם חמור שלא יכנו אותו יותר בתואר "מורנו הרב" בכל הארצות שסביב ארטה.
רבי בנימין וחתנו נסעו לוונציה כדי לשכנע את חכמי העיר, כי הסנקציות נגדו ננקטו שלא בצדק וכי יד אויביו הייתה בדבר במטרה להכפישו. חכמי ונציה סירבו לדון שנית בנושא.

פטירתו

לא ידועים פרטים על קורותיו של רבי בנימין זאב בשנים שלאחר הדפסת ספרו, ושנת פטירתו משוערת בידי מאיר בניהו לשנת ה'ש"ה, 1545.
עלונדון

היסטוריה

עלונדון החל לצאת לאור כעלון מודפס בשחור-לבן בן ארבעה עמודים בשנת 1994, שהופץ בבתי עסק ישראליים בשכונת גולדרס גרין וברחבי לונדון. עם השנים העלון גדל והתרחב והפך לירחון בצבע ב-1997. בין השנים 2002–2004 המגזין יצא לאור בשיתוף הפעולה עם השבועון הבריטי ג׳ואיש ניוז וב-2005 חזר כירחון עצמאי.
בשנת 2001 עלתה לרשת הגרסה המקוונת של הירחון, שהחלה לספק עדכונים שוטפים נוספים לקהילה. ובנובמבר 2017, לאחר יציאה לאור של 250 גיליונות, הדפסתו של הירחון נפסקה ומאז הוא פועל כאתר תוכן אינטרנטי אקטואלי-קהילתי.
עלונדון במתכונתו המוקדמת היה מגזין קהילתי בשם הישראלי של לונדון, שיצא בשנת 1990 וכתבו בו, בין היתר, אלכס גלעדי, יהונתן גפן ורפי ברזילי. כמו כן, השתתפו בו מצוות הכותבים של עלונדון, בהם: זיוה לוי, צילה שני, שאול צדקא, אבי מלר ואריק יהלומי. המגזין הישראלי של לונדון הופץ בתשלום ולכשהתחלף לעלונדון החלו להפיצו בחינם.

כתבים בולטים

כתבים בולטים של מגזין ואתר עלונדון בעבר ובהווה: גיא לרר, אבי מלר, גיא מרוז, שאול צדקא וצילה שני.
על סקירתה בעלונדון את הפעילות העסקית והכלכלית בין ישראל ובריטניה קיבלה צילה שני תעודת הוקרה מלשכת המסחר ישראל־בריטניה.
הופ אמרסון

ביוגרפיה

אמרסון נולדה בעיר האוורדן שבמדינת איווה. לאחר שסיימה את לימודייה נסעה לניו יורק כדי להשתתף כשחקנית חובבת במופעי וודוויל. ערכה את הופעת הבכורה שלה כשחקנית בשנת 1930 בהפקת תיאטרון של נורמן בל גדס. היא התגלתה בתפקידי משנה בסרטים "צלע האדם" ו"זעקת העיר".
בשנת 1950 הייתה אמרסון מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד הסוהרת הסדיסטית אוולין הרפר בדרמת כותלי הכלא של ג'ון קרומוול "נעולה".
אמרסון המשיכה לשחק בתפקידי משנה גם במערבון של ויליאם ולמן "נשים בכיוון מערב" ובסדרות הטלוויזיה "פיטר גאן" בתור הזמרת והפסנתרנית "אמא" ו"המופע של דניס אוקיפי".
אמרסון מעולם לא נישאה ולא הביאה ילדים, היא נפטרה ממחלת כבד ב-25 באפריל 1960 בהוליווד כשהיא בת 62. היא נקברה ב"בית הקברות גרייס היל" שבעיר הולדתה.
פרוזדור ירושלים

פרוזדור ירושלים הוא השטח המחבר בין השפלה לירושלים ונמצא בגבולות הקו הירוק. אזור זה נכבש במלחמת העצמאות, במהלך פריצת הדרך לירושלים, והיה מוקף עד למלחמת ששת הימים בשטח ממלכת ירדן.
פרוזדור ירושלים אינו נבדל מבחינה משמעותית מאזורים גאוגרפים סמוכים לו מצפון ומדרום, והגדרת אזור זה היא צבאית-מדינית ולא גאוגרפית.

חשיבותו של השטח לישראל

מאז תחילת ההתיישבות היהודית בארץ ישראל היה צורך לשמור על נתיב בטוח למעבר בין השפלה לירושלים שם גרו תושבים יהודיים רבים. ללא מעבר בטוח ירושלים הייתה בסכנת מצור תמידית. למרות זאת, בראשית מלחמת העצמאות היו יישובים מועטים ביותר בפרוזדור המחבר בין ירושלים לשפלה. הקיבוצים קריית ענבים ומעלה החמישה היו הקיבוצים היחידים באזור ושם שכן כוח של הפלמ"ח שהיה אמור לאפשר מעבר חופשי של תנועה בנתיב שהיום בנוי עליו כביש 1.

נתיבי תחבורה בפרוזדור

מלבד כביש מספר 1 נבנו עוד שני כבישים שנסללו מאזור עין כרם בירושלים לשפלה, הראשון כביש 395 דרך רמת רזיאל לאזור בית שמש וכביש הגבורה המוביל לרמלה ורחובות והשני כביש 386 דרך בר גיורא וצור הדסה המוביל יחד עם כביש 375 לעמק האלה ובית שמש.
מערך תחבורה נוסף דרך הפרוזדור הם קווי הרכבת. ישנו קו רכבת ישן לירושלים העובר דרך נחל שורק. קו זה היה פעיל מהתקופה העות'מאנית ועד 1998 באופן כמעט רצוף. ב-1998 הוחלט לסגור את קו הרכבת בגלל בעיות טכניות והוא שב לפעולה ב-2005. מכיוון שקו זה הוא בתוואי שטח קשה ונבנה לפני שנים רבות זמן הנסיעה בו הוא ארוך ואין רבים שמשתמשים בו. משנת 2004 נבנה קו רכבת מהיר לירושלים שעובר דרך מודיעין. קו זה יהיה בחלקו תת-קרקעי ודרכו תהיה הדרך היבשתית המהירה ביותר לירושלים.
בולבול (אוניית מעפילים)

בולבול הייתה אוניית מעפילים שאורגנה על ידי אנשי המוסד לעלייה ב' של "ההגנה".

תולדותיה

היא אורגנה בעקבות המידע שהגיע אל אנשי המוסד לעלייה ב' בשנת 1943, לפיו ממשלת בריטניה קיבלה החלטה סודית לאפשר לכל יהודי אשר יגיע לטורקיה להמשיך ולעלות לארץ ישראל. ההחלטה המריצה את אנשי המוסד לעלייה ב' לארגן אוניות להבאת היהודים לטורקיה.
ב-3 באוגוסט 1944 יצאו מקונסטנצה ברומניה שלוש אוניות: "מורינה" כשעל סיפונה 308 מעפילים, "בולבול", שעל סיפונה היו 390 מעפילים, ו"מפקורה" עם 315 מעפילים. האוניות הפליגו יחד.
25 מייל צפונית מזרחית מהנמל הטורקי אינאדה (İğneada), במערב הים השחור, הותקפה "מפקורה" על ידי צוללת, וטבעה. הגרמנים סברו שהיו בה קצינים פולנים שהיו בדרכם לצבאות בעלות הברית. יש הטוענים שזו לא הייתה צוללת גרמנית אלא צוללת רוסית (ShCh-215)‏ רק חמישה מעפילים נצלו ונאספו אל האונייה "בולבול", אשר המשיכה והגיעה לנמל אינאדה; משם המשיכו המעפילים לאיסטנבול, ומשם ברכבת לארץ ישראל.
פיטר ג'ייסון

ביוגרפיה

פיטר ג'ייסון נולד ביולי 1944 בהוליווד וגדל בעיר ניופורט ביץ', שבאורנג', קליפורניה. הוא למד בתיכון ניופורט ולאחר לימודיו המשיך לקולג' חוף אורנג' ולמד לימודי דרמה באוניברסיטת קרנגי מלון שבפנסילבניה.
הוא נשוי לאליאן ג'ייסון ואב לילד אחד.

קריירה

ג'ייסון הופיע מאז 1967 בלמעלה ממאה תוכניות טלוויזיה ומעל שמונים סרטי קולנוע אך בדרך כלל שיחק תפקידים משניים.
סרטו הראשון היה ב-1970 בסרט "Rio Lobo". ב-1980 שיחק בסרט תשעה שרכבו מאת וולטר היל. ב-1981 שיחק בסרט הדרמה אמא יקרה בכיכוב פיי דאנאוויי ודיאנה סקרוויד. שנה לאחר מכן שיחק בסרט האימה "Trick or Treats" את מלקולם אוקיפי.
ב-1971 שיחק בסדרה הוואי חמש-אפס את ג'ק ריגני. הוא הופיע גם בסדרה סטארסקי והאץ' ובסדרה קגני ולייסי ובאחד מפרקי בנות הזהב.
ב-1984 שיחק ב-"Streets of Fire" בתור השוטר הארי. באותה שנה שיחק בסרט הדרמה קראטה קיד של ג'ון ג. אבילדסן בתור מאמן כדורגל. שנתיים לאחר מכן הופיע בתור מייג'ור דווין בסרט המקצוע: לוחם של קלינט איסטווד המציג את אירועי מבצע זעם דחוף, בו חיל הנחתים פלש לגרנדה.
ב-1987 שיחק בסרט המדע הבדיוני "Prince of Darkness". שנה לאחר מכן שיחק את גילברט בסרט המדע הבדיוני של ג'ון קרפנטר "הם חיים".
ב-1990 שיחק בסרט "המרדף אחר אוקטובר האדום" את הקצין הפוליטי איוון פוטין. הוא שיחק גם בסרט "ארכנופוביה" מאותה שנה. שנה לאחר מכן השתתף בסדרה "זינוק לאתמול" בתפקיד קליפטריק ובסדרה "קרובים רחוקים מאוד". שנה לאחר מכן השתתף בסדרה "עולם אחר" ושנה אחר כך ב"רוזאן" של הקומיקאית רוזאן בר בתור ג'ים והופיע כמנהל בסיטקום "נשואים פלוס".
ב-1995 שיחק בסרט "קונגו" במר גאנוס. אותה שנה שיחק בסרט "מורטל קומבט" את מאסטר בויד, ובסרט "מרדף שקוף" של ג'ון קרפנטר. באותה שנה דיבב בסדרת הטלוויזיה "באושר ועושר: אגדה לכל ילד" ששודרה בHBO Family. 
ב-2001 שיחק בסדרה המשפטית "ג'אג" בתור רנדי האמיל. שנה לאחר מכן שיחק ב"אדפטיישן" של ספייק ג'ונז. שנה אחריה שיחק בסרט הדרמה "סיביסקיט", המבוסס על הספר סיביסקיט: אגדה אמריקאית.
ב-2004 שיחק בסדרת הדרמה "דדווד". באותה שנה השתתף בסדרת הקומדיה "משפחה בהפרעה".
ב-2005 הופיע בסרט הספורט הקומי "לדפוק אליפות" בכיכובם של ויל פרל ורוברט דובאל. שנה לאחר מכן השתתף בסדרה "עקרות בית נואשות" בתור ג'ף.
ב-2008 שיחק בסרט "מילק" בתפקיד אלן באירד. באותה שנה שיחק בסדרה "מד מן" מאת מתיו ויינר. שנה לאחר מכן הופיע בסדרת הדרמה "קאסל" ובסדרה "NCIS".
ב-2010 הופיע ב"צדק פרטי" ובסדרת הקומדיה "צ'אק". ושיחק בסרט "איך לעשות אהבה עם אישה" לצד קריסטן ריטר.  
ב-2011 השתתף בסרט האימה "רצח קטן" לצד ג'וש לוקאס וטרנס הווארד, ובסרטו של הישרלי יניב רז "שמש הבוקר".  
ב-2012 הופיע בסדרת המדע הבדיוני "זירת הפשע" בתור וולטר גרש.
ב-2016 שיחק בסרט "יחי הקיסר!" מאת האחים כהן בו הוא משחק מנחה.
ב-2018 שיחק בסרט המדע הבדיוני "עולם היורה: נפילת הממלכה" בתור הסנאטור שרווד ובאותה שנה שיחק ב-"The Other Side of the Wind".
קתלין סבליוס

קתלין גיליגן סבליוס (באנגלית: Kathleen Sebelius; נולדה ב-15 במאי 1948) היא פוליטיקאית אמריקאית ששירתה כמזכירת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה בין השנים 2009–2014. קודם לכן כיהנה כמושלת מדינת קנזס בשנית 2003–2009.

ראשית חייה

סבליוס נולדה וגדלה במשפחה קתולית, ממוצא אירי, בסינסינטי, אוהיו. היא למדה באוניברסיטה הקתולית "טריניטי וושינגטון" שבוושינגטון הבירה, ואחר כך קיבלה תואר במנהל ציבורי מטעם אוניברסיטת קנזס. בשנת 1974 עברה להתגורר בקנזס.
סבליוס היא בתו של מושל אוהיו לשעבר ג'ון ג'יי גיליגן וכך מונתה למושלת הראשונה בארצות הברית שגם אביה היה מושל. בעלה, גארי סבליוס, הוא שופט בית משפט השלום הפדרלי, שאביו היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. לזוג יש שני ילדים.

קריירה פוליטית

בשנת 1986 התמודדה סבליוס על מושב בבית התחתון של בית הנבחרים של קנזס. היא נבחרה לתפקיד. כעבור 8 שנים, בשנת 1994, סיימה את תפקידה בבית הנבחרים כדי להתמודד על משרת המפקחת על הביטוח, בו זכתה, והייתה לאדם הראשון מזה 100 שנים המכהן בתפקיד מטעם המפלגה הדמוקרטית. בתפקיד זה כיהנה גם כן 8 שנים.
בשנת 2002 נבחרה לתפקיד מושלת קנזס לאחר שניצחה את המועמד הרפובליקני, טים שאלנבורגר 53%-45%. אחת הסיבות שהביאו לניצחונה של סבליוס היה הקרע בין השמרנים לליברלים במפלגה הרפובליקנית של קנזס. אחת מפעולותיה המשמעותיות של סבליוס כמושלת קנזס היה הטלת הווטו על חקיקה המתירה לאזרחים לשאת כלי נשק להגנה עצמית שלא בגלוי (concealed carry ) ללא כל צורך ברישיון מיוחד. החלטה זו הפכה את קנזס לאחת מארבע המדינות היחידות בארצות הברית שבהן לא הייתה אפשרות כלל לשאת נשק שלא בגלוי. למרות זאת, ב-25 במרץ 2006 הבית התחתון של בית הנבחרים ביטל את הטלת הוטו בהחלטת רוב של 91 מול 33. כמו כן, גם הבית העליון של בית הנבחרים (הסנאט) הצביע נגד הטלת הווטו ברוב של 30 מול 10.
סבליוס סירבה לתמוך בתיקון לחוקת קנזס בדבר נישואים חד-מיניים באפריל 2005, ושנדחה ברוב של 70% על ידי בית הנבחרים. מהלך זה אסר בחוק נישואים חד מיניים ויישר קו עם כל מדינות ארצות הברית (מלבד מסצ'וסטס).
סבליוס סרבה לתמוך גם בביצוע עונש מוות, ובמהלך כהונתה, בית המשפט העליון של קנזס סירב לתת עונש מוות, כשהוא קובע שעונש המוות מנוגד לחוקת קנזס. למרות זאת, התובע הכללי דאז של מדינת קנזס, פיל קליין הרפובליקני, דחה טענה זו והחזיר את המצב לקדמותו על פי החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בבחירות שנערכו בקנזס בנובמבר 2006 ניצחה סבליוס את מועמד הרפובליקנים, ג'ים ברנאט, ברוב של 57% מול 40% שתמכו בברנאט.
אן אסטין

אן מארי אסטין (Anne Marie Astin) היא ביוכימאית אוסטרלית ומומחית לזיהוי פלילי. נוספה למגילת הכבוד של ויקטוריה ב-2010, וקיבלה את מדליית השירות הציבור בשנת 2011. ראויה לציון עקב תרומתה לפיתוח מחלבות וחקיקת תקני בטיחות מזון.

השכלה

אסטין נולדה בדורהם, וסיימה בהצטיינות תואר בוגר במדעים בכימיה ובביוכימיה בשנת 1973. את הדוקטורט בביוכימיה סיימה בהצטיינות ב-1976, כולם באוניברסיטת ליברפול. מאוחר יותר קיבלה אישור של אוניברסיטת גריפית' עבור ניהול המגזר הציבורי.

קריירה מוקדמת

החלה את הקריירה שלה בתחום בעזרת תמיכתה של אמה, אשר דחפה אותה לאייש תפקידים שלא נתפסו כמתאימים לנשים בעיני החברה באותה התקופה. היא החלה ללמד באוניברסיטת מונאש. לאחר מכן, היא הפכה מומחית לזיהוי פלילי במשטרה, ומאוחר יותר הצטרפה לתעשיית החלב. היא הפכה מנכ"לית הרשות לבטיחות מזון חלב ומוצריו, בסמכות ממשלת ויקטוריה.

קריירה

אסטין היא נשיאת המוסד האוסטרלי של מדעי המזון והטכנולוגיה.
יומן מסע (אלבום)

סגנון ומסרים

באלבום בא לידי ביטוי קו מאופק יותר של גפן, לעומת הצווחות והדיסטורשנים שהיו נהוגים באלבומיו הקודמים. ניתן להבחין באלבום בחיבתו של גפן לבלדות רכות בשיר "מגיע לך יותר", שבו בולטת נגינת הפסנתר. עם זאת, נושאים בהם עסק גפן בעבר, כצבא, אבדון ומוות, שבים גם באלבום זה. באופן כללי, יש באלבום עידון מוזיקלי, כאשר הרגש לא מתבטא בצווחות אלא במילים ובמנגינה.
מרבית השירים באלבום בעלי מבניות טקסטואלית ואורך ממוצע (כשלוש עד ארבע דקות), אך ישנם יוצאים מן הכלל: "הכּל נרשם" הוא שיר קצר בן פחות משתי דקות המכיל רעיונות מכמה וכמה שירים באלבום. ניתן לראות בשיר, שבמפתיע זכה לקליפ, חלק מן השיר "יומן מסע". בנוסף, בשיר "צלקות" מופר עיקרון המבניות כאשר הבית השני אורכו כחצי מאורך הבית הראשון.
אמצעי שגפן ממעט להשתמש בו מופיע באלבום - הקלטות ממקורות חיצוניים: בשיר "מטוסים", בפתיחה ואל תוך הבית הראשון, נשמעת קריאה במערכת כריזה בנמל תעופה.
הגיטרות, התופים והקלידים באלבום בעלי צליל רך יחסית לגפן. ב"צלקות", התופים מנגנים מקצב מהיר יותר מהאחרים באלבום. ב"הסתכלו לשמיים" ישנם קטעי גיטרה בעלי צליל מעט יותר רועש מבשאר השירים בדיסק. פרט לאלו, לא ניתן להבחין מחריגות מיוחדות.

הצלחת האלבום

האלבום יצא לחנויות בתחילת ספטמבר 2000 והגיע למעמד אלבום זהב (20,000 עותקים) פחות מחודש מיום צאתו, ובהמשך הגיע למעמד אלבום פלטינה (40,000 עותקים).
הסינגלים אשר ליוו את יציאת האלבום היו: "עורי עור", "יומן מסע" (דואט עם אריק איינשטיין), "צלקות", "אקדחים שלופים" ו"גשם כבד עומד ליפול". בשלב מאוחר יותר יצא הסינגל "תמונה לשעת ערביים", שלא זכה להשמעות רבות. לשיר "עורי עור" הופק קליפ שהורכב מקטעי וידאו אשר תואמים את תוכן השיר. אמן הקומיקס ניר מטרסו יצר קליפ מונפש לשיר "צלקות" (שנכלל מאוחר יותר במארז המשולש של אלבום ההופעה "Live").
פיסול בשדה המורחב

"פיסול בשדה המורחב" (באנגלית: Sculpture in the Expanded Field) הוא מאמר מאת החוקרת ומבקרת האמנות רוזלינד קראוס המנסה להציג הגדרה אסתטית מחודשת של מושג ה"פיסול" בעקבות התפתחויות שחלו באמנות החל משנות ה-60 של המאה ה-20. המאמר פורסם בכתב העת "October"  בשנת 1979.
קראוס טוענת כי החל מתחילתו של המודרניזם התערער מעמדו של הפיסול כאמצעי לייצוג סימבולי קונקרטי, כלומר כאנדרטה. אנדרטאות פיגורטיביות, דהיינו אנדרטאות המגולמות בדימוי אנושי, אינן מסוגלות עוד לקיים את מעמדן המוצהר כציון היסטורי בחלל ספציפי וכמשקפות היבט תודעתי של קהילה. אחת הדוגמאות לכך היא פסלו של אוגוסט רודן "שערי הגיהנום", אשר יועד להצבה כשער כניסה למוזיאון בצרפת, אולם הוצב לבסוף בכמה מקומות בעולם. 
מצב זה מכונה על ידי קראוס כ"מצב נגטיבי", בו הפיסול נאלץ להמיר את ההתייחסות לחלל היסטורי בצורות מופשטות המהוות "מסמן טהור", וכן בהתייחסות עצמית ארס פואטית. קראוס מתארת מאפיינים אלו בפיסול המופשט, אשר מדגיש את בסיס הפסל או הופך אותו לחלק בלתי נפרד ממנו, כדוגמת פסליו של קונסטנטין ברנקושי. בפסלים כגון אלו "הבסיס מוגדר עתה מהותית כניתן להעברה, דבר המצביע היעדר מקום קבוע לעבודה, וחוסר הבית שלו מוטמע לתוך עצם חומריותו של הפסל". 
כתוצאה ממצב זה, נוצרה הגדרה נגטיבית של הפיסול כאלמנט שאינו "אדריכלות" ואיננו "טבע". לפיכך, התקיים הפיסול בתוך שיח אפיסטימולוגי הנדרש לבחינת גבולותיו כל העת. קראוס מנסה להציע הגדרה אלטרנטיבית למצב זה, בה הגבול בין "פיסול", "אדריכלות" ו"טבע" הוא דינמי ויוצר "שדה מורחב" בה הגדרתו של הפיסול תלויה בהגדרתם של שדות סמנטיים.
קראוס מוצאת כי צורות פיסול חדשות כגון "אמנות אדמה" וסוגים שונים של אמנות מינימליסטית אכן מקיימות את ההיגיון של השדה המורחב. היגיון פוסט מודרני זה עתיד, לדעת קראוס, ליצור מימד היסטורי חדש של הפיסול.
מיי בריט

קורות חיים

נולדה בשוודיה בשם Maybritt Wilkens. היא עבדה כעוזרת לצלם בסטוקהולם. ב-1951 הגיעו לשם המפיק האיטלקי קרלו פונטי והבמאי מריו סולדטי שחיפשו מועמדת לבנה ובלונדינית לסרט "Jolanda, the Daughter of the Black Corsair" הם בחרו בה ולאחר שינוי שמה עברה לרומא שם השתתפה במספר הפקות באולפני צ'ינצ'יטה שהידועה ביותר היא מלחמה ושלום לצידה של אודרי הפבורן (1956).
לאחר מכן עברה להוליווד וחתמה חוזה עם פוקס המאה ה-20. היא הופיעה במספר סרטים בתוכם כפירי אריות (1958) לצידו של מרלון ברנדו וב-1959 שיחקה בסרט המלאך הכחול בתפקיד הראשי של זמרת הקברט לולה, תפקיד אותו ביצעה מרלן דיטריך בגרסה המקורית של הסרט מ-1930.
ב-1959 הכירה את סמי דייוויס ג'וניור והם נישאו ב-13 בנובמבר 1960. הנישואים האלה עוררו עניין בכל העולם. צעירה לבנה ובלונדינית נישאת לאפרו-אמריקאי שתום עין ויהודי. לפני הנישואין היא עברה גיור והטקס נוהל על ידי רב.
נולדה להם בת אחת ב-1961, טרייסי והם אימצו עוד שני בנים. הזוג נפרד ב-1968. לאחר הגירושין הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה שהאחרונה בהן הייתה ב-1988. לאחר מכן פרשה ועסקה בציור.
פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה

ביוגרפיה

פרנצ'סקו נולד ב-6 בספטמבר 1610 במודנה, לאלפונסו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ולאיזבלה, נסיכת סבויה, בתם של קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה וקתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד. בשנת 1629 התפטר אביו מתפקידו ונכנס למנזר, ופרנצ'סקו עלה לשלטון במקומו. במהלך המגפה של 1630–1631 מתו כ-70% מתושבי מודנה. לאחר פרוץ מלחמת שלושים השנים צידד פרנצ'סקו בספרד ופלש לדוכסות פארמה, אולם בעת ביקורו בספרד על מנת לתבוע את שכרו, הוא יכל רק לרכוש את קורג'ו על ידי תשלום של 230,000 פלורינים.
מאוחר יותר, בעקבות מלחמת קסטרו הראשונה, שבה פרנצ'סקו הצטרף לוונציה, פירנצה וצידד בדוכסי פארמה נגד משפחת ברבריני והאפיפיור אורבנוס השמיני, הוא ניסה לכבוש את פרארה, אולם המלחמה הסתיימה ללא כל רווח מסוים למודנה. מכיוון ששוב לא קיבל עזרה מספרד, פרנצ'סקו כרת ברית עם צרפת בסיועו של החשמן מזארין. לעומת זאת, כאשר הוא נכשל בכיבוש קרמונה, והיה נראה שהכף במלחמה נוטה לצד ספרד, חזר פרנצ'סקו וכרת עמם שוב ברית. מאוחר יותר הוא חזר לברית עם צרפת, על ידי שחיתן את בנו ויורשו אלפונסו עם לורה מרטינוצי, אחייניתו של מאזארן.
אחרי התנגדות מוצלחת לפלישה הספרדית משטחיהם במילאנו, הוא נלחם לצד צרפת, סבויה, וכבש את אלסנדריה וואלנצה בשנים 1656–1657 עם עזרת בנו. בשנת 1658 הוא כבש את מורטארה, אולם חלה במלריה, וב-14 באוקטובר 1658 מת בסנטיה, ובנו אלפונסו הרביעי ד'אסטה, דוכס מודנה עלה לשלטון במקומו.
למרות מיומנותו כמפקד צבאי, פרנצ ' סקו היה ידוע עבור עמידתו בעקרונות דתיים. בנוסף, הוא העשיר את מודנה עם הבנייה של ארמון הדוכס של מודנה, תיאטרון דלה ספלטה הגדול, וילה דלה פנטטורורי, הרחבת הנמל בתעלת נביגליו ושיקום המצודה.
מא יינג-ג'יו

חייו

מא כיהן כנשיא הרפובליקה הסינית (טייוואן) מה-20 במאי 2008 עד 20 במאי 2016. מא יינג-ג'יו כיהן כיושב ראש של המפלגה הלאומית הסינית קוומינטנג בשנים 2005 - 2007, ושוב בשנים 2009 עד 2015. בשנים 1998 - 2006 כיהן כראש העיר טאיפיי ובשנים 1993 - 1996 כשר המשפטים.
בשנת 2007 התפטר מתפקיד יושב ראש מפלגת קואמינטנג בגלל האשמות של שימוש לא חוקי בכספים של עיריית טייפה בתקופה שבה עמד בראש מועצת העיר. לבסוף נוקה מכל האשמות.
מא יינג-ג'יו ניצח בבחירות הנשיאותיות שהתקיימו בשנת 2008 עם רוב של 58.4% מסך הקולות. נכנס לתפקיד הנשיא ב-20 במאי 2008 וב-17 באוקטובר 2009 נבחר מחדש גם כיושב ראש מפלגת הקואומינטנג. הוא התפטר מתפקידו בדצמבר 2015.
בעת כהונתו שיפר מא את היחסים עם הרפובליקה העממית הסינית על בסיס סטאטוס קוו המאופיין על ידי העקרונות "לא איחוד, לא הכרזת עצמאות, לא שימוש בכוח". בתקופת נשיאותו נחתם הסכם מסחרי בין טיוואן ובין הרפובליקה העממית הסינית. בחירתו מחדש לתפקיד נשיא הרפובליקה בינואר 2012 עם 51.6% מול מועמדת המפלגה הדמוקרטית פרוגרסיבית, צאי אינג-ון, נחשבה סימן לתמיכה רחבה במדיניותו זו ביחס לסין העממית.
יליד הונג קונג, משפחתו שייכת לקבוצת בני האן האקא. הנשיא מא גדל בטייוואן, סיים תואר שני המשפטים באוניברסיטת ניו יורק, ודוקטורט למשפטים בבית הספר הרווארד למשפטים. הוא מדבר סינית מנדרינית, טיוואנית, האקא ואנגלית.
ראול מיירלש

קריירת מועדונים

מיירלש התחיל את הקריירה שלו בבואבישטה מהליגה השנייה בפורטוגל. בשנת 2004 עבר לפורטו עמה זכה ב-4 אליפויות, 4 גביעים ו-3 גביע סופרקאפ. בעונת 2006/2007 הבקיע את שערו הראשון באירופה בתיקו 1-1 עם צ'לסי. בעקבות יכולתו המרשימה צ'לסי וליברפול התעניינו בשחקן. ב-29 באוגוסט 2010, עבר מיירלש לליברפול תמורת 11.5 מיליון פאונד ויום למחרת הוצג באצטדיון אנפילד עם הספרה 4 על הגב. ב-12 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בתיקו 0-0 עם ברמינגהאם סיטי. ב-16 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית בניצחון 1-4 על סטיאווה בוקרשט.
ב -31 באוגוסט 2011, מיירלש חתם בצ'לסי על חוזה לארבע שנים עבור סכום שהוערך ב-12 מיליון פאונד. ואף זכה במדי צ'לסי בליגת האלופות ובגביע ה-FA.
ב -3 בספטמבר 2012, חתם בפנרבחצ'ה הטורקית תמורת 8 מיליון יורו.

קריירה בינלאומית

בצעירותו היה מיירלש חלק מנבחרת פורטוגל עד גיל 21. בשנת 2006 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. ביורו 2008 הבקיע את שערו הראשון במדי הנבחרת נגד טורקיה ובהמשך המשחק פפה הבקיע שער נוסף והמשחק נגמר ב-0:2.
שער חשוב נוסף של מיירלש הוא במשחק הפלייאוף נגד בוסניה והרצגובינה על העלייה למונדיאל 2010. במונדיאל 2010 עצמו הבקיע את השער הראשון בניצחון פורטוגל 0-7 על צפון קוריאה ב-21 ביוני 2010.
עם תחילת קמפיין מוקדמות יורו 2012 הבקיע מיירלש 2 שערים אחד בתיקו 4-4 עם קפריסין ואחד בניצחון 1-3 נגד איסלנד.
גאליס - המסע לאסטרה

עלילה

בשיא תהילתו, נקלע יונתן (תובל שפיר) להרפתקה באסטרה - עולם פוסט-אפוקליפטי הנשלט בידי שליט אכזרי בשם אגיר. בעולם הקשוח וחסר הרחמים בו אין לו מעריצות או פמליה מחניפה, הופך יונתן להרמס "המיועד" ונאלץ להוכיח מי הוא ומה הם כוחות ההישרדות שלו, ויוצא בראש קבוצת המורדים להציל את אסטרה מידי השליט האכזר, שמאוחר יותר, בסיום הסרט, מתגלה כהרמס. המפגש עם חבריו הישנים ועם טיקה (אליאנה תדהר) – כפילתה של דני ביקום המקביל ואהובתו המיתולוגית מלמד אותו שיעור על הנהגה, חברות, ובעיקר על אהבה.

הצלחת הסרט

"גאליס המסע לאסטרה" זכה להצלחה רבה וביקורות חיוביות רבות. הסרט מכר בסופ"ש הראשון שלו בקולנוע כ- 50,000 כרטיסים ולבסוף הגיע למכירה של כ- 200,000 כרטיסים ונחשב לשובר קופות של שנת 2014. הסרט הועמד ל"פרס אופיר" בעקבות הצלחת הסרט הוצאה הודעה רשמית ממדיה פארן כי בשנת 2016 יצא סרט המשך, שלא יתקשר לעלילה של סרט זה. הסרט נקרא גאליס: קונקט ויצא לאקרנים ב-14 באפריל 2016.

סרט המשך

סרט ההמשך יצא ב-14 באפריל 2016 ונקרא "גאליס - קונקט". עלילת הסרט שונה מעלילת "גאליס - המסע לאסטרה" ולא מתרחשת באותו עולם, אך כן מתרחשת בעולם מקביל.