google/wiki40b huggingface dataset:
עצב החישור

מהלך

עצב החישור הוא המשכו של הכבל האחורי של מקלעת הזרוע. לעצב חיבורים לשורשי העצב הצוואריים החמישי עד השמיני (C5-C8) ולשורש העצב החזי הראשון (T1).
עצב החישור יוצא מבית השחי ונכנס לזרוע בין הראש הארוך לראש האמצעי של שריר הזרוע התלת-ראשי, במיקום אחורי לעורק הזרוע. הוא מלווה את עורק הזרוע העמוק (A.profunda brachii) במהלכו מסביב לעצם הזרוע ולאורכה ונכנס למַעֲנִית העצב החישורי של עצם הזרוע. לאחר מכן חוצה העצב את החיץ הבין-שרירי הצידי של הזרוע (Septum intermusculare brachii laterale) ונע בין שריר הזרוע לשריר הזרוע והחישור ומגיע לקדמית לעילית העלי הצידית של עצם הזרוע. שם מתפצל העצב לשני ענפים, ענף עמוק וענף שטחי, ונכנס לאמה. בעת מהלכו בזרוע, מתפצלים מהעצב ענפים ומעצבבים את שריר הזרוע התלת-ראשי, את שריר המרפק ואת שריר הזרוע והחישור.
ענף החישור נכנס לאמה מפוצל לשני ענפים. הענף העמוק של עצב החישור (Ramus profundus nervus radialis) מעצבב שרירים ומפרקים והענף השטחי של עצב החישור (Ramus superficialis nervus radialis) מעצבב עור בחלק האחורי של היד ושל האצבעות.
הענף העמוק של עצב החישור מעצבב את השריר פושט שורש היד החישורי הקצר ואת השריר הגבן, עובר דרך השריר הגבן ונכנס למדור האחורי של האמה. במדור האחורי מתפצלים מהענף העמוק מספר ענפים משניים ומעצבבים את שרירי המדור האחורי של האמה. אחד הענפים או המשכו של הענף העמוק משנה את שמו לעצב הבין-גרמי האחורי (או הגבי, Nervus interosseus antebrachii posterior). העצב הבין-גרמי האחורי נע על הקרום הבין-גרמי יחד עם העורק הבין-גרמי האחורי עד לשורש כף היד. במהלך דרכו הוא מעצבב את השרירים העמוקים של המדור האחורי של האמה ובסוף מהלכו הוא מעצבב את מפרק החישור והגומד המרוחק ואת המפרקים בשורש כף היד.
הענף השטחי של עצב החישור נע באמה במיקום קדמי לשריר הכפן העגול ומתחת לשריר הזרוע והחישור. במהלכו באמה הוא מלווה את עורק החישור. בשליש המרוחק של האמה, נע הענף השטחי אחורה ונכנס למדור האחורי של האמה, סנטימטרים ספורים לפני שורש כף היד, יוצא הענף השטחי מהמדור האחורי של האמה ומעצבב את העור בחלק האחורי של כף היד, האגודל ועוד אצבע או שתיים.
יאנגדונג

היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים, בעיקר שרידי קברים, מעידים על התיישבות באזור במאה הרביעית לפני הספירה וכן במאה הרביעית והחמישית. הכפר עצמו הוקם ב-1457 בידי סוֹן סוֹ, בן לשושלת ווֹלסוֹנג סוֹ, לאחר נישואיו ליִי בוֹן, בת לשושלת יוֹגאנג יִי, ולאורך השנים היה מקום משכנם של אצילים.
במהלך המאה ה-20 התפתח הכפר. הוא חובר לרשת מסילות הברזל, והוקמו בו בית ספר, מקדש בודהיסטי וכנסייה, וכן הוקם גשר מעל נהר אלאקצ'ון.
בשנת 1984 הכריזה ממשלת קוריאה הדרומית על הכפר כ"אתר תרבותי חשוב", וב-2010 הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. אתר המורשת כולל גם את האקדמיות הקונפוציאניות אוֹקסאנסוֹווֹן ודוֹנגאנגסוֹווֹן, ואת בית דוֹנגנאקדאנג, המצויים מחוץ לתחומי הכפר.

מתאר

הכפר בנוי בלב יער, וצורתו כצורת אות ההנג'ה 勿 ("מוּל") שפירושה מים. מתאר זה נשמר גם כיום. במהלך הכיבוש היפני בקוריאה תכננו היפנים להעביר מסילת ברזל דרך הכפר ולהקים מבנה חדש לבית הספר, אך תוכנית זו לא יצאה לפועל. התושבים התנגדו למהלך גם מסיבות סמליות, שכן השינוי היה משנה את מתאר הכפר והופך אותו לדומה לאות 血 (הְיֶיל), שפירושה דם.
הכפר משמר גם את אחד מעקרונות הפנג שווי: מאחוריו הר (סולצ'אנגסאן) ומלפניו נחל (יאנגדונגצ'ון).
יחסי אפגניסטן–ישראל

היסטוריה

במהלך 1980 סיפקה ישראל חימוש ואימונים לכוחות המוג'אהדין האפגניים, אשר נלחמו בכוחות הסובייטים, ובממשלה החילונית שהקימו בקאבול. אלפי לוחמי מוג'הידין בפרט מארגון חיזב א איסלאמי, אשר היה בהנהגת ג'ולבודין הקמטיאר, אומנו על ידי מדריכים ישראליים.
באוקטובר 2005 נערך ראיון על ידי עיתונאי מידיעות אחרונות עם נשיא אפגניסטן חמיד קרזאי, בו רמז קרזאי על רצון לכונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל.
בראיון אמר קרזאי "כאשר תהיה התקדמות בתהליך השלום במזרח התיכון, והפלסטינים יקבלו מדינה משלהם, אפגניסטן תשמח לכונן יחסים מלאים עם ישראל". בראיון גילה קרזאי שהוא פגש את שמעון פרס מספר פעמים, וכינה אותו "איש יקר, לוחם אמיתי לשלום".
במהלך מבצע עופרת יצוקה בו נלחמה מדינת ישראל בממשלת החמאס ברצועת עזה, 50,000 אפגנים חתמו בקאבול על עצומה סמלית להילחם בישראל. בתקופת המבצע נערכו הפגנות רבות נגד ישראל, ואפגנים רבים תרמו דם לפלסטינים שברצועת עזה. בשנת 2009 הגדיר קרזאי את המבצע כברברי והשווה אותו לפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
סאטורנליה

סאטורנליה (בלטינית: Saturnalia) הייתה הפסטיבל שצוין בלוחות השנה הרומאיים ב-17 בדצמבר, חגו של האל הרומאי סאטורנוס. הסאטורנליה הייתה מחגי רומא הידועים ביותר – ואולי אף הפופולרי שבהם: המשורר הרומאי קטולוס קרא לו "סאטורנליה, הטוב שבימים!"‏ (Catulus 14.15). החג צוין במרחב הפומבי וכן במרחב הפרטי, ואופיין באווירה חגיגית ושמחה: בתי המשפט ובתי הספר היו סגורים, נהגו לצאת לקניות ומותר היה להמר בפרהסיה. חופש הביטוי הותר לכל אדם, ובעיקר לעבדים. בנוסף, בחג נהוג היה להעניק מתנות אחד לשני, ואחד ממנהגי החג הידועים ביותר היה היחס השווה בו נהגו בעבדים באותו יום. החג צוין גם בתקופת האימפריה, ונראה כי שמר על פופולריות עד המאה החמישית לספירה – כאשר נטמע בחגיגות הנוצריות לציון השנה החדשה וחג המולד.

הסטאורנליה בתקופת האימפריה

את החג המשיכו לציין גם בתקופת האימפריה, אך לאורך הזמן התייחסו אליו כאל "חג של חירות", ועל כן היווה סכנה לקיסרות. כך לראיה, רצח בריטניקוס לאחר שניסה להדיח את נירון מהשלטון על ידי ניצול חופש הביטוי שחשב שקיים ביום הסאטורנילה. החג עבר שינויים בתקופת האימפריה, והפך לכלי ביד הקיסר על מנת לבסס את שלטונו. בעוד בתקופת ה-Res Publica ובמקורו של החג, טיב החגיגות, מיקומן וזמניהן היו קבועים, הקיסר ארגן את החגיגות וקבע את מיקומן ואף את תאריכו. המשורר סטאטיוס  מתאר את החג בחיבורו "סילוויי" (Silvae), ומוסיף על מנהגי החג המקובלים גם מופעי ראווה שסופקו על ידי הקיסר (דומיטיאנוס, בתקופתו), וכן קורא לחג Saturnalia principis, "הסאטורנליה של הקיסר", כל זאת, מתוך נקודת הנחה וגישה לפיה הקיסר למעשה שולט בזמן ובמקום בהם חירות האזרחים תיחגג.

החג בלוח השנה הרומאי

סאטורנליה הוא חג עתיק ונמנה עם החגים הארכאים ברומא, ובמקור נחוג רק במהלך יום אחד, ב-17 בדצמבר, תאריכו הדתי והיום בו נערכו הטקסים הדתיים הפומביים. עם זאת, קיימות עדויות רבות לכך שבמשך השנים משך הזמן שבו ציינו את החג השתנה. כך, בזמנו של קיקרו הוא נחוג משך שבעה ימים, ומאוחר יותר, בזמן האימפריה הרומית, מספר ימי החג נע בין שלושה, חמישה ושבעה. בנוסף, הפסטיבל צוין בסמוך ליום הקצר ביותר בשנה (21 בדצמבר) – באופן שמזכיר חגים רבים בתקופה זו, שלרוב זוהו עם צורך במנוחה והפגנת שמחה. החג המשיך להופיע בלוחות השנה הרומאיים לכל הפחות עד המאה הרביעית לספירה, בלוח השנה של שנת 354, אך בלוח השנה של פולמיוס סילביוס, המתוארך לסוף המאה החמישית לספירה, ה-17 בדצמבר מתואר רק כ"חג הפקידים" (feriae sevorum), ככל הנראה כחלק מתהליך שילובו עם חגיגות השנה החדשה הנוצריות וחג המולד, ונעדר התייחסות לפולחן סאטורנוס שהיה במקורו של החג. שילוב מנהגי הסאטורנליה בחג המולד הנוצרי בא לידי ביטוי גם במנהג חלוקת המתנות, בהפגנת שמחה ואולי אף במנהג חבישת כובעי נייר, אשר מזכיר את הלבוש הדתי שהיה נהוג ברומא בזמן החג.
פסטיבל הקולנוע בקאן

פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בקאן (בצרפתית: le Festival international du film de Cannes) או פסטיבל קאן (le Festival de Cannes) הוא פסטיבל קולנוע יוקרתי שנערך בעיר הנופש קאן שבדרום צרפת. 
הפסטיבל הוא יוזמה של שר החינוך והתרבות הצרפתי ז'אן זאי (Jean Zay) כתגובה לפסטיבל הסרטים של ונציה מ-1937, בו התבטא הקשר האמיץ בין איטליה של מוסוליני לבין גרמניה הנאצית.  הפסטיבל החדש, פרי שיתוף פעולה בינלאומי בתמיכה רחבה של תעשיית הקולנוע האמריקנית, היה אמור להיפתח בעיר קאן ב-1 בספטמבר 1939. פלישת גרמניה הנאצית לפולין בדיוק בתאריך זה, הביאה לביטול הפסטיבל. הרעיון נדחה אך התקיים אחרי מלחמת העולם השנייה, בין ה-20 בספטמבר ל-5 באוקטובר 1946 ומאז הוא נערך  מדי שנה בחודש מאי, מלבד במספר מקרים יוצאי דופן.
הפסטיבל, הסגור לקהל הרחב, מקבל תשומת לב גדולה מהתקשורת, ועקב כך פוקדים אותו כוכבי קולנוע רבים. מפיקים רבים משיקים בו את סרטיהם החדשים, ומנסים למכור אותם למפיצים מכל העולם.
הפרס היוקרתי ביותר שמוענק בפסטיבל הוא פרס דקל הזהב (Palme d'Or) לסרט הטוב ביותר, אשר בראשיתו ובין אמצע שנות השישים לאמצע שנות השבעים נקרא הפרס הגדול של פסטיבל הסרטים הבינלאומי. לעיתים מספר סרטים חולקים פרס זה בשנה אחת. חבר השופטים של הפסטיבל, אשר מורכב ממומחים בינלאומיים לקולנוע, בוחר את הזוכים בפרס דקל הזהב ובעוד מספר פרסים. הפרס השני בחשיבותו המוענק לסרטים הוא הגרנד פרי והשלישי בחשיבותו הוא פרס חבר השופטים.
ז'יל ג'אקוב מכהן כנשיא הפסטיבל מאז שנת 2001.

הישגים ישראליים בפסטיבל קאן

נכון ל-2011, אף סרט ישראלי לא זכה עדיין באחד משלושת הפרסים החשובים ביותר המוענקים לסרטים. מספר סרטים ישראליים הועמדו לזכייה בפרס דקל הזהב, מתוכם ארבעה מסרטיו של עמוס גיתאי.
שני סרטים ישראליים זכו בפרס מצלמת הזהב המוענק לסרטי ביכורים: "אור" של קרן ידעיה (2004) ו"מדוזות" של אתגר קרת ושירה גפן (2007), בעוד ש"עג'מי" של ירון שני וסכנדר קובטי (2009) זכה בציון לשבח במסגרת התחרות על פרס מצלמת הזהב. הסרט "ביקור התזמורת" (2007) זכה ב-3 פרסים בפסטיבל.
הסרט "הערת שוליים" של יוסף סידר זכה ב-2011 בפרס התסריט. בנוסף, עודד קוטלר זכה ב-1967 בפרס השחקן הטוב ביותר על משחקו ב"שלושה ימים וילד", וחנה לסלאו זכתה ב-2005 בפרס השחקנית הטובה ביותר על משחקה ב"אזור חופשי". מני יעיש זכה ב-2012 בפרס איגוד הבמאים והתסריטאים על סרטו "המשגיחים".
צבי הירש רוזנבוים

רבותיו

היה תלמיד מובהק וחביב של זקינו רבי אליעזר זאב מקרטשניף זי"ע, אבל נתדבק גם בשאר צדיקי דורו כרבי אהרן מבעלז ורבי יואל מסאטמאר ועוד. כמו כן היהמקורב לאדמור"י חב"ד והיה בקי בספרי חב"דובפרט בספרי הבעל התניא, וכשדיבר אודותו אמר 'הרבי הבעל התניא'.
יאו צים מונג

יַאו צִים מוֹנג (油尖旺區) הוא תחום מנהלי בקאולון שבהונג קונג. שטחו הכולל הוא 6.55 קילומטר רבוע. הוא אחד התחומים החשובים ביותר בהונג קונג. בשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 295,700 איש. 
התחום קיבל את שמו משלוש השכונות מהן הוא מורכב, יאו מַה טֵי, צִים שַׂה צוֹי ומוֹנְג קוֹנְג.
בתחום זה ממוקמת אוניברסיטת הונג קונג למדעי המדינה.
ב-13 בדצמבר 2008 הושלכו שני בקבוקי חומצה לתוך קהל קונים במרכז קניות במחוז יאו צים מונג. הבקבוקים הושלכו כנראה מהקומה ה-12 בבניין סמוך. אירועי פיגוע חומצה דומים קרו שוב ושוב באותו מקום מספר פעמים בשנים 2009-2010. באירועים נפגעו כ-130 בני אדם, והמבצע לא נתפס עד היום.
יעקב ישראל הופקוביץ

ביוגרפיה

הרב יעקב הופקוביץ נולד בישראל לרבי ישעיהו ולאה הופקוביץ. לאחר נישואיו היה אברך בכולל אברכים.
הרב הופקוביץ הוציא לאור קרוב ל-300 ספרים בעברית, בעיקר לציבור החרדי. חלק מספריו תורגמו לאנגלית. הוא כתב ספרים בנושאי המועדים ושבתות, ספרי מוסר ואגדות, וספרים העוסקים בחינוך. הוא מתמקד בספרות ילדים, והתפרסם בעיקר בשל סדרת ספרי פרשת השבוע הפרשה מספרת לי.
נשוי ואב לארבעה ילדים. תושב ירושלים
היינריך השלושה עשר, נסיך רויס-גרייץ

ביוגרפיה

היינריך נולד ב-16 בפברואר 1747 בגרייץ, להיינריך האחד עשר, רוזן רויס-אוברגרייץ ולקונרדינה אלאונורה, נסיכת רויס-קסטריץ, בתם של היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-קסטריץ והברונית מריה אלאונורה אמה פון פרומניץ-דיטרסבאך. 
ב-28 ביוני 1800 מת אביו, והיינריך ירש את תאריו. 
לאחר ההרס של גרייץ בעקבות שריפה בשנת 1802, הוא הורה לבנות מחדש את העיר בסגנון נאו-קלאסי, והעביר את ביתו מהאוברס שלוס (הטירה העליונה) לאונטרס שלוס (הטירה הנמוכה), כדי להיות יותר בקשר עם העם והחיים החברתיים של הנסיכות. 
היינריך גם התבלט בשירותו הצבאי באוסטריה כפילדמרשל, עד כדי כך שהוא נחשב לאחד מידידיו הטובים של הקיסר יוזף השני. 
היינריך הצטרף לקונפדרציה של הריין בשנת 1807, ולאחר מכן היה חבר הקונפדרציה הגרמנית. בקונגרס וינה הוא היה מעורב בסכסוך טריטוריאלי עם ממלכת סקסוניה, שממנו יצא מנצח וזכה בערים אלטגומלה וקיהדורף .
4 נון בלונדס

תחילת הדרך ואלבום ראשון

הבסיסטית כריסטה הילהאוס ושונה הול הגיטריסטית היו שותפות לדירה, והן פגשו את וונדה דיי כשהצטרפו ללהקה בה היא תופפה. כאשר שלושתן עזבו את הלהקה, הן התחילו לנגן כשלישייה, אך כשראו את פרי שרה בהופעת סולו, הילהאוס והול הציעו לה להצטרף אליהן כסולנית.
הלהקה הוחתמה על ידי אינטרסקופ רקורדס ביולי 1991, והתחילו את קדם-ההפקה של אלבום הבכורה שלהן. במהלך העבודה הזו, דיי פוטרה מהלהקה, והוחלפה על ידי ריצ'רדסון. בשנת 1992, בעת הקלטת האלבום  Bigger, Better, Faster, More!, המפיק, דייוויד טיקל, הרגיש שהנגינה של הול לא טובה מספיק, וגם היא פוטרה. הגיטריסט לואיס מטוייר השלים את האלבום עם הלהקה, ואחרי שהאלבום יצא, הצטרף רוג'ר רוצ'ה בתור גיטריסט, והוא נשאר עם הלהקה עד 1994. לאחר שעזבה את "הבלונדיניות" ב-1991, דיי תופפה עבור מספר להקות, כולל Malibu Barbi, ו-Bad Dog Play Dead. בסוף 1992, היא הייתה בתאונה בה התרסקו עצמות רגליה, והתיפוף נהיה קשה לה. היא עברה לסן-פרנסיסקו בשנת 1995, ביליתי קצת זמן באריזונה, ובסופו של דבר חזרה לעיר מולדתה, סולט לייק סיטי.
דיי נפטרה ב-10 ביולי 1997, ממנת יתר של סמים.

המשך קריירה

השיר "Mary's House" של 4 Non Blondes נכלל בפסקול הסרט "עולמו של ויין 2" ב-1993. הלהקה גם ביצעה גרסת כיסוי לשיר "I'm the One" של ואן היילן בפסקול של הסרט Airheads. הביצוע שלהן לשיר "Bless the Beasts and Children" נכלל באלבום המחווה לקרפנטרז, If I Were a Carpenter, בשנת 1994, והשיר "Misty Mountain Hop" נכלל באלבום המחווה ללד זפלין מ-199, Encomium.
הלהקה התפרקה בסוף 1994 במהלך ההקלטות של אלבומה השני. לינדה פרי התחילה קריירת סולו ב-1995, והקליטה מאז שירים וגם הפיקה וכתבה שירים לאלבומים רבי מכר של מגוון אמניות, כולל כריסטינה אגילרה, אלישה קיז, פינק, גוון סטפאני, קורטני לאב וקלי אוסבורן. הול הקליטה, הפיקה, והלחינה שירים, ואף הופיע יחד עם אמנים שונים, כולל סטון לארג', (1999-2001), אריק מקפדן (1995–2001), וג'ורג' קלינטון.
כריסטה הילהאוס הצטרפה ללהקת קאנטרי-רוק בשם PieTramps.
ב-11 במאי 2014, הקבוצה התאחדה להופעת התרמה של מרכז הלהט"ב של לוס אנג'לס, בשם "ערב למען נשים".
מוזיקה לכלי-מיתר, כלי-הקשה וצ'לסטה

מוזיקה לכלי-מיתר, כלי-הקשה וצ'לסטה Sz 106, BB 114 היא אחת מיצירותיו המוכרות ביותר של המלחין ההונגרי בלה ברטוק. היצירה נכתבה להזמנתו של פאול זאכר לחגיגת העשור לקיום התזמורת הקאמרית של בזל. התאריך על הפרטיטורה הוא 7 בספטמבר 1936 וביצוע הבכורה היה בבזל, שווייץ ב-21 בינואר 1937, בנגינת התזמורת הקאמרית של בזל בניצוח פאול זאכר. הוצאת אוניברסל הוציאה אותה לאור באותה שנה.
חליפת זוט

חליפת זוט (באנגלית: Zoot Suit) היא חליפת בגדים ומראה כללי (Zoot Look) אשר היה נפוץ וייצוגי בשנות הארבעים בקרב הדור השני למהגרים איטלקים והיספנים לארצות הברית ואמריקאים-אפריקאים. החליפה מורכבת ממכנסיים בעלי מותן גבוה, רחבים ורפויים ("באגי") מן המותניים ועד מתחת הברכיים ומכווצים בקרסול ומעיל עליון גדול, רחב-כתפיים ארוך ורפוי. להשלמת "מראה הזוט" נחבשה מגבעת פדורה, ננעלו נעליים בעלות חרטום מחודד ונענדו תכשיטים. המראה זכה לעדנה בשנות האלפיים על ידי אמני היפ הופ בפרט ואפרו-אמריקאים בכלל.

התפתחות הסגנון

לפי גרסה אחת ניצני הסגנון נטועים בהארלם בשנות השלושים אולם ניו יורק טיימס בגיליונו מה-11 ביוני 1943 קובע שמקורה של החליפה בג'ורג'יה ושהיא נתפרה על מנת לדמות את חליפתו של רט באטלר מן הסרט חלף עם הרוח. מניו יורק התפשט הסגנון לריכוזים עירוניים עם אחוז גבוה של מהגרים ואמריקאים אפריקאים והיה מזוהה עם בני הדור השני להגירה בלוס אנג'לס, שיקגו, אטלנטה, פילדלפיה, דטרויט, יהודים ממעמד הפועלים בניו יורק ובני מהגרים ממוצא אסיאתי.
הסגנון האסתטי המרושל-בכוונה והבולט לעין החל להתפס כמתריס כנגד הממשל, הקפיטליזם ושלטון החוק וכסממן להשתייכות למעגלים שעל שולי עולם הפשע ותרבות הגנגסטרים, למרות שבמקרים רבים לא היה כזה. בייחוד תרמה למיתוג זה העובדה שלובשי הזוט נעו פעמים רבות בחבורות קולניות. הלבוש המתריס עורר נגד לובשיו אווירה חשדנית.
עקב סרטים ואמני ג'אז שלבשו זוט התפשטה האופנה לצעירים ממעמד הפועלים בקנדה, מקסיקו, האיים הקריביים, אנגליה וצרפת (שם נקראו לובשי חליפות הזוט "זאזוס" והיו מזוהים עם הרזיסטאנס, המתחתרת הצרפתית האנטי-נאצית). לאחר מלחמת העולם השנייה התפשט הסגנון ה"אמריקאי" גם לברית המועצות (שם נקראו לובשי הזוט "סטיליאגי" - רודפי סטייל), פולין וקהילות השחורים בדרום אפריקה.

זוט ולבוש היפ הופ

לדברי קתי פייס, מרצה בחוג להיסטוריה באוניברסיטת פנסילבניה, התשוקה של ציבור ליצור בידול על ידי לבוש וסטייל קיצוני ובולט משותפת הן ללובשי הזוט של שנות הארבעים והן לאמני היפ הופ עכשוויים. אולם, בעוד הזוט בא למחות בבירור נגד חליפת העסקים המחוייטת שסימלה את הקפיטליסט הלבן, לא קיימת כיום אופנה נורמטיבית נגדה מכוונת המחאה והיא נותרת כסטייל לבוש שאינו מרכז כנגדו את אותה התנגדות ציבורית ואימה כמו אופנת הזוט.

ייצוגים בתרבות

סרט מצויר בשם The Zoot Cat יצא בשנת 1944 בסדרת טום וג'רי, פרודיה של התרבות הפופולרית סביב חליפת הזוט.
ב-1964, יצא הסינגל "Zoot Suit" של להקת The Who, בתקופה הקצרה בה הופיעו תחת השם The High Numbers.
בסרט המסכה מ-1994, דמותו של ג'ים קארי, סטנלי איפקיס הופכת לגיבור כריזמטי לבוש זוט סוט צהוב כשהוא חובש את המסכה הקסומה.
נואה ז'ורדניה

קריירה מוקדמת

ז'ורדניה נולד, ככל הנראה, ב-9 במרץ 1869 לבעל קרקעות קטן מהכפר לנצ'חוטי שבפלך כותאיסי (כיום בנפת לנצ'חותי שמחוז גוריה גאורגיה). לאחר שסיים את לימודיו בסמינר לתאולוגיה בטביליסי, עבר ללמוד במכון לרפואה וטרינרית בוורשה. 
עם חזרתו לגאורגיה החל ז'ורדניה להפיץ את רעיונות המרקסיזם בין הפועלים בטביליסי, ובשנות התשעים של המאה התשע עשרה הפך למנהיג לתנועה המרקסיסיטית הלגלית הראשונה בגאורגיה, שנקראה "מֶסַמֶה דַסי" ("הקבוצה השלישית"). בשנת 1894 נשפט על ידי השלטונות הרוסיים כיוון שלקח חלק ב"ליגה לחירות בגאורגיה". 
בשנת 1903 נבחר ז'ורדניה לציר בקונגרס השני של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. צידד בסיעה המנשביקית והצליח לרכוש השפעה משמעותית בקרבם. בשנת 1905 התמנה לעורך העיתון המנשביקי הגאורגי, "סוציאל-דמוקרטיה" ונודע בהתקפותיו העזות על הבולשביקים. בתקופת המהפכה הרוסית באותה שנה יוצא נגד העימות המזוין והטיף להקמת מפלגת פועלים לגלית. 
בקונגרס הרביעי של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית (РСДРП), בשנת 1906, הוא תומך ברעיון של מוניציפליזציה של הקרקעות. ביולי של אותה שנה הוא נבחר לדומה הראשונה כנציג פלך טביליסי והפך לראש הסיעה הסוציאל-דמוקרטית. בקונגרס החמישי הוא נבחר לוועד המרכזי עד לשנת 1912. בגין חתימתו על "הצהרת ויבורג" ב-8 ביולי 1906, בדצמבר 1907 הוא נשפט לשלושה חודשי מאסר. 
באמצע 1912 התמנה לעורך העיתון המנשביקי הלגלי, "נאש סלובו", שבסיסה בבאקו. בשנת 1914 שתף פעולה עם לאון טרוצקי בכתב-העת "בורבה" ופרסם סדרת מאמרים בשאלת הלאומיות.

מהפכה ועצמאות

לאחר מהפכת פברואר ב-1917 ונפילת האימפריה הרוסית, נבחר ז'ורדניה ליושב ראש "הפועלים והחיילים הסובייטים של טביליסי". בדצמבר 1917 נבחר ליושב ראש הפרלמנט הגאורגי, "העצרת הלאומית". ב-26 במאי 1918 נבחר למנהיג (ראש ממשלת גאורגיה) של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, הרפובליקה הראשונה של גאורגיה. בתקופת שלטונו דאגה ממשלתו לרפורמה הקרקעית, חקיקה סוציאלית מקיפה ונלחמה בבולשביקים ותנועות בדלניות אחרות במדינה. החל מ-1918 ועד ל-1921 גאורגיה הוכרה על ידי מספר מדינות ובכללן: יפן, בלגיה, גרמניה, איטליה, טורקיה, הממלכה המאוחדת, צרפת וב-1920 רוסיה הבולשביקית. 
ב-25 בפברואר 1921, ז'ורדניה הודח על ידי כוחות הצבא האדום, שכבש מחדש את גאורגיה וסיפח אותה לתוך רוסיה הסובייטית כחלק מהרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז. ב-17 במרץ 1921, ז'ורדניה יצא לגלות בפריז. שם הנהיג את ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה בגלות. הוא נפטר בפריז בגיל 84. 
ז'ורדניה נקבר בלאוויל-סור-אורג אחוזת הקבר של הגולים הגאורגים בצרפת. הנשיא הגאורגי מיכאיל סאקשווילי ביקר בקבר זה ב-10 במרץ 2004 והציע למשפחה טקס קבורה ממלכתי בטביליסי, הצעה שלא התגשמה.
שדה המספרים ה-p-אדיים

במתמטיקה, שדה המספרים ה-p-אדיים הוא שדה, שאבריו הם המספרים ה-p-אדיים. יש שדה p-אדי אחד לכל מספר ראשוני p, ומקובל לסמן אותו באות \ \mathbb{Q}_p. כל הרחבה סופית של שדה המספרים ה-p-אדיים נקראת "שדה p-אדי".
על שדה המספרים ה-p-אדיים מוגדרת הערכה בדידה, ההופכת אותו לשדה מקומי, שהוא בעל עוצמת הרצף, ואינו ניתן לסידור. לפי משפט אוסטרובסקי, כל שדה מקומי ממאפיין אפס (עם ערך מוחלט לא ארכימדי) הוא p-אדי לאיזשהו p.
את המספרים ה-p-אדיים פיתח קורט הנזל בתחילת המאה העשרים, והם הפכו במהירות לאחד הכלים ומושאי המחקר הבסיסיים באריתמטיקה המודרנית ובתורת השדות.

תכונות

כל מספר p-אדי אפשר לכתוב באופן יחיד בצורה \ \sum_{i=-N}^{\infty}a_i p^i כאשר N שלם, ו-\ a_i \in \{0,1,\dots,p-1\}. החיבור והכפל מוגדרים כאילו היה מדובר בטורי חזקות במשתנה אחד.

אלגברה

המספרים מהצורה \ \sum_{i=0}^{\infty}a_i p^i נקראים "שלמים p-אדיים"; כקבוצה, הם מרכיבים את חוג השלמים ה-p-אדיים \ \mathbb{Z}_p, שהוא תת-חוג מקומי וראשי (חוג ההערכה הדיסקרטית המתקבל מההערכה הדיסקרטית שתוצג בתת-הפסקה הבאה) של \ \mathbb{Q}_p; כדי לקבל את השדה די להפוך את האיבר p: \ \mathbb{Q}_p = \mathbb{Z}_p[p^{-1}]. חוג השלמים ה-p-אדיים הוא גבול הפוך של חוגי המנה \ \mathbb{Z}/p^n\mathbb{Z}.

טופולוגיה

על שדה המספרים ה-p-אדיים מוגדרת הערכה דיסקרטית \ \nu(\sum_{i=-N}^{\infty}a_ip^i) = -N (בהנחה ש-\ a_{-N} \neq 0), וזו מגדירה ערך מוחלט לפי \ |f| = p^{-\nu(f)} ומטריקה (\ d(x,y) = |x-y|), המגדירה טופולוגיה. תחת הטופולוגיה הזו, חוג השלמים ה-p-אדיים, שהוא כדור היחידה הסגור בשדה, הוא קבוצה קומפקטית, הומיאומורפית לקבוצת קנטור. השדה אינו קומפקטי, אבל הוא קומפקטי מקומית.

אריתמטיקה

שורשי היחידה ב-\ \mathbb{Q}_p הם אלו שסדרם מחלק את p-1. כאשר p אי-זוגי, לשלם רציונלי a שאינו מתחלק ב-p יש שורש p-אדי אם ורק אם יש לו שורש מודולו p (כך למשל \ \sqrt{-1}, \sqrt{11}, \sqrt{19} \in \mathbb{Q}_5); עבור p=2 התנאי הוא שיהיה ל-a שורש מודולו 8, ולדוגמה \ \sqrt{3} \not \in \mathbb{Q}_2. הלמה של הנזל מאפשרת לפתור משוואות פולינומיות בשדה המספרים ה-p-אדיים, ובאופן כללי יותר, לפרק פולינומים לגורמים, על ידי הרמה, כביכול, של הבעיה מן המנות הסופיות \ \mathbb{Z}/p^n\mathbb{Z}.
בניגוד לשדה המספרים הממשיים, שיש לו הרחבה אלגברית אחת ויחידה - המרוכבים - לשדה המספרים ה-p-אדיים יש הרחבות אלגבריות מכל מימד, ומספרן (בכל מימד) סופי. אם p איזוגי יש בדיוק שלוש הרחבות ריבועיות, ולשדה המספרים ה-2-אדיים יש שבע הרחבות ריבועיות. מבין ההרחבות האלה, יש הרחבה לא מסועפת יחידה מכל מימד.
הסגור האלגברי \ \overline{\mathbb{Q}_p} אינו שלם ביחס לטופולוגיה המושרה; את הסגור השלם מסמנים ב- \ \mathbb{C}_p, ושדה זה הוא סגור גם אלגברית וגם מטרית. מבחינה אלגברית (וללא המבנה המטרי), \ \mathbb{C}_p איזומורפי לשדה המספרים המרוכבים, \ \mathbb{C}.
חבורת גלואה של כל הרחבה סופית של \ \mathbb{Q}_p היא פתירה, ולכן חבורת גלואה האבסולוטית \text{Gal}(\overline{\mathbb{Q}}_{p}/\mathbb{Q}_{p}) היא פרו-פתירה.
תמימות

נאיביות

נאיביות (מצרפתית: Naïveté) היא מילה מושאלת מצרפתית שפירושה הצגת או הבעת חוסר ניסיון, חוסר הבנה או היעדר תחכום. במקור המילה הצביעה על תמימות וטבעיות במובן החיובי דווקא. מילה שקיבלה משמעות הפוכה במידת מה היא ציניות.
יש הרואים בנאיביות דווקא ברכה, המיוחסת על פי רוב לילדים, שכן האדם הנאיבי יכול להתלהב מדברים שהציניקן כבר אינו מתלהב מהם. כך למשל תערוכה של אמנים מצרפת, בלגיה וקנדה שעלתה ב-2007 נקראה: "נאיביות – שמחת חיים".

התמימות ביהדות

ביהדות המונח תמימות מפורשת לעיתים במובן "שלם" כמו: 
(ג') ואמרת להם--זה האישה, אשר תקריבו לה':  כבשים בני-שנה תמימים שניים ליום, עולה תמיד.
 (במדבר פרק כ"ח). משמעות המילה "תמימים" הוא שלמים. גם לגבי ה' המשמעות היא: שלם, מושלם.
(ד') הַצּוּר תָּמִים פָּעֳלוֹ, {ס} כִּי כָל-דְּרָכָיו מִשְׁפָּט
 (דברים פרק ל"ב).
ובאופן דומה גם נדרש מהיהודי להתנהל גם כלפי הבורא בשלמות : 
(י"ג) תָּמִים תִּהְיֶה, עִם ה' אֱלֹהֶיךָ.
 (דברים פרק י"ח). 
(כ"ו) עִם-חָסִיד, תִּתְחַסָּד; {ס} עִם-גִּבּוֹר תָּמִים, תִּתַּמָּם
 (שמואל ב' פרק כ"ב).
תמים במובנים אלה פירושו: עובד את ה' בלי לחקור אחריו ואחרי מצוותיו אלא מאהבתו.
ב"מעשה מחכם ותם" שבסיפורי מעשיות של רבי נחמן מברסלב מתואר התם כאחד שאינו מתלהב ואינו מתלונן על העולם והוא נראה לעיתים נלעג, אך זוכה לקבל יותר מכל השאר.
משה בן צבי

ראשית דרכו

משה בן צבי בן צבי נולד לצבי ושניידל טקץ', והיה בן הדור השני בקיבוץ עין חרוד מאוחד. הוא גדל והתחנך בקיבוץ, והיה בן מחזור ה' של בית הספר המקומי. 
הוא שירת בחטיבת הראל. עבר קורס מ"מ וכן קורס מיוחד לאנשי המודיעין, שבסיומו קיבל לידיו את ענייני המודיעין באזור הגלבוע ובית שאן.
במסגרת תפקידו, טיפל בענייני הביטחון השוטפים ופעל לצמצום הגנבות החקלאיות באזור.
במלחמת השחרור לחם בחטיבת הראל, ומאוחר יותר במילואים היה מפקד פלוגת מפקדה בגדוד 91, חטיבה 9.
כאשר סיים את מילואיו עבד בענפי משק שונים בעין חרוד, ובהם הרפת, המוסך ובעיקר הפלחה (עבודות השדה).

תפקידיו במועצה האזורית הגלבוע

בשנים 1960–1970 בן צבי כיהן כסגנו של מאיר לניר בתקופה שבה האחרון היה ראש המועצה האזורית הגלבוע.
כאשר מאיר לניר נפטר, בן צבי נבחר במפתיע להיות ראש המועצה האזורית בגלבוע. הוא כיהן כראש המועצה במשך שבע שנים, משנת 1970 עד 1977.

לאחר כהונתו כראש המועצה

לאחר שסיים את תפקידו כראש מועצה, חזר לעבוד בשדות עין חרוד. בשלב זה בן צבי ואשתו תמר חלו בסרטן. בן צבי ורעייתו נפטרו עקב מחלתם. בן צבי נפטר לאחר שבע שנים, ותמר אשתו נפטרה לאחר עשר שנים. משה ותמר אשתו הותירו אחריהם חמישה ילדים, כ- 20 נכדים ו-3 נינים.