google/wiki40b huggingface dataset:
ג'יימס הולנד

קריירת מועדונים

אחרי שעבר במרכז לפיתוח ספורטאים בניו סאות' ויילס ה-NSWIS ובמרכז לפיתוח כשרונות בכדורגל באוסטרליה ה-AIS, הצטרף הולנד בגיל 18 לקבוצת הבוגרים של סנטרל קואסט מארנירס במדיה שיחק 3 משחקים בגביע ובקיץ 2007 עבר לניוקאסל ג'טס. הולנד ערך את הופעת בכורה הא-ליגה נגד ולינגטון פיניקס בו גם כבש את שער הבכורה, והפך לכובש הצעיר בתולדות הליגה. באוקטובר 2007 הוא חתם לשנתיים הבאות בקבוצה. בעונת 2007/2008 זכה עם הקבוצה באליפות הראשונה לאחר ניצחון נגד סנטרל קוסט מארינרס. ב-11 בינואר 2009 חתם בא.ז. אלקמאר ל-4 וחצי שנים תמורת 650,000 דולר. לאחר שלא השתלב באלקמאר, הושאל ב-19 בינואר 2011 לספרטה רוטרדם עד לסיום העונה. ב-17 בינואר 2012 חתם באוסטריה וינה לשנה וחצי. בעונת 2012/2013 זכה עם הקבוצה באליפות ראשונה אחרי 7 שנים, ואף העפיל איתה לשלב הבתים של ליגת האלופות. בקיץ 2015 חתם בדיסבורג מהבונדסליגה השנייה.

קריירה בינלאומית

בצעירותו הולנד שיחק בנבחרת הצעירות של אוסטרליה. בקיץ 2009 הולנד השתתף עם הנבחרת בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך במצרים. ב-11 באוקטובר 2008 זכה עם נבחרת הנוער של אוסטרליה באליפות מזרח אסיה בכדורגל עד גיל 19 אחרי ניצחון 1–3 בפנדלים נגד קוריאה הדרומית כאשר הולנד הבקיע את אחד הפנדלים. באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת נגד סינגפור.
הוגו פון הופמנסתאל

ביוגרפיה

הופמנסתאל נולד בשנת 1874 בווינה לאם אוסטרית ולבנקאי אוסטרי-איטלקי. אבי סבו, שזכה בתואר האצולה "פון הופמנסתאל", היה סוחר יהודי שרוּמם בידי קיסר האימפריה האוסטרית. הופמנסתאל החל לכתוב מחזאות ושירים כבר מגיל צעיר, ונחשב לסוג של ילד פלא. הוא הושפע ממפגש עם המשורר הגרמני שטפן גאורגה בגיל 17, והוציא לאור כמה שירים בכתב העת שערך, "Blätter für die Kunst". הוא למד פילולוגיה ומשפטים בווינה אך החליט להקדיש עצמו לכתיבה וסיים את לימודיו ב-1901. יחד עם פטר אלטנברג וארתור שניצלר היה חבר בתנועה הספרותית "וינה הצעירה" (Jung-Wien) ופרסם בכתב העת הגרמני "האי" (Die Insel). הופמנסתאל פגש את המלחין ריכארד שטראוס וכתב לו את הליברטות בשביל כמה מן האופרות שלו, ביניהן: "אלקטרה", "אביר הוורד", "אריאדנה בנקסוס", "האישה ללא צל", "הלנה המצרית" ו"אראבלה".
ב-1902 הוציא הופמנסטאל לאור מכתב מדומה שנקרא בפשטות "מכתב" (Ein Brief). המכתב נכתב לכאורה בשנת 1603 על ידי פיליפ, המכונה "לורד קנדוס", אל פרנסיס בייקון. במכתב אומר קנדוס: "הפסקתי לכתוב כי איבדתי את היכולת לחשוב או לדבר אל שום דבר באופן עקבי"; הוא התייאש מהאפשרות של השפה לתאר את העולם. מכתב זה שיקף את האי-אמון ואי שביעות הרצון מהשפה שמתארת כל כך את העידן המודרני, ודבריו של קנדוס לא באו להראות דברים שקשורים רק בו, אלא לשקף את החברה המודרנית. בעקבות המכתב הפסיק הופמנסתאל לכתוב זמנית. 
ב-1912 הוא עיבד את מחזה המוסר האנגלי של המאה ה-15 "Everyman" כ"Jedermann" (קרוי בעברית "כלאדם"), ויאן סיבליוס כתב לו את הלחן. מחזה זה נכרך בשמו של פסטיבל זלצבורג, שהופמנסתאל הקים יחד עם מקס ריינהרדט ב-1920, ומוצג בו מאז מדי שנה במעמד מיוחד ברחבה שלפני קתדרלת זלצבורג. המחזות המאוחרים שלו עסקו יותר בענייני דת, במיוחד בנצרות קתולית. 
הופמנסתאל מת משבץ בשנת 1929 בווינה, מעט לאחר שבנו פרנץ התאבד.

טריוויה

בספרו "העולם של אתמול" מתאר סטפן צווייג בהרחבה את ידידותו עם הופמנסתאל ואת הערצתו הרבה לו.
ינקה קופלה

ביוגרפיה

קופלה נולד ב-7 ביולי 1882 בויאזנקה, יישוב קטן ליד מלדזייצ'נה. משפחתו היה נצר למשפחת אצילים, אולם הוריו עבדו במחוז היוולדו כאיכרים. כך למעשה קופלה נולד למשפחה ממעמד נמוך וללא אדמות. הוא זכה ללימודים בלרוסיים מסורתיים אותם סיים בשנת 1898. בשנת 1902 אביו מת וקופלה עבד במספר של עבודות מזדמנות כגון מורה, עוזר בחנות ועוד.
שירו הראשון שפורסם היה "זיארנו", שיר סנטימנטלי בשפה הפולנית אותו כתב בין השנים 1903–1904. יצירתו הראשונה בשפה הבלרוסית נכתבה ב-15 ביולי 1904. השיר הראשון שפרסם קופלה היה "איכר" (Мужык), הוא ראה אור בשנת 1905 ופורסם בעיתון בלרוסי מקומי ב-11 במאי 1905. מספר שירים נוספים שלו פרסומו בעיתונים גדולים בבלרוס בין השנים 1906–1907.

פועלו בוילנה ובסנט פטרבורג

בשנת 1908 קופלה עבר לוילנה והמשיך בכתיבת שירים וסיפורים. באותו שנה אוסף שיריו בשם "החליל הקטן" (Жалейка) פורסמו ועוררו זעם גדול מצד השלטונות. הם הורו להחרים את שיריו והצהירו עליהם כתעמולה נגד הממשל. הפקודה לאסור את קופלה בוטלה בשנת 1909, אך ניסיון נוסף לפרסם את לקט שיריו הוחרם על ידי השלטון בוילנה.
הוא עבר לסנט פטרבורג בשנת 1909. בשנה שלאחר מן פרסם לקט שירים נוסף וביניהם את יצירתו "שיר נצחי" (Адвечная песьня), הלקט יצא לאור בסנט פטרבורג ביולי 1910. הוא סיים לכתוב שיר נוסף באוגוסט 1910 - "חלום על מריצה" (Сон на кургане), שיר שתיאר את מצבה העגום של בלרוס בתקופה זו. בשנת 1913 עזב את סנט פטרבורג וחזר לוילנה. בשנות העשרה של המאה ה-20 השפיע על כתיבתו של מקסים גורקי.

בעידן הסובייטי

בעקבות מהפכת אוקטובר בשנת 1917 כתיבתו של קופלה החלה להראות אופטימיות. בין תרגומיו הרבים לבלרוסית נכלל האינטרנציונל וכן השיר על אגדת משא מלחמת איגור (תורגם בשנת 1921). עם זאת, קופלה הידק את קשריו עם לאומנים בלרוסים שהתנגדו לשלטון הסובייטי, אלה הציעו לו לחבור אליהם בצ'כוסלובקיה בשנת 1927. השלטונות הסובייטים לא בטחו והוא ספג ביקרות נוקבות, בעקבותיהם כתב מכתב התנצלות אותו פרסם בשנות השלושים.
קופלה זכה בעיטור לנין בשנת 1941 על לקט שיריו "מן הלב" (Ад сэрца). בעקבות כיבוש בלרוס על ידי הנאצים וכן עקב הרעה במצבו הביראותי נמלט למוסקבה ומשם לטטרסטן. אפילו משם, חיבר שירים שבאו לתמוך בפרטיזנים הבלרוסים שלחמו בגרמנים. את מותו מצא במלון ארבע העונות מוסקבה כאשר נפל בחדר המדרגות בשנת 1942, היה בן 59 במותו.

מורשת

קופלה הוכר כסמל לתרבות בלרוס בתקופת הסובייטית. המוזיאון על שמו, שהוקם בעמל על ידי אלמנתו במינסק בשנת 1945, הוא המוזיאון הספרותי המוביל בבלרוס. כן אף קיימת אוניברסיטה על שמו במדינה. העם הבלרוסי הנציח את שמו בקריאת פארק של שמו, בהקמת אנדרטה לזכרו, תיאטרון על שמו ובנוסף תחנת מטרו הנושאת את שמו במינסק.
קופלה זכה להכרה גם מחוץ לגבולות בלרוס. במונרו שבניו יורק קיים פסל בדמותו שהוצבו שם בשנת 1973 ובישראל הוקמה אנדרטה על שמו באשדוד.
אוננגה איטואה

קריירה

איטואה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוסר. בקיץ 2008 הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון בה שיחק שנתיים. בעונת 2010/2011 איטואה שיחק שני משחקים בקבוצה הבוגרת.
בקיץ 2011 חתם בליטקס לובץ' מליגת העל הבולגרית. ב-18 באוגוסט 2011 איטואה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לדינמו קייב במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-12 באוגוסט 2012 איטואה חתם בהפועל רמת גן מליגת העל. ב-4 בדצמבר 2012 איטואה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 להפועל באר שבע. בסיום העונה, ירדה רמת גן לליגה הלאומית, אך זכתה בגביע המדינה בכדורגל.
בקיץ 2013 חתם באלוורסברג מהבונדסליגה השלישית לשלוש עונות.
בקיץ 2014 חתם לשנתיים בפלטניאס מליגת העל היוונית. בעונתו הראשונה, איטואה היה שחקן מפתח, אך בעונתו השנייה בקבוצה מיעט לשחק.
איטואה התחיל את עונת 2016/2017 ללא קבוצה, עד שבספטמבר 2016 איטואה חתם בגז מתאן מדיאש מליגת העל הרומנית.
באוגוסט 2017 איטואה חתם באלקי אורוקליני.
איטואה נולד בצרפת להורים מהגרים מהרפובליקה של קונגו. איטואה זומן מספר פעמים לסגל נבחרת הרפובליקה של קונגו, אך טרם ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת.
אוניברסיטת ג'ורג'יה

היסטוריה

הכרזה על הקמת האוניברסיטה כאוניברסיטה ציבורית של מדינת ג'ורג'יה התקיימה ב-27 בינואר 1785. בפברואר 1786 התכנס לראשונה חבר הנאמנים של האוניברסיטה ונבחר הנשיא הראשון אברהם בולדווין. ב-1801 נבחר אתר הפעילות והחלו הליכי הבנייה. המבנה הראשון נקרא פרנקלין קולג' על שם הנשיא בנג'מין פרנקלין וכיום ידוע בשם "הקולג' הישן" (Old College). ב-1804 סיימה הקבוצה הראשונה של בוגרים את לימודיה באוניברסיטה.
לבניניים

סיווג

ללבניניים וריד מחוגי על כנפיו הקדמיות עם שלוש או ארבע התפלגויות ולעיתים נדירות חמש התפלגויות. רגליהם הקדמיות מפותחות היטב בשני המינים, בשונה מהנימפתיים, וציפורני עצמות שורש הרגל שלהם מפוצלות לשתיים, בשונה מהצבעוניים.
בדומה לצבעוניים, גם גולמם של הלבניניים מוחזק בזווית על ידי חגורת משי, אך המשי מלופף סביב קטע הבטן הראשון, בשונה מהליפוף סביב החזה שנצפה אצל הצבעוניים.
דמקה סינית

דמקה סינית או הלמה כוכב הוא משחק לוח המיועד לשניים עד שישה שחקנים. המשחק הוא גרסה של המשחק הלמה שפותח בשלהי המאה ה-19, והמטרה בו היא להעביר את כלי המשחק, על פי רוב גולות או יתדות, לצד המנוגד של לוח המשחק.
למרות שמו, המשחק דמקה סינית לא הומצא בסין או באסיה כלל. הוא אף אינו גרסה של המשחק דמקה. המשחק הומצא בגרמניה בשנת 1892 תחת השם "שטרן-הלמה" (הלמה כוכב), כגרסה למשחק הלמה האמריקאי. שמו הנוכחי ניתן לו בארצות הברית ב-1928, כאמצעי שיווקי של ביל וג'ק פרסמן, אך בטרם זאת נקרא דמקה הופ צ'ינג.

מהלך המשחק

לוח המשחק עשוי 121 שקערוריות (גומות) המסודרות בצורת מגן דוד, כאשר המשולשים הקטנים המרכיבים את פינותיו מכילים עשר שקערוריות כל אחד. בתחילת המשחק מציב כל שחקן עשרה כלי משחק מאותו צבע באחד מקדקדיו של הלוח.
כאשר משחקים חמישה שחקנים נהוג שהשחקן המזיז את כליו אל עבר הפינה הריקה, דבר המעניק לו יתרון, יהיה השחקן החלש ביותר. משחק בארבעה שחקנים דומה למשחק בשישה, אלא ששתי פינות אינן בשימוש. כאשר ישנם שלושה שחקנים, ניתן לשחק עם ערכה אחת או עם שתי ערכות לכל שחקן. הצבת כלי המשחק במקרה של ערכה אחת לשחקן מתבצעת כך שכל שחקן נע לעבר פינה נגדית ריקה. במקרה של שתי ערכות מוצבים כלי המשחק של כל שחקן בפינות מנוגדות. כאשר משחקים שני שחקנים, ניתן לשחק עם ערכה אחת, עם שתיים או עם שלוש, ובהתאם להציב את כלי המשחק. הצבה שונה של כלי המשחק דורשת טקטיקה שונה, שכן שחקן המניע את כליו לעבר פינה נגדית התפוסה בכליו של היריב נוהג אחרת משחקן המניע כליו לפינה התפוסה בכליו שלו עצמו או לפינה ריקה.
כל שחקן בתורו מזיז כלי משחק אחד, או לשקערורית סמוכה פנויה או תוך כדי דילוג מעל כלי משחק אחד אחר, אין זה משנה של איזה שחקן, אל השקערורית הפנויה הבאה אחריה. אסור לדלג מעל שני כלי משחק צמודים, אך ניתן לבצע באותו מהלך מספר דילוגים, ובתנאי שבכל דילוג בשרשרת יונח כלי המשחק בשקערורית פנויה. הדילוג יכול להתבצע בכל כיוון, וכלִי המשחק שמדלגים מעליו אינו מושפע מכך.
מטרת המשחק היא להעביר את כל עשרת כלי המשחק של השחקן מפינה משולשת אחת אל הפינה המשולשת הנגדית בטרם יעשה זאת שחקן אחר. המנצח הוא הראשון שמצליח להעביר את כל כליו לפינה הנגדית.
פרארי 599 GTB פיוראנו

נתונים טכניים

לפרארי 599 GTB פיוראנו מנוע בנפח 6,000 סמ"ק V12 בעל 620 כ"ס ב-7,600 סל"ד, דבר שהפך אותה בתקופתה למכונית הפרארי החזקה ביותר שיוצרה סדרתית. זהו אחד המנועים הבודדים שמפיקים מעל ל-100 כ"ס לליטר ללא עזרים נלווים, כגון מגדש טורבו. למכונית תיבת הילוכים ידנית מסורתית בעלת 6 הילוכים או לחלופין תיבת הילוכים רובוטית מצמד יחיד בעלת 6 הילוכים.
הפרארי 599 GTB מסוגלת להאיץ מ-0 ל-100 ב-3.5 שניות, מ-0 ל-200 ב-11 שניות ולהגיע למהירות מרבית של מעל ל-330 קמ"ש.

599 GTO

באפריל 2010 פרארי חשפה פרטים רשמיים אודות ה-599 GTO. המכונית היא דגם כביש של ה-599XX, דגם שמיועד אך ורק למירוצים והוא לא לא חוקי על כבישים. ה-599 GTO היא, לטענת אנשי פרארי, המכונית המהירה ביותר של פרארי שאי פעם נבנתה. המכונית מסוגלת להקיף את המסלול בפיוראנו בדקה ו-24 שניות (שנייה מהיר יותר מהפרארי אנזו), דגם ה-F12 ברלינטה שהחליף את ה-599 הצליח להקיף את המסלול בזמן קצר יותר.
ה-599 GTO מגיעה עם מנוע בעל 660 כ"ס ב-8,250 סל"ד. היא מסוגלת להאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש בפחות מ-3.3 שניות ומגיעה למהירות מרבית של מעל 335 קמ"ש. ייצור המכונית יוגבל ל-599 פריטים בלבד.

SA Aperta

זהו דגם בעל גג נפתח של ה-599 שהוצג בתערוכת רכב בפריז בשנת 2010 כקולקציה ייחודית לכבוד המעצבים של פרארי. רק 80 מכוניות מדגם זה ייוצרו. המכונית בעלת מנוע הדומה לדגם ה-599 GTO המגיע למהירות מרבית של 325 קמ"ש ומאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.8 שניות.

599XX

ה-599XX היא מכונית שנועדה למירוצים בלבד ואינה חוקית לנסיעה בכבישים. המכונית מבוססת על ה-599 GTB. הדגם הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה בשנת 2009. ה-599XX מגיעה עם מנוע המייצר 720 כ"ס ב-9,000 סל"ד ותיבת הילוכים חדשה עם יחסי העברה של 60 מילי-שניות.
ה-599XX קיבלה בשנת 2011 חבילת EVO הכוללת הפחתה של 35 ק"ג במשקל המכונית ו-20 כ"ס נוספים המביאים אותה ל-740 כ"ס סה"כ.
פיטר מולאן

ביוגרפיה

מולאן נולד בעיירה פיטרהאד שבצפון סקוטלנד.
בנם של פטרישיה וצ'ארלס מולאן.
אביו של מולאן נפטר ממחלת סרטן הריאה ביום הראשון בו החל ללמוד ב"אוניברסיטת גלאזגו".
למולאן שלושה ילדים מאשתו אן סוון.
מולאן הוא אוהד מושבע של קבוצת הכדורגל הסקוטית סלטיק.

קריירה קולנועית

מולאן החל את דרכו בקולנוע הבריטי בסרטים "לב אמיץ" ובשני סרטיו של דני בויל "חברים לרצח" בתור הגנגסטר הרצחני ו "טריינספוטינג" בתור סוחר הסמים סוונסי שמספק הרואין ל"רנט בוי" (יואן מקגרגור) "ספאד" (יואן ברמנר) ו"סיק בוי" (ג'וני לי מילר).
ב-1998 זכה מולאן בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל קאן על תפקידו בדרמת הספורט של קן לואץ' "קוראים לי ג'ו" בה גילם את ג'ו הקשיש והבודד שמאמן קבוצת כדורגל כושלת בגלאזגו.
בשנת 2000 שיחק את המהגר האירי דניאל דילון בסרט "התמורה", שהוא עיבוד חופשי לרומן "ראש העיר קסטרברידג'", והופיע בקומדיית הפשע האירית "פושע הגון".
ב-2001 שיחק בתפקיד ראשי במותחן האימה "אזור 9". 
ב-2002 קיבל מולאן ביקורות מצוינות על סרט השני שלו בתור במאי "האחיות מגדלנה" אודות בתי המחסה מגדלנה שבאירלנד בתקופה השמרנית.
לתפקידים הראשיים ליהק מולאן את השחקניות אן-מארי דף ונורה ג'יין-נון.
מולאן שגם שיחק בתפקיד קטן היה מועמד לפרס באפט"א על התסריט שכתב לסרט.
הסרט עצמו קטף את פרס פרס אריה הזהב היוקרתי של פסטיבל הסרטים של ונציה.
ב-2003 הופיע מולאן בדרמה הסקוטית "הזר" ו-2004 בעיבוד האמריקאי בהפקתם של ג'ורג' קלוני וסטיבן סודרברג לסרט הפשע הארגנטינאי המצליח "תשע מלכות".
ב-2006 התפרסם במותחן הפוסט אפוקליפטי של אלפונסו קוארון "הילדים של מחר" בתור סיד שומר מחנה הפליטים המודרני שעוזר לדמות הראשית ת'יו (קלייב אוון) להבריח את התינוק היחיד בעולם.
ב-2007 הופיע בדרמות "בוי A" בתור טרי קצין המבחן של ג'ק ברידג' (אנדרו גארפילד) ו"הלגיון האחרון" בתפקיד אודואקר מנהיג השבט הגרמאני.
ב-2010 שיחק מולאן את אוכל המוות יאקסלי בשני חלקי הסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות".
משנת 2017 משחק באחד התפקידים הראשיים בסדרה "אוזרק" (Ozark) המשודרת בנטפליקס.
אנטרקוט

אַנְטְרֶקוֹט (מצרפתית Entrecôte - "בין הצלעות"; בעברית: ורד הצלע) הוא מונח המשמש במטבח הצרפתי המסורתי בפרט, ובמאכלי בשר בקר בכלל, לאומצה או לצלי, שמקורם בבשר שבין צלעות הבקר. האנטרקוט הוא נתח בשר עתיר סיבי שומן ("משויש").
נתח אנטרקוט מסורתי מכיל רקמת שריר, עוביו כשלושה סנטימטרים ומשקלו בין 400 ל-500 גרם. עם זאת, כיום משמש המושג גם לנתחי בשר אחרים, שנלקחו, לדוגמה, מצידה האחר של הצלע, ומשקלם אינו אחיד.
DSR-1

דיוק הרובה

החברה טוענת לדיוק של 0.2 דקות קשת (MOA) אך מבחני ירי שנעשו בסוגי תחמושת שונים הראו שהמינימום של הפיזור המקסימלי של הרובה בטווח 100 מטר הוא 13 מ"מ, כלומר: דיוק של 0.44 דקות קשת (תוצאה זאת התקבלה עם תחמושת 7.62 מ"מ 168 גריין תוצרת התעשייה הצבאית). מומחים מעריכים שבתנאים אידיאליים הדיוק יכול להשתפר ולהגיע ל-0.34 דקות קשת ולכל הפחות 0.63 דקות קשת.
מיכאיל שמבדל

מיכאיל אברמוביץ' שַׁמְבַּדָל (ברוסית: Михаил Абрамович Шамбадал‏, שמו היהודי: פסח מנדל שמבדל; 6 באוגוסט 1891, הומל, בלארוס, האימפריה הרוסית – 27 באפריל 1964, מוסקבה) היה סופר, משורר, מתרגם ועיתונאי יהודי-סובייטי בשפות רוסית ויידיש. 
שמבדל מוכר במיוחד הודות לתרגומיו לרוסית מהקלאסיקה היידית. תרגומיו מתפרסמים עד ימינו ומשמשים להעלאת מחזות וסיפורים של שלום עליכם על במות התיאטראות ברוסיה. בזכותו נחשפה  הספרות ביידיש, ובפרט כתבי שלום עליכם, לציבורים רחבים בברית המועצות ובעולם. הוא פעל לתחיית תרבות היידיש, בספרות ובתיאטרון, אל מול הדיכוי הסטליניסטי.
החל משנת 1911 פרסם סיפורים סאטיריים בעתונים בווילנה ובמוסקבה  תחת שם העט מיכאיל קמצ'דל. אחרי שנת 1926 עבד ברדיו רוסיה. בעת מלחמת העולם השנייה (בין אוקטובר 1941 לנובמבר 1943) פונה שמבדל לצ'יסטופול ברפובליקה האוטונומית הטטרית, שם עבד בתחנת הרדיו המקומית. בתקופה זו פרסם בעיתונים כ-400 פיליטונים בחרוזים, על ענייני דיומא.
הוא התפרסם במיוחד בתרגומיו לרוסית משפות שונות - פולנית, בלארוסית, אוקראינית, מארי, עברית ובמיוחד מיידיש - מכתבי שלום עליכם, משירי פרץ מרקיש, דוד ברגלסון, מהרש סמולר ואחרים. 
אחרי מלחמת העולם השנייה עבד בוועד היהודי האנטי-פשיסטי ובעיתונים היידיים "אייניקייט"  ו"דער אמת".
לאחר שיא דיכויהּ של תרבות היידיש בברית המועצות בין שנים 1948–1953, תרמו תרגומיו הקלסיים של שמבדל לחידוש הפצתה בציבור היהודי והלא-יהודי בברית המועצות.
שירה עברית

שירה עברית נכתבה עוד מימי המקרא וממשיכה להיכתב עד ימינו. לאורך הדורות התעצב והשתכלל סגנון השירה, והמשוררים בני התקופות המאוחרות כללו בשירתם התייחסות לשירי התקופות שקדמו להם.

שירה עברית מודרנית

את השירה העברית המודרנית פתח ר' משה חיים לוצאטו והיא השתכללה עם פעולתם של אנשי תנועת ההשכלה, שראו בשירה את הז'אנר האיכותי ביותר לכתיבה עברית. משורר ההשכלה הראשון, שהשפיע רבות על הבאים אחריו, היה נפתלי הרץ וייזל, בסוף המאה ה-18, ואחריו באו שלום הכהן, מאיר הלוי לטריס, אד"ם הכהן ובנו מיכ"ל, יהודה לייב גורדון ואחרים. השירה המשכילית שאבה רבות מן השירה האירופית בת הזמן וגם מתקופות השירה שקדמו לה, ובעיקר תקופת המקרא, אך מצד תוכנה לא הצליחה לפרוץ לעולמות חדשים. היא הייתה שירה דידקטית בעיקרה ועסקה בהגות ובעולם הכלל והציבור, ולא פנתה כמעט אל עולם הנפש והאדם היחיד. בדור שאחרי תקופת ההשכלה פעלו משוררי חיבת ציון, בהם למשל נפתלי הרץ אימבר מחבר התקווה.
את המהפך בשירה העברית יצרו בעשור האחרון של המאה ה-19 ביאליק וטשרניחובסקי. הם ויתרו על עקרונות הסגנון שנהגו עד זמנם, והחלו לכתוב את שירת הפרט, שירים שעסקו בפנים האדם ובנפשו. בתקופת התחייה קמו משוררים רבים כממשיכיו של ביאליק וגם בסגנונות אחרים. בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים עבר מרכז הכובד של השירה העברית החדשה לארץ ישראל. נשים החלו לכתוב שירה (יוכבד בת מרים, אסתר ראב, רחל המשוררת ואחרות) והתפתח הסגנון האקספרסיוניסטי (בעיקר אורי צבי גרינברג ודוד פוגל). בשנות השלושים והארבעים קמה האסכולה הנאו-סימבוליסטית של שלונסקי ואחריו אלתרמן, ואחר כך דור הפלמ"ח. בשנות החמישים פעל דור המדינה שמרד כנגד שלונסקי ואלתרמן, ובו בין השאר נתן זך, דוד אבידן, יהודה עמיחי, דליה רביקוביץ, דן פגיס, חזי לסקלי ויונה וולך. לצד אלה נמשך גם קו של שירה דתית, למן יוסף צבי רימון, דרך זלדה ועד גל השירה הדתית של סוף המאה העשרים.
בשנות האלפיים עודכנה שירת הדורות הקודמים על ידי רועי צ'יקי ארד, טל סלוצקר, שגיא אלנקווה, עודד כרמלי, ורועי חסן. שירתם מגישה את מאבקי הדור ואת הוויית הערים תוך התייחסות לחיי הפרט ולדור שבא אחרי שירת דור המדינה והתפתחויות בעברית שכוללות סלנג וסגנון שמשוחרר מכבלים שיריים שאפיינו את הדור הקודם.
שלישיית הופל'ה

שלישיית הוֹפָּל'ה היא להקת בידור בסגנון "הגשש החיוור" המורכבת משלושה קומיקאים חרדים שחזרו בתשובה. הופל'ה מציגים מצבים בחברה החילונית ו/או החרדית בצורה קומית ברוח היהדות, וחלק מההצגות יצא על גבי  דיסקים לצפייה. 
הלהקה הוקמה ב-1997 על ידי שלושה שחקני תיאטרון לשעבר: עופר הלוי, יוסף סיקוראל ושלמה צים שהכירו בלימודיהם בבית צבי. בתחילה, שם הלהקה היה הופה הולה והוא נבחר מהשיר "הופה הולה" (פרודיה על השיר של "הבטלנים") אותו הם מבצעים בהצגה "לא כל העולם במה", אך עקב זכויות היוצרים על שם זה נאלצו השלישייה לשנות את שם הלהקה ולקרוא לה "הופל'ה". 
ב-2005 התפרקה השלישייה ובסוכות 2009 התאחדו מחדש. 
הלהקה חברה גם בארגון " אומנים משמחי לב" היוצר תרבות יהודית (הצגות, שירים וכדומה).

עופר הלוי

עופר הלוי נולד בשנת 1968. גדל בקיבוץ עין חרוד. התקבל לתיאטרון צה"ל אך החליט להיות קרבי ואת שירותו הצבאי העביר ביחידה של חיל השריון. לאחר הצבא למד משחק בבית הספר למשחק בית צבי.
באפריל 1995 העלה בפסטיבל תיאטרונטו את הצגת היחיד "כאן מעבר לכביש" שזכתה לציון לשבח ולביקורת אוהדת. את הצגת יחיד זו העלה בתיאטרון הבימה, ושיחק בעוד הצגות בתיאטרון זה - בין השאר לצד איציק כהן בהצגה "שוקי - קומדיה תל אביבית זולה". בשנת 1996, לאחר שהשתתף בסמינר של ארגון "ערכים", למד בישיבת נתיבות עולם בבני ברק וחזר בתשובה. לאחר שהתפרקה הלהקה וגם לאחר איחודה מחדש, הקים עופר את תיאטרון אומנים משמחי לב בו יצר הלוי מספר הצגות עם שחקנים מהעולם החרדי כמו שמעון סיאני אביתר לזר ויוסי דיין. 
ב-2003 הוציא אלבום מוזיקה בשם "עוד מעט" וב-2007 הוציא אלבום מוזיקה בשם "לשוב". בטבת ה'תש"ע (סוף 2009) הוציא אלבום מוזיקה בשם "צלותנא" המכיל שירי אמונה יהודיים. את רוב המילים והלחנים כתב בעצמו (את מילות השירים באלבום כתב הלוי בהתייעצות עם רבנים). על אלבום זה אמר: "הדיסק נקרא 'צלותנא' כי כל שיר ושיר הוא בעצם תפילה...בשירים, באים לידי ביטוי הבקשות, הניסיונות והפחדים...את השירים כתבתי מתוך האמונה הפשוטה שלי". בתחילת 2010 הוציא הלוי שיר לגלעד שליט, אותו כתב ביחד עם שותפו לשלישייה יוסף סיקוראל. על שיר זה אמר: "הרגשתי צורך להביע את שותפות הגורל של כולנו ואת הדאגה של כל יהודי למצבו של גלעד שליט... כדי שגם אנחנו נשמיע את קולנו, הקורא לשחרורו של גלעד ושובו לבית משפחתו".

יוסף סיקוראל

נולד ב-23 ביוני 1964 בבאר שבע. בין השנים 1989–1992 למד משחק בבית צבי. ב-1993 שיחק לצד משה איבגי, אבי יפה וגבי עמרני במחזה "התוכים של יחזקאל" מאת גורן אגמון שעלה בפסטיבל עכו. שיחק בתיאטרון בית ליסין. בשנת 1995 גילם את בבר בסרטו של שבי גביזון "חולה אהבה בשיכון ג'". השתתף בתפקיד אורח בסדרה "הפוך". ב-1997 השתתף בסרט הטלוויזיה "עיניים שלי" שכתב יואב כ"ץ וביים אורי רוזנקווס, מתוך התשיעולוגייה "סיפורים קצרים על אהבה" לצד שירילי דשא ואברהם ומיכה סלקטר. ב-2009 השתתף בסרטו של חיים חזין "מעשה מביטחון" לצד משה לוי, משה אדלר ומוטי בן ישי. ב-2012 כתב ושיחק בהצגת היחיד בבימויו של עופר הלוי "שפוי!" בפסטיבל תיאטרונטו.

שלמה (שלומי) צים

למד בבית צבי, ובמהלך לימודיו שם החזיר את אביתר לזר בתשובה. מדריך מוסמך לטאי צ'י מטעם המרכז הישראלי לטאי צ'י. מדריך מוסמך להוראת אמנות הלחימה על ידי מכון וינגייט. מורה לשיטת פלדנקרייז ומורה לשיטת פאולה. מורה למשחק בתורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי. ב-2012 גילם חסיד במשתה פורים בסרט "למלא את החלל" שכתבה וביימה רמה בורשטין.
יורם זקס

ביוגרפיה

ב-1999 סיים לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה "בית צבי". בתחילת דרכו שיחק בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ובתיאטרוני ילדים ונוער אחרים. ב-2001 גילם את גיא בסרטו של אילן הייטנר "חוכמת הבייגלה". כתב וביים את הקומדיה "ריקוד הציפורים" בתיאטרון צוותא. כתב את המחזה "נימפות בערפל" שעלה בצוותא וגם שיחק בו. כתב וביים את ההצגה "גומרים הולכים" בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. כתב את המחזה "נסיכות וגמדים" לפסטיבל תיאטרון קצר. כתב את המחזה "גשם של חמניות" לפסטיבל פותחים מסך בתיאטרון בית ליסין. כתב וביים את ההצגה "יש מצב" בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. כתב בשיתוף צביה הוברמן את המחזה "חיבור מהיר" לתיאטרון אורנה פורת. כתב את המחזה "נוף לים" לפסטיבל צו קריאה בתיאטרון צוותא. שימש כתסריטאי בערוץ הופ!. 
בשנת 2006 יצא ללימודי קולנוע באוניברסיטת ניו יורק במלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל. 
כתב וביים את הסרט נימפות בערפל, שהוקרן ב-2008 בסינמטק תל אביב (הקרנת בכורה בפסטיבל קולנוע דרום 2008) המבוסס על המחזה פרי עטו. כתב בשיתוף רועי שגב את המחזה "מקובלים" לתיאטרון הקיבוץ. בשנת 2013 כתב וביים את הסרט הקצר "ערומים", בכיכובם של רננה רז ודני גבע ובמימון קרן מקור לקולנוע ולטלוויזיה. אחיו הגדול הוא השחקן יגאל זקס.
כנס מחולות העם בדליה

כנס מחולות העם בדליה היה כנס שנערך חמש פעמים בקיבוץ דליה, בין השנים 1944 ל־1968.
המשתתפים באירוע היו להקות ומחוללים, בעיקר מאנשי ההתיישבות העובדת ותנועות הנוער החלוציות. הכנס משך אליו אלפי צופים, שחזו בהופעות שנערכו בגבעות שליד הקיבוץ.

תולדות הכנסים

הכנס הראשון נערך ביולי 1944 ואז הוחלט לקיימו כל שנתיים. אולם בשנת 1946 חל מועד הכינוס בסמוך לשבת השחורה והכינוס נדחה לשנה הבאה.
ערב הקמת המדינה, בשנת 1947, נערך הכנס השני. קיומו בשבת לווה במחאה חריפה של הרבנות הראשית על חילול השבת הכרוך בו. בכנס זה נתקבצו צעירים רבים, אנשי התנועה הקיבוצית וחברי הפלמ"ח. לימים הוגדר כנס זה כ"פגישת מחזור" של בני דור תש"ח, שרבים מהם לא שבו משדות הקרב. את הכנס הפיק חבר הקיבוץ עקיבא סטרוסטינצקי (שהפיק גם את הכינוסים ב-1958 וב-1968).
הכנס היה אירוע רב חשיבות בתקופת היישוב ובראשית שנות המדינה, כדוגמת אירועי העדלאידע והמכביה. לאחר מכן פחתה חשיבותו לאור השינויים שחלו בחברה הישראלית ובהם העלייה ההמונית, שמחולות העם לא היו בתחומי התעניינותה, וכן התרחקות הנוער העירוני מתחום המחול העממי.
הכנס השלישי, הראשון לאחר קום המדינה, נערך באוגוסט 1951, בימות החול ולא בשבת. אחריו נערכו עוד שני כנסים: האחד בשנת 1958, במסגרת חגיגות העשור למדינה, והשני והאחרון נערך בשנת 1968. בשנת 1963 סירב קיבוץ דליה לארח את הכנס והוא נערך בבית ברל.
פסטיבל המחולות של כרמיאל נחשב ל"יורש" של כנס המחולות בדליה.
מורין פורסטר

חייה

מורין פורסטר נולדה בשם קתלין סטיוארט במונטריאול שבנפת קוויבק. היא גדלה בשכונת עוני במזרח מונטריאול. בגיל 13 נשרה מן הלימודים כדי לעזור בפרנסת המשפחה, שהיו בה עוד שלושה ילדים מלבדה, בעבודתה כמזכירה בחברת הטלפונים בל. היא הצליחה לממן לעצמה שיעורי פיתוח קול וזמרה אצל סאלי מרטין, פרנק ראו והבריטון ברנרד דיאמנט. את הרסיטל הראשון שלה נתנה ב-YWCA המקומי בשנת 1953. המלווה שלה היה ג'ון ניומרק, והופעתם זו הייתה פתיחה לשיתוף פעולה רב-שנים. הופעתה הקונצרטנטית הראשונה הייתה בביצוע הסימפוניה התשיעית של בטהובן עם התזמורת הסימפונית של מונטריאול בניצוח אוטו קלמפרר.
פורסטר סיירה רבות בקנדה ובאירופה עם Jeunesses Musicales. הופעתה הראשונה בניו יורק הייתה באולם הקונצרטים העירוני בשנת 1956. ברונו ולטר הזמין אותה לשיר בשבילו; הוא חיפש את האלט המתאים לביצוע והקלטה של הסימפוניה השנייה, "התחייה", של גוסטב מהלר. הייתה זו ראשיתו של קשר חם, רצוף חיבה והרמוניה. ולטר היה תלמידו של מאהלר והדריך את פורסטר בפרשנות יצירותיו. היא שרה בביצועי הפרידה של ולטר מן הפילהרמונית של ניו יורק בשנת 1957.
פורסטר נודעה בביצועי מאהלר שלה ובכוח התמדה מרשים. היא יכלה להגיש עד 120 הופעות בשנה ובה בעת לגדל את חמשת הילדים שהביאה לעולם בנישואיה למנצח והמוזיקולוג היהודי יוג'ין קאש, והתגיירה בעקבותיו. היא נחשבה לבעלת דיקציה גרמנית יוצאת מן הכלל וחוש דרמטי מעולה, שהקנו לה שם של זמרת לידר מן השורה הראשונה. היא הופיעה דרך קבע גם בקונצרטים ובאופרות.
פורסטר הייתה בעלת הקול של ביאנקה קסטאפיורה בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאות טינטין".
מורין פורסטר נודעה כמי שמעודדת מלחינים קנדיים ומשלבת דרך קבע את יצירותיהם בתוכניותיה, בייחוד בסיוריה בארצות אחרות. במשך השנים כיהנה בתפקידים שונים בקנדה וקיבלה תוארי כבוד רבים. בין השנים 1986 ל-1990 כיהנה כנשיאת אוניברסיטת וילפריד לוריה, ואולם הרסיטלים של האוניברסיטה נקרא על שמה.
בשנת 1986 פירסמה את ספר זיכרונותיה, Out of Character.
פורסטר נפטרה בשנת 2010 בטורונטו.