google/wiki40b huggingface dataset:
אנריקה הראשון, מלך קסטיליה

ביוגרפיה

אנריקה הראשון נולד ב-14 באפריל 1204 לאלפונסו השמיני, מלך קסטיליה ואלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה, בתם של הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור, דוכסית אקוויטניה.
בשנת 1214 מת אביו אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, ואנריקה עלה לשלטון במקומו. מכיוון שהיה צעיר שלטה אחותו ברנגלה כעוצרת בשמו. בשנת 1215 התארס אנריקה עם מפאלדה מפורטוגל, בתו של סנשו הראשון, מלך פורטוגל, אך האירוסים בוטלו. בשנת 1216 התארס אנריקה עם בת דודו סאנצ'ה, נסיכת הכתר של לאון, בתו של אלפונסו התשיעי, מלך לאון, אך הנישואים בוטלו על ידי האפיפיור אינוקנטיוס השלישי.
ב-6 ביוני 1217 נהרג אנריקה הראשון בפאלנסיה מאריח שנפל מהגג, ואחותו ברנגלה, מלכת קסטיליה עלתה לשלטון במקומו, אך זמן קצר לאחר מכן מסרה את השלטון לבנה פרננדו השלישי, מלך קסטיליה.
ליגה פראית

עלילה

שנת 1909. הסרט מגולל את סיפורו של ורלאם, בחור מהשכבות החברתיות הנמוכות, שכדי להיות עם אהובתו נאלץ לעזוב את כפר מולדתו ולהתחיל את חייו מחדש במוסקבה. עוז רוחו ורוח הלחימה שלו בקרבות רחוב, גורמות להתעניינותו של איש עסקים אנגלי בשם ג'יימס פרקר, בעלים של מועדון כדורגל פרטי, שמזמין אותו לנסות את כוחו בקבוצה שלו. עם זאת, כדורגל הוא משחק אריסטוקרטי והקבוצה לא מקבלת את איש הכפר מהוולגה. אלא, שלאחר שצובר כוחות, יחד עם פטריוט אמיתי וסוחר כדורגל נלהב בשם בלשוב, הם יוצרים את נבחרת הכדורגל הראשונה של רוסיה והופך למנהיג, במה שמשנה את חייו ואת חיי הסובבים אותו. הכדורגל ברוסיה הופך למשחק לאומי של ממש ואחרי 110 שנה רוסיה הופכת לראשונה למארחת גביע העולם בכדורגל.
חברת הטלגרף האטלנטי

היסטוריה

הפרויקט התחיל מהסכם בין סיירוס פילד לבין ג'ון ווטקינס ברט וצ'ארלס טלסטון ברייט, עם הון התחלתי של £350,000, אשר גויסו בלונדון, ליברפול, מנצ'סטר וגלאזגו. דירקטוריון החברה הורכב משמונה עשר נציגים מהממלכה המאוחדת, תשעה מארצות הברית ושלושה מקנדה. לשלושת המייסדים הצטרף בהמשך ווילדמן וייטהאוס כחשמלאי הראשי של החברה.
כמו כן, הממשלה הבריטית (ולאחר מכן הממשל האמריקאי) הבטיחה להעביר £14,000 בשנה לחברה וסיוע נוסף בהנחת הכבלים בעזרת הספינות שלהן.
מועצת המנהלים גייסה את הפיזיקאי ויליאם תומסון (שנקרא מאוחר יותר לורד קלווין), שערער באופן פומבי על חלק מהטענות של וייטהאוס. השניים נהנו יחסים מתוחים לפני שוייטהאוס שוחרר כתוצאה מהכישלון של הכבל הראשון ב-1858.
במטרה לשפר את קצב העברת האותות החשמליים, תומסון הפציר בפילד לעשות את המיטב בתהליך הייצור כדי להבטיח שהכבל המיוצר יהיה בעל סטנדרט מוליכות גבוהה. ניתן היה לבדוק את קצת העברת הנתונים (כדי להבטיח שמגיעים לסטנדרט המדובר) באמצעות מכשירי שליחה והקלטה רגישים במיוחד, תחום שתומסון התמחה בו.
אחרי הכישלון השני של המשלחת בהנחת הכבל בשנת ב-1865, חברה נוספת הוקמה כדי לגייס כסף עבור ניסיון נוסף. שתי הספינות שנעשה בהן שימוש בעבר להנחת הכבלים נקראו לעבודה שוב ב-1866 וב-1869.
המשלחת הבאה ב-1866 הייתה מוצלחת, ובין היתר הצליחה לשחזר את הכבל השני שאבד. השירות יצר הכנסות בשווי 1,000 ליש"ט ביום המבצעי הראשון. המחיר המשוער לשליחת מברק היה: מילה אחת, מייל אחד (1.6 קילומטר) = $0.0003809
חברת הטלגרף האטלנטי הפעילה שני כבלי טלגרפיה טרנס-אטלנטיים מבלי שהייתה לה תחרות עד 1869, כאשר הונח כבל צרפתי. זמן קצר לאחר מכן נחתם הסכם לתיאום מחירי שירותי הטלגרפיה ואופן חלוקת הרווחים.
קייסי נייסטאט

ראשית חייו

נייסטאט נולד וגדל בניו-לונדון, קונטיקט. הוא נשר מהתיכון בכיתה י', בגיל 15, ולא חזר לסיים את לימודיו. מגיל 17 ועד 20 הוא חי בקרוון ביחד עם בת זוגו, רובין האריס, ובנם אואן. לאחר כמה שנים עבר לניו-יורק.

סרטונים באינטרנט

נכון ל-24 בסמפטמבר 2016, הוציא נייסטאט לאור 538 סרטוני ולוג יומיים וסרטים קצרים לערוץ היוטיוב שלו (CaseyNeistat) שאותו פתח ב-15 בפברואר 2010. ב-24 באוגוסט 2015, קייסי הגיע למליון מנויים בערוץ היוטיוב שלו, מספר זה גדל ל-4 מיליון באוגוסט 2016. נכון להיום, יש לו יותר מ-10 מיליון מנויים ויותר מ-2 מיליארד צפיות כוללות.
הוא שיתף פעולה עם יוטיוברים בעבר, לדוגמה רומן אטווד, וג'סי וולנס מהערוץ מתיחה נגד מתיחה.

סרטוני בלוגים יומיים

קייסי החל לפרסם סרטונים יומיים ביוטיוב ב-24 במרץ 2015. ב-19 בינואר 2016, קייסי העלה את הסרטון ה-300 שלו. כתוצאה מהסרטונים היומיים, קייסי הצהיר כי לעולם לא ייצור סרטים עתידיים, "לא משנה מה".
נכון לספטמבר קייסי חצה את קו הביליון צפיות ביוטיוב כבלוגר וזכה בתואר כבוד בטקס מכובד בלונדון בשם GQ איש השנה בחסות BOSS מגזינים.
ב-19 בנובמבר 2016 הכריז קייסי על כך שלא ימשיך לפרסם בלוגים יומיים.
אך ב-27 במרץ 2017 הכריז קייסי שהוא חוזר לפרסם בלוגים יומיים .

BEME

ב-8 ביולי, קייסי הכריז כי עבד עם מאט האקט על בניית אפליקציית שיתוף סרטונים הנקראת בים (BEME אנ'). הגרסה הראשונה של בים יצאה ב-17 ביולי 2015. האפליקצייה מאפשרת למשתמשיה ליצור סרטונים לא ערוכים באורך של 4 שניות, שמשותפים ומופצים מיד לכל מנויים של משתמש, בלי האפשרות לבקר את הסרטון. המנויים יכולים להגיב לסרטון המופץ על ידי שליחת סרטוני תגובה לסרטון המקורי, ותמונות של עצמם למפיץ הסרטון המקורי. ב-8 הימים הראשונים של האפליקצייה לאחר שהופצה, המשתמשים בה הפיצו כ-1.1 מיליון סרטונים. בחודש נובמבר 2016 הוכרז כי חברת CNN רכשה את BEME בסכום מוערך של 25 מיליון דולר מתוך כוונה לשלב את הטכנולוגיה שפותחה בפעילותה של CNN וכן לגייס את נייסטאט לפעילות בחברה.

פרסומים

בנוסף לקריירה שלו בטלוויזיה ובקולנוע, נייסטאט מביים גם פרסומות טלוויזיה, לאחר שעבד עם לקוחות כמו ג'יי קרו, מרצדס, סמסונג, נייק ואפילו גוגל.

חיים אישיים

בגיל 17 בלבד נולד לקייסי בנו הבכור בשם אואן, לאחר כשנתיים נפרד מחברתו ומאם בנו.
ב-29 בדצמבר 2013, התחתן עם קנדיס פול בקייפטאון שבדרום אפריקה.
כיום יש להם ילדה ושמה פרנסין.
סטפן מביה

קריירה

מביה ערך את הופעת הבכורה שלו בסטאד רן הצרפתית בעונת 2005-06, שם שיחק חמש שנים, מאזנו בקבוצה עומד על 109 הופעות ו-4 שערים. הקמרוני כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית בנובמבר 2006 נגד האלופה המכהנת ליון.
ב-14 ביולי 2009, מביה עבר למרסיי מסטאד רן עבור 10.4 מיליון £, במרסיי הוא שיחק תפקיד חיוני ועזר לקבוצתו לסיים את העונה כאלופת צרפת. בשנת 2012 סיים את דרכו במועדון עם 69 הופעות ו-5 שערים.
ב-31 באוגוסט 2012, מביה חתם על חוזה של שנתיים במועדון הפרמייר ליג האנגלי קווינס פארק ריינג'רס, לאחר שהועבר ממרסיי עבור סכום שלא פורסם.
ב-26 באוגוסט 2013, מביה הושאל לסביליה מליגת העל הספרדית. ב-1 בספטמבר מביה ערך את הופעת הבכורה שלו בסביליה וסיפק בישול לשער הראשון של קווין גמיארו במשחק שהסתיים בתוצאה 2-2 מול מאלגה. ב-27 באוקטובר, מביה בישל שני שערים לאיוואן רקיטיץ' וג'יירו סמפיארו בניצחון 2-1 על אוסאסונה. שערו הראשון בליגה הספרדית הגיע במשחק הדרבי מול ריאל בטיס ב-24 בנובמבר כאשר מביה נגח את השער השני של סביליה בניצחון 4–0. בעונת 2013/2014 הבקיע מביה את השער המכריע במשחק הגומלין של חצי גמר הליגה האירופית מול ולנסיה, ארבע דקות בתוך תוספת הזמן. הוא פתח בהרכב למשחק הגמר מול בנפיקה ליסבון, ולאחר שוויון 0-0 בתום ההארכה, כבש את הפנדל השני של קבוצתו בדו-קרב הפנדלים, שהסתיים בתוצאה 4-2 לסביליה.
לאחר ההשאלה לסביליה, ב-31 באוגוסט 2014 מביה חתם במועדון הספרדי, וזכה עמו פעם נוספת בליגה האירופית, כאשר מביה פתח במשחק הגמר בו גברה קבוצתו 3-2 על דניפרו. ב-10 ביוני 2015 חתם בטרבזונספור. ב-29 בינואר 2016 חתם בחביי צ'יינה פורצ'ן הסינית. ב-18 באוגוסט 2018 חתם בטולוז.
חיסכון לכל ילד

חיסכון לכל ילד היא תוכנית חיסכון שבמסגרתה יפקיד המוסד לביטוח לאומי מדי חודש סכום קבוע (51 ש"ח בשנת 2019) בחשבון על שמו של כל ילד תושבי ישראל שטרם מלאו לו 18 שנים. הורי הילד רשאים להפקיד במקביל סכום זהה מדי חודש בחשבון זה, מתוך קצבת הילדים המשולמת בגין הילד.

היסטוריה

בשנת 2008 הקימה ממשלת ישראל השלושים ואחת שבראשות אהוד אולמרט ועדת שרים לבחינת קצבאות הילדים. שר הרווחה יצחק הרצוג הציע לפתוח תוכנית חיסכון לכל ילד, כתחליף להגדלת קצבת הילדים. הצעה זו נתקלה בהתנגדות יו"ר ש"ס אלי ישי ושר האוצר רוני בר-און, וקידומה נעצר. בשנת 2010, כשכיהן כשר הרווחה בממשלת ישראל השלושים ושתיים בראשות בנימין נתניהו, חזר הרצוג על הצעתו, ובשנת 2011, לאחר שפרש מהממשלה, הגיש הצעת חוק פרטית בנושא, אך הצעותיו אלה לא מומשו. 
במסגרת המשא ומתן הקואליציוני להקמתה של ממשלת ישראל השלושים וארבע בראשות בנימין נתניהו נקבע, לפי דרישת "יהדות התורה", לבטל את הקיצוץ בקצבאות הילדים שביצעה ממשלת ישראל השלושים ושלוש, לפי דרישת "יש עתיד". בהמשך הציע משרד האוצר לצמצם את הגדלת הקצבה, ובמקום זאת לפתוח תוכנית חיסכון לילדים במימון המדינה. הצעה זו מומשה במסגרת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2015 ו-2016), התשע"ו–2015 (שהוא "חוק ההסדרים" לשנים אלה), שבו נכלל תיקון לחוק הביטוח הלאומי בנושא זה.

עיקרי התוכנית

החוק קובע שהחל בינואר 2017, למפרע ממאי 2015, יפתח המוסד לביטוח לאומי תוכנית "חיסכון לכל ילד", שבה יפקיד המוסד 50 ש"ח מדי חודש, והחיסכון יעמוד לרשות הילד בהגיעו לגיל 18. לילד שנולד מ-1 בינואר 2017 ואילך יופקדו עוד 250 ש"ח בהגיעו לגיל 3, ועוד 250 ש"ח יופקדו בהגיעו למצוות (גיל 12 לבנות וגיל 13 לבנים). לילדים שנולדו לפני תאריך זה יופקדו 500 השקלים בהגיעם לגיל 18. אם הכסף יושאר בחשבון עד הגעת הילד לגיל 21, יופקדו בו עוד 500 ש"ח. זכאי לחיסכון זה ילד שמשולמת בגינו קצבת ילדים, כלומר ילד תושב ישראל שטרם מלאו לו 18 שנים. אופן ההשקעה של כספי החיסכון נבחר על ידי ההורה הזכאי לקצבת ילדים בגין הילד, מבין אוסף תוכניות חיסכון בנקאיות ומסלולי השקעה בקופת גמל להשקעה. קרן החיסכון פטורה ממס הכנסה, אך הרווח הנצבר חייב במס רווח הון של 15% מהתשואה הנומינלית בתוכנית חיסכון בבנק ו-25% מהתשואה הריאלית בקופת הגמל להשקעה (אם הילד ישאיר בקופת הגמל להשקעה את כספי החיסכון עד הגיעו לגיל פרישה, וימשוך אותם כקצבה, הוא יהיה פטור ממס רווח הון). ניתן למשוך את הכסף לפני הגעתו של הילד לגיל 18, במקרה של פטירת הילד או בשל מצב רפואי העלול להביא לפגיעה בחייו, בגופו או בנפשו של הילד, ולטובת מימון צרכיו הרפואיים בלבד.
דברי ההסבר להצעת החוק מציינים שחיסכון זה בא "כדי לסייע לצעירים ולהקל על השתלבותם וקליטתם בחיי חברה תקינים בהגיעם לבגרות". קרן החיסכון, מהפקדות המוסד לביטוח לאומי במשך 18 שנה, תהיה 11,300 ש"ח, והיא תוכפל אם הורי הילד יפקידו אף הם 50 ש"ח מדי חודש. לקרן זו יתווספו רווחי תוכנית החיסכון.
לה דולצ'ה ויטה

תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת ברומא של שנות החמישים. העיתונאי מרצ'לו (מרצ'לו מסטרויאני) מכסה את הצד הסנסציוני של החדשות: כוכבי קולנוע, חזיונות דתיים והאצולה הדקדנטית. הסרט מציג שבעה ימים ולילות בחייו של כתב.
מרצ'לו חי עם אמה (איבון פרנה), אישה שאוהבת אותו ומעוניינת בנישואים מסורתיים, אולם היא רכושנית ומפגינה הבנה מעטה למסעו הבלתי מפורש אחר ערכים ומשמעות בחיים. הוא נפגש עם אישה אחרת (אנוק איימה) כמאהבתו היפהפייה, התשושה והעשירה; סילביה ראנק, כוכבת קולנוע אמריקאית (אניטה אקברג). מרצ'לו אף נפגש למשך זמן מה עם נערה לא מפונקת ומקסימה העובדת במסעדה שבצד החוף.
סטיינר (אלן קאני) שלו משפחה אוהבת והצלחה, סובל אף הוא מאותה אנומליה שבה לכוד מרצ'לו. מאוחר יותר בסרט, מרצ'לו שב לדירתו של סטיינר: סטיינר ירה בשני ילדיו והתאבד. ביטוי קיצוני של ייאושו; חוסר יכולתו של האדם המופתי הזה לאהוב מספיק, דוחף את מרצ'לו מעבר לקצה. במקום לנוע מן העיתונות לתחום גבוה יותר של הכתיבה, שאליו הוא שואף, הוא מוכר עצמו ונעשה איש יחסי ציבור, נער מסיבות דקדנטי ושתוי, כעת בתוך הסביבה שהוא ראה בעבר כמתבונן מן החוץ. בסיום, הוא נסחף באוקיינוס של קלות ראש וגועל עצמי, בלי כל רעיון ממשי כיצד למצוא את עצמו שוב.

נושאים ומוטיב

בהשתלשלות הדברים הפותחת את הסרט, טסים מרצ'לו ועמיתו צלם הפפראצ'י במסוק, בעקבות מסוק אחר הנושא פסל של ישו, המשתלשל מכבל. הפסל מוטס לוותיקן. בדרכו, נעצר מסוקו של מרצ'לו על מנת להתבונן בחבורת נשים המשתזפות על גג בניין. מרצ'לו מבקש מהנשים את מספרי הטלפונים שלהן, והן שואלות אותו לאן לוקחים את הפסל, אך רעש מנועו של המסוק מונע כל הבנה הדדית. מוטיב זה של חוסר תקשורת מופיע שנית לאורך הסרט. הסרט גם מפגין את נוכחותם של ערכים דתיים והכנסייה הקתולית.
בסצנת הסיום של הסרט נפגשים שוב מרצ'לו והנערה מהמסעדה על החוף, מופרדים פיזית על ידי הגאות ומופרדים נפשית על ידי כך שהוא נעשה ציני והיא נותרת בתמימותה.

פרסים והכרה

הניו יורק טיימס תיאר את "לה דולצ'ה ויטה" כ"אחד הסרטים האירופיים הנצפים והמהוללים ביותר של שנות השישים". הוא היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, מתוכם זכה על עיצוב התלבושות עבור סרט שחור-לבן. "לה דולצ'ה ויטה" זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן של 1960, בפרס פיפרשי בפסטיבל אקפולקו של 1960, ובפרס המבקרים בניו יורק עבור הסרט הזר הטוב ביותר של השנה ב-1961.
אלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג

ראשית חייה

אלכסנדרה נולדה ב-8 ביולי 1830 באלטנבורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-אלטנבורג, ליוזף, נסיך הכתר של סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולאמליה, דוכסית וירטמברג, בתו של לודוויג, דוכס וירטמברג.
בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל סבה פרידריך, דוכס סקסוניה-הילבורגהאוזן את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1834 מת סבה פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ואביה יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.

נישואיה

בשנת 1846 ביקר קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה את אחותו אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה - אשתו של קרל הראשון, מלך וירטמברג, ושם נפגש עם אלכסנדרה. קונסטנטין התאהב בה מיידית, וב-12 באוקטובר 1847 הגיעה אלכסנדרה לרוסיה. אלכסנדרה המירה את דתה לדת האורתודוקסית, וקיבלה את השם "אלכסנדרה יוסיפובנה", וב-11 בספטמבר 1848 התחתנו השניים בארמון החורף בסנקט פטרבורג.

משברים משפחתיים

בשנת 1867 התחתנה בתה הבכורה של אלכסנדרה, אולגה עם גאורגיוס הראשון, מלך יוון. אולגה הייתה רק בת שש עשרה, ואביה קונסטנטין סירב בתחילה לתת לה להתחתן בגיל כל כך צעיר. ביולי 1868 ילדה אולגה את בנה הבכור קונסטנטינוס, שנקרא על שם סבו.
למרות שבעלה קונסטנטין היה רק ​​בן ארבעים, המאבקים והקשיים בהעברת הרפורמות בצי ובשחרור הצמיתים, הזקינו אותו בטרם עת. בנוסף, אלכסנדר השני, קיסר רוסיה פנה לכיוון היותר שמרני ומיעט ברפורמות, ובעקבות כך פחת כוח ההשפעה של קונסטנטין, והוא החל להתמקד יותר בחייו האישיים. אחרי עשרים שנות נישואין הוא התרחק מאלכסנדרה, ובשנת 1867 נולדה לו בת לא חוקית, מריה קונדוסו, שאותה שלח בשנת 1880 ליוון, שם גדלה אצל אחותה למחצה המלכה אולגה, ומאוחר יותר התחתנה עם בנקאי יווני. בשנת 1868 החל קונסטנטין לרדוף אחר רקדנית צעירה בקונסרבטוריון בסנט פטרסבורג, אנה ואסילבנה קוזנצובה, שהייתה צעירה מקונסטנטין בעשרים שנה. בתחילה אנה התנגדה לחיזוריו, אך בשנת 1873 היא ילדה את הילד הראשון שלהם, ובשנים הבאות נולדו להם עוד ארבעה ילדים.
בשנת 1874 פרצה שערורייה כאשר התגלה כי בנו הבכור של קונסטנטין ניקולאי, שחי חיי הפקרות ותמך ברעיונות מהפכניים, גנב 3 יהלומים יקרי ערך מחדר השינה של אמו אלכסנדרה יחד עם פילגשו שהייתה קורטיזנה אמריקאית. ניקולאי נמצא אשם, וגורש למרכז אסיה. בשנת 1879 ספגה המשפחה עוד מכה קשה, כאשר בנם הצעיר ויאצ'סלב מת במפתיע במיטתו.

שנותיה האחרונות

בשנת 1889 התחתנה נכדתה אלכסנדרה, נסיכת יוון ודנמרק עם אחיינו פאבל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ולקראת סיום חגיגות החתונה באוגוסט 1889 עבר בעלה קונסטנטין שבץ מוחי חמור, שהותיר את רגליו משותקות ונטל ממנו את יכולת הדיבור. קונסטנטין טופל על ידי אלכסנדרה, אשר זכתה למעין נקמה על אי הנאמנות ועל ההשפלות שלו. אלכסנדרה לא גירשה את אנה קוזנצובה וילדיה מהבית הסמוך שקונסטנטין סיפק להם, אולם דאגה שקונסטנטין לא יפגוש אותם. קונסטנטין ניסה לשווא לשכנע את משרתיו לקחת אותו לראות את משפחתו השנייה, אך הם היו תחת הוראות מפורשות לא לעשות כן, והעמידו פנים שאינם מבינים את רצונו. בתגובה לכך תפס יום אחד קונסטנטין בשער אלכסנדרה, והכה אותה במקל קודם שיוכלו המשרתים להתערב.
ב-25 בינואר 1892 מת קונסטנטין בארמון פבלובסק, ולפני מותו הזמינה אלכסנדרה את פילגשו ושתי בנותיהם לראות אותו בפעם האחרונה. לאחר מכן חיה אלכסנדרה בארמון פבלובסק, ואף ראתה את בן נינתה לנארט ברנדוט, רוזן ויסבורג, וב-6 ביולי 1911 מתה בגיל 91.
המאבק נגד תעשיית הצמר

היסטוריה

סרטון הסברה אליו התגייסה הזמרת פינק על תעשיית הצמר מטעם ארגון זכויות בעלי-החיים ששודר בתוכנית יומן חייתי, עורר הדים רבים בציבור, וביקורת על המיוסלינג, האלימות בהובלה, פשיטת העור, כריתת הגפיים והשחיטה שנעשים בהכרה מלאה .
בנובמבר 2004 הכריזה התעשייה האוסטרלית על ביטול הדרגתי עד שנת 2010 של ניתוח המיולסינג (mulesing) – חיתוך עור "המכנסיים" של טלאים מגזע המרינו ללא משכך כאבים בתעשיית הצמר האוסטרלית, במטרה ליצור צלקת שאמורה למנוע מתקפות זבובים קטלניים מסוג flystrike הגורמים סבל רב לכבשים ויכולים אף לגרום למותם. האיסור הושג בעקבות קמפיין מוצלח של ארגון זכויות בעלי-החיים .
בפברואר 2008 רשתות ההלבשה הגדולות בשוודיה, בגיבוי ממשלתי, הכריזו חרם על תעשיית הצמר האוסטרלי עקב התאכזרותה לכבשים.  זאת בעידודו של ענק ההלבשה השוודי H&M, שברשותו 1,500 חנויות ב-28 מדינות שונות, הודיע כי לא ירכוש עוד צמר אוסטרלי, ויתור אחר מקורות חלופיים לצמר, זאת עקב התאכזרותה של תעשיית הצמר האוסטרלית לכבשים ובפרט אכזריותו של מנהג ה-Mulesing שזכה לביקורת חריפה ברחבי העולם. ההחלטה התקבלה בעקבות תכתובת בין נציגי החברה לארגון ההגנה על זכויות בעלי החיים, הפועל לכינון חרם בינלאומי על מוצרי הצמר האוסטרלים .
במרץ 2008, הורחב החרם האירופי על תעשיית הצמר האוסטרלית. רשתות הביגוד וההלבשה בדנמרק הודיעו אף הן כי יחלו להחרים את מוצרי הצמר האוסטרלים – נורווגיה היא המדינה הבאה השוקלת את החרם. שר החקלאות של נורווגיה הודיע כי יחוקק חוק שימנע את מכירתו של צמר אוסטרלי שמקורו בכבשים שעברו תהליך מיולסינג. בכך תצטרף נורווגיה לשוודיה ולדנמרק, בהן הוטל חרם על מוצרי הצמר האוסטרלים בשל המנהג החל מפברואר 2008.
במקביל, מנכ"ל החברה הבריטית G.Modiano, הקונה השני בגודלו לצמר האוסטרלי ברחבי העולם, הודיע כי משלוחי הצמר האוסטרלי בהם מטפלת חברתו בוטלו במהלך 10 השבועות האחרונים, והזהיר כי אם לא תפעל הממשלה הפדרלית לפתרון המשבר לשביעות רצונה של תעשיית הביגוד, יעלה הדבר לאוסטרליה בתעשיית הצמר שלה, למילותיו .
הדוגמנית והשחקנית האוסטרלית אנליז בראקנסיק התגייסה גם היא ב-2006 לקמפיין נגד תעשיית הצמר .
ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר

ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר הוא פסוק במגילת אסתר (ח', ט"ז). הפסוק הולחן בלחנים רבים, ועל שלל לחניו הוא אחד משירי פורים המוכרים. הפסוק נאמר גם בסדר הבדלה למוצאי שבת, כפסוק ברכה.
הפסוק מספר, שלאחר ביטול גזירת המן ושילוח האגרות השניות, יצא מרדכי מבית אחשוורוש בלבוש מלכות, וליהודים היו אורה, שמחה, ששון ויקר.
חז"ל מבארים את הפסוק בדרך מדרש: 
ליהודים היתה אורה ושמחה וששון ויקר, אמר רב יהודה: אורה זו תורה, וכן הוא אומר (משלי, ו', כ"ג) "כי נר מצוה ותורה אור"; שמחה זה יום טוב, וכן הוא אומר (דברים, ט"ז, י"ד) "ושמחת בחגך"; ששון זו מילה, וכן הוא אומר (תהלים, קי"ט, קס"ב) "שש אנכי על אמרתך", ויקר אלו תפלין, וכן הוא אומר (דברים, כ"ח, י') "וראו כל עמי הארץ כי שם ה' נקרא עליך ויראו ממך", ותניא רבי אליעזר הגדול אומר אלו תפלין שבראש
— תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף ט"ז, עמוד ב'
על פי פרשנותו של רש"י, גזירות המן היו גם על המצוות המנויות בחז"ל - לימוד תורה, ברית מילה, חגי ישראל ותפילין.
אינפוסיס

היסטוריה

החברה נוסדה ב-2 ביולי 1981 תחת השם "Infosys Consultants Pvt Ltd", כאשר מייסד החברה נאראיאנה מורתי, לווה 10,000 רופי מאשתו וחבר לשישה מעמיתיו במשרד שהקימו בביתו של נ.ס. רגאוואן במומבאי. בשנת 1987 גייסה החברה את הלקוח הזר הראשון שלה, "Data Basics Corporation" מארצות הברית.
בשנת 1999 הייתה אינפוסיס לחברה ההודית הראשונה שנסחרה בנאסד"ק ושנתיים לאחר מכן דורגה כ"מעסיק הטוב ביותר בהודו" על ידי העיתון "Business Today". בשנים 4–2003 זכתה החברה בפרס MAKE ‏(Most Admired Knowledge Enterprises) והייתה החברה ההודית הראשונה לזכות באות הוקרה זה.

פעילות בישראל

ב-2012 חתמה החברה על הסכם שיתוף פעולה במחקר ופיתוח עם המדען הראשי במשרד הכלכלה.  בפברואר 2015 ביצעה את הרכישה הראשונה שלה בישראל, כשרכשה את חברת התוכנה פאנאיה (Panaya) עבור 230 מיליון דולר. על בסיסה פתחה אינפוסיס מרכז פיתוח בישראל.

פעילות בקהילה

בשנת 1996 הקימה החברה את "קרן אינפוסיס" שהחלה לפעול בקרנאטקה בתחומי בריאות הציבור, שיקום חברתי, חינוך, תרבות ופיתוח אזורי הספר. הקרן הרחיבה את פעולתה גם לטאמיל נאדו, אנדרה פרדש מהרשטרה, אוריסה ופנג'אב. אינפוסיס גם מפעילה מגוון תוכניות לשיתוף פעולה עם האקדמיה ותוכניות לבני נוער החושפות אותם לעולם ההיי-טק ומדעי המחשב בחופשת הקיץ. 
החל מ-2002 מפעילה אינפוסיס בשיתוף בית הספר לעסקים וורטון באוניברסיטת פנסילבניה תוכנית המעניקה פרס לעסקים ואנשים אשר חוללו שינוי משמעותי בעולם המחשוב. בין מקבלי הפרס בעבר : סמסונג, אמאזון, הבנק המלכותי של סקוטלנד ואחרים.
רובין אוקס

פעילות מקצועית ופוליטית

אוקס מרצה בנושאים הכוללים היסטוריה ופוליטיקה להט"בית בארצות הברית, הפוליטיקה של נטייה מינית, ועל חוויותיהם של אנשים שאינם מתואמים לקטגוריות ברורות של מין, מגדר וגזע. בין היתר, היא לימדה באוניברסיטת טאפטס וב-MIT, והייתה מרצה בהרווארד על שיצאה לגמלאות. 
אוקס הייתה בין המייסדים של Boston Bisexual Network ב-1983, ושל Bisexual Resource Center ב-1985. המרכז (BRC) התחיל כמשאב לארגון כנסים בנושא ביסקסואליות לאזור החוף המזרחי של ארצות הברית, ובמהלך הזמן הרחיב את פעילותו, כולל יצירת ארכיון היסטורי ביסקסואלי, מחקר, ופעילות קהילתית ופוליטית. 
אחת התרומות הגדולות של אוקס לתאוריה ביסקסואלית היא אתגור הרעיון שביסקסואליות זה "להמשך גם לגברים וגם לנשים". הבעיה שהיא מצביעה עליה היא בעיקר הבינאריות של הגדרה זו - מאחר שישנם הרבה אנשים שמזדהים כביסקסואלים ונמשכים לאחרים בעלי זהויות לא בינאריות (כלומר לאו דווקא גבר או אישה), או שהזהות שלהם מראש לא בינארית. היא גם כופרת ברעיון של "גם וגם" בכך שהיא טוענת שניתן להמשך באופנים שונים - כולל משיכה מינית ומשיכה רומנטית, אבל לאו דווקא שניהם, או שלפעמים כך ולפעמים כך:
אני קוראת לעצמי ביסקסואלית כי אני מכירה בכך שטמון בי הפוטנציאל להמשך - רומנטית ו/או מינית - לאנשים מיותר ממין ו/או מגדר אחד, לא בהכרח באותו הזמן, ולא בהכרח באותו האופן, ולא בהכרח באותה מידה.
מאז 1985 נאמה אוקס ביותר מ-500 קמפוסים וארגונים, במדינות שונות ברחבי העולם, כולל בתור הנואמת המרכזית בכנסים ואירועים מרכזיים לקהילה הביסקסואלית ולקהילת הלהט"ב בכלל. היא גם יושבת בדירקטוריונים של ארגונים מובילים, כולל: נציבה לענייני נוער להט"ב במדינת מסצ'וסטס, יו"ר הדירקטוריון של ארגון MassEquality, מייסדת וגזברית של רשת הנשים הביסקסואליות של בוסטון, דירקטורית לשעבר בשדולה למין ומגדר בהרווארד, יו"ר לשעבר בוועדת הפקולטה הלהט"בית של הרווארד, ובעבר חברת דירקטוריון של SpeakOut, לשכת הדוברות הלהט"בית של בוסטון. 
אוקס זכתה במגוון פרסים עבור האקטיביזם שלה, שכולל מודעות לנושאים ביסקסואלים, זכויות להט"ב, נישואים חד-מיניים, וחינוך בנושאי מיניות וזהויות מגדריות. היא עורכת סדנאות בנושאים אלו, ומתראיינת לתוכניות אקטואליה בטלוויזיה וברדיו.

השכלה

לאוקס יש תואר ראשון בלימודי אמריקה הלטינית מ-SUNY, תעודה מיוחדת (C.S.S) בניהול מהרווארד, ותואר שני בחינוך מהרווארד.

חיים אישיים

אוקס היא אחייניתו של זמר הפולק המפורסם פיליפ אוקס. 
היא חיה עם בת זוגה פג פרבל מאז 1997, והשתיים התחתנו ב-17 במאי 2004, ביום הראשון שזה התאפשר מבחינה חוקית במדינת מסצ'וסטס.
אצטדיון פארקן

היסטוריה

האצטדיון נחנך ב-9 בספטמבר 1992 בהפסד של נבחרת דנמרק 2-1 לנבחרת גרמניה במשחק ידידות. בעבר, היה מסוגל האצטדיון להכיל כ-42,000 צופים, אך בעקבות סדרת שיפוצים שעבר האצטדיון, שבמסגרתם הותקנו בו תאי צפיה, ירדה קיבולת האצטדיון ל-38,050 מושבים. באצטדיון התקיימה תחרות האירוויזיון לשנת 2001. הוא גם צפוי לארח ביורו 2020 שלושה משחקים בשלב הבתים ומשחק אחד בשמינית הגמר.
נחמן חבס

נחמן חַבַּס (1905 – 8 בספטמבר 1985) היה תעשיין ישראלי, מחלוצי תעשיית העורות בארץ ישראל.

ביוגרפיה

חבס נולד ב-1905 באליטא, ליטא, בנו של ישראל חבס. בשנת 1907, בהיותו בן שנתיים, עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהשתקעה ביפו. קיבל חינוך מסורתי וכללי. נישא לטובה ברנט, נכדת זרח ברנט.
בצעירותו הצטרף לעסק המשפחתי "ישראל חבס ובניו" לעורות. בשנת 1927 הקימה משפחת חבס את מפעל העורות, שהיה אז המתקדם ביותר בארץ ישראל.
בשנת 1940 נפטר אבי המשפחה וכעבור ארבע שנים נפטר האח יעקב. נחמן חבס המשיך לנהל את עסקי המשפחה. בשנת 1950 ייסד את מפעל "נעלי ירושלים", שהיה יצרן הנעליים הגדול במזרח התיכון.

משפחתו

אחיו הם יעקב והרצל חבס, שהיו שותפיו בעסקי המשפחה. בנו של הרצל הוא ברוך חבס, נשיא קבוצת חבס. אחותם היא העיתונאית והסופרת ברכה חבס.
בנו של נחמן, נחום, המשיך בעסק המשפחתי וכן הקים את חברת "יעלי סלע ייבוא ושיווק". ילדיו של נחום הם איש העסקים דין חבס וד"ר סיון גושן, סגן מנהל מחלקת אף אוזן גרון במרכז הרפואי מאיר (הייתה נשואה לעמוס לויטוב).
האגן איש טרונג

הַאגֶן איש טְרוֹנֶג (בגרמנית: Hagen von Tronje) הוא דמות המופיעה בשירת הניבלונגים, בה הוא מתואר כווסל של המלך גונתר משושלת בורגונד. האגן מייצג את דמותו של הווסל הנאמן נאמנות מוחלטת לאדונו, ואשר לא נוטש את אדונו גם במחיר מותו הוודאי (של הווסל). נאמנות זו, כפי שמתבטאת בהתנהגותו של האגן בשירת הניבלונגים, מכונה בשפה הגרמנית Nibelungentreue.

השפעות תרבותיות

היחס אל האגן השתנה עם הזמן, ובעוד בתחילה הוא נחשב לנבל שפל התוקע סכין בגב, בתקופה מאוחרת יותר, הוא נתפש דווקא כדוגמה למופת של הווסל הצייתן, שממלא את הוראות אדוניו ללא שאלות.

במאה ה-19 וראשית המאה ה-20

לאחר גילויים מחדש של כתבי "שירת הניבלונגים", בשלהי המאה ה-18 היצירה זכתה לעדנה מחודשת, אך האגן נחשב לאדם מנוול, אשר לא מהסס לנקוט באמצעים בלתי מקובלים על מנת לחסל את יריביו. לאחר מלחמת העולם הראשונה, הואשמו היהודים בכך ש"תקעו סכין בגב האומה הגרמנית", בפרפרזה על מעשהו של האגן לזיגפריד.

בגרמניה הנאצית

עם זאת, בעקבות סרטו של פריץ לאנג, הניבלונגים (1924) בו הוצג האגן לא כנבל, כי אם המודל לחיקוי של הגרמני הצייתן, השתנה היחס אליו לטובה. הנאצים אימצו סרט זה לחיקם, והוא שימש להם לתעמולה בעד הצייתנות של העם למנהיג העליון של העם.
קרחון קרול

היסטוריה

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת פדרציית מועדוני מטפסי ההרים האנטארקטית של ניו זילנד (משלחת שחקרה את האזור בין השנים 1962- 1963). הקרחון נקרא על שם וו. ג'י. קרול, חבר המשלחת.
הדיוויזיה ההררית הרביעית (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-23 באוקטובר 1940, והועמדה תחת פיקוד קרל אגלזר. במהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ואף לחמה במערכה על יוון. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מ הקורפוס ההררי ה-49 במסגרת הארמייה ה-17. בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה בקרב על קווקז, ובקיץ 1944 לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית במבצע יאשי-קישינב. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בהונגריה כחלק מהארמייה השמינית, ובינואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, ולחמה עמה בסלובקיה, בשלזיה ובצ'כיה עד סוף המלחמה.
קצה אמיני

קצה אמיני (או N טרמינל) הוא קצה שרשרת חומצות אמינו (חלבון או פפטיד) אשר מסתיים בקבוצת אמין- NH2 או N+H3 . לחומצת אמינו קבוצה אמינית, וקבוצה קרבוקסילית (COOH). חומצות האמינו מתחברות זו לזו בקשר אמידי בין אמין לקרבוקסיל, ליצירת פפטיד או חלבון, כך שנוצר מצב שתמיד קצה אחד אמיני, והשני - קרבוקסילי. ביצירת חלבונים על ידי הריבוזום, יוצא קודם הקצה האמיני, והשרשרת מתארכת מהכיוון הקרבוקסילי.