google/wiki40b huggingface dataset:
איזידור בוש

תולדות חייו

בוש נולד בעיר פראג שבבוהמיה, בקיסרות האוסטרו-הונגרית. אביו, שהיה בעל בית דפוס, הועיד את בנו לרשת את מקומו. סבא-רבא שלו מצד אמו, ישראל הניג, סוחר טבק, היה היהודי הראשון באוסטריה שקבל תואר אצולה (Israel Hönig, Edler von Hönigsberg). בוש למד אצל מורים פרטיים והיה מוקף מילדותו באינטלקטואלים בעלי שיעור קומה כמו יום-טוב ליפמן צונץ ומיכאל זקס, שלהם הוא חב את השכלתו הרחבה והליבראלית. בגיל 7 נפגע קשה בדליקה שפרצה בעירו ונכווה באופן חמור; רק הודות לרצון הברזל וכוח העמידה שלו הצליח להתגבר על הפציעה, אולם הוא סבל מכאבים כל ימי חייו. בגיל 15 הצטרף לבית הדפוס של אנטון שְמיד בווינה (התלמוד שהודפס על ידם נחשב עד היום למדויק ביותר). בשנים 1842–1847 ערך והדפיס את ה"לוח שנה ואלמנך ליהודים" (Kalender und Jahrbuch -für Israeliten). בתוכניתו היה להציג שם מגוון רחב של דעות מיצירותיהם של מלומדים יהודיים ידועים. לאחר עזיבתו המשיך אביו להדפיס את העיתון. בשנת 1844 נשא לאישה את תרזה טאוסיג. לאחר שנה נולד בנם יחידם רפאל. 
נאמן להשקפותיו הליבראליות הוא ערך והדפיס מספר עיתונים בעלי דעות חתרניות כנגד שלטון בית הבסבורג האוסטרי, בהם ה"ביטאון לחופש דת" (Organ für Glaubensfreiheit). כאשר החל השלטון לרדוף את מתנגדיו, נאלץ בוש לברוח לניו יורק, לשם הגיע ב-8 בינואר 1849. לפרנסתו פתח דוכן לממכר עיתונים ומכשירי כתיבה, שלא היה רווחי. ב-30 במרץ של אותה שנה החל בעיסוק נוסף – הפקת עיתון בשם "Israel's Herold" שהיה השבועון היהודי הראשון בארצות הברית, עזרו לו בעבודתו זו חבריו מסדר בני ברית בעיר, אולם השבועון התקיים רק מספר חודשים. בקיץ של אותה שנה עבר בוש לסנט לואיס שם הוא נהל במשך 6 שנים, חנות כלבו בשיתוף עם חותנו. בשנת 1857 הוא התמנה לנשיא People's Savings Bank. כאשר הוועידה החוקתית של מיזורי נדרשה להחליט האם להצטרף לתנועה הפרישה, בוש נכלל ברשימה של מפלגת "האיחוד ללא תנאי", ונתמנה מטעמה לחבר בוועדה של תשעה נבחרים, שבה נתקבלו רוב ההחלטות החשובות.
כאשר גנרל ג'ון פרימונט מפקד צבא האיחוד קבע את מפקדתו הראשית בסנט לואיס, נעשה בוש שלישו האישי, בדרגת סרן. בשנת 1862, הוא הציע לשר האוצר סלומון פורטלנד צ'ייס, מלוה נושא ריבית בסך של מאה מיליון דולרים, התוכנית לא יצאה לפועל אולם הרשימה מאד את שר האוצר, והוא המליץ עליו לתפקיד בכיר במשרדו אבל בוש סרב, וחזר לסנט לואיס. במשך שש שנים הוא כהן כסוכן ראשי של חברת הרכבות St. Louisand Iron Mountain Railroad, בתפקיד אחראי על המטענים והנוסעים. 
בוש סייע בהקמת קהילת "בני אל", וגם הקים בעיר את סניף "בני ברית" למערב ארצות הברית ומכאן ואילך היה מעורב מאד בפעילויות המסדר במתן שירותים בעלי ערך לקהילה, בעיקר על ידי תרומות וקשר עם אנשי מפתח בולטים בתחום הביטוח ובהקמת בית יתומים יהודי. התעניינותו בנושאי החברה הובילה אותו להיעשות גם אקטואר. בוש הצטרף לאמנה שקראה לביטול העבדות וליצירת חוקה חדשה. הוא נבחר למועצת המנהלים של משרד ההגירה במדינת מיזורי, במטרה להגדיל את מספר האוכלוסין שירד מאד בזמן המלחמה. במשרה זו הוא החזיק 12 שנה. בשלב האחרון של חייו החל להתעניין בגידול גפן ליין. הוא רכש חלקת אדמה מחוץ לעיר וקרא לה "בושברג", והצליח מאד בעסקיו. חוותו התפרסמה בשל טיב היין והוא אפילו שלח כמויות גדולות מיבול הענבים שלו לצרפת שרוב יבול הענבים שלה הושחת עקב מגפה של זבוב ה-Phylloxera. לאחר מספר שנים של הכנה הוא הדפיס את "קטלוג בושברג" שמיין את סוגי הענבים ליין. קטלוג זה זכה להצלחה רבה, הודפס בכמה מהדורות ותורגם למספר שפות.
בוש נקבר בבלפונטיין, בית קברות הפתוח לכל הדתות וקבורים בו מנהיגים ואמנים יידועי שם.
עריצה היא הלבנה

העלילה

הספר משתמש רבות בעגת ירח אותה המציא היינלין, הבנויה על בסיס האנגלית אך הלוקחת גם מילים מהרוסית. המספר הוא מנואל גרסיה או'קלי דייוויס, טכנאי מחשבים גידם אשר מגלה כי המחשב המרכזי של רשות הירח השנואה הפך לבעל מודעות עצמית. הוא קורא למחשב "מייק", וזה מתעניין בעיקר בהומור האנושי. 
בינתיים, על הירח, שבו מתרחשת העלילה, צומחים ניצנים של מהפכה. כדור הארץ, המנהל את הירח דרך הרשות הכל-יכולה, מזניח את הירח ורק יונק ממנו משאבים - בדמות מזון - מבלי להחזיר דבר. הרשות מנהיגה סדר, שבו החקלאים רק מפסידים, כי הרשות היא ספקית בלעדית של חומרי גלם, ומאידך היא קונה את התבואה במחירים קבועים, וההפרש הוא לא לטובת החקלאים. 
לאחר שרשרת אירועים שתחילתה באספת מהפכנים, הופך המספר, מנואל, לדמות מרכזית בקשר נגד הרשות וכדור הארץ כולו. הוא, יחד עם מורהו הוותיק והאנרכיסט פרופ' ברנארדו דה לא פאז, ועם מהפכנית אחרת בשם וייאו (שם מלא: וייאומינג נוט), מתכנן איך להביא לירח, שתושביו קוראים לו "לוּנה" ("ירח" בלטינית) עצמאות מכדור הארץ. לשם כך הוא מגייס את "מייק", אשר שולט למעשה על כל דבר על הירח: על התקשורת, על התשתיות, ואפילו על המערכות במעונו של ראש הרשות (תושבי לונה מכנים אותו "הסוהר", אך תושבי כדור הארץ מכנים אותו "המגן"). 
בעזרתו של מייק ולאחר גיוס חברים נוספים לארגון המחתרתי, המוקם בחשאיות בלתי-ניתנת לחיקוי, מצליחים הקושרים לבצע הפיכה ולהפיל את רשות הירח. לאחר-מכן הם שולחים לכדור הארץ "הכרזת עצמאות", שהיא למעשה הכרזת העצמאות האמריקאית, וכשממשלות כדור הארץ מגיבות בפעולות מלחמה הם מטילים על כדור הארץ ספינות מטען עמוסות לעייפה בסלעים, אשר מתפקדות כמו מטאוריטים - עם כל התוצאות המתבקשות. בסופו של דבר ממשלות כדור הארץ נכנעות להפצצה הבלתי-פוסקת ומסכימות על עצמאותו של הירח.

פרשנות

בספר זה, היינליין מביע באופן השלם ביותר את משנתו המדינית, שהיא למעשה הקצנה לוגית של דברי תומאס ג'פרסון והנרי דייוויד תורו. החברה על הירח היא חברה שנבנתה בתנאים של חוסר-שלטון, והיא מצליחה להתקיים בזכות מנגנון של משוב שלילי, שעיקרו הוא פשוט מאוד: מי שלא מסתגל במהירות לכללי המקום - מת. היינליין מצייר את התוצאות של "ברירה טבעית" שכזו כחברה שומרת חוק ומנומסת, אך יש לזכור, כי זו אינה התוצאה האפשרית היחידה של אנארכיה. בנוסף לכך, היינליין משלב בספר כהרגלו, את דעתו על כל מיני דברים בעולם שלנו - לדוגמה: ביקורת נוקבת וארסית על הביורוקרטיה, ביקורת על "טמטום השכל האנושי" ודעות אקסצנטריות אופייניות כגון "בחברה מתוקנת צריכים להיות איזה שהם כללים נגד בעלי פה גדול".
דגם נייר

דגם נייר הוא דגם של מטוס, אוניה, מבנה וכדומה העשוי נייר. הרכבת דגמי נייר היא תחביב מוכר. חלקיו של הדגם מודפסים על גבי נייר בריסטול, ובהתאם להוראות ההרכבה המצורפות יש לבנות מהם את הדגם התלת ממדי על ידי קיפול החלקים, עיגול וכיפוף והדבקת החלקים. וריאציה שונה מעט היא דגם קרטון. חברות מוכרות אשר מתכננות ומפרסמות כיום דגמי נייר הן GPM, Fly Model, JSC, Modelart ועוד.
בעבר היה התחביב נפוץ, אך בשנות השישים של המאה העשרים החלו להופיע דגמי פלסטיק שדחקו את דגמי הנייר מהתעניינות החובבים. דגמי הפלסטיק היו יקרים יחסית לדגמי הנייר, אך הרכבתם קלה יותר והתוצאה מדויקת ומוצקה יותר. בונים נלהבים של דגמי נייר לא נטשו את התחביב גם בשנים אלו. אחד ההבדלים העיקריים בין דגמי הנייר לדגמי הפלסטיק הוא בקנ"מ. לדגמי הנייר יש כמות גדולה יותר של מושאים בקנ"מ גדול(1:33-1:32) לעומת דגמי הפלסטיק -כמו כן ישנו מבחר גדול יותר של דגמים העשויים נייר לעומת דגמי הפלסטיק.
בישראל נפוצו דגמי נייר בעיקר על ידי "בטאון חיל האוויר", שבשנות השישים ובשנות השבעים נהג לצרף דגם נייר של מטוס לחלק מהגיליונות.
בשנים האחרונות התחביב הפך לנפוץ יותר שוב וזאת כתוצאה מנגישות הדגמים ברשת האינטרנט שמצויים במגוון של התחומים, בדרגות קושי בנייה שונות. כיום על פי רוב הדגם מודפס במדפסת ביתית על ניר בעובי מתאים וממנו נגזרים החלקים. הנגישות הרבה שיצר האינטרנט לדגמים מסוג זה, הביאה להתפתחותה של תופעת פיראטיות גם בתחום דגמי הנייר. דגמים רבים שהופצו בצורתם ה"פיזית" בלבד, נסרקו למחשב וכיום ישנם אתרים ופורומים רבים אשר מאפשרים הורדה שלהם, תוך כדי הפרת זכויות יוצרים.
פבריס פרננדס

קריירה

פרננדס החל את הקריירה שלו בקבוצה הצרפתית סטאד רן ובשנת 2000 עבר לקבוצה האנגלית פולהאם. הוא חזר לראן במהלך העונה, בטענה שלא הסתדר באנגליה, ואת העונה סיים במועדון הסקוטי גלאזגו ריינג'רס. ב-2001 שוב פתח את העונה בראן, ולאחר שהושאל לאולימפיק מרסיי לתקופה קצרה, שוב עבר לאנגליה, הפעם לסאות'המפטון. בקבוצה זו נשאר 3 שנים, ואף הגיע עימה לגמר גביע הליגה בשנת 2003. בעונת 2005/06 עבר פרננדז לבולטון וונדררס. הוא לא זכה לדקות משחק רבות בקבוצה זו, כושרו ירד, והוא שוחרר ממנה בראשית 2006. 
באותה עונה רכש המיליארדר ארקדי גאידמק את בית"ר ירושלים. הקבוצה החתימה שחקנים בכירים רבים, ובהם פרננדס. הוא שוחרר מהקבוצה ב-11 בינואר 2007, עקב בעיות משמעת, אז עבר לשחק במדי קבוצת דינמו בוקרשט הרומנית, ונזרק ממנה תוך זמן קצר עקב בעיות משמעת. פרננדס חזר לצרפת וחתם בקבוצת לה הבר, אך לא זכה לדקות משחק במדיה, וביולי 2008 החליט לסיים את הקריירה בגיל 29.
קייסרי

היסטוריה

העיר והאזור נושבו כבר בשנת 3000 לפנה"ס לערך, ואחד היישובים העתיקים באנטוליה - קילטפה (Kültepe) - נמצא כ־20 קילומטרים צפון-מזרחית לעיר. באתר זה מצויים שרידיה של קַרוּם כַּנֵש ושל נשש הצמודה לה, בירתם הראשונה של החתים) באנטוליה. קייסרי עצמה נודעה בעת העתיקה בשם מזאקה (Mazaka) ושכנה בצומת דרכים חשוב. בין היתר חלפו בה דרך המשי, דרך המלך הפרסית, וצירים שחצו את אנטוליה מחופי הים השחור בצפון לעמק הפרת דרומית-מזרחית לה.
החל בתקופה הרומית, ככל הנראה בימי קלאודיוס, נקראה העיר בשם "קיסריה" (Caesarea), וזה השתבש לשמה הנוכחי. מהתקופה הרומית לא נשתמרו שרידים רבים שכן העיר חרבה בידי המלך הסאסני שאפור הראשון בשנת 260. במאה ה-4 ייסד בזיליוס הקדוש מקיסריה מרכז נוצרי בסמוך לעיר, וזה בלע את העיר העתיקה. חלק מעיר חדשה זו הוקף בחומה בתקופת הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון ויצר את המצודה (Kale) העומדת על תילה בכיכר הרפובליקה (Cumhuriyet Meydanı) במרכזה של העיר עד היום.
העיר נפלה לידי הסלג'וקים בראשות אלפ ארסלאן בשנת 1064, והייתה לאחר מכן למרכז חשוב בסולטנות רום. הסלג'וקים הותירו בעיר מבני ציבור חשובים כמו המסגד הגדול (Ulu camii), המדרסה הכפולה (Çifte medrese) מ-1206 ומתחם הונד האטון (Hunad Hatun) משנת 1238 שבו מסגד ומדרסה.
קייסרי נכבשה בידי המונגולים ב-1243, וב-1446 צירף אותה הסולטאן מהמט השני לאימפריה העות'מאנית. העות'מאנים הותירו בעיר את חותמם בדמות ח'אן (Kervansaray) משנת 1500 לערך, "המסגד (המכוסה ב)-עופרת" (Kurşunlu camii) מ-1585 אשר זכה לשמו בשל לוחות העופרת המשמשים לו כגג והבזאר מהמאה ה-19.
בעת מלחמת יוון-טורקיה, כאשר הצבא היווני איים על אנקרה, נעשו הכנות להעברת האספה הלאומית הגדולה של טורקיה לבית הספר התיכון בעיר.

העיר כיום

למרות התפתחותה המהירה של קייסרי הנחשבת בטורקיה ל-"Boomtown" והעובדה שהייתה למרכז תעשייתי, פיננסי ומסחרי חשוב במרכז אנטוליה, העיר עדיין שומרת על מאפיינים מסורתיים, ומערבת ישן וחדש, מודרני וכפרי. 80% מתעשיית הריהוט במדינה מתרכזת בעיר, וכן פועלות בה גם תעשיות מזון, מתכת וטקסטיל.
שדה התעופה הבינלאומי של קייסרי (Kayseri Erkilet Havaalani) שוכן במרחק של 5 ק"מ מצפון למרכז העיר, ודרך תחנת הרכבת שבמרכזה עוברות הרכבות המקשרות בין איסטנבול ואנקרה למזרח טורקיה. בעיר נחנך בשנת 2009 קו רכבת קלה המכונה "קייסראי" (KayseRay - צירוף של שם העיר והמילה הטורקית לפס רכבת). אורכו 17.8 ק"מ, ולאורכו 28 תחנות.
ב-1978 הוקמה בעיר אוניברסיטת ארג'ייס (Erciyes Üniversitesi) ובשנת 2007 למדו בה כ-23,000 תלמידים.
כריסטופר ג'ון פילדס

ביוגרפיה

הוא נולד בניו יורק בספטמבר 1956 לסידני ודורותי פילדס. 
הוא שיחק במספר סרטים בקריירה שלו בין השאר בזודיאק, בדרמה מאת דייוויד פינצ'ר מועדון קרב, אפולו 13, המשחק גם הוא של דייוויד פינצ'ר, פארק היורה של סטיבן שפילברג בתור בילי, והנוסע השמיני 3 בתור ריינז. כמו כן הוא הופיע במספר סדרות טלוויזיה כמו ER,‏ NYPD Blue, בוסטון פאבליק, אלי מקביל ו"The Guardian".
הוא ביים 2 סרטים קצרים שזכו בפרסים: "Out the Window" ו-"Sunnyslope".
הוא גם משחק בתיאטרון במגוון הצגות בתיאטרון ברודוויי ובאוף ברודוויי, עליהם זכה בפרסים שונים. כמו כן הוא במאי תיאטרון והיה מנהל אמנותי של התיאטרון "Ojai Playwrights Conference" מ-1995 עד 2000.
שלוחת הרכבת לכפר הוג'

רקע היסטורי

במהלך מלחמת העולם הראשונה התחולל מאבק על השליטה בארץ בין האימפריה העות'מאנית ששלטה בארץ עד המלחמה והייתה שותפה לברית מעצמות המרכז לבין בריטניה ששלטה בתחילת המלחמה במצרים והייתה חברה בברית מדינות ההסכמה. החל מאוגוסט 1916 (קרב רומני) נחלו הבריטים (בסיוע חיל המשלוח המצרי) ניצחונות והדפו לאחור את העות'מאנים מחצי האי סיני לעיר עזה תוך שהם כובשים, בדרכם, את אל עריש (דצמבר 1916), רפיח (ינואר 1917) ודיר אל בלח (פברואר 1917). כישלון הבריטים לכבוש את עזה בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני גרם לטורקים לחזק את קו עזה באר שבע ואת עמדותיהם בעורף קו זה.

ההיסטוריה של המסילה

אזור כפר הוג' היה בעורף קו החזית אבל הטורקים ראו בו מאחז אסטרטגי ולכן החלו, במרץ 1917, לסלול שלוחת רכבת ברוחב 105 ס"מ (הפס הצר שבשימוש הרכבת הצבאית העות'מאנית בארץ ישראל וחצי האי סיני) אל הכפר מאזור תחנת הרכבת דיר סניד. קו זה שימש אותם מספר חודשים לאחר סיום הסלילה על מנת להעביר ציוד לכוחותיהם. במהלך נובמבר 1917 ניצחו הבריטים בקרב באר שבע ובקרב עזה השלישי ובכך הצליחו לפרוץ את קו ההגנה עזה-באר שבע ותוך ניצול ההצלחה הגיעו גם לכפר הוג' אותו כבשו ב-8 בנובמבר 1917. לאחר הכיבוש לא נעשה עוד שימוש במסילה והיא פורקה לשימוש במקומות אחרים.
אברהם סיידנברג

ביוגרפיה

אברהם סיידנברג נולד בוושינגטון די.סי.. בשנת 1937 הוא סיים תואר שני במתמטיקה באוניברסיטת מרילנד והמשיך ללימודי תואר שלישי באוניברסיטת ג'ונס הופקינס אצל אוסקר זריצקי. לאחר קבלת תואר דוקטור בשנת 1943, הוא עבר לקליפורניה. תוך זמן קצר הוא נקלט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ועבד בה עד שפרש לגמלאות בשנת 1987. בשנת 1958 הוא התמנה לפרופסור.
תחום עיסוקו היה אלגברה קומוטטיבית, גאומטריה אלגברית, אלגברה דיפרנציאלית והיסטוריה של המתמטיקה. התרומה העיקרית שלו היא בתחום משפטי כהן-סיידנברג אותם הוא חקר לצד אירווין כהן.
הוא התחתן עם אייבי קגלי, יהודייה מאנקונה, סופרת ואחותו של המנחה שלו באוניברסיטה אוסקר זריצקי. הם הרבו לבקר באיטליה, בה הוא נפטר במהלך ביקור והרצאות באוניברסיטת מילאנו.
מרבאנו

ביוגרפיה

ואן אופן נולד בזולדר, בצפון-מזרח פלנדריה. למד אדריכלות פנים ועד שנת 1982 עסק בתחום במשך כעשור, אולם, כחובב מושבע של מדע בדיוני, מאוחר יותר החליט ליצור כמאייר וכמחבר ספרי קומיקס, במיוחד בתחום המדע הבדיוני. 
אייר בהתחלה סיפורים במגזין ההולנדי למדע בדיוני "אורביט" כמו כן אייר רומנים בז'אנר הזה עבור ההוצאות לאור "היינה" בגרמניה ו"מלנהוף" בהולנד. החל משנת 1982 כיהן לאורך 4 שנים כעורך הראשי של הגרסה הפלמית Kuifje של השבועון "לה ז'ורנל דה טינטין". פרסם קומיקסים על טינטין בגרסה ההולנדית של "ז'ורנל דה ספירו" Robbedoes.
בשנת 1986 היה מרבאנו לראש מחלקת קומיקס של ההוצאה לאור הפלמית Den Gulden Engel.
יצירתו הידועה ביותר היא "מלחמה לנצח", עיבוד לפי ספרו של האמריקאי ג'ו הלדמאן. נושא הספר הוא מאבקם של בני אדם בגזע חייזרים אלים ומוזר.
מרבאנו והלדמאן עבדו אחר כך ביחד גם ב"Dallas Barr", ספר קומיקס שהוא עיבוד של הרומן "זמן קנוי" 
בנוסף יצר מרבאנו שלוש טרילוגיות של סדרות קומיקס עם תוכן היסטורי:"ברלין" בזמן מלחמת העולם השנייה ואחריה,"גראן פרי" על מרוצי שנות ה-1930 ועל הבריגדה היהודית (החטיבה היהודית הלוחמת). ב-2000 עם מרסל רופה יצר קומיקס (Ver van Ieper) על קרבות איפר במלחמת העולם הראשונה.
פיליפ קנז'ביץ'

קריירת מועדונים

קנז'ביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של באנה ובעונת 2009/2010 הצטרף לבוראץ צ'אצ'אק. בעונה זו, קנזב'יץ' שיחק 23 משחקי ליגה וכבש שער אחד.
ב-16 ביוני 2012 קנז'ביץ' חתם לארע עונות בפרטיזן בלגרד. למרות הציפיות שיהיה בורג משמעותי בקבוצה, שיחק קנז'ביץ' משחק אחד בלבד בעונת 2012/2013.
בקיץ 2013 הושאל לרדניצ'קי קרגוייבץ. ב-19 באוקטובר 2013 קנזב'יץ' הבקיע את שער הבכורה שלו ברדניצ'קי בניצחון 2-3 נגד OFK בלגרד.
ב-4 ביולי 2014 קנז'ביץ' הושאל לויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגזית, בה שיחק בקבוצת המילואים.
ביולי 2015 הושאל לבוראץ צ'אצ'אק.
ב-10 בפברואר 2016 שוחרר מפרטיזן וחתם בצ'וקריצ'קי.
ב-16 באוגוסט 2016 חתם לשנתיים וחצי בוויבודינה, אך בסיום העונה חזר לבוראץ צ'אצ'אק.
ב-26 ביולי 2018 קנז'ביץ' חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל.
ב-24 ביולי 2019 קנז'ביץ' חתם רדניצ'קי ניש.
דון טפסקוט

דון טפסקוט (Don Tapscott) (נולד ב-1 ביוני 1947) הוא סופר ויועץ קנדי, מהוגי הדעות החשובים בעולם לעידן הניו מדיה. הוא מרצה בכיר לניהול באוניברסיטת טורונטו וחבר בפורום הכלכלי העולמי. 
לטפסקוט תואר ראשון בפסיכולוגיה ובסטטיסטיקה ותואר שני בחינוך עם התמחות בשיטות מחקר. הוא נושא בשלושה תוארי דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטאות קנדיות.
בשנת 1977, עם השלמת התואר בחינוך, התמודד על ראשות עיריית אדמונטון. הוא חבר בלהקת "גברים בחליפות", המופיעה באירועי התרמה בלבד.
טפסקוט חיבר (לבדו או בשיתוף עם מחברים אחרים) 14 ספרים בנושא יישום טכנולוגיות בעסקים ובחברה. הספר שכתב בשנת 2006, בשיתוף אנטוני ויליאמס, "ויקינומיקס: איך השיתוף ישנה הכל" היה לרב-מכר בינלאומי ותורגם ל-20 שפות. ספרו "לגדול בעידן דיגיטלי" תורגם ל-25 שפות.
טפסקוט מתגורר בטורונטו.
ועדת השרים לענייני חקיקה

ועדת השרים לענייני חקיקה (או, בשמה המלא, ועדת שרים לענייני חקיקה ואכיפת החוק) היא ועדה בממשלת ישראל, בראשות שר המשפטים, המוסמכת לדון בעניינים שונים הקשורים במשפט ובאכיפת החוק. עיקר תפקידה של ועדת השרים הוא גיבוש עמדת הממשלה בנוגע להצעות חוק.
הצעות החוק הממשלתיות מובאות לאישורה של ועדת השרים לאחר שנוסחן גובש בידי הדרגים המקצועיים של משרדי הממשלה. חריג לכך הוא חוק ההסדרים: הממשלה נוהגת בדרך כלל להסמיך את שר האוצר לנסח את הצעת חוק ההסדרים על סמך קווים מנחים עליהם החליטה.
הצעות החוק הפרטיות מובאות למתן עמדתה של הוועדה על פי בקשתם של חברי הכנסת שיזמו אותן, בסמוך למועד הבאתן לדיון מוקדם במליאת הכנסת. כדי שוועדת השרים תספיק לגבש את עמדתה בנוגע אליהן, קובע תקנון הכנסת כי הדיון המוקדם יתקיים לכל הפחות 45 ימים לאחר הנחת הצעת החוק על שולחן הכנסת, אלא אם כן הסכימה הממשלה להקדים את הדיון, או שוועדת הכנסת קבעה אחרת. ועדת השרים יכולה להחליט לתמוך בהצעת חוק פרטית, להתנגד לה, או לתמוך בה בתנאי שייערכו בה שינויים שונים או בתנאי שהנוסח יתואם עם משרדי הממשלה הנוגעים בדבר. 
לפי תקנון הממשלה, רשאי כל שר להגיש לממשלה ערר על החלטת ועדת השרים. במקרה כזה, כל עוד לא החליטה הממשלה אחרת, רואים את החלטת ועדת השרים כאילו נקבע בה כי הממשלה מתנגדת להצעת החוק.

היעדר שקיפות

הוועדה אינה נוהגת לנמק את החלטותיה ואינה מפרסמת פרוטוקולים או אף את זהותם של השרים שהשתתפו בהצבעות. היעדר שקיפות זו גרר פסילת חוקים בסתר, אשר הייתה נוחה פחות בהתקיים ביקורת ציבורית על ההליך זאת על אף שהתקנון מחייב תמלול כל ועדות הממשלה.
ב-22 במאי 2013, העלתה שרת המשפטים ציפי לבני הצעת חוק לפיה אופן הצבעת השרים בוועדה יהיה גלוי, לראשונה מאז הקמתה, אך מזכיר הממשלה, אביחי מנדלבליט, קבע כי שינוי נהלים זה דורש את אישור הממשלה. ראש הממשלה בנימין נתניהו לא תמך בקידום השקיפות בהתנהלות הוועדה.

מעורבות אזרחית להגברת השקיפות

הסדנא לידע ציבורי בנתה אתר לעידוד שקיפות וולנטרית בוועדה בשם "ועדת שרים פתוחה", בשיתוף פעולה עם המיזם "100 ימים של שקיפות" (בהובלת תומר אביטל ומיכל פורת). בממשלת ישראל השלושים ושלוש הסכימו לחשוף הצבעתם ארבעה: גלעד ארדן, אורי אריאל, לימור לבנת וציפי לבני. בממשלת ישראל השלושים וארבע עשו כן רק שתיים: איילת שקד וגילה גמליאל (לא בעקביות).
יוסף פיש

קריירה כחזן

פיש נולד בפְהִירְדְיוּרְמָאט במחוז סאטמר שבצפון הונגריה, בנם הצעיר של אברהם צבי ורחל פיש. בצעירותו ביטא כשרון מוזיקלי, והיה חזן בעיירת הולדתו. בהמשך תפקד כחזן שני בבית הכנסת הגדול בעיר הסמוכה מישקולץ, לצד החזן הראשי יהושע וידר.
במהלך מלחמת העולם השנייה נשלח למחנה הריכוז מאוטהאוזן שבאוסטריה. במהלך שואה נספו אשתו ובתו. הוא נותר צולע באחת מרגליו, ומוראות השואה נותרו בנפשו ובגופו שנים רבות.
משנת 1946 שירת פיש כחזן ראשי בקהילת בית הכנסת האורתודוקסי קאזינצי שבבודפשט. ב-1948 נישא לרחל (רוז'יקה) לבית ארנסט, ילידת יוגוסלביה, שאיבדה בשואה את בעלה ישראל (סרוּלצ'י) אדלשטיין לאחר שלושה חודשי נישואין. לבני הזוג נולדו שני ילדים: יהודה דב ואברהם צבי. באותה שנה התפרסמה בבודפשט יצירתו "לקל ברוך" (Lukel Boruch) בתקליט. הוא החל להופיע אחת לשבועיים בתחנת הרדיו ההונגרי-ממלכתי "קושוט" (Kossuth), בתוכנית "חצי שעה דתית-ישראלית" (Izraeli vallási félóra), בקטעי מוזיקה יהודיים, לעיתים בליווי ילד ממקהלת בית הכנסת.

העלייה לישראל ופרשת ההתאבדות

בעקבות המרד ההונגרי נגד ברית המועצות באוקטובר 1956, החליטה משפחת פיש לעזוב את הונגריה ולהגר לישראל. 
בפברואר 1957 הציע בלה וינגרטן, ידידו של פיש מהונגריה וממתפללי בית הכנסת הגדול ברמת גן, את מועמדותו של פיש למשרת חזן בבית הכנסת הגדול בתל אביב. מעט לפני כן (ביוני 1956) התאבד חזן בית הכנסת הגדול בתל אביב, אהרון עמיהוד (קיפניס); בעיתונות נחלקו הדעות באשר לסיבות ההתאבדות - דיכאון או פגיעה קשה בשל יחס מזלזל מהנהלת בית הכנסת. באותה תקופה (פברואר 1957) התקיים סכסוך בין המתפללים בבית הכנסת סביב הבחירות לוועד בית הכנסת. 
משפחת פיש הפליגה לישראל במרץ 1957 באניה "ארצה" לנמל חיפה, והתאכסנה בסמוך לבית הכנסת הגדול בתל אביב. לאחר מספר תפילות ניסיון במהלך אפריל-מאי 1957, נכשל המשא ומתן בין פיש לגבאי בית הכנסת לגבי גובה השכר, לאחר שהובטח לו סכום גבוה עוד בהיותו בבודפשט. פיש קיבל במקום זאת את משרת החזן שהוצעה לו על ידי ועד בית הכנסת הגדול ברמת גן. יומיים אחר כך שם קץ לחייו. 
התאבדותו של פיש עוררה עניין תקשורתי במיוחד לאור סמיכות הזמנים להתאבדותו של החזן אהרן עמיהוד קודם לכן. בעיתונות סוקרו האשמות של ידידיו ושל קהילת העולים מהונגריה נגד הנהלת בית הכנסת בתל אביב, שלטענתם הייתה קשורה לנסיבות שהובילו להתאבדות. הדעות נחלקו באשר לרקע ההתאבדות - דיכאון בעקבות קשייו בשואה, או פגיעה בעקבות משא ומתן שלא בתום לב ויחס מתנכר לעולה החדש מצד הנהלת בית הכנסת בתל אביב. נציגי עולי הונגריה דרשו להקים ועדה ציבורית לחקר נסיבות אלו. עלה גם חשש שהדבר ינוצל על ידי אנשי אגודת ישראל ונטורי קרתא בווינה ובודפשט, שניהלו באותה תקופה מאבק נגד עלייה לישראל. יוסף (פרנץ) ימבור, חבר מועצת העיר תל אביב, פנה לראש העיר דאז חיים לבנון בבקשה להקים ועדת חקירה ציבורית לבדיקת נסיבות ההתאבדות, אך היא נדחתה.
יחסי ארצות הברית–סרי לנקה

היסטוריה

ארצות הברית וסרי לנקה נהנות מקשרים לבביים, המתבססים בעיקר על המסורות הדמוקרטיות המשותפות.
המדיניות האמריקאית כלפי סרי לנקה מאופיינת בכבוד לעצמאותה, בריבונותה, במדיניות החוץ המתונה שלה, בשמירה על אחדותה של המדינה, תמיכה במוסדותיה הדמוקרטים ועידוד התפתחותה החברתית והכלכלית.
ארצות הברית תמכה בפיוס האתני בסרי לנקה ובתהליך השלום שהחל במדינה בדצמבר 2001.
בשנת 2004, הוזמן ראש ממשלת סרי לנקה, רניל ויקרמסינגה, לביקור רשמי בבית הלבן. זאת הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה שראש ממשלת סרי לנקה הוזמן באופן רשמי לבית הלבן.
הסיוע האמריקני לסרי לנקה הגיע ליותר משני מיליארד דולר מאז עצמאותה של סרי לנקה ב-1948.
באמצעות הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי, ארה״ב תרמה לצמיחתה הכלכלית של סרי לנקה, עם פרויקטים שנועדו לצמצם את האבטלה, לפתח את הדיור, לשפר את בורסת קולומבו, לחדש את מערכת המשפט ולשפר את התחרותיות.
בוועידת התורמים בטוקיו שהתקיימה ביוני 2003, התחייבה ארה״ב להעביר 54 מיליון דולר לסרי לנקה, 40.4 מיליון דולר מתוכם במימון הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי.
בעקבות הצונאמי בסרי לנקה ב-2004, ארה״ב סיפקה 135 מיליון דולר כסיוע בהקלה ובשיקום.
בנוסף, רשות השידור הבינלאומית (IBB), מפעילה תחנת שידור רדיו בסרי לנקה.
תחת הנשיא מהינדה ראג'פקסה, היחסים עם ארה״ב היו מתוחים. אך הם השתפרו ב-2015, עם עליית הנשיא מאטריפלה סיריסנה וראש הממשלה, רניל ויקרמסינגה. במאי 2015, ביקר מזכיר המדינה האמריקאי, ג'ון קרי בביקור רשמי בסרי לנקה. יועצה האמריקאי של מחלקת המדינה, תומאס שאנון, ביקר בסרי לנקה בדצמבר 2015 ונועד לשפר את שיתוף הפעולה בין הממשלות, שיתוף פעולה כלכלי, ביטחוני ובינלאומי.
ארצות הברית הציעה סיוע לסרי לנקה על מנת להפוך אותה לרכזת כלכלית באוקיינוס ההודי.

יחסים צבאיים

הכוחות המזוינים של ארצות הברית שומרים על יחסים צבאיים מוגבלים עם סרי לנקה.
ארצות הברית וסרי לנקה החלו לשפר את יחסי הביטחון ביניהן מעבר למכירות צבאיות, ומתקני האימון הורחבו כאשר סרי לנקה הייתה במאבק פנימי.
במהלך כהונתו של רניל ויקרמסינגה כראש ממשלה ב-2002, נחתמו הסכמים צבאיים בין סרי לנקה לארצות הברית, אשר אפשרו לסרי לנקה לקבל סיוע בתחום האימונים הצבאיים, הטכנולוגיה הצבאית, המודיעין, ההכשרה המיוחדת למלחמה בטרור והסיוע הכספי הישיר לפיתוח צבאי.
במהלך הפסקת האש בסרי לנקה, צוות הערכה של פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית, ערך מחקר בין ה-12 בספטמבר 2002 ל-24 באוקטובר 2002. המחקר העניק מספר המלצות לשיפור היכולות של צבא סרי לנקה, במקרה של כישלון תהליך השלום במדינה. לאחר שחקר את חולשותיו של הצבא, המליץ המחקר לשימוש בפצצות מצרר (הפצצות לא נאסרו עד 2010), להשמדת מטרות שטח לא מזויפות, ולחימוש כלי טיס של חיל האוויר בעת התקפה נגד כוחות האויב.
בנוסף, נמסר כי פיקוד האוקיינוס השקט של צבא ארצות הברית סיפק מידע מודיעיני לסרי לנקה בעת מלחמת האזרחים במדינה, כדי לצות צוותי LTE וארבע ספינות. זה אושר על ידי הנשיא מהנדה ראג׳פקסה, שממשלתו הייתה עוינת לארצות הברית.
כהן צדק בן איבומאי גאון

רב כהן צדק בן איבומאי הכהן או רב כהן צדק גאון - הגאון ה-23 משלשלת הגאונים אשר בישיבת סורא שבבבל בשלהי שלטון האימפריה הסאסנית.

משפחתו

ככל הנראה, גם אביו של הרב כהן צדק (רב איבומאי בר מרדכי הכהן) שימש בגאונות ישיבת סורא. בנו של רב כהן-צדק היה רב חפני הכהן, אביו של רב שמואל הכהן גאון בן חפני.

תיארוך

לפי נוסחת רוב כתבי היד של אגרת רב שרירא גאון, כיהן רב כהן צדק כראש ישיבת סורא במשך עשר שנים, משנת ד'תקצ"ח עד שנת ד'תר"ח.

חיבוריו

הרב כהן צדק גאון היה נהוג לכתוב את תשובותיו הלכתיות דווקא בלשון הקדוש אף על פי שרוב ככל גאוני בבל היו רגילים לכתוב בלשון ארמי.]
בין תשובותיו התבלט בכך שהורה לומר בנוסח התפילה של שחרית, קודם לקריאת שמע, לומר "אהבה רבה" ובתפילת ערבית לומר "אהבת עולם" וזאת כהכרעה בין שתי דעות שמובאות בתלמוד בבלי.
מזבחות האחים הפלינים

מזבחות האחים הפלינים, הידועה גם בשם מזבחות הפלינים. הייתה עיר נמל השייכת לקרתגו. העיר נמצאה מדרום למפרץ סירטיס, וממזרח ללפטיס הגדולה. שמה של העיר הגיע לה על פי האגדה משמם של אחים שמסרו את נפשם למען קרתגו. העיר הייתה הגבול בין קרתגו לבין קירנה, ומאוחר יותר בין שושלת תלמי. מיקומה המדויק כיום שנוי במחלוקת, ככל הנראה באזור אל-עגילה בתוניסיה.

האגדה

לפי האגדה קרתגו וקירנה, לחמו זו בזו במשך זמן רב ואף אחת לא גברה על השנייה. על כן החליטו שתי הערים לשלוח שליחים כל אחת לכיוון השנייה, ומקום פגישתם יהיה הגבול. שליחי קרתגו האחים פליני יצאו ראשונים, אולם היוונים התעכבו.‏ וכאשר נפגשו לבסוף, גילו שהקרתגים הקדימו אותם בהרבה. היוונים זעמו והציבו בפני הקרתגים שתי אפשרויות, למות ולהיקבר במקום שאליו הגיעו, ושם יהיה הגבול. או להישאר בחיים, ולהניח ליוונים לקבוע את הגבול בעצמם. האחים הפלינים בחרו באפשרות הראשונה, ונקברו חיים בגבול החדש. הקרתגים בנו מזבחות לזכרם, וכך קיבל המקום את שמו.