google/wiki40b huggingface dataset:
מרדכי רחמים

מרדכי רחמים (נולד בשנת 1946) הוא איש אבטחה ישראלי, שהתפרסם בסכלו את תקיפת מטוס אל על בציריך בשנת 1969.

ביוגרפיה

מרדכי (מורדוך) רחמים נולד בכורדיסטן להוריו דוד ואסמר, אחיו נסים ואחותו אביגיל. כשהיה בן חמש עלתה המשפחה לארץ ונשלחה למעברה בעמק חפר, בה התגוררו עד שעברו לשיכון במושב אליכין. למד בבית ספר יסודי דתי ובתיכון בפנימיית מקווה ישראל. התגייס לצה"ל באוגוסט 1965. שכנו מהמושב, צדוק אהרן, שהיה מפקד צוות בסיירת מטכ"ל דאג שיגיע ליחידה, עליה פיקד אז דב תמרי. הוא עבר טירונות צנחנים, ולאחר מכן עבר תחת פיקודו של דני יתום מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה. במהלך שירותו הסדיר לחם רחמים במלחמת ששת הימים. 
כשנה לאחר מלחמת ששת הימים החלו ארגוני המחבלים הפלסטיניים בחטיפות מטוסים. ב-23 ביולי 1968 נחטף מטוס אל על שהיה בדרכו מרומא לתל אביב בידי שלושה מחברי החזית העממית לשחרור פלסטין והונחת באלג'יריה. בעקבות זאת הקים השב"כ מערך אבטחה למטוסים שכלל הצבת מאבטחים חמושים במטוסי אל על. לאחר שחרורו מצה"ל נמנה רחמים עם ראשוני המאבטחים הללו ואומן בידי דייב בקרמן.

סיכול תקיפת מטוס אל על בציריך

ב-18 בפברואר 1969 ארבה חוליה בת ארבעה מחבלים למטוס בואינג 707 של חברת אל על, שהתכונן להמראה בנמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן. באותה עת שהו במטוס 17 נוסעים ו-11 אנשי צוות. המחבלים היו מצוידים ברובי AK-47 (קלשניקוב) וברימוני יד. יריות המחבלים פגעו בתא הטייס ובגוף המטוס, וכתוצאה מכך נפצע קשה הטייס, יורם פרס, שמת מפצעיו לאחר כחודש. מרדכי רחמים, שהיה מאבטח המטוס, רץ לתא הטייס, וירה לעבר התוקפים מחלון תא הטייס, ולאחר מכן יצא מהמטוס באמצעות מגלשת החירום שבדלת האחורית, המשיך בקרב יריות עם התוקפים. הוא הרג את ראש החוליה, והמאבק הסתיים רק כשהגיעו למקום כוחות הביטחון השווייצרים.
בזכות פעולתו הנמרצת של רחמים ניצלו נוסעי המטוס, והוא הפך לגיבור לאומי בישראל. העיתונים בישראל דיווחו בהרחבה על האירוע ושיבחו את תושייתו ואומץ לבו של רחמים. האקדח ששימש את רחמים, ברטה בקוטר 0.22 אינץ', זכה לפופולריות רבה. 
רחמים נעצר על ידי משטרת שווייץ, יחד עם חברי חוליית המחבלים. בחקירתו הודה שהוא איש שירותי הביטחון של ישראל.
ישראל ניסתה לשכנע את שווייץ שלא להעמיד את רחמים לדין ולשם כך שלחה לשווייץ את היועץ המשפטי של משרד החוץ, תיאודור מירון, ואת המשנה לפרקליט המדינה, גבריאל בך.
ב-27 בנובמבר 1969, נפתח בווינטרטור שבשווייץ משפטם של רחמים ושלושת המחבלים. רחמים הועמד לדין על רצח בנסיבות מקלות. ב-23 בדצמבר 1969 הסתיים המשפט. רחמים זוכה בדין, ושלושת המחבלים נידונו לשתים עשרה שנות מאסר. לאחר כחודש במעצר שוחרר רחמים בערבות עד לתחילת משפטו, שב לישראל וזכה לקבלת פנים נלהבת בנמל התעופה לוד. לאחר מכן מונה לשומר ראש של ראש ממשלת ישראל, גולדה מאיר.

השתתפות בפריצה למטוס סבנה החטוף בלוד

ב-8 במאי 1972, התבצע מבצע לשחרור מטוס "סבנה" שנחטף והונחת בנמל התעופה לוד, על פעולת הפריצה למטוס פיקד אהוד ברק והשתתפו בה גם דני יתום, עוזי דיין ובנימין נתניהו.
הרמטכ"ל דאז דוד אלעזר קבע שמרדכי רחמים יהיה הראשון שיפרוץ פנימה, כשמשימתו המיידית איתור מטעני חומרי הנפץ שעל המטוס.
רחמים מתגורר בכפר הנגיד, בוגר לימודי המזרח התיכון ומזרח אפריקה באוניברסיטת תל אביב. נשוי לציפי, אב לארבעה: דוד, אלעד, עומר ואלונה וסב לנכדים.
בשנת 1972 הקים משרד פרטי לאבטחה וחקירות. היה בעליה של חברת האבטחה "אפוד מגן" וחברת החקירות "הוק איי". הוא עמד בראש "חברת מרדכי רחמים – ביטחון בינלאומי וחקירות", שסיפקה שירותי חקירות, ייעוץ ואבטחה לביטחון בינלאומי.
הכוחות המזוינים של רומניה

הכוחות המזוינים של רומניה (ברומנית: Forțele Armate Române) או צבא רומניה (ברומנית: Armata României) הוא הארגון המרכזי לשמירת ביטחונה של מדינת רומניה. צבא זה כולל 3 זרועות עיקריות: צבא היבשה של רומניה, הצי הרומני וחיל האוויר הרומני.
בנובמבר 1859, בפקודתו של אלכסנדרו יואן קוזה, הוקם המטה הכללי העליון של צבא רומניה. במאי 1860 חוקק החוק שקבע את העקרונות והצורה בה יודרכו החיילים הרומנים.
הגיוס לצבא רומניה בעיתות שלום אינו חובה וניתן להתנדב החל מגיל 18. לפי חוקי רומניה אפשר לגייס בשעת מלחמה את כל הגברים בין הגילים 15 - 49. בשנת 2004 הוערך מספר הגברים בגילים אלה ברומניה בכחמישה מיליונים.
רומניה הצטרפה לנאט"ו ב-29 במרץ 2004.
נכון לשנת 2005 מנה כוח האדם של שלוש זרועות הצבא הרומני כ-112,000 חיילים וכ-28,000 אזרחים.
ההוצאה הלאומית של רומניה, למימון צבאה, בשנת 2002, הייתה 985 מיליוני דולרים, שהיוו 2.47% מהתל"ג הרומני.
יקותיאל אדם

ביוגרפיה

בן עדת יהודי ההרים מקווקז, מהעיר דרבנט שברפובליקת דאגסטן, אדם נולד בתל אביב בשכונת הקווקזים ליהודה ואלישבע. סבו, יקותיאל רבאייב נהרג בהגנה על פתח תקווה כשומר המושבה ב-1916. אדם היה פעיל בארגון ההגנה מגיל 15, ועבר במסגרתו הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים וקורס סיירים.
במלחמת הקוממיות לחם כמפקד מחלקה, בין היתר במבצע חמץ. בהמשך סופח לפלוגה המיוחדת של ההגנה [ה-PM] מחוז תל אביב, ולקח חלק בחדירות וסיורים בעורף קווי האויב. כמו כן השתלם בקורס של חיל המודיעין.
לאחר הקמת המדינה הצטרף לצה"ל, לחטיבת גבעתי. במבצע קדש באוקטובר 1956 היה מפקדה של יחידת סיור בחזית סיני ולאחר מכן התמנה למפקד גדוד 12 (ברק) בגולני, ובהמשך לקצין האג"ם של פיקוד הדרום. לאחר תפקידו זה למד אדם בבית הספר למלחמה בצרפת וכשחזר ב-1966 התמנה למפקד חטיבת הנגב בפיקוד הדרום. במלחמת ששת הימים לחמה החטיבה במסגרת אוגדה 38 בפיקודו של אלוף אריאל שרון, והשתתפה בקרב אום-כתף בחזית המצרית. בשנת 1968 נתמנה למפקד חטיבת גולני. כמפקד החטיבה יזם אדם תוכנית להשבחת הפיקוד הזוטר בחטיבה באמצעות עידוד בוגרי הפנימיה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה להתגייס לחטיבה. אדם יזם ופיקד על פעולות מבצעיות רבות של יחידות החטיבה בגבול הצפון, ושל סיירת גולני בפרט, בסוריה, בלבנון ובירדן, ובכלל זה הפשיטה על מוצב החרוט.
בשנת 1970 מונה לראש מטה פיקוד הצפון והועלה לדרגת תא"ל. בתפקיד זה היה אחראי בין היתר להקמת הביצורים ברמת הגולן ובחרמון. לאחר שנתיים בתפקיד הושאל למוסד ושימש כראש אגף "צומת". עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים שב ומונה לסגנו של מפקד פיקוד הצפון, האלוף יצחק חופי והיה שותף לבלימת מתקפת הצבא הסורי ברמת הגולן. בימים 21–22 באוקטובר 1973 פיקד על "מבצע קינוח", הקרב לכיבוש החרמון בסיום המלחמה. בתום המלחמה, הועלה לדרגת אלוף, והחליף בפברואר 1974 את אריאל שרון כמפקד אוגדה 143, ואחר כך מונה למפקד אוגדה 252, במסגרת זו היה מפקד הכוחות בסיני. לאחר מספר חודשים, ביולי 1974 מונה למפקד פיקוד הדרום, תפקיד שמילא עד מרץ 1976, עת התמנה לתפקיד ראש אג"ם. במסגרת תפקיד זה היה האיש המרכזי שקידם את אפשרות הפעולה של מבצע יונתן ופיקד על החפ״ק האווירי שלו, כפי שתיאר האלוף שלמה גזית, ראש אמ״ן בתקופת המבצע: ״יקותיאל אדם היה הדוחף העיקרי שדרש לא לוותר, ולהמשיך בתכנונים, ולעשות הכל כדי לנסות לבצע את המבצע״. אחר-כך יצא להשתלמות בארצות הברית וכשחזר התמנה לתפקיד סגן הרמטכ"ל וראש אג"ם, והיה אחראי בין היתר על תכנון הפצצת הכור הגרעיני בעיראק.
ב-1982 יועד לתפקיד ראש המוסד. ביום הרביעי למלחמת לבנון הראשונה יצא אדם לסיור יחד עם אל"ם חיים סלע. הם סיירו במוצב הבופור ומשם המשיכו לבניין בכפר דוחא, ליד העיירה דאמור. בעת שהייתם בבניין החלה הפגזת מחבלים והם ירדו למרתף, שם הסתתרו מחבלים, שפתחו עליהם באש והרגו את שני הקצינים הבכירים. כוח מיחידת שלדג בפיקוד גיורא ענבר וטל ורדי בסיוע לוחמי גולני הרג את המחבלים וחילץ את גופתו של אדם.
אדם הובא לקבורה בבית העלמין הצבאי קריית שאול, כשהוא מניח אחריו אישה ושני ילדים, בתו אורנה, ובנו אודי, לימים מפקד פיקוד הצפון בשנים 2005–2006. אדם היה הקצין בעל התפקיד הבכיר ביותר בצה"ל שנפל בקרב (עוד שני אלופים נהרגו במלחמות, דוד מרכוס מאש כוחותינו במלחמת העצמאות ואלברט מנדלר מפקד עוצבת סיני במלחמת יום הכיפורים).
על שמו של יקותיאל אדם קרויים דרך "האלוף יקותיאל" בשכונת פסגת זאב בירושלים ומתקן אדם, כמו גם רחובות בערים השונות, וכן היישוב גבע בנימין, אשר שמו הלא-רשמי הוא "אדם". ב-2016 החליטה עיריית חדרה לקרוא רחוב על שמו בבית אליעזר.
מאניץ'

מאניץ' (ברוסית: Маныч) היא מערכת של נהרות ואגמים בדרום רוסיה הכוללת בתוכה את הנהרות מאניץ' המערבי, מאניץ' המזרחי ומספר אגמים. השטח הכולל של המערכת הוא כ-480.2 אלף קמ"ר.
מערכת זו משתרעת על שקע קומה-מאניץ'  שמפריד בין המישור האירופאי לבין מרגלות הרי הקווקז. בחלק מהמקורות שקע זה נחשב לגבול הטבעי בין אירופה לבין אסיה.
הנהרות הגדולים במערכת הם נהר מאניץ' המערבי ומאניץ' המזרחי. בעבר הם היו קשורים באמצעות נהר קלאוס. במהלך המאה ה-20 נבנו באזור סכרים שהפרידו בין הנהרות וכיום מי הנהר קלאוס מגיעים למאניץ' המערבי בלבד.

מאניץ' מערבי

נהר מאניץ' מערבי (ברוסית:Западный Маныч) זורם ממזרח למערב ומהווה את היובל השמאלי של נהר דון. האורך הכולל של הנהר הוא כ-219 ק"מ ושטח אגן ניקוז של הנהר הוא כ-35.4 אלף קמ"ר. לאורך הנהר נבנו מספר מאגרי מים וסכרים. עד להקמת מערכת זו בתקופת הקיץ חלק משמעותי של הנהר היה מתייבש. החל משנת 1948 הנהר מקבל כמויות מים משעותיות מנהר קובן ואף מנהר דון באמצעות תעלות שנבנו. בהתאם לחישובים ומדידות ספיקת המים בנהר לאחר הקמת המערכת הנדסית גדלה פי 8.3. העיר הגדולה לשפת הנהר - פרולטרסק. לאורך כ-180 ק"מ הנהר מתאימה להעברת ספינות.

אגם מאניץ'-גודילו

אגם נאניץ'-גודילו (ברוסית:Маныч — Гудило) הוא אגם עם מים מלוחים בגבול מחוז סטברופול, מחוז רוסטוב וקלמיקיה. השטח הכולל של האגם הוא 344 קמ"ר והעומק הממוצע בו היה כ-0.6 מ'. לאחר הקמת מאגר מים פרולטרסקי מפלס המים באזור עלה ועתה האגם מהווה חלק של המאגר האמור. האגם הוא חלק של גוף מים עתיק ענק שהיה מקשר בין הים הכספי לבין הים השחור. בעבר (בשנים 1898 ו-1936) האגם התייבש לחלוטין בתקופת הקיץ. החל משנת 1988 נרשמת ירידה מתמשכת בגובה המים באגם.
שטחים נרחבים על שפת האגם הוכרזו כשטח מוגן. האקלים בסביבת האגם הוא קונטיננטלי קיצוני - בחורף הטמפ' יורדת עד 30 מעלות מתחת לאפס ובקיץ עולה עד 40 מעלות.
האגם הוא מקום חשוב לקינון ציפורים רבים ונמצא בדרך נדידה של מספר רב של ציפורים. הוא מהווה אזור הגדול באירופה בו מתגורר אווז לבן מצח וסוגי אווזים נוספים. להגנת על החי והצומח בשנת 1995 האזור הוכרז כשמורת טבע.

תעלת אזוב-כספי

רעיון להקמת מעבר ימי בין הים האזוב לבין ים הכספי הועלה עוד במאה ה-18 על ידי פטר פאלאס, גאוגרף רוסי ממוצא גרמני. הוא הציע לחבר את הנהרות מאניץ' המערבי ומאניץ' המזרחי.
בשנת 1932 הממשל הסובייטי החליט על יישום הרעיון. בשנים 1934‏-1937 עובדו תוכניות והחלה הקמה. בהתאם לתוכנית הפרויקט חולק ל-3 חלקים. החלק הראשון מנהר דון ועד לסכר צ'וגראי (Чограй) באורך של 448 ק"מ תוכנן כרצף של מאגרי מים. החלק השני באורך של 73 ק"מ מסכר צ'וגראי ועד לנהר קומה היה צריך להיות תעלה ברוחב של 67 מ' ובעומק של 3 מ'.החלק השלישי מנהר קומה ועד להים הכספי באורך 150 ק"מ היה צריך להיות תעלה פתוחה. בסיום התעלה בים הכספי היה מתוכנן להקים נמל חדש. בשנת 1936 נכנסה לניצול מערכת תעלות ומאגר מים באזור אוסט-מאניץ' ובשנת 1941 מערכות וסלובסקי ופרולטרסקי. בסופו של דבר, לקראת שנת 1941 הסתיימה בנייה של 329 ק"מ של החלק הראשון של הפרויקט. אומנם עם תחילת מלחמת העולם השנייה עבודות הופסקו. לאחר סיום המלחמה הם לא חודשו כי הוחלט על קריית תעלה אחרת שמקשרת בין וולגה לבין דון. מאגר מים וסכר צ'וגראי נבנו רק בשנים 1969‏-1973. המערכת נמצאת בניצול גם כיום אך ברמת שימוש נמוכה.
לאחרונה לאור כך שתעלה קיימת בין וולגה לבין דון כבר לא מסוגלת לתת תשובה טובה להיקף הספינות שרוצות לעבור בה נשקלת מחדש הקמת התעלה - ראה תעלת אירואסיה.
יעקב צמח (מקובל)

רבי יעקב בן חיים צמח (? - ה'תכ"ז 1667) היה מקובל ורופא. ערך וסידר חיבורים רבים בקבלת האר"י.

חייו

נולד למשפחת אנוסים בליסבון שבפורטוגל. שנת הולדתו איננה ברורה, יש הגורסים כי נולד בשנת ה'ש"ל (1570), ולפי מקורות אחרים נולד בשנת ה'שמ"ד (1584). בפורטוגל חי כאנוס ועסק ברפואה, ובהיותו כבן שלושים עזב את פורטוגל ועבר לסלוניקי, ובה חזר בגלוי ליהדותו ולמד תורה. בשנת ה'שע"ח עלה לארץ ישראל וישב בצפת, שם עסק בלימוד תורת הנגלה ותורת הקבלה. משם פנה לדמשק והיה תלמידו של רבי שמואל ויטאל, בנו של רבי חיים ויטאל. בעיר זו השלים בשנת ה'שצ"ח את כתיבת חיבורו "נגיד ומצווה", קיצור מכוונות האר"י.
מדמשק עלה לירושלים. בירושלים חבר לר' אברהם אמיגו ור' שמואל אבן צחן, ורבי יעקב חגיז שהגיע לירושלים מאיטליה. בירושלים לא נשא רבי יעקב שום משרה ציבורית, אלא ישב ולמד בישיבתו של רבי יצחק גאון. יחד עם חבריו שבירושלים לחם מלחמה נמרצת בשבתי צבי.
היה חתנו של רבי אברהם פליפ, כפי שעולה ממכתב הזמנה לרבי יששכר בר איילנבורג לכהן ברבנות צפת, שהוא היה בין החתומים עליו.
רבי יעקב עסק בעריכת הכתבים מ'המהדורא בתרא' של רבי חיים ויטאל, שנקברו אחרי מותו של רבי חיים בהתאם לצוואתו, ועל ידי תעניות רבות נגלה רבי חיים בשאלת חלום אל רבי יעקב צמח ורבי אברהם אזולאי, והתיר להם להוציא את הכתבים ממקום גניזתם ולהפיצם.
הגרסה המקובלת הייתה שרבי יעקב נפטר בשנת ה'ת"ה (1645). אך רבי יעקב עמדין ומקורות נוספים מציינים כי רבי יעקב לחם בשבתי צבי בשנת ה'תכ"ה (1665). לאחרונה התגלה כתב ידו של בנו ר' אברהם ששם קץ לאי-הבהירות, מאחר שממנו עולה בבירור שר' יעקב נפטר בשנת ה'תכ"ז (1667).
אורלי זילברשץ

ביוגרפיה

בשנות השמונים שיחקה בפינת הספרות של תוכנית הטלוויזיה "זהו זה!", בתפקיד "חוחית", שנהפכה במהרה לדמות-קאלט. ב-1979 שיחקה לצד גידי גוב וגלי עטרי בסרט הקולנוע של אבי נשר - "דיזנגוף 99", וב-1981 השתתפה בסרטו של אסי דיין "עם ישראל חי" לצד חנה לסלאו. ב-1984 השתתפה בסרט דרמטי קצר בשם "לחץ". בשנת 1988 כיכבה בסדרת הטלוויזיה הקומית של ענת גוב, "כן מה?!", יחד עם גידי גוב ודב נבון. ב-1991 הוציאה תקליט בשם "הקברט של מירנדה", זאת לאחר שכתבה מספר תמלילים ללהקת "משינה", בה היה חבר בעלה דאז, יובל בנאי, ביניהם: "אנה", "סוזי בלי היד" ו"אהובתי". ב-1992 החלה לשחק בתיאטרון החאן, בהצגה "אהבת מוות", שכתבה ענת גוב, בתפקיד הראשי. 
בשנת 1994 השתתפה בסרטו של איתן פוקס "שירת הסירנה" לצד יאיר לפיד ודלית קהן. משחקה בסרט זיכה אותה בפרס אופיר לאותה שנה. ב-1996 שחקה לצד אביטל דיקר ושולי רנד בסרט זוכה פרס אופיר "מרקו פולו: הפרק האחרון", וכן בסרט "קלרה הקדושה" לצד מנשה נוי. בשנת 1998 שחקה בסרט הטלוויזיה של עירית לינור, "חתולות הרעם", לצד רותם אבוהב ודפנה ארמוני. בשנת 2000 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "לתפוס את השמיים" לצד יורם חטב. 
ב-2002 שחקה לצד מאיה מרון בסרטו של ניר ברגמן "כנפיים שבורות". הסרט השתתף בפסטיבלים שונים בעולם כמו בברלין ובארצות הברית. משחקה של אורלי זיכה אותה בפרס אופיר שני על משחק דרמטי. באותה שנה השתתפה בסרט בשם "לבנה יקירתי" שזיכה אותה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל ירושלים. ב-2003 שחקה בהצגת התיאטרון "משפחה" בהבימה. בשנת 2005 השתתפה בעונתה השנייה של "לתפוס את השמיים" ובסדרה תיעודית על זכויות בעלי חיים בשם "ישראלים וחיות אחרות". באפריל 2007 התגרשה מבעלה, יובל בנאי. באותה השנה שיחקה בסדרות הטלוויזיה "משמורת" לצד נתן דטנר והילה פלדמן, ו"להוציא את הכלב" לצד מוני מושונוב.
בשנת 2008 שיחקה בסרט הדרמה-הקומי של רשף לוי, "איים אבודים".
בשנת 2010 שיחקה בסרטו של ניר ברגמן, "הדקדוק הפנימי", על פי ספרו של דויד גרוסמן.
בשנת 2012 החלה לשחק בסדרה הקומית "יום האם", שכתבה התסריטאית והקומיקסאית דניאלה לונדון דקל,  והיא שודרה בערוץ 2. 
בשנת 2013 החלה לשחק במחזה הקלאסי של ברכט "אמא קוראז'" בתיאטרון הקאמרי. החל משנת 2013, משחקת בתפקיד עליזה גווילי בסדרת הדרמה "שטיסל" המשודרת ביס.
בשנת 2014 החלה לשחק במחזה "דג מוסר" בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד ראשי. צפויה להשתתף בסדרה "מלכות" ב-HOT, אשר צילומיה החלו בינואר 2018, בה היא מגלמת את ציפי מלכה.
בשנת 2018 שיחקה בסדרה "מלכות".
זילברשץ מתגוררת בתל אביב. מנישואיה ליובל בנאי, היא אם לשלושה וביניהם, המוזיקאי אלישע בנאי.
ניתוח קוד סטטי

במדעי המחשב, ניתוח קוד סטטי (באנגלית: Static program analysis) הוא תהליך אוטומטי לבחינת התנהגות תוכנה ללא הרצתה, וזאת בניגוד לניתוח קוד דינאמי, אשר מחייב את הרצת התוכנה לצורך בחינת התנהגותה.
ניתוח קוד סטטי מוצא ומעדכן את המנתח אודות שגיאות ודאיות ושגיאות אפשריות אשר עלולות להתרחש בזמן הרצת התוכנה.

כלי ניתוח סטטי

כיום קיים מספר רב של כלים המאפשרים הרצה אוטומטית של ניתוח סטטי על קטעי קוד נרחבים בשפות השונות והמגוונות.
דוגמה לכלי נוח לשימוש הוא FindBugs שפותח באוניברסיטת מרילנד לצורך ביצוע ניתוח קוד סטטי בתוכנות מבוססות ג'אווה.
בנוסף ליכולות הניתוח הסטטי שצוינו לעיל, ניתן למצוא כלים המעניקים גם אפשרויות ויזואליזציה של מדדי איכות שונים של הקוד. דוגמה לכלי ויזואליזציה הוא SolidSX. לצפייה בסרטון הדגמה, לחצו כאן.
גרטרוד שטיין

קורות חיים

שטיין נולדה באלגני שבפנסילבניה למשפחה יהודית אמידה ממוצא גרמני. היא למדה במכללת רדקליף לאמנות בקיימברידג' שבמסצ'וסטס. שם עודד אותה אחד ממוריה, הפסיכולוג ויליאם ג'יימס, לפתח את טכניקת הכתיבה האוטומטית של זרם התודעה, שבה עשתה שימוש כל חייה. בכתיבה זו נעשה ניסיון לתת עדיפות לתת-מודע על פני המודע. 
בעידודו של ג'יימס פנתה שטיין ללימודי רפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אך לא סיימה את לימודיה. ב-1903 נסעה לפריז, עם אחיה ליאו שטיין, והשתקעה שם. ב-1907 הכירה שטיין את אליס ב. טוקלאס, והתגוררה עמה עד מותה. החל משנות העשרים ניהלה גרטרוד שטיין בביתה סלון אמנות וספרות בעל מוניטין רב. התארחו אצלה גדולי האמנים והסופרים של התקופה: פבלו פיקאסו, עזרא פאונד, אנרי מאטיס, ארנסט המינגוויי וסקוט פיצג'רלד. בהדרגה הפכה שטיין למין גורו עבור חבורת האמנים אותם כינתה "הדור האבוד", כינוי שהפך למטבע לשון לתיאור דור הצעירים האמריקאים שחיו בזמן מלחמת העולם הראשונה ולאחריה.

בהשפעת רעיונותיו של הפילוסוף היהודי אוסטרי אוטו ויינינגר בספרו "מין ואופי" גיבשה שטיין לעצמה זהות מגדרית גברית, אך בכתביה נמצאו גם התייחסויות רבות להיותה אישה לסבית. ב-1922 פרסמה את הסיפור "העלמה פר והעלמה סקין", ובו הופיעה ככל הנראה לראשונה בדפוס המילה "גיי" (gay) בהקשר הומוסקסואלי, אך נשמרה הדו-משמעות: 
They were ...gay, they learned little things that are things in being gay, ... they were quite regularly gay
למרות זאת שטיין מעולם לא חשפה במוצהר את נטיותיה המיניות.
ב-1933 פרסמה שטיין את האוטוביוגרפיה שלה "האוטוביוגרפיה של אליס ב. טוקלאס" כאילו דרך עיני אהובתה, המספרת כביכול על חייה לצד גרטרוד שטיין. השתיים יצאו למסע הרצאות נרחב בארצות הברית שארך שנים אחדות, והתפרסמו ברחבי היבשת.
במאי 1934 הביעה דעתה במגזין "הניו-יורק טיימס" שאדולף היטלר ראוי לקבל פרס נובל לשלום: "אני אומרת שהיטלר צריך לקבל את פרס נובל לשלום, כי הוא מסיר את כל הגורמים לסכסוך ומאבק מגרמניה. על ידי גירוש היהודים והגורמים הדמוקרטיים והשמאליים, הוא מגרש את כל מה שתורם לפעילות. שזה אומר שלום... על ידי דיכוי יהודים... הוא מסיים מאבקים בגרמניה". בנוסף לכך היא אף החתימה אישי ציבור על עצומה הקוראת להענקת הפרס להיטלר. בשנת 1938 היא העירה על מוסוליני, היטלר, רוזוולט, סטלין וטרוצקי: "יש יותר מדי דמויות אב בזמן האחרון, ואין ספק לגבי זה, אבות הם מדכאים.". ב-1940 היא שיבחה את המרשל פטן והשוותה אותו בגדולתו לג'ורג' וושינגטון. במשך כל תקופת השואה, המשיכה להתגורר בפריז, כאשר אזרחותה האמריקאית ופרסומה הרב, מגנים עליה.
כתיבתה של שטיין ייחודית מאוד ומתאפיינת בקוביזם, במשחקי מילים, בחזרה על הדברים ובהומור. אמירתה הנודעת ביותר "ורד הוא ורד הוא ורד הוא ורד" (Rose is a rose is a rose is a rose) הופיעה בשיר "אמילי הקדושה" שפרסמה ב-1922. אמירה זו נועדה להדגיש כי הדברים הם מה שהם ולא יותר מכך. אך אם אכן היו הדברים רק מה שהם ולא יותר מכך, מה מועילה החזרה וההדגשה? ניתן היה לומר בקצרה "ורד הוא ורד". אלא שכשנאמרת המילה "ורד" לא ניתן שלא לחשוב גם על אוסף הדימויים והתחושות הכרוכים במילה. אמירה זו של שטיין חושפת את הניסיון (הכושל) לשלוט במובנה של השפה.
שטיין מתה מסרטן הקיבה בגיל 72. נקברה ב‫פר לשז‬.
במהלך שנת 2011 הוצגה במוזיאון היהודי העכשווי בסן פרנסיסקו תערוכה המסכמת את חייה של שטיין ואת התפקיד המשמעותי שמילאה בעולם התרבותי והאמנותי של המאה ה-20.
משה ברודרזון

תולדות חייו

משה ברודרזון נולד ב-23 בנובמבר 1890 במוסקבה, למשפחה יהודית אמידה שהורשתה להתיישב בעיר. מוצאה של משפחת אביו מאיר בשקלוב, ושל משפחת אמו שרה-ציפי (טוּרוֹב) בניאסוויז' שברוסיה הלבנה. בעקבות גירוש יהודי מוסקבה וסנקט פטרבורג בידי הצאר ב-1891, השתקע אביו בלודז', בעוד משה, אמו ואחיו עברו לבית הוריה שבניאסוויז', שם זכה משה לחינוך יהודי מסורתי. המשפחה התגוררה ברוסיה הלבנה עד שנת 1900, כאשר היה משה בן 9, ואז התאחדו עם אביו שבלודז'.
ב-1913 פרסם את ספר השירים הראשון שלו, "שוואַרצע פליטעלעך", שזכה לשבחים מפי הסופר אברהם רייזן. עם התקדמות הצבא הגרמני לשערי לודז' במלחמת העולם הראשונה (1914) ברח ברודרזון למוסקבה, וחזר ללודז' ב-1918. ב-1919 ייסד בעזרתם של אמנים נוספים את יונג יידיש, ועמד בראשהּ. באותה שנה נישא לשיינע-מרים מנדלבוים. ב-1922 ייסד בעזרתם של אמנים נוספים את תיאטרון הבובות היידישאי הראשון, "חד גדיא". ברודרזון חיבר שירי ילדים, שרבים מהם זכו ללחן. ב-1924 כתב את הליברטו לאופרה "דוד אוּן בת-שבע" (יידיש: "דוד ובת שבע"), שהייתה לאופרה הראשונה ביידיש שהועלתה בפולין. ב-1927 ייסד בלודז' את "תיאטרון ארָרָט", שחבריו הופיעו ברחבי אירופה עד מלחמת העולם השנייה. כן ייסד את קבוצת התיאטרון "שור הבר". ברודרזון גילה "טאלנטים" יהודים רבים; לדוגמה, הוא היה זה אשר גילה את כשרונו של שמעון דז'יגאן, ששיחק בקבוצות התיאטרון שלו. בשנת 1939 פרסם את הפואמה "י" (האות יו"ד), המורכבת מ-50 שירים בני 16 שורות כל אחד, הגדושה בגילויים של אינטואיציה טרגית החוזה את קץ יהדות פולין הממשמש ובא.
בחודש ספטמבר באותה שנה, עם פלישת גרמניה לפולין, נמלט ברודרזון לביאליסטוק, שנכבשה בידי ברית המועצות בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב. ביוני 1941, כאשר פלשה גרמניה לברית המועצות (מבצע ברברוסה), נמלט מזרחה למרכז אסיה. ב-1944 שב לעיר הולדתו מוסקבה, שם לימד בבית-ספר לתיאטרון והיה חבר בוועד יהודי פולין בברית המועצות.
ב-28 באפריל 1950 נעצר ברודרזון, כמו מספר אינטלקטואלים יהודים (ראו הוועד היהודי האנטי-פשיסטי), ונידון לעשר שנות מאסר במחנה עבודה (גולאג) בסיביר. הוא שוחרר מן המחנה בספטמבר 1955. ביולי 1956 שב לקהילה היהודית בוורשה עם אשתו והתקבל בזרועות פתוחות על ידי הקהילה היהודית שנותרה בפולין. ואולם, שנותיו בגולאג הותירו עליו את חותמן; ברודרזון נפטר בוורשה מהתקף לב ב-17 באוגוסט של אותה שנה, ונקבר בבית הקברות היהודי בעיר.
וימבלדון - אהבה בלבן

תקציר העלילה

פיטר קולט (בגילומו של פול בטאני), הוא שחקן טניס מקצועי באנגליה הנמצא בתחילת שנות השלושים לחייו אשר הגשים את שאיפות הטניס שלו כשדורג בעבר במקום ה-11 בעולם. עם הירידה בכושר ואיבוד המוטיבציה צנח קולט למקום ה-119 בעולם ומבין כי הוא בסיום הקריירה. הוא זוכה בכרטיס חופשי לטורניר היוקרתי וימבלדון ומחליט כי אחרי הטורניר יפרוש ויתחיל לעבוד כמאמן טניס בקאנטרי קלאב היוקרתי באזור מגוריו.
עם תחילת הטורניר הוא פוגש במקרה את ליזי ברדבורי (בגילומה של קירסטן דאנסט), הכוכבת העולה של עולם הטניס הנשי האמריקאי, מתאהב בה מה שנותן לו את הכוח לשחק טוב גם כדי להרשים אותה יותר. הם מבלים יחד וכמו שמשחק הטניס של קולט משתפר, ככה משחקה של ברדבורי נחלש. דניס ברדבורי, אביה ומנהלה האישי של ליזי, מגלה מה עושה בתו בשעות הפנאי במקום להתאמן ודורש מהשניים לפרק את מערכת היחסים תוך שהוא מאשים את קולט בירידה בכושרה של ליזי.
ללא תמיכה של ליזי הביטחון העצמי של קולט נפגע. שניהם מצליחים להעפיל לחצי הגמר ובלילה לפני המשחק הגורלי חומק קולט לחדרה של ברדבורי והשניים מקיימים יחסי מין. הלילה שלפני עשה טוב לקולט שמנצח ועולה לגמר אך עושה רע לברדבורד שמפסידה ומחליטה לחזור הביתה לארצות הברית בבושת פנים. רגע לפני שהיא עולה למטוס היא רואה בטלוויזיה ראיון עם קולט שמתנצל על שגרם לה להפסיד ומצהיר על אהבתו הגדולה אליה. ליזי מחליטה להישאר בלונדון וחוזרת לוימבלדון כדי לצפות במשחק הגמר של אהובה.
ליזי מגיעה למשחק הגמר שכבר התחיל ורואה שקולט לא מצליח לתפקד והוא בדרך להפסד. למזלו, המשחק נקטע בגלל הגשם והוא יורד לחדר ההלבשה לנוח שם הוא פוגש בליזי שמעודדת אותו ומחזירה את החיוך לפניו. הוא עולה מחדש על המגרש ומנצח את התחרות. כמו שהבטיח הוא פורש, אך במקום להתחיל לעבוד כמאמן טניס הוא נוסע עם ליזי לארצות הברית, מתחתן איתה ותומך בה בזמן שהיא זוכה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס וחוזר איתה פעמיים לוימבלדון כדי לצפות בה זוכה בטורניר ומגשימה גם היא את חלומה כטניסאית.

הפקה

חלק מהסצנות בסרט צולמו במהלך אליפות וימבלדון בשנת 2003 בזמן שבין המשחקים. כמה מהסצינות על המגרש של בטאלי צולמו במועדון הטניס פארק סטוק. שער הכניסה למגרשי הטניס צולם בכניסה לגן החיות של לונדון והסצינות שצולמו לכאורה על חוף הים בלונדון צולמו בברייטון.
סיפור הסרט דומה לסיפורו של הטניסאי הקרואטי גוראן איבניסביץ' שקיבל כרטיס חופשי לטורניר וימבלדון בשנת 2001 וזכה בטורניר היוקרתי בניגוד לכל התחזיות.

ביקורות

הסרט זכה לתגובות חיוביות בסך הכל של המבקרים. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל את הציון 61% מתוך 143 ביקורות.
אורך גל

בפיזיקה, אורך הגל הוא האורך של מחזור אחד של גל מחזורי. הוא מסומן באות  ונמדד במערכת היחידות הבינלאומית במטרים.