google/wiki40b huggingface dataset:
פארק בריטניה

פארק בריטניה הוא יער ואתר נופש שפותח על ידי הקרן הקיימת לישראל. הפארק נמצא באזור שפלת יהודה.

היסטוריה

הקמת הפארק החלה בשנות ה-50 של המאה ה-20 כאשר הקרן הקיימת החלה לנטוע את יער משואה ששטחו כ-15,000 דונמים. בהמשך הורחב הפארק, בסיוע ובמימון של קהילת יהודי בריטניה, אשר על שמם קרוי הפארק, וכיום שטחו כ-40,000 דונמים.

גאוגרפיה

הפארק נמצא בשפלת יהודה - מישור קמור שגובהו בין 450 מטרים (בסמוך להרי יהודה במזרח) ומשתפל לעבר מישור החוף, שם גובה הגבעות 150 מטרים. הפארק מצוי מערבית ליישובים נחושה, צפרירים, גבעת ישעיהו, לי-און שריגים, דרומית לזכריה, מזרחית ליישובים עגור, לוזית ובית ניר, וצפונית לבית גוברין.

גאולוגיה

אזור הפארק הוא אגן קערי אשר נוצר בתקופת הסנון והמתאפיין בסלעי גיר מסוג קירטון וחוואר. עומק שכבת הגיר הוא כשני מטרים - דבר המאפשר לחפור במקום מערכות מסתור. בתקופת המיוקן עבר קו החוף במרכז אזור הפארק.

אקלים

אזור האקלים בו נמצא הפארק הוא אזור אקלים לח למחצה. הטמפרטורות בשפלה חמות מאלה שבהרי יהודה. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ עומדת על כ-30 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-490 מילימטר גשם. מספר ימי הגשם הוא כ-50 בשנה.

חי וצומח

באזור הפארק מצוי חורש ארץ-ישראלי נמוך הכולל עצי חרוב ושיחי אלת המסטיק. באזור רמת אבישור שבדרום מזרח הפארק גדלים עצי אלון מצוי, קטלב, ושיחי אלת המסטיק, אלה ארץ ישראלית, בר זית בינוני, לבנה רפואי, אשחר ארץ ישראלי, לוטם שעיר, לוטם מרווני. באזור נפוצים פרחי הכלנית והרקפת המצויות, צבעוני ההרים, וכן מצויים ברמה שרידי בוסתנים בהם גדלים עצי שקד, תאנה, רימון, זית ושיחי צבר. 
בצפון הפארק גדלים עצי חרוב ובדרומו עצי אשל. עצי החרוב ניטעו באזור עזקה בשנות ה-50 על ידי הקרן הקיימת, ובשנות ה-60 ניטעו בפארק יערות אקליפטוס ועצי אורן ירושלמי.
בפארק ניתן למצוא את בעלי החיים הבאים: קרקל, תן, צבוע, שועל מצוי, צבי מצוי, חזיר בר, דרבן, ארנבות, וכן ציפורים רבות ובהן תנשמת, קאק, בז מצוי, חיוויאי, יונת הסלע, קוקייה, עורבני ושרקרק מצוי.
מכון פוליס

פוליס - המכון ללשונות ולמדעי הרוח בירושלים הוא מלכ"ר אקדמי שמטרתו הפצת השפות העתיקות והשמיות. המכון ממוקם בשכונת מוסררה, על-יד העיר העתיקה בירושלים.

היסטוריה

קורסי שפות מטעם פוליס אורגנו לראשונה בשנת 2008, כאשר כריסטוף ריקו, מרצה ליוונית שחתר ללמד את השפות העתיקות כשפות מודרניות, החליט לפתוח קורס קיץ ביוונית באוניברסיטת סנטה-קרוצ'ה  (באנגלית: Pontifical University of the Holy Cross) ברומא. מאז, קורסים אינטנסיביים בעברית מקראית, יוונית עתיקה ולטינית מתקיימים כל קיץ באוניברסיטה זו. 
בעקבות קורסי הקיץ ברומא, ייסד ריקו את מכון פוליס בירושלים, בעזרת כמה עמיתים. המכון החל להציע קורסים בערבית פלסטינית ועברית מודרנית לצד קורסים בשפות עתיקות. בד בבד החל המכון לארגן שיעורים ביוונית ולטינית בפלורידה, כחלק משיתוף פעולה עם אוניברסיטת אווה מריה (ראה אנגלית), בלימה וברבט. 
בשנת 2013 הודיע המכון על פתיחת תוכנית דו-שנתית בפילולוגיה עתיקה. הצוות האקדמי מורכב ממרצים מהארץ, מאירופה ומארצות הברית.

שיטה

המכון, מבקש ללמד שפות עתיקות באופן שבו נפוץ ללמד שפות מודרניות. כל השפות נלמדות באפיפה טוטאלית אנגלית: השפה היחידה בשימוש בשיעור היא השפה הנלמדת. האפיפה הטוטאלית מקבלת חיזוקים משיטות פדגוגיות אחרות כמו ה- Storytelling וה- Total Physical Response ועוד (ראה אנגלית). המשחזרות את התנאים בהם תינוק לומד את שפת אמו.

פעילות המכון

המכון מציע קורסים במשך השנה במגוון שפות מודרניות ועתיקות כמו עברית (מקראית ומודרנית), יוונית עתיקה, סורית קלאסית, לטינית וערבית (ספרותית ומדוברת). בנוסף, המכון מציע שיעורי קיץ ברחבי העולם, בשיתוף עם אוניברסיטאות ומוסדות אחרות: רומא (אוניברסיטת סנטה-קרוצ'ה), קנטקי (ארצות הברית), לימה (אוניברסיטת פיורה אנגלית) ורבאט.

תוכניות אקדמיות

החל מ-2013, המכון מציע תוכנית דו-שנתית בפילולוגיה עתיקה. מטרת התוכנית היא להקנות את הכלים הלשוניים הדרושים להבנת הטקסטים המקוריים של התנ"ך והספרות היוונית-רומית העתיקה. התוכנית מורכבת מקורסי שפה אינטנסיביים, בלשנות, פלאוגרפיה, היסטוריה ופילולוגיה. המכון גם מציע תוכנית דו-שנתית בשפות של המזרח התיכון, תוכנית דו-שנתית ברכישת יוונית עתיקה כשפה חייה (כולל הבנה, דיבור, קריאה וכתיבה), תוכניות שנתיות וקורסים במגוון נושאים במדעי הרוח.

כנסים

כל שנה, המכון מארגן קונגרס בינלאומי על נושא הקשור למדעי הרוח. לכנסים אלו מוזמנים מומחים של אספקטים שונים של הנושא, במטרה לפתח דיון בינתחומי פורה.

קונטקסט אורבאני

שכונת מוסררה, שהייתה בעבר אזור של מתחים חברתיים ואתניים, חווה כרגע תחייה מסוימת: אמנים, אינטלקטואלים, עובדים ומתנדבים בינלאומיים עוברים לשכונה שהפכה לפלורלית ושקטה. מוסדות תרבות כמו בית הספר לאמנות "מוסררה", מוזיאון "על התפר" ופוליס תורמים לתדמית החדשה של השכונה. גם האקדמיה לאמנות בצלאל מתכננת לעבור לשכונה, במגרש הרוסים. 
המכון קרוב למרכזים אחרים של מחקר מקראי, כמו בית הספר המקראי והארכאולוגי הצרפתי בירושלים והמכון התאולוגי השוודי אנגלית.
מיי גיבני

תחילת דרכה

מרי ברידג'ט גיבני נולדה בשנת 1893 לתומאס גיבני ומרי אוריילי בטראלי, מחוז קרי, אירלנד. היא הייתה הבכורה מבין שלושה ילדים. אבא שלה היה שוטר במשטרה המלכותית האירית, והמשפחה לא הייתה לאומנית; היא הייתה הפעילה היחידה בתנועה. היא הייתה כמעט בת 5 כאשר אביה נפטר ב 20-בספטמבר 1898 בדבלין.

מרידת חג הפסחא

כאשר החלה הפסחא עולה ב-1916, גיבני הלכה למוצב של המורדים בכללית הדואר וביקשה להצטרף אליהם. היא הכירה את אחד המתנדבים, ולכן הורשתה להיכנס. היא נשארה בבניין למשך כל השבוע של ההתקוממות. היא הייתה מעורבת בפעילויות הכלליות, כולל בישול ועזרה ראשונה, וכן פעלה כשליחה והעבירה מסרים למוצבים אחרים, כולל למייקל מאלין בקולג' המנתחים המלכותי.
לפני הכניעה, הנשים התבקשו לעזוב את בניין הדואר. היא הייתה בדרכה הביתה עם בריד קונלי, כאשר שתיהן נעצרו ונשלחו למעצר בתחנת ברודסטון. היא השתחררה משם כעבור זמן קצר.

אחרי ההתקוממות

לאחר סוף ההתקוממות הכושלת, גיבני המשיכה להיות פעילה בתנועה הלאומית והצטרפה לארגון הנשים הפארה-צבאי קומן נה מאן בספטמבר של 1916. היא פגשה בשנת 1915 את דיק מקי, לו התארסה. מקי היה מפקד במתנדבים האירים, ומאוחר יותר בצבא האירי הרפובליקני בדבלין. במהלך מלחמת העצמאות האירית היא פעלה כשליחה של ה-IRA., אז העבירה הודעות, והחביאה ושינעה נשק. היא גם הסתירה את ויקטור מרפי, לוחם רפובליקני, שחמק ממעצר לאחר התקוממות חג הפסחא. אחרי ש-13 סוכנים בריטיים נהרגו בדבלין, מקי ושני רפובליקנים אחרים נעצרו, נחקרו, עונו, ואז נורו למוות על ביום ראשון העקוב מדם ב-21 בנובמבר 1920 במהלך מלחמת העצמאות.
גיבני המשיכה למצוא מקומות מסתור עבור לוחמים רפובליקנים במהלך המלחמה, והייתה מעורבת בבחירות לאחריו. היא גם המשיכה לפעול כשליחה בין דבלין לבין נקודות אחרות ברחבי המדינה. היה זה במהלך נסיעות אלה שהיא פגשה את מי שעתידה הייתה להינשא לו, לורנס אוניל, מפקד חטיבה קרלו של ה-IRA. במהלך המלחמה היא גם עסקה באיסוף מודיעין, מתן עזרה ראשונה, והסתרת נשק. גיבני הייתה נגד חתימת האנגלו-אירי ההסכם ב-1921, וחלוקתה של אירלנד בשנת 1922, ונלחמה בצד אנטי-האמנה במלחמת האזרחים שנפתחה בעטיו. היא נעצרה בשנת 1922, ונכלאה בKilmainham כלא למשך תשעה חודשים.

המשך חייה

אחרי המלחמה, בשנת 1929, היא נישאה ללורנס אוניל בדבלין, שם הם התגוררו. היו להם ארבעה ילדים, שלוש בנות ובן. אחת מבנותיה היא האמנית סאלי סמית, אשר יצרה סדרת עבודות על כלא קילמיינהאם ואשר הוצגו שם, על הכלא ואלה שנכלאו בו. גיבני נפטרה בשנת 1984 ונקברה בלוויה צבאית.
שבא

שְׁבָא (אמהרית: ሳባ, תיגרינית: ሳባ, ערבית: سبأ) הייתה ממלכה אשר מוזכרת בתנ"ך ובקוראן, המיקום המדויק של הממלכה נע בין דרום-ערב לקרן אפריקה. ישנה מחלוקת בין מספר אקדמאים לגבי מיקומה המדויק של הממלכה, חלקם סבורים כי ראשיתה של הממלכה הוא באתיופיה ואלו חלק טוענים כי תימן היא מקור הממלכה.

המסורת האתיופית

המסורת האתיופית מספרת שלממלכת שבא היה שם נוסף "ממלכת יקטן" על פי זה המסורת מציינת שהממלכה הוקמה ב-1978 לפנה"ס ושושלת המלכים שלה נקראה השושלת האגעזית, שושלת מלכים שמקורה בשבט האגעזי ("אגעזי" - "דוברי געז" − אגעזיאן) שושלת זו שלטה עד לשנת 975 לפנה"ס שנת המלכתו של מנליק הראשון והקמת קיסרות אקסום. השם הנוסף לממלכה לפי המסורת האתיופית הוא "סבא", שם זה היה למעשה השם של המלך הראשון של ממלכת יקטן מהשושלת האגעזית, מלך זה על פי המסורת האתיופית מזוהה עם "עבד שמס" לפי המסורת הערבית שהיה בנו של ירח ונכדו של יקטן, השושלת האגעזית מנתה כ-52 שליטים והאחרונה שבהם הייתה מלכת שבא ("מקדה").
גז אידיאלי

גז אידיאלי הוא מודל פיזיקלי עבור התנהגות חומר במצב צבירה של גז. המודל מניח שאין שום אינטראקציה בין מולקולות הגז ושהמולקולות הן נקודתיות (חסרות נפח), לכן הוא מתאר היטב גז בצפיפות נמוכה.
חשיבותו של גז אידיאלי היא רבה מכיוון שהרבה מערכות מחיי היום יום אפשר לתאר בקירוב טוב כגז אידיאלי, מקרה שאותו הפיזיקאים יודעים לנתח מזוויות רבות. את הפתרון המלא של גז אידיאלי והגדלים המאפיינים אותו אי אפשר היה לחשב עד שהופיעה מכניקת הקוונטים.

תנאים לקיום גז אידיאלי

ריכוז מוגדר:
כאמור גז אידיאלי מתקיים כאשר צפיפות הגז נמוכה, כלומר כאשר ריכוזו נמוך.
אם נבודד את ריכוז הגז מתוך משוואת המצב נקבל:
מתוך הצגה זו ניתן להסיק כי תנאים לגז אידיאלי מתקיימים כאשר הלחץ נמוך או כאשר הטמפרטורה גבוהה.
חסידות מישקולץ

האדמו"ר

האדמו"ר מיוחס בן אחר בן לרבי יצחק דוב מרגליות, מראשוני תלמידי הבעל שם טוב. אביו של האדמו"ר, הרב אליעזר ברגר, היה רב ור"מ בעיר מישקולץ שבהונגריה, שם גם נהג במנהגי אדמו"רות. אחרי השואה עלה לישראל והתיישב בקריית אתא ובשנותיו האחרונות בשיכון ויז'ניץ בבני ברק (נפטר בכ"ט באייר ה'תשמ"ב ונטמן בהר הזיתים). מדברי תורתו יצא לאור ספר בשם "זיכרון אליעזר".
רבי שלום למד בבחרותו בישיבת טשיבין ואצל רבי משה יהושע הגר, האדמו"ר מויז'ניץ הוא נשא לאישה את בתו של הרב יחזקאל טויסיג, בנו של הרב ישראל טויסיג ממטרסדורף. התיישב בפתח תקווה והקים את ישיבת זיכרון אליעזר לזכר אביו.

קהילות ומוסדות

החסידות כוללת מספר מוסדות, בהם תלמוד תורה וישיבה ("ישיבת זיכרון אליעזר"), בית תמחוי ומוסד צדקה ("יד תומכת"), בתי מדרש בירושלים ובאלעד (נחנך ב-2012) וכן מערך כשרות המפקח על מספר דוכנים של מזון מהיר בעיר (הכשרות אינה מוכרת על ידי הרבנות הראשית לישראל).
החסידות ידועה בעיקר בשל אירוע שמחת בית השואבה, שהיא מקיימת במוצאי החג הראשון של סוכות בהשתתפות זמרים והרכבים חסידיים בולטים. האירוע מושך אלפי משתתפים מהעיר ומסביבתה, בהם ראש עיריית פתח תקווה ואישי ציבור נוספים. בערבי החגים פסח וסוכות מוציאה החסידות את "בטאון ממלכת התורה" המכיל סקירה של פעילות החסידות ואסופת חידושי תורה. הביטאון מופץ בבתי כנסת חרדיים.
"מקהלת חסידי מישקולץ" הוציאה ב-2005 תקליטור מוזיקה חסידית בשם "ישישו", שחלק מלחניו הולחנו בידי האדמו"ר. ב-2011 הוציאה סינגל עם לחן של האדמו"ר למילות והיא שעמדה מהגדה של פסח.
שמואל חיים לנדוי

נעוריו ותחילת דרכו

לנדוי נולד בעיירה מאצביטש שבפולין הקונגרסאית (תחת שלטון האימפריה הרוסית). אביו, משה מאיר לנדוי, היה סוחר עצים בר אוריין ומחסידי האדמו"ר רבי ישראל מפילוב, נצר לחסידות קוצק, שפעל לחידוש ההתיישבות בארץ ישראל. כבר בילדותו הפליא בכוח זיכרונו ותפיסתו, כאשר מכל חסידיו של הרבי, הצליח דווקא "הנער כבן שלוש עשרה... אשר החל לחזור על "התורות" של הרבי, מילה במילה, משפט אחר משפט, כשעת יציאתן מפיו של האדמו"ר". למרות היותו של שח"ל כבד פה, צפה לו בנו של ר' ישראל (שהמשיכו בהנהגת החסידות), ר' משה, עתיד מזהיר: "אף על פי ששמואל חיים כבד פה הוא, מובטחני שיהיה מחריב ובונה עולמות במחשבתו ובאמריו, שהרי שואב הוא מבאר אמונת קוצק".
שמואל חיים פנה בגיל 14 ללמוד תורה בעיר לוקוב (שם התגוררו סבו וסבתו מצד אמו), אצל הרב שמואל-שלמה בראון. לאחר מכן למד בעיירה צ'מרניק שבמחוז לובלין. בגיל 18 הוסמך לרבנות. הוא ישב אצל חותנו בצ'מרניק ועבד כסוחר. שם נחשף לעיתוני התקופה ולספריהם של הרבנים יהודה אלקלעי וצבי הירש קלישר. שח"ל הפך לציוני מובהק.

הפועל המזרחי לאחר מותו של שח"ל

ממשיכי דרכו הפוליטיים של שח"ל בהפועל המזרחי, היו חיים משה שפירא ושלמה זלמן שרגאי. החל מכינונה של מועצת המדינה הזמנית בשנת 1948 ועד לתקופת הכנסת השלישית ב-1955 התמודדה הפועל המזרחי בבחירות לסירוגין כמפלגה עצמאית או במסגרת מפלגת חזית דתית מאוחדת. בשנת 1956 אוחדו הפועל המזרחי והמזרחי לצורך הקמת תנועת המפד"ל, והפועל המזרחי חדלה מקיומה כתנועה פוליטית, אך סייעה רבות בהקמת יישובים, ומעורבות בחיי הציבור.

קריאה דתית מודרנית

אליעזר גולדמן טוען שעל בסיס משנת תורה ועבודה שלו, ניתן לראות בשח"ל כלוחם בפונדמנטליזם ושמרנות דתית. לדבריו, בעוד הפונדמנטליזם הדתי רואה את התורה כ"ספר חוקים ומשפטים", משנתו של שח"ל רואה את התורה באופן דינמי יותר.
שייר

שייר (באנגלית: Shire Plc) היא חברת תרופות גדולה עם משרדים ראשיים בג'רזי, אירלנד. עם שווקים גדולים בעיקר בבריטניה וארצות הברית, ומוצרים הכוללים: ליסדקסאמפטמין (עם הכנסה של מעל מיליארד דולר שנתית),  אדרול, גואנפסין, מסלזין, לנת'נום קרבונט, אלפא-גלקטוסיד, אידורסולפז, ולגלוסרז-אלפא, איקטיבנט ודרמגרפט. 
החברה רשומה בבורסת לונדון ושייכת למדד FTSE 100 היוקרתי, וכן בנאסד"ק. באפריל 2017 העסיקה כ-22,000 עובדים ושווי השוק שלה הוערך במעל 53 מיליארד דולר.
סנטר (איבר)

סנטר כפול

סנטר כפול הוא שכבת שומן תת-עורי סביב הצוואר אשר שוקעת ויוצרת קמט הנותן לבעליו מראה של סנטר שני. הסנטר הכפול נפוץ בעיקר בקרב קשישים ובעלי עודף משקל. גם אדם צעיר ובעל משקל תקין יכול להיות בעל סנטר כפול, בגלל מבנה עצמות ועור רפוי. הסנטר הכפול בולט יותר כשהלסת התחתונה או הראש כפופים כלפי מטה.

סנטר מחורץ

צורה של סנטר מחורץ נוצרת כשיש גומה על הסנטר. תופעה זו יכולה להתרחש בשלב ההתפתחות העוברית כאשר החצי הימני והשמאלי של עצם הלסת לא מתאחים כראוי, או כתוצאה מכך שחצי אחד של עצם הלסת גדול יותר מהאחר, ובכך יוצר א-סימטריה. הסנטר המחורץ היא תכונה תורשתית דומיננטית.
דוד אנטול ברוצקוס

ביוגרפיה

ברוצקוס היה בנו של בוריס דב ברוצקוס, כלכלן יהודי-רוסי נודע ופרופסור לכלכלה חקלאית באוניברסיטה העברית בירושלים.
את הכשרתו המקצועית רכש ברוצקוס בבית הספר הטכני הגבוה בברלין, שם למד גם בנוסף לימודי אמנות בבית הספר של יוהנס איטן. בשנת 1935 קיבל ברוצקוס את תואר האדריכל ועלה לארץ ישראל והתיישב בעיר ירושלים, בה התגורר ופעל עד למותו.
בשנותיו הראשונות בארץ עבד ברוצקוס כשכיר במשרדים שונים, והחל משנת 1938 החל לפעול כאדריכל עצמאי. בראשית שנות ה-40 הועסק על ידי שלטונות המנדט הבריטי כמתכנן עבור הצבא הבריטי, ועם קום המדינה מונה לתפקיד מנהל הלשכה המחוזית לתכנון בירושלים.
בשנת 1992 הוענק לברוצקוס פרס יקיר אגודת האדריכלים.
היה נשוי לאיטה ברוצקוס, פסיכולוגית, ואב לקולין (אשתו הראשונה ואם ילדיו של המשורר והמתרגם אהרן שבתאי) ודפנה.
מי ימלל

תוכן השיר

השיר מפאר את גבורת המכבים, יחד עם שאר הגיבורים שגאלו את עם ישראל, מתוך ציפייה לגאולת ישראל גם בימינו.

החלק הראשון מתבסס על הפסוק: 
מִי יְמַלֵּל גְּבוּרוֹת ה' יַשְׁמִיעַ כָּל תְּהִלָּתוֹ.
— ספר תהלים, פרק ק"ו, פסוק ב'
בבית השני שולל המשורר מהאל את תפקידו המסורתי כגואל והמציל ומעמיד במקומו את העם עצמו.
בית כנסת תפארת ישראל ע"ש עגנון

היסטוריה

בתוכניות המקוריות הועיד קאופמן את המקום לבניית אקדמיה לאמנות, אך יועד המקום הוסב לבית כנסת. בראשית שנות ה-30 הקדישה הגברת שרה צ'רנובה את ביתה לבית כנסת לשכונת תלפיות. אולם ועד השכונה החליט שהבית אינו מתאים לשמש כבית כנסת ומכר אותו תמורת 700 לא"י ששימשו להקמת בית כנסת בשכונה. עד אוקטובר 1934 נאספו עוד 800 לא"י מתושבי השכונה.
ב-2 בדצמבר 1934 התקיים מעמד הנחת אבן פינה לבית הכנסת בהשתתפות הרבנים הראשיים, הרב קוק והרב יעקב מאיר. מתכנן המבנה היה ר. פרידמן מחיפה. תוכנית בית הכנסת כלל אולם גדול עם 500 מקומות, מהם 150 לנשים, ואולם שני קטן יותר. בית הכנסת היה גדול בהרבה מצורכי התושבים בתלפיות ולדברי קלויזנר בנאומו בעת הנחת אבן הפינה, שבית הכנסת הגדול הוא "אות ומופת שהשכונה תגדל וותרחב ותתפשט ותגיע עד רמת רחל ועד בית לחם".
בניית בית הכנסת התקדמה במהירות בשנת 1935 ובאוקטובר 1935, במהלך חול המועד סוכות, נערך במבנה בית הכנסת חגיגת שמחת בית השואבה. בדצמבר 1937 ביקר בבית הכנסת מ"מ מושל מחוז ירושלים.
עד שנת 1939 הושקעו בבית הכנסת כ-6000 לא"י, אולם חסרו כספים להשלמתו. ביוני 1939 טרם הושלם בניית בית הכנסת ובינתיים השתמשו תושבי תלפיות בצריף העץ שב"חורשה". מרדכי כספי הודיע שנעשים מאמצים להשלים את בית הכנסת. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוחרם המבנה הבלתי גמור על ידי הבריטים, שהשתמשו בו כמחסן נשק. תמונות מן התקופה מציגות חיילים יהודים בשרות הצבא הבריטי, השומרים על המבנה, ובד בד מתיידדים עם תושבי השכונה.
ב-1948 עזבו הבריטים את ארץ ישראל, אך רבים מתושבי השכונה ברחו מפחד המלחמה, ומפני הקִרבה לגבול. עקב כך לא התקיימו כמעט תפילות בבית הכנסת, והמבנה הושכר לאוניברסיטה העברית. זו הפכה את המבנה הנטוש למחסן, ששימשהּ עד שנות ה-60, ואז העבירה את המבנה לרשות העירייה. מעשה זה הוביל לסכסוך בעלות בין העירייה ובין יושבי תלפיות, שבראשם עמדו מרדכי כספי וש"י עגנון. הדבר הגיע עד לבית משפט, שפסק לטובת אנשי השכונה. העירייה נאלצה לשפץ את המבנה על חשבונה. בפברואר 1970 הודיע ראש העיר, טדי קולק שבית הכנסת יושלם וייקרא על שמו של ש"י עגנון. החלטה רשמית על כך נתקבלה במועצת העירייה ב-15 במרץ 1970. בשנות ה-70 נחנך בית הכנסת מחדש בתהלוכת ספרי תורה שהובאו מהצריף הישן. בשל מעורבותו של עגנון ב"גאולת" בית הכנסת, ובשל העובדה שהתפלל בו בקביעות, מכנים יושבי תלפיות את בית הכנסת בשמו. אף על פי שבתלפיות פועלים לא מעט בתי כנסת, נחשב בית כנסת ש"י עגנון לבית הכנסת המרכזי, ורב הקהילה, הרב יהושע זמל, מכהן גם כרב השכונה.
מינקר

תכונות

מינקר הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K2 IIIa שנמצא במרחק של כ-318 שנות אור ממערכת השמש. מסתו כ-3.2 מסות שמש, רדיוסו פי 55 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-4,300 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 520 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 900 ממנה בצרוף הקרינה בתחום התת-אדום, זאת בשל טמפרטורת פניו הנמוכה יחסית. גילו של מינקר אינו ידוע ולא ברור באיזה שלב התפתחות הוא נמצא כעת. ייתכן שהוא מתיך מימן להליום בשכבות החיצוניות מסביב לליבה המכילה הליום תוך כדי התנפחות והתקררות בדרך להפוך לענק אדום, או שהוא מתיך הליום לחמצן ולפחמן בתוך הליבה תוך כדי התכווצות והתחממות בדרך להפוך לענק צהוב, או שהוא מתיך הליום לחמצן ולפחמן בשכבות החיצוניות מסביב לליבה של חמצן ופחמן, גם כן, תוך כדי התקררות והתנפחות. בשכבות החיצוניות של הכוכב יש שכיחות מעט גדולה מהרגיל של ליתיום ושל באריום ולא ברור מהו מקורם. בעבר דווח שבהירותו של מינקר משתנה בפחות מעשירית של דרגת בהירות והוא סווג כחשוד ככוכב משתנה, אך מדידות עדכניות יותר לא מצאו שינויי בהירות שעולים על מאית של דרגת בהירות.
ריצ'רד ברקנרידג'

ביוגרפיה

ברקנרידג' גדל במארשפילד שבמסצ'וסטס. ב-1982 סיים תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מהאקדמיה הימית של ארצות הברית, התגייס לצי והוכשר כקצין צוללות.
שירת בצוללת התקיפה "האמרהד", בשנים 1990–1993 שירת בצוללת הטילים הבליסטים "פלורידה" ובשנים 1995–1997 שימש סגן מפקד צוללת התקיפה "פילדלפיה". מינואר 2001 עד פברואר 2004 פיקד על צוללת צוללת התקיפה "ממפיס", במהלך שירותו הוצבה הצוללת במפרץ הפרסי משך שישה חודשים בתמיכה ל"מבצע חופש לעיראק". בהמשך שירותו פיקד על פלגת הצוללת הרביעית ובאוגוסט 2011 מונה למפקד קבוצת הצוללות השנייה.
תפקידי המטה שלו כללו בין היתר עוזר למזכיר ההגנה., עוזר למנהל תוכנית ההנעה הגרעינית של הצי, ראש מטה אגף משאבים ומבנה הכוח במטות המשולבים, סגן ראש מחלקת לוחמת הצוללות וראש מחלקת לחימה תת-ימית במטה הצי. בינואר 2014 מונה לראש מחלקת שילוב לוחמה במטה הצי.
בספטמבר 2015 קודם לדרגת תת-אדמירל מונה לסגן מפקד פיקוד כוחות הצי.
ברקנרידג' בעל תואר שני בהנדסת אקוסטיקה ובהנדסת אלקטרוניקה מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
אובידוש

גאוגרפיה

אובידוש נמצאת במרכז פורטוגל, 87 קילומטרים צפונית לליסבון ו-180 קילומטרים דרומית לפורטו.

היסטוריה

כנראה שהראשונים שהקימו ישוב במקום היו הפיניקים. בתקופה הרומית הייתה מצודה על הגבעה וישוב למרגלותיה. בתקופה המוסלמית המצודה נבנתה מחדש. הנוצרים חזרו והשתלטו על המקום בשנת 1148.
מייקופ

היסטוריה

האזור שהעיר נמצאת נכבש על ידי הרוסים במלחמת קווקז, שהתקיימה בין 1817 ל-1864. העיר נוסדה ב-25 במאי 1857 כמאחז צבאי רוסי. מ-1870 הוכרזה כעיר. החל משנת 1890 ליד העיר נתגלו על ידי פרופסור וסלובסקי מאוניברסיטת סנקט פטרבורג אתרי קבורה מתקופת הברונזה, הנקראים בשם תרבות מייקופ. ב-1909 על ידי פרופסור איוון גובקין באזור התגלו מכרות נפט, והעיר התחילה להתפתח כמרכז לתעשייה זו. ב-27 ביולי 1922 העיר נהפכה לחלק מהחבל הצ'רקסי (האדיגי) האוטונומי עם קרסנודר הבירה. ב-1936 הבירה הועברה למייקופ.
מייקופ הייתה כבושה בידי הנאצים מ-9 באוגוסט 1942 עד ל-29 בינואר 1943. ב-1990 המועצה העליונה של החבל האוטונומי בהסכמה עם שלטונות רוסיה החליטה על הפיכת הישות לרפובליקה, והיפרדות ממחוז קרסנודר ומייקופ נהפכה לבירת רפובליקת אדיגיה.
XFL

XFL הייתה ליגת פוטבול אמריקנית מקצועית שהתקיימה למשך עונה אחת בשנת 2001.
הליגה הייתה יוזמה משותפת בין NBC לבין משפחת מקמהן ששולטת בליגת ההיאבקות WWE. הליגה פעלה בצורה של יחידה אחת, כלומר כל הקבוצות היו תחת בעלות אחת ולא כל קבוצה תחת בעלות פרטית משלה.
הרעיון של הליגה הוכרז לראשונה ב־3 בפברואר 2000, והוא התבסס על שילוב בין עולם היאבקות לעולם הפוטבול. הכוונה הייתה ליצור משחק יותר קשוח עם פחות חוקים ופחות עברות. לשחקנים היו מוצמדות מצלמות לקסדות ובחדרי ההלבשה ועל המאמנים היו מצלמות, האצטדיונים העסיקו כרוזים שדיברו בצורה מלוכלכת והמעודדות היו נוהגת ללבוש את המינימום המותר בחוק. ה־XFL הגיעה להישג בכך שהייתה לליגת הפוטבול המקצועי הראשונה בהיסטוריה חוץ מה־NFL שהשיגה חוזה שידור ברמה של טלוויזיה ארצית עם NBC ועוד שני חוזי שידור בערוצי הכבלים UPN ו־TNN. 
האלופה הראשונה והיחידה של הליגה הייתה לוס אנג'לס אקסטרים (Los Angeles Xtreme). 
לאחר שנה של פעילות ואי הצלחה מסחררת נסגרה הליגה בעקבות פרישה של NBC מהפרויקט. משפחת מקמהן ניסתה עוד להחיות אותו אבל כשהגיעה להבנה שהדבר יעלה לה בזמן שידור של ליגת היאבקות שלה ה־WWE יצאה גם היא מהפרויקט והליגה נסגרה עם חובות של 70 מיליון דולר.
אחת הסיבות בגינן נכנסה NBC לפרויקט הייתה שמנהלי החברה הגיעו למסקנה שיותר זול יהיה ליצור ליגת פוטבול חדשה ולשדר אותה מאשר לרכוש זכויות של משחקים של ליגת ה־NFL שהייתה ידועה בחוזים ארוכי טווח עם ערוץ ABC וקנית הזכויות ממנה הייתה כמעט בלתי אפשרית.
הליגה עתידה לחזור לפעילות בשנת 2020.
עליזה זיו

עליזה זיו (נולדה ב-17 ביוני 1932 בירושלים) היא אשת חינוך, שעיקר עיסוקה הוראת השפה העברית.
פרסמה שני ספרים וחוברת זיכרונות.

ביוגרפיה

עליזה זיו נולדה בירושלים ב-1932, להוריה חנה ויצחק שושני, שעלו לארץ ישראל בשנת 1921. היא למדה בבית הספר היסודי "שפיצר" בירושלים בתקופת המנדט הבריטי. בתקופת המצור על ירושלים, בשנת 1948, גויסה עם בני הנוער לעבודות ביצורים, קשר ומטלות אחרות. 
אחרי בחינות הבגרות סיימה את לימודיה במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין. במהלך לימודיה במכללה, רתמה את עצמה להוראת עברית לנערים עולים חדשים שהציפו את ירושלים. לאחר סיום לימודיה במכללה, נסעה ללמד ילדים ונוער עולה בקיבוץ עין חרוד.
בצבא שירתה כקצינת חינוך בפיקוד הנח"ל, והייתה אחראית על הוראת העברית לחיילים עולים שהצטרפו לגרעיני נח"ל. באוניברסיטה העברית למדה זיו בלשנות, לשון עברית וגאוגרפיה, ובמקביל לימדה עברית באולפן "עציון" בירושלים. בשנת העשור למדינה, נבחרה זיו לצאת לשליחות לקנדה, מטעם ההסתדרות הציונית, למטרת הפצת השפה העברית ושיטות ההוראה של האולפן בקהילות שונות בקנדה. ב-1959 נישאה בוונקובר, קנדה, לבעלה יוסף-ג'ו זבנסקי-זיו, ושם ילדה את שלושת ילדיהם נועם, יואב וטליה.
זיו חזרה לישראל עם בעלה וילדיה בשנת 1967 ועמם עברה את תהליך הקליטה בישראל כעולים חדשים. המשפחה הצעירה בנתה את ביתה בחופית, צפונית לנתניה, ותוך זמן קצר הפך ביתם למרכז תרבות ואירוח של עולים חדשים מכל ארצות העולם.
בשנת 1999 העתיקו בני הזוג את ביתם לעיר החדשה מודיעין, וגם שם היא ממשיכה ליזום קבוצות לימוד ובמיוחד להעצמת נשים. במודיעין מונתה פעמיים לשופטת בתחרות הסיפור הקצר. עד היום היא מתנדבת ומסייעת לתלמידים עולים חדשים בכל נושא אליו היא נדרשת.

קריירה

אחרי שובה לישראל, התמקדה זיו בהוראה ובניהול אולפנים שונים באזור נתניה. במשך שנים ניהלה וטיפחה את אולפן "השרון", ובעזרת צוות מורים מסור, פיתחה שיטות עבודה וכתיבת חומרים חדשים ללימוד השפה העברית ותרבותה. בזכות יכולתה לשלב את העולים החדשים בחיי הקהילה, זכו היא והצוות שלה ב-1983 בפרס האולפן המצטיין מטעם משרד החינוך, האגף לחינוך מבוגרים. 
בתקופה זו למדה וסיימה קורסים אקדמאיים בלשון עברית ומנהל חינוכי באוניברסיטאות תל אביב ובר-אילן.
לב פישלזון

ביוגרפיה

לב (לייב) פישלזון נולד בשנת 1923 בחלמנו שבפולין. כשפלשה גרמניה לפולין ב-1939 נמלט לברית המועצות, ושם השלים את לימודיו לתואר בוגר במדעים. לאחר המלחמה ניסה לעלות לארץ ישראל, נעצר על ידי הבריטים ונשלח למחנה מעצר בקפריסין, שם הכיר את לובה, ונישא לה ב-1947. ב-1949 עלו בני הזוג לישראל. תחילה התגוררו בלוד ואחר-כך עברו לתל אביב. בשנת 1951 הקים תחנת מחקר במפרץ אילת, שעסקה בחקר האלמוגים והפאונה שבסביבתם. בשנים 1952–1967 כיהן כמרצה לביולוגיה בסמינר הקיבוצים.
פישלזון נמנה עם מייסדי אוניברסיטת תל אביב והחברה להגנת הטבע. בשנת 1959 קיבל תואר שני מאוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "Acridoidea of Israel, taxonomy and biogeography". בשנת 1966 קיבל תואר דוקטור על העבודה "התפתחות משווה של מינים שונים של דגים מהסוג Tilapia‏ (Cichlidae)", שכתב בהנחיית היינץ שטייניץ מהאוניברסיטה העברית בירושלים והאנס מ' פטרס מאוניברסיטת טיבינגן בגרמניה.
בשנת 1967 מונה למרצה בכיר במחלקה לזואולוגיה אוניברסיטת תל אביב, בשנת 1971 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1975 מונה לפרופסור מן המניין.
כיהן כמנהל המכון לשמירת הטבע באוניברסיטה. פרש כפרופסור אמריטוס.
היה ממייסדי האגודה הישראלית לאקולוגיה ובין השנים 1975–1976 כיהן כיושב הראש שלה. 
בשנת 1997 הוענק ללב פישלזון מגן השר לאיכות הסביבה על פועלו לשמירת הטבע והסביבה בישראל. בשנת 2011 הוענק לפישלזון פרס על מפעל חיים מטעם העמותה הישראלית למדעי הימים על תרומתו המיוחדת למחקרים ולחברה בתחומי מדעי הימים והסביבה.
בנוסף למאמריו המדעיים הִרבה פישלזון בכתיבת מאמרים פופולריים, בכתבי העת "טבע וארץ", "אדם וסביבתו" ו"השדה", וכן נתן הרצאות בסדרת "אוניברסיטה משודרת" של גלי צה"ל.
פישלזון היה אב לבן ובת. נפטר ב-2013, בגיל 90. הותיר את אשתו, לובה, ילדיו, נכדים ונינים.
 בנו, צבי פישלזון, הוא אימונולוג, פרופסור מן המניין במחלקה לביולוגיה תאית והתפתחותית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
גוואדלופ

תרבות

תרבות גוואדלופ היא עשירה מאוד וההיסטוריה הייחודית של המקום משתקפת ממנה.
המוזיקה של האיים מפורסמת בכל העולם ולה השפעות אפריקאיות, מערביות וילידיות. בהתאמה התפתחו גם סגנונות ריקוד ומסורת של קרנבלים. בקרנבלים של האי רוקדים את ריקודי הגו-קה ונערכים ערבים של תיפוף, שירה וריקודים המכונים לווז.
בתחום הספרות גוואדלופ מוכרת היטב, בן המקום, אלקסיס לג'ה Alexis Léger, המוכר בשם העט סן-ז'ון פרס, זכה בפרס נובל לספרות לשנת 1960 על "המעוף המרקיע ואוצר הדימויים הנוקב של שירתו, המשקפת את תקופתנו על דרך החזון".
כדורגל הוא ספורט פופולרי באיים וכמושבה צרפתית חלק משחקניה של נבחרת צרפת בכדורגל נולדו בגוואדלופ או שלהם שורשים במקום, בהם לילאן תוראם, שנולד בגוואדלופ, ותיירי הנרי, שאביו נולד במקום.