google/wiki40b huggingface dataset:
קורסיקה

היסטוריה

האי היה תחת השפעה ושליטה קרתגאנית עד ל-237 לפני הספירה, עת נכבש על ידי הרפובליקה הרומית. הוא נשאר בשליטה רומית עד לכיבושו בידי הוונדלים בשנת 430. האי נכבש בידי הביזנטים בשנת 522. עם קריסתה של האימפריה הביזנטית, האי נשלט בידי מספר מדינות, בכללם גם לומבארדים וערבים. 
האי היה בשליטתה של פיזה כמעט לאורך כל ימי הביניים, אך לבסוף נכבש בידי הרפובליקה של ג'נובה ב-1282, במהלך קרב מלוריה. האי היה באופן עקבי ורצוף חלק מרפובליקת ג'נובה למשך קרוב ל-500 שנים. האי נשלט על ידי ממלכת אראגון בשנים 1296–1434 ועל ידי צרפת בשנים 1553–1559. קורסיקה נשארה בידי ג'נובה עד למכירתה לצרפת בשנת 1768. האי נכבש לשנה אחת בידי בריטניה, בשנת 1814.
דמות חשובה בהיסטוריה של קורסיקה הוא פסקל פאולי (1725–1807), הגנרל והפטריוט הקורסיקאי שנאבק לעצמאותה של קורסיקה מצרפת. פאולי הקים את האוניברסיטה הראשונה בקורסיקה, והקים את הרפובליקה הקורסיקנית ב-1755 עם החוקה הקורסיקאית, שהושפעה מרעיונות עידן הנאורות. הוא הובס בידי הצבא הצרפתי, ומת בגלות בלונדון ב-1807. מורשתו נלקחה בידי הקורסיקאים האיטלקים, שגם שואפים לעצמאות קורסיקה מצרפת.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בזמן שהגרמנים כבשו את צפונה של צרפת, קורסיקה הייתה חלק מצרפת של וישי בשנים 1940–1942 ונכבשה בידי ממלכת איטליה וכוחות גרמניים בנובמבר 1942, עד ששוחררה על ידי כוחות צרפת החופשית 10 חודשים מאוחר יותר, בספטמבר 1943.
קורסיקה היא גם מקום הולדתו של נפולאון בונפרטה, שנולד בעיר אז'אקסיו, למשפחת בורגנים עשירה.

כלכלה

עיקר כלכלת האי מתבססת על תיירות. אקלים האי נוח והקירבה בין ההרים וחופי הים הופכת את האי לאתר תיירות מועדף בקרב תושבי צרפת. חלק גדול מחופי האי אינם מפותחים, ועיקר אזורי התיירות מתרכזים באזור שבקרבת פורטו-וקיו וקאלווי שבמערב האי, ואזור בוניפסיו בדרום האי.

פוליטיקה

באי פועלות תנועות פוליטיות אחדות הפועלות למען השגת עצמאותה של קורסיקה מצרפת.
חלק מהקבוצות הפועלות להשגת עצמאות לקורסיקה פעלו בשנות ה-70 של המאה ה-20 באמצעים של טרור שכללו פיגועים ורצח של פוליטיקאים מהממשל הצרפתי באי. הפגנה לא אלימה שנערכה בכרם "פייה נואר" באלריה בשנת 1975 דוכאה בכוח רב על ידי הממשלה הצרפתית, דבר שהוביל לעידודם של מפלגות אלימות יותר וארגוני טרור. רציחתו של מושל החבל קלוד אריניאק ב-6 בפברואר 1998 הובילה לירידה רבה בפופולריות של הארגונים התומכים באוטונומיה. בשנים האחרונות ממקדים ארגוני האוטונומיה את מעשיהם בהתנגדות לתושבים מוסלמים באי, זאת בין השאר על ידי ריסוס כתובות גרפיטי ("Arabi Fora", "ערבים החוצה") ואף ירי לעבר מסגדים.
בשנת 2000 הסכים ראש ממשלת צרפת ליונל ז'וספן לתת אוטונומיה רבה יותר לאי בתמורה להפחתה במעשי האלימות. אוטונומיה מוצעת זו תכלול עידוד והגנה על השפה הקורסיקאית, שדוכאה בעבר, כמו גם שפות מקומיות אחרות. תוכניות אלה לא קיבלו רוב בבית הנבחרים של צרפת מחשש שחבלים אחרים כגון ברטאן, פרובנס ואלזס יבקשו אוטונומיה - דבר שיסדוק את אחדותה של צרפת.
ב-6 ביולי 2003 נערך משאל עם בקורסיקה בשאלת הצעתה של ממשלתו של ז'אן פייר ראפארין ושר הפנים בממשלתו, ניקולא סרקוזי, לתת לאי יותר אוטונומיה. הצעה זו נדחתה.
קאם ניוטון

ביוגרפיה

ניוטון נולד באטלנטה שבג'ורג'יה, בנם של ג'קי וססיל ניוטון. אחיו ססיל אף הוא שחקן פוטבול מקצועני ששיחק בליגת ה-NFL.

קריירה במכללות

ב-2007 החל ללמוד באוניברסיטת פלורידה ושיחק בנבחרת הפוטבול כמחליפו של הקוורטרבק הפותח טים טיבו. ב-2008 נעצר לאחר שנתפס עם מחשב נייד גנוב אותו רכש מסטודנט אחר באוניברסיטה. הוא הושעה מפעילות ספורטיבית, כתב האישום נגדו נמחק לאחר שביצע עבודות לתועלת הציבור. ב-2009 עבר לבלין קולג', קולג' קהילתי בטקסס. הוא הוביל את קבוצת הפוטבול של הקולג' לזכייה באליפות ה-NJCAA (ארגון הקולג'ים הקהילתיים). ב-2010 עבר לאוניברסיטת אובורן. הוא הוביל את נבחרת הפוטבול של האוניברסיטה לזכייה בתואר האליפות הארצית של ה-NCAA, לאחר ניצחון בגמר על אוניברסיטת אורגון 19-22. ניוטון רשם במשחק הגמר 262 יארד במסירה, שתי מסירות לטאצדאונים וחטיפה אחת. כמו כן השיג 65 יארד בריצה. הוא זכה במהלך העונה בגביע הייזמן לשחקן הפוטבול המצטיין במכללות.

קריירה ב-NFL

ב-2011 נבחר במקום הראשון בדראפט ה-NFL על ידי קרוליינה פנתרס וחתם על חוזה ל-4 שנים בהיקף של 22 מיליון דולר. במשחק הראשון של העונה הסדירה מסר ל-422 יארד, שיא עבור קוורטרבק במשחקו הראשון בליגה. את העונה סיימה קרוליינה במאזן 6–10, כשניוטון רושם 4,051 יארד במסירה, 21 מסירות לטאצ'דאון, 17 חטיפות ולכך הוסיף עוד 706 יארד בריצה ו-14 טאצ'דאונים בריצה. בתום העונה נבחר לרוקי השנה בהתקפה ולמשחק הפרו בול. לאחר שתי עונות בהן רשמה הקבוצה בהנהגתו מאזן שלילי, הוביל ניוטון ב-2013 את קרוליינה לראשות בית NFC דרום עם מאזן של 12–4, אך בפלייאוף הפסידו במשחק הראשון לסן פרנסיסקו 49'. עונה לאחר מכן החמיץ את המשחק הראשון של הקבוצה בעקבות פציעה. את עונת 2014 סיימה קרוליינה במאזן של 7 ניצחונות, 8 הפסדים ותיקו אחד וזכתה שוב בראשות הבית. במהלך העונה נפצע ניוטון בתאונת דרכים וסבל משני שברים בגבו, הוא החמיץ את משחק המחזור ה-14 ושב לשחק כעבור 12 יום. במשחק הפלייאוף הראשון גברה קרוליינה על אריזונה קרדינלס ובסיבוב השני הפסידה לסיאטל סיהוקס. את עונת 2015 פתחו קרוליינה וניוטון במאזן מושלם של 14 ניצחונות ללא הפסד וסיימו עם המאזן הטוב בליגה של 15 ניצחונות והפסד בודד. ניוטון השיג בעונה זו 35 טאצ'דאונים במסירה, שיא קריירה, הוא נחטף 10 פעמים (המספר הנמוך בקריירה שלו) ובנוסף השיג עוד 10 טאצ'דאונים בריצה. הוא נבחר ל-MVP ולשחקן ההתקפה של העונה ב-NFL. בפלייאוף הוביל את קרוליינה לזכייה באליפות ה-NFC ולהעפלה לסופרבול 50, בו הפסידו 10–24 לדנוור ברונקוס, במהלך המשחק איבד ניוטון את הכדור שלוש פעמים והופל שש פעמים על ידי הגנת דנוור.

סטטיסטיקה בולטת

מעודכן לסוף עונת 2018:
עלון שבות

עלון שבות הוא כתב עת תורני היוצא לאור אחת לחצי שנה על ידי ישיבת הר עציון. נכון לשנת תשע"ח יצאו לאור 177 גיליונות.

היסטוריה

העלון הראשון יצא בכ"ג באדר א' ה'תש"ל.
בעבר יצא העלון אחת לחודש. עם הזמן ההפרש בין הפצת עלון אחד לשני הלך וגדל, והיום העלון יוצא פעם בכחצי שנה.
בתחילה שימש העלון גם כדף המקשר בין הישיבה ותלמידיה מחוץ לכותלי הישיבה (החיילים בשירות פעיל והבוגרים), וכלל חדשות על הנעשה בישיבה. עם הזמן, עקב ירידת תדירות הפצתו של העיתון מחד, והתרחבותו מאידך, ירד חלק החדשות. את תפקיד הקשר עם החיילים תופס כיום העלון "דף קשר".
במשך השנים קם לעלון "אח קטן" - עלון שבות בוגרים, הנכתב ונערך על ידי בוגרי ישיבת הר עציון, ביניהם אביעד הכהן, ומופץ ביניהם. בגיליון 175 שיצא בחודש אב תשע"ג התפרסם כי שני העלונים אוחדו, ו"עלון שבות" יכלול גם מאמרי בוגרים.
בגיליון ה-100 של העלון הופיע המאמר - "זאת תורת ההסדר" מאת הרב אהרן ליכטנשטיין, שעוסק במשמעות הרעיונית והרוחנית מאחורי מפעל ישיבות ההסדר, אשר זכה לתהודה רבה.
העורך הראשון של העלון היה הרב יואל בן-נון. במשך השנים ניתן למנות בין עורכי העלון הבולטים את הרב אמנון בזק, הרב חיים נבון, הרב יוסף צבי רימון ועוד. העורכים האחרונים נכון לתשע"ח הם שלומי אדלמן ואלעד סנראי.

מבנה העלון

בתחילת כל עלון, מיד לאחר תוכן העניינים, נמצא "דבר העורכים" המכיל פתיח תורני קצר וסקירה מהירה של המאמרים בעלון. במסגרת פתיח זה משלבים העורכים את תפיסת עולמם האישית לצד שיקוף תפיסת תלמידי הישיבה ורבניה.
לאחר מכן מגיע גוף העלון, המחולק למספר שערים על פי נושאים.
בהתאם לתפיסתה של ישיבת הר עציון, חלקו הראשון והעיקרי של כל עלון מוקדש למאמרים בנושאים עיוניים בתלמוד, לעיתים בהקשר למסכת הנלמדת באותה שנה בישיבה.
חלק אחר, גם הוא בהתאם לתפיסה של ישיבת הר עציון, מכיל מאמרים העוסקים בתנ"ך.
חלק אחר מוקדש לענייני מחשבה ואמונה יהודית, ולעיתים ישנם גם מאמרים אחרים העוסקים בנושאים אקטואליים, ביקורת ספרים וכדומה.
דומא (סרט)

עלילה

עביר, יוצרת הצגת תיאטרון בובות שנושאת את השם 'דומא' ועוסקת בנושא הפגיעה המינית בקרב החברה הערבית בארץ. היא מחליטה לקחת מצלמה ולצאת למסע מצפון הארץ ועד לדרומה לתיעוד סיפוריהן של נשים ערביות נפגעות אלימות מינית, זאת לאחר שהפנימה כי הקהל הדיר את רגליו מההצגה בגלל היות הנושא טעון. ארבע גיבורות מעזות לחשוף את סיפוריהן הכמוסים ואת האלימות המינית שחוו במעגל המוכר של משפחותיהן ומכריהן. כולן מחפשות את הדרך לבטא ולנפץ את מערכות ההשתקה שהופעלו עליהן מצד משפחותיהן והחברה כולה.
דבש (שיר של ארי גורלי ורעות יהודאי)

דבש הוא שיר שכתב טל רביב, הלחין ארי גורלי וביצעו ארי גורלי ורעות יהודאי. השיר יצא לאור בשנת 2008.

רקע

השיר נכלל באלבומו השני של ארי גורלי, "משקל הדירה". השיר נבחר כשיר השנה של גלגלצ לשנת התשס"ח (2008), ודורג במקום הרביעי במצעד השנתי של רשת ג'. השיר היה למושמע ביותר ברדיו בשנת 2008 על פי נתוני אקו"ם, והביא לפריצתו של גורלי לתודעת הקהל.
השיר מדבר על זוג הנמצא ביחסי אהבה-שנאה.
ניסים כהן

ניסים כהן (נולד ב-1955) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר במספר קבוצות וכן בנבחרת ישראל. כהן התפרסם בכך ששיחק בליגת העל עד גיל 45 ועוד 3 שנים בליגה הלאומית ובליגה א'.

קריירה

כהן גדל במכבי הרצליה ובמדיה שיחק בקדנציה הראשונה עד שנת 1979. לאחר מכן שיחק 4 שנים במכבי פתח תקווה, ובין השנים 1983–1992 שיחק בבית"ר תל אביב, מלבד עונה אחת בה הושאל לבני יהודה תל אביב. בשנת 1991, תחת הדרכתו של יצחק שום, הוביל כהן את בית"ר תל אביב למקום השלישי בליגה, המקום הגבוה בתולדותיה, לצידם של הקשר ניסן כהן והחלוץ ירון כהן. לאחר מכן חזר לקדנציה נוספת בהרצליה, ושיחק גם בהפועל בת ים, במכבי יפו, בהפועל אשקלון ובמכבי רמת עמידר.
כהן שיחק בחוליית הקישור, ניחן בשליטה טובה בכדור והבקיע שערים רבים בבעיטות חופשיות. בסך הכל כהן השתתף ב-570 משחקים וכבש 90 שערים, כאשר בליגה הבכירה הוא הופיע ב-449 משחקים והבקיע 70 שערים.
במדי נבחרת ישראל ערך ניסים כהן 18 הופעות וכבש 2 שערים. ב-12 בנובמבר 1980 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק מול נבחרת שוודיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1982. את שערו הראשון בנבחרת כבש בניצחון 0-3 על נבחרת ניו זילנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986. ב-8 באוקטובר 1986 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת רומניה, ובמשחק זה גם כבש את שערו השני במדי הנבחרת.
פוליקולטורה

פּוֹלִיקוֹלְטוּרָה (מלטינית: Poly=מרובה, cultura = עיבוד, גידול. בעברית נקראת לעיתים רב-זניות או רב-חקלאות) היא שיטת עיבוד חקלאית בה משק חקלאי מתבסס על שתילה מעורבת של צמחים ממשפחות שונות לאותה חלקת אדמה, תוך חיקוי המערכת האקולוגית הטבעית.
פוליקולטורה היא היפוכה של גישת המונוקולטורה, שמהותה גידול חקלאי מסוג אחד על חלקת האדמה. יתרונותיה של השיטה הם רבים: שמירת פוריות הקרקע לטווח הארוך, עמידות גדולה יותר למחלות, ומזיקים, וכן הלאה.
דוגמאות: בוסתן עצי פרי משולב מראה עמידות גבוהה למחלות ומניב כל השנה מגוון פירות לפי העונה. כמו כן ניתן להוסיף עוד נדבך לרבגוניות הבוסתן, בגידול צמחים עונתיים או מטפסים מתחת לעצים נשירים, ובכך לנצל את הקרקע בצורה יעילה יותר.
חסרונה העיקרי של הפוליקולטורה על פני המונוקולטורה הוא הצורך להשקיע יותר זמן עבודה בהשגת היבול, וכן הצורך בידיים עובדות לעומת המיכון הרב שמאפיין את המונוקלטורה.
החרשנים

עלילה

כשצ'יינה פארקס עברה לבית ספר תיכון מתוכנית החרשנים היא פוגשת חברים חדשים בגילה כמו,
אוליב - ילדה חכמה שמתרכזת בלימודים, ופלטשר - ילד בעל כישרון אמנותי מיוחד ביותר.
לצ'יינה יש אח הלומד בתיכון, בשם קמרון שלומד איתה באותו תיכון.
כשצ'יינה עברה לתיכון היא החליטה לנסות להתקבל בקהילת התיכוניסטים.
היא פוגשת תיכוניסטיות בשם לקסי ופייזלי: שתי בנות, פייזלי, ילדה שאינה חכמה עד כה, ולקסי, אנוכית ומנסה להכשיל את צ'יינה.
הארמייה ה-23 (ברית המועצות)

היסטוריה

היחידה הוקמה במאי 1941 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור לנינגרד. היא הוצבה בגבול עם פינלנד, צפונית מוויבורג.
הלחימה באזור התנהלה מול הכוחות של צבא פינלנד. במהלך יולי-אוגוסט 1941 כמה מתקפות פיניות הצליחו ויחידות הארמייה ה-23 נסוגו מזרחה. הפינים נכנסו לעיר ויבורג ולמעשה התייצבו על הגבול שהיה לפני מלחמת החורף. בשלב זה הלחימה בגזרה למעשה הסתיימה. לא היו אירועים מיוחדים עד לשנת 1944. ביוני 1944 הארמייה ה-23 החלה במתקפת נגד, פרצה את הקווי ההגנה הפיניות ולאחר כיבוש ויבורג התייצבה על הגבול עם פינלנד שהיה מוסכם לאחר מלחמת החורף. בספטמבר 1944 פינלנד חתמה על הסכם עם ברית המועצות והשתתפותה במלחמה הסתיימה.
קוסטה זמראלדה

קוסטה זמראלדה (באיטלקית: Costa Smeralda - "חוף הבָּרֶקֶת") היא רצועת חוף באורך 55 ק"מ בצפון-מזרח האי סרדיניה. היא משתרעת על שטח של 88 קמ"ר, המוקדשים לנופש, וכולל מגוון מקומות אירוח וחופי-רחצה. כפרי נופש ובצדם בתי מלון מפוארים מאפיינים את האזור, והאחרונים מושכים אליהם אוכלוסייה אמידה מארצות אירופה ומהמזרח התיכון.
הערים והכפרים הידועים באזור הם ארזקנה (Arzachena), אולביה (Olbia), פורטו צ'רבו (Porto Cervo), לישה די ואקה (Liscia di Vacca), קפריצ'יולי (Capriccioli) ורומצינו (Romazzino). בין אתרי העתיקות באזור ידוע "טומבה דיי ג'יגאנטי" (Tomba dei Giganti - "קבר הענקים"). פיתוח האזור החל בשנת 1962 ומומן על ידי קבוצת חברות, בראשותו של הנסיך כארים אגא חאן.
כביש 5

היסטוריה

הקטע המערבי של כביש 5 נסלל בין 1965 ל-1967 כחלק מכביש שקישר בין צומת גהה לאזור גלילות בתוואי הנוכחי של כביש 4 וכביש 5, ובמסגרתו הוקם צומת גלילות. עם סלילתו של כביש מרעננה לכיוון צומת גהה ב-1968, הוקם צומת מורשה כמפגש דרכים תלת כיווני והיווה את קצהו המזרחי של כביש שסווג בהמשך ככביש 5, אך אז כונה "כביש גהה" או "המשך כביש גהה". בשנת 1971 הורחב הכביש על ידי הוספת נתיב נוסף מצד צפון בצמוד לבתי רמת השרון, למורת רוחם של התושבים אשר אף פנו לבג"ץ בעניין. ועדת איכות הסביבה של הכנסת המליצה להקים סוללה בגובה 8 מטרים שתחצוץ בין הכביש ובתי התושבים.
הקטע בין מחלף מורשה למחלף קסם נסלל ב-1985 ונפתח באוגוסט 1987. עד לסלילתו היה כביש 481 ("ציר ז'בוטינסקי") הדרך המקשרת בין ראש העין ויישובי דרום השרון לתל אביב. בעת פתיחת הכביש טענו גורמים בשמאל שסלילת הכביש היוותה בזבוז כספי ציבור מטעמים פוליטיים, אך במע"ץ טענו שמעבר לחשיבות של סלילת כביש מהיר בין תל אביב ובקעת הירדן יש צורך בכביש כדי להקל את העומס בכביש 481.
בתחילת שנות ה-90 התבצעו פרויקטים להסבת צומתי הכביש למחלפים. ב-1994 נחנך מחלף הכפר הירוק, ב-1995-‏1996 נחנך מחלף מורשה וב-1997 נחנך מחלף ירקון. בסוף שנות ה-90 הוסב מחלף קסם לקראת סלילת כביש 6, נסלל נתיב נוסף בדרך שבין מחלף קסם למחלף מורשה, ונבנה מחלף תקווה המשרת את מערב פתח תקווה ואת אזור התעשייה קריית אריה.
עד סלילת הכביש בתוואי שבין ראש העין לאריאל, חיבר כביש 505 את גוש דן ואת יישובי השומרון, וכביש זה נשא לבדו בתואר "כביש חוצה שומרון". בתחילת שנות ה-90 התקדמו העבודות על כביש 5 בין צומת קסם ואריאל, לאור התפתחות העיר אריאל ויישובי מערב השומרון הסמוכים אליה וגידול בנפח התעבורה בינם ובין גוש דן. לאחר כינון ממשלת ישראל העשרים וחמש בשנת 1992, הוקפאו העבודות על הכביש ואלו חודשו רק לאחר כינון ממשלת ישראל העשרים ושבע. בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה, בה נרצח אזרח ישראלי על כביש 505, פתחה מע"ץ את הכביש לאחר ביצוע עבודות הכנה דחופות, למרות שהוא לא הושלם עדיין. פתיחת הכביש, אליה נלוותה חסימה לישראלים של כביש 505 הביאה לסופה את תקופת השגשוג של הכפרים מסחה ובידיא שהתפרנסו ממסחר עם ישראלים לאורך כביש 505.
בשנת 2009 נחנכה הרחבת הכביש לדו־נתיבי בין צומת גיתי לכניסה המערבית של אריאל. באותה עת לא תוכננו הרחבות נוספות של הכביש, עקב נפח התנועה הקטן ממזרח לאריאל.
יש הטוענים שהעובדה שחלקו המזרחי של הכביש נסלל ברובו בשטחי יהודה ושומרון (ולא למען התושבים הפלסטינים) יוצרת בעייתיות מבחינת המשפט הבינלאומי. עם בעיה זו התמודדו מתכנני כביש 1 שעובר במובלעת לטרון וגם מתכנני הרכבת המהירה לירושלים, שחלקים מהתוואי שלה חופפים לקו הירוק. זהו אחד הפרויקטים האזרחיים הגדולים שביצעה ישראל מעבר לקו הירוק.
כביש 5 מתמזג בצומת גיתי עם כביש 505, והכביש הממשיך מצומת אריאל לצומת תפוח, מעלה אפרים וכביש 90 מסומן ככביש 505.
מהירות הנסיעה המותרת בכביש היא 100 קילומטר לשעה בקטעים ממחלף הכפר הירוק עד מחלף קסם וממחלף שער שומרון עד צומת גיתי. בשאר הקטעים המהירות המותרת היא 90 קילומטר לשעה.
בכביש עומסי תנועה כבדים מאוד בבקרים לכיוון תל אביב, ובשעות אחר הצהריים והערב עומסים מתל אביב.
ראלי (קרוליינה הצפונית)

היסטוריה

בירתה הראשונה של המושבה הייתה ניו ברן אשר הוקמה בשנת 1743. עיר זו נכבשה על ידי הממלכה המאוחדת במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית. בשנת 1788 הוחלט להקים בירה חדשה במיקומה של ראלי, זאת בזכות מיקומה המקשה על כיבוש מן הים. העיר הוקמה רשמית בשנת 1792 ונקראה על שמו של וולטר ראלי, נותן החסות של מושבת רואנוק. ראלי היא אחת מהערים היחידות בארצות הברית אשר תוכננו להיות ערי בירה בכוונה תחילה.
בשנים 1808- 1818 נבנתה ופותחה לראשונה מערכת אספקת המים בעיר.
העיר נפגעה קשות במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, אך שוקמה במהירות. לאחר המלחמה אפרו-אמריקאים משוחררים החלו להגר אל העיר מסביבתה הכפרית. המכללה הראשונה בארצות הברית הפונה לאפרו-אמריקניים נפתחה בעיר בשנים שלאחר המלחמה.
בשנת 1929 נפתח שדה תעופה ראשון בעיר. באותה השנה החל המשבר הכלכלי העולמי, שגרם לקריסת שישה בנקים בעיר. במהלך שנות ה-30 הממשל דאג לטפח וליצור מקומות תעסוקה רבים בעיר על מנת להוריד את אחוז האבטלה הגבוה. בעקבות חוק זכות ההצבעה (1965) החלו אפרו- אמריקניים רבים להשתתף במערכת הפוליטית המקומית ובשנת 1973 אף נבחר ראש עיר שחור.

אוכלוסייה ודמוגרפיה

נכון לשנת 2010 גרים בעיר כ-403,000 תושבים.
מבחינה דתית, יש בראלי מגוון רחב של אמונות. הזרמים הדומיננטים כוללים את הכנסייה הקתולית (11.3%), הכנסייה הבפטיסטית (10.85%) ואת הכנסייה המתודיסטית (7.08%). זרמים נוצריים אחרים כוללים את הפנטקוסטליזם, הכנסייה האפיסקופלית, לותרניזם והפרסביטריאניזם. מוסלמים מהווים כ-1.31% מהאוכלוסייה, והיהודים- 0.38%.
שלגיה ושבעת הגמדים

שלגיה (גרמנית: Schneewittchen, בכתבי יד עתיקים, Sneewittchen) היא מעשייה שהתבססה במקומות רבים באירופה שלוקטה, שוכתבה ופורסמה על–ידי האחים גרים בשנת 1812. הסיפור הפך אחד הנודעים בסיפורי האגדה שליקטו האחים גרים וזכה לגרסאות שונות, כולל סרט בגרסה מאוירת שהופק על–ידי אולפני דיסני ב-21 בדצמבר 1937 והסרט מראה מראה: הסיפור האמיתי עם ג'וליה רוברטס. המעשייה שייכת לטיפוס הסיפורי 709 בסיווג ארנה-תומפסון.

נושאים מרכזיים בסיפור וניתוחו

בתחילת הסיפור, מוצגת מלכה האם הזקנה והטובה, הניצבת על ערש דווי (מסגרת החלון השחורה, החורף) ומבקשת לשוב ולחיות באמצעות הדור הבא, בתה שלגיה. כאשר היא מתה, היא מוחלפת במלכה הרעה, זו שאינה מוכנה לקבל את חלוף העתים, ההשתנות והזקנה, ומבקשת באמצעות רמייה וכישוף למנוע את הבלתי נמנע, להשחית את הטהור ולהשליט על מקומו עולם שבו מושלת הזקנה המושחתת.
הסיפור כולו שזור סביב השאלות החוזרות של המלכה את המראה, ומהלכו מונע על–ידיהם. המלכה שבה ושואלת את המראה אותה שאלה, ותגובותיה לתשובות הן המחוללות את ההתפתחויות העיקריות בסיפור. לצד נושא זה, קיימת תמת ההתבגרות של שלגיה. תחילה, היא שוהה במחיצת הגמדים, אך כאשר היא מבשילה מעולם הילדות שהם מייצגים, היא ננעלת בארון זכוכית, עד לרגע בו תהיה בשלה להימסר לידיו של בעלה לעתיד, הנסיך.

מקור הסיפור

מקורה של המעשייה הוא ככל הנראה בעיר לור אם מיין (Lohr am Main) בצפון מערב בוואריה שבגרמניה. במקום ישנה עד היום גם טירה בשם טירת שלגיה (Schneewittchen-Schloss) שבה גר בעבר אציל שבתו לא חיה בשלום עם אמה החורגת. בלור אם מיין הייתה גם תעשיית יצור זכוכית במאה השבע עשרה והשמונה עשרה והעיר נחשבה ליצרנית החשובה ביותר של מראות, שאוסף נאה שלהם עדיין שמור בטירה. בין המראות ישנה מראה אחת הנחשבת למראת שלגיה (Schneewittchenspiegel), משום שהכיתוב עליה טוען כי היא גם מדברת. בטירה ישנה גם נעל של גברת זקנה בתצוגה. תעשיית המכרות במקום, שהתפתחה בתקופה שלפני התיעוש, העסיקה בעבודה במכרות בעיקר ילדים או אנשים נמוכים מאוד, שחיו בבקתות מלוכלכות. ייתכן ואנשים נמוכים אלו היו המקור לגמדים בסיפור, החיים בבקתות זעירות מעבר לשבעת ההרים (גבעות שפס, שרשרת הגבעות שבין צפון-מערב בוואריה למדינת הסה).

עיבודים לבמה בישראל

שלגייה ושבעת הגמדים הוצג על במות ישראל פעמים הרבות. אחת ההפקות הייתה המחזמר "שלגיה" שהוצג בשנת 2001, שדפנה דקל כתבה והלחינה את שיריו ושיחקה בו בתפקיד הראשי, כשלצדה הופיעו גילת אנקורי בתפקיד המלכה הרעה ועודד מנסטר בתפקיד הנסיך. בשנת 2013 הוצגה הפקה נוספת, של המחזמר "שלגיה והצייד", בו שיחקה יעל בר-זוהר בתפקיד שלגיה, לצד גיא זוארץ בתפקיד הצייד, גלית גוטמן בתפקיד המלכה הרעה וחנה לסלאו בתור משרתת.
בריוש

מקור

הבריוש נולד בנורמנדי במאה ה-14. לחם הבריוש מוזכר כבר בימי הביניים, אז הכינו אותו באופן דומה למאפה הנוכחי.

אטימולוגיה

המילה הופיעה לראשונה בשנת 1404, אך מקור השם שנוי במחלוקת. בין ההשערות הדמיוניות ניתן למנות את ההנחה שהשם נגזר מהמילה  bris ו- hocher, הנחה אחרת לפיה מקורו במילה Briochins (תושב הקומונה סן-בריו (Saint-Brieuc)), והנחה שלישית, לפיה נובע השם מפועל בצרפתית עתיקה, broyer, שפרושו "לטחון".

הבריוש בהיסטוריה

ז'אן ז'אק רוסו העיר באוטוביוגרפיה "הווידויים", אותו פרסם בשנת 1782, כי יש המספרים על "נסיכה גדולה" שייעצה לאיכרים רעבים: "S’ils n’ont plus de pain, qu’ils mangent de la brioche", היינו, "אם אין להם לחם, שיאכלו בריוש" (המשפט תורגם לעברית: "אם אין להם לחם, שיאכלו עוגות"). משפט זה מיוחס לרוב, בטעות, למלכה מארי אנטואנט, אשתו של לואי השישה עשר. ישנה סברה המייחסת את האימרה למריה תרזה, אשתו של לואי הארבעה עשר, או אריסטוקרטית אחרת.
טנקרד דורסט

ביוגרפיה

טנקרד דורסט גדל במשפחה בורגנית אמידה, אביו היה בעלים של מפעל מכונות. בסוף מלחמת העולם השנייה דורסט גויס לצבא הגרמני, שירת בחזית המערבית ונשבה. בסוף 1947 הוא שוחרר וחזר לגרמניה. כפר הולדתו היה שייך לשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. מפעל המכונות הולאם, והוא ומשפחת ערקו למערב גרמניה. בשנות החמישים דורסט עבר להתגורר במינכן. 
מחזותיו החשובים הראשונים הועלו לבמה החל משנת 1960 בליבק ובמנהיים, וזכו להצלחה מסחרית. בשנת 1970 הוא הכיר את אשתו אורזולה אהרר, שכתבתה יחד איתו חלק גדול מהטקסטים של יצירותיו. דורסט זכה גם להכרה בינלאומית והוא לימד באוסטרליה ובניו זילנד. בשנת 2003 הוא כתב את הברכה לכבוד יום התיאטרון הבינלאומי החל ב-27 במרץ.
סטיב סקליס

ביוגרפיה

סקליס נולד בניו אורלינס שבלואיזיאנה, גדל במחוז ג'פרסון ולמד בתיכון במטרופולין. ב-1989 סיים תואר ראשון במדעי המחשב מאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה. עבד כמהנדס תוכנה וכמנהל שיווק בחברה טכנולוגית.
בשנים 1996–2008 כיהן כחבר בית הנבחרים של מדינת לואיזיאנה. באוקטובר 2007 נבחר לחבר הסנאט של לואיזיאנה ונכנס לתפקידו בינואר 2008. לאחר התפטרותו של בובי ג'ינדאל מהקונגרס לטובת משרת מושל המדינה, התמודד סקליס בבחירות מיוחדות למושב שהתפנה בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא זכה ברוב של מעל 75% מקולות המצביעים ובמאי 2008 הושבע לתפקידו. מאז נבחר עוד שש פעמים לתקופות כהונה מלאות. הוא מכהן כחבר בוועדת המסחר והאנרגיה. 
מאוגוסט 2014 הוא מכהן כמצליף המפלגה הרפובליקנית בבית הנבחרים, לאחר פרישתו של אריק קנטור מהמנהיגות הרפובליקנית בעקבות הפסדו וקידומו של קווין מקארתי.
ב-14 ביוני 2017, במהלך אימונים באלכסנדריה, וירג'יניה לקראת משחק הבייסבול המסורתי בין חברי הקונגרס, נפגע סקליס אנוש מירי שכוון לעבר המשתתפים על ידי ג'יימס הודג'קינסון, פעיל אנטי-טראמפ ואנטי-רפובליקני שתמך בברני סנדרס בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. התוקף נהרג לאחר קרב יריות. סקליס אושפז, נזקק למספר ניתוחים ושוחרר מבית החולים ב-26 ביולי.
סקליס נשוי לג'ניפר ואב לבן ובת.
שרון דנון

קורות חייה

שרון דנון נולדה וגדלה בראשון לציון, מכיתה ז' עד שהתגייסה לצבא הייתה בחוג לתיאטרון של נועם בן אז״ר. בצה"ל שירתה בתיאטרון חיל האוויר, במסגרתו שיחקה את אבישג בהצגה "החקירה", שאילן חצור עיבד וביים. בזמן הצבא השתתפה בסדנת משחק של רחל שור. ההצגה הראשונה בה שיחקה בתיאטרון הרפרטוארי הייתה "פרויקט מקבת'" במסגרת התיאטרון הקאמרי.
דנון בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב (2003-2000), בין חבריה לכיתה היו לוסי דובינצ'יק, רועי אסף, אודי רוטשילד וליאת אזר. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת אמריקה ישראל. הצגת הסיום שלה בסטודיו הייתה "מחזמר", פרי עטם של משה נאור ומעיין בלום, בבימויו של נאור, שהמשיכה ורצה אחר-כך בצוותא.
בתום לימודיה שיחקה בהצגה "מיתוס", במסגרת אנסמבל עיתים של רינה ירושלמי, וטסה עם ההצגה לפסטיבלים שונים ברחבי תבל.
בשנים 2004–2012 שיחקה שרון דנון בתיאטרון אורנה פורת בתפקיד הראשי של עדי, בהצגה "העדי של עדי". היא שיחקה במדיטק בתפקיד הראשי של חנה'לה בהצגה "קרישנדו ואני" על פי ספרה של דבורה עומר. היא גם קריינה את הספר בסדרת ספרי שמע שניתן להוריד בתשלום מרשת האינטרנט ובנוסף לכך קריינה את הספרים "בקבוק הבושם של אמא" מאת יונה טפר, "קירות שלא רואים" מאת עפרה גלברט-אבני ו"אילן והדבר שנעלם" מאת מירה סביר.
ב-2005 שיחקה בהצגה "הדוכסית של אמלפי" מאת ג'ון וובסטר, בבימויו של גדי רול, בתיאטרון חיפה. היא גילמה את דמותה של קריולה, אשת סודה והמלווה של הדוכסית של אמלפי (רותי גולדברג-רוזן). בהצגה שיחקו גם יוסף אבו ורדה, ג'וליאנו מר ודורון תבורי.
בין השנים 2006 ל-2013 הייתה דנון שחקנית התיאטרון הקאמרי. היא שיחקה בקומדיה "יתוש בראש", פרי עטו של ז'ורז' פדו, בתפקיד אז'ני, חדרנית בבית מלון והייתה מועמדת על כך לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה לשנת 2006. היא זכתה במלגה ע"ש עדנה פלידל לשחקנים צעירים מטעם הקאמרי ב-2007. בהצגה "היה או לא היה" גילמה את דמותה של בלה, אשתו של אלכסנדר פן. בשנים 2010–2012 שיחקה בהצגה "מעגל הגיר הקווקזי" של ברכט בבימויו של אודי בן-משה.
ב-2004 הייתה לה תוכנית קיץ יומית "סברס" בטלוויזיה החינוכית, ששודרה בחופש הגדול.
בשנים 2005–2006 דנון הנחתה ושיחקה ב"שוונג", תוכנית נוער של מערכונים וראיונות בטלוויזיה החינוכית.
דנון שיחקה במיני-סדרה "חברות הכי טובות" ב-HOT, בתפקיד סופי. הסדרה מספרת על שלוש נשים בצעירותן ובבגרותן. ענת וקסמן שיחקה את סופי בבגרותה.
היא שיחקה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "אדומות", "שירות חדרים", "פרשת השבוע" ו"הבורר".
דנון כתבה וביימה את הסרט הקצר "עקומה מעל גיל שלושים".
היא למדה במגמת קולנוע בבית הספר לאומנויות "מנשר לאמנות" ולמדה צילום ב"צילום בעם", בית ספר לצילום.