חיים שחל

ילדות ומשפחה

שחל נולד בתל אביב ב-21 בדצמבר שנת 1922 בשם חיים לייבל. אביו שלמה לייבל גדל בטרנוב שירת בצבא הפולני במלחמת העולם הראשונה נלחם בקרפטים. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל במהלך עלייתו פגש בטריאסט את לאה ממשפחת דנף ובהגיעם לארץ ישראל נשאו ונולד בנם הבכור חיים. האב עבד בעבודות שונות עד שהתקבל כמחסנאי בצבא הבריטי. 

בשנת 1927 הועבר שלמה לייבל לרבת עמון והאם שלא רצתה לגור שם עברה עם הבן חיים לבית הוריה בפולניה. ולאחר שנה וחצי חזרו לארץ ישראל. המשפחה בפולניה לא ראה יותר מרביתם נספו בשואה.
חיים לייבל לומד בבית ספר "גאולה" בתל אביב ונעשה חבר בתנועת הנוער העובד. היה תלמיד טוב פיתח חוש טכני ושאף להיות מהנדס או רופא.

בשנת 1931 בהיותו בן תשע נולדה אחות בשם רות.

בסיום בית הספר היסודי עבר ללמוד בבית הספר המקצועי ע"ש מקס פיין.
בשנת 1940 סיים את הלימודים והחל לעבוד בבית מלאכה לתיקון חשמל בתל אביב. משם עבר לעבוד בבית המלאכה של חברת חשמל בתחנת הכוח רידינג.

שירות המדינה בדרך

בשנת 1941 תוך כדי עבודתו בחברת החשמל התגייס לפלמ"ח. האימונים התקיימו בשבתות בחולון לא כללו הפעלת נשק. בסוף השנה עזב את עבודתו המכניסה והשתתף עם חבריו בקורס שנערך על ידי המודיעין הבריטי במשמר העמק. שם למדו חבלה וצליפה באקדחים. כולל פיצוצים שנערכו במחצבת יגור. 

בשנת 1942 עבר קורס מ"כים בתל אביב ובסיומו עבר לעין חרוד כמפקד כיתה בפלמ"ח.
בשנת 1943 עבר קורס מפקדי מחלקות בקיבוץ דליה הקורס ארך שלושה חדשים ובסיומו מונה למפקד מחלקה בשדה נחום.

בשנת 1946 נעשה מפקד פלוגה ב' שהוצבה בגבעת ברנר. במסגרת תיכנן פיקד וביצע ב-16 ביוני את פיצוץ גשר הרכבת וגשר הכביש בעזה בליל הגשרים. הפיצוץ נעשה בהצלחה והמבצעים חזרו בלא פגע.

במלחמת העצמאות

בפרוץ מלחמת העצמאות הזמין אותו עוזי שרון לחוליה הימית שהתבססה ביפו. חבלה הייתה מקצוע שלמד אצל הבריטים והתחום הימי היה חדש לו. בחוליה, בניהולו של שמחה בלאס, נעשה פיתוח של כלי תת-מימי חזיר. גוף דמוי טורפדו אורך שמונה מטר מנוע של ג'יפ. החזיר נבדק בכנרת ופעל היטב. הוחזר ליפו.
בוקר אחד הפעיל את המנוע והכלי התפוצץ. נראה שהייתה דליפה של אדי בנזין. שחל נפצע קשה, נחתך בידו השמאלית, שכב שלושה חודשים בתל השומר.

שייטת 13

לאחר הפציעה נרשם בשנת 1951 ללימודים בטכניון שאיפתו הייתה הנדסת מכונות אך לא היה מקום ושחל התקבל למגמת הנדסת חשמל אותה סיים בשנת 1954. והוצב לשרת כקצין הנדסה של שייטת 13 בדרגת סרן.
השייטת רכשה אז כלי שיט במפעל קטניו איטליה ושחל פיקח על הבנייה. תוך כך למד ורכש ידע בהנדסה ימית. 

שחל בדק ומצא שיעילות המדחפים בחזירים נמוכה. הוא תכנן מדחפים אחרים והשיג מהירות גבוהה ב-30 אחוז.

היו אז תקלות רבות בהפעלת החזירים. סגן מפקד השייטת דב שפיר דרש מחיים שחל וצבי גבעתי לעשות מאמץ ולפתור את הבעיות כדי לשפר את אמינות ההפעלה. לאחר חצי שנה של עבודה מאומצת נערך תרגיל מסכם ללא תקלות.
מפקד השייטת החליט לבנות החזירים בישראל. מפעל הנירוסטה בעין חרוד ייצר שני כלים אך הם היו יקרים. ולשחל בא הרעיון לבנות מפיברגלס הבניה נעשתה במספנת שייטת 13. הבנייה הצליחה כלי השייט היה קל יותר מהמקורי ונוח להפעלה.
פרויקט אחר של שחל במספנת שייטת 13 עסק בהצנחת קיאקים. כולל הצנחת סירת האיסוף במשקל 1 טון. הצנחה נעשתה מהפתח האחורי של מטוס נורד.

ספינות סער

בשנת 1960 כיהן שחל כראש ענף ציוד 4 – תכנון כלי שיט במספן הציוד. כשמפקד חיל הים יוחאי בן נון קיבל את הפיקוד על חיל הים בשנת 1960 ערך סיעור מוחות לגבי סדר הכוחות הדרוש והגיע למסקנה של "הרבה ספינות מהירות". בשנת 1961 יצאה משלחת שכללה את דב שפיר יקותיאל נץ וחיים שחל לאירופה לבדוק כלי שיט פוטנציאליים. 
בשנת 1963 יצא שחל עם שלמה אראל למספנות לורסן בגרמניה ובחרו ספינת היגואר הגרמנית. בשנת 1965 התמנה כראש צוות "שלכת" לפיקוח על בניית ספינות סער בשרבורג. בשנת 1968 נעשה ראש צוות פיתוח חיל הים.

תפקידים אזרחיים

בשנת 1970 השתחרר שחל מצה"ל בדרגת סגן-אלוף והתקבל כמהנדס הראשי של מספנות ישראל. מתוקף תפקידו זה המשיך שחל בפרויקט בניית ספינות הטילים עבור חיל הים, עליו קיבל בשנת 1973 את פרס ביטחון ישראל.