ירושלים וסביבותיה מהתקופה הנאוליתית ועד תקופת הברונזה

תקופת האבן

חפירות ארכאולוגיות שנערכו החל מהמאה ה-20 - הן באתרים הנמצאים כיום בתחום המוניציפלי של ירושלים, והן מעבר לגבולות העיר המודרנית, העלו ממצאים המעידים על פעילות אנושית מהתקופה הפלאוליתית. הממצאים כוללים בעיקר כלי אבן מסותתים ועצמות מאובנות של בעלי חיים המעידים כי בירושלים וסביבתה חיו ציידים-לקטים שהשתמשו במרבצי אבן הצור, וניזונו ממקורות מים ומזון זמינים.
בחפירות שנערכו בשנת 1933 ולאחר מכן בשנת 1962 באזור עמק רפאים ובקעה נחשפו כלי אבן מסותתים (כאבני יד) מהתרבות האשלית של התקופה הפלאוליתית התחתונה. סדרת חפירות שנערכה לאורך התוואי של נחל רפאים החל מחפירה שנערכה בשנת 2006 ברמת רחל וחפירות נוספות שנערכו בשנת 2010 בעמק רפאים שבירושלים העלו סדרה של ממצאים מתקופת האבן המיוחסים לסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה או תחילת התקופה הפלאוליתית התיכונה, דהיינו התרבות האשלו-יברודית או תחילת התרבות המוסטרית, כנראה לפני כ-400,000 - 200,000 שנים.
באתר רמת רחל שהיקפו נרחב ביותר נמצאו ריכוזים גדולים של כלי צור, בעיקר פסולת ושבבים שנותרו לאחר הסיתות. נמצאו כמה פריטים שעליהם סימני פיח המעידים על שימוש באש באתר. החוקרים משערים כי האתר שימש לסיתות כלי אבן צור. עוד במהלך סקירת ממצאי החפירה הגיעו החופרים למסקנה כי כלי צור שנמצאו ברמת רחל דומים מאד לכלי הצור שנמצאו באזור עמק רפאים בירושלים בשנת 1962. חיזוק לכך נמצא בחפירות שנערכו בשנת 2010 בסמוך למסילת הרכבת לירושלים במקום בו אמורה לקום טיילת. בתוך שכבה עבה של אדמת סחף ובה אבני צור נמצאה כמות גדולה של פסולת ייצור והרבה אבני יד בגדלים שונים - הזהים לכלים מרמת רחל. בראיון שנתן ד"ר עומרי ברזילי מרשות העתיקות לעיתון הארץ הוא מספר כי הצור שחלקו עובד באזור רמת רחל נסחף במורד ערוץ הנחל לאזור הידוע היום כעמק רפאים ואף מערבה, מסקנה מתבקשת מכך היא שכמות הגשמים וזרימת מי הנגר בתקופת האבן התחתונה הייתה עזה ביותר, הזרם היה חזק מספיק להניע ולסחוף אבנים גדולות יחסית למרחקים ניכרים.
בהרי ירושלים נחשפו שני כפרים מהתקופה הנאוליתית. אחד מיישובים אלו נחשף באתר אבו גוש והאתר השני נחשף במוצא. ביישובים אלה נתגלו בתים עם רצפות טיח, קבורה של שור הבר, עצמות בעלי חיים מבויתים ומגוון רב של ממצאים מהתקופה הנאוליתית הקדם קראמית ב', כ-9000 שנים לפני זמננו.

תקופת הברונזה הקדומה

כרונולוגיה: 3500 - 2200 לפנה"ס
ירושלים בתקופת הברונזה הקדומה היא - ככל הנראה - עיר פרזות, חלק ממארג התיישבות צפוף יחסית באזור ההר המרכזי, בו מתבססות ערים מבוצרות ובהן העי וירמות. ערים אלו היו מוקפות ביישובים לא מבוצרים ובהם העיר ירושלים, שבתקופה הנדונה הייתה לא יותר מיישוב חקלאי שהתרכז - ככל הידוע - בצדה המזרחי של שלוחת עיר דוד. היעדר מקורות היסטוריים כלשהם, העשויים לתאר את תולדות ירושלים, מותיר תקופה זו באפילה היסטורית. בעזרת השרידים הארכאולוגיים ניתן לשחזר בסכימתיות את דמותה. ירושלים של תקופת הברונזה הקדומה היא יישוב חקלאי קטן, חסר חשיבות פוליטית או כלכלית וללא מאפיינים הקיימים ביישובים עירוניים מרכזיים של התקופה. בחפירות שנערכו בעיר נמצא שפע יחסי של ממצאים ארכאולוגיים הפזורים לאורך כל האתר אך לא נמצאו כל עדויות לביצורים.
בעיר דוד נחשפו בחפירות משלחת פרקר בין השנים 1911-1909 3 מערות קבורה ובהם מספר רב של כלי חרס הדומים לכלים שנמצאו גם בתל העי ואתרים בולטים אחרים מהתקופה. החפירות שנערכו בשיטות "פרימיטיביות" פגמו ביכולת ללמוד מהממצאים אך חשיבותן נעוצה בעובדה כי אלו אתרי הקבורה היחידים מתקופת הברונזה הקדומה בירושלים. בחפירותיו של יגאל שילה בשטח שסומן E1 על המדרון המזרחי של עיר דוד נמצאו חלקים של שני בתים בעלי צורה מלבנית, שלאורך קירותיהם נבנו ספסלים. צורת בית זה אופיינית לתקופה, ודומים לו נמצאו באתרים אחרים בארץ ישראל. בחפירות של רוברט מקאליסטר ודנקן מקנזי נתגלו מספר ממצאים חשובים מתקופת הברונזה הקדומה ובהם טביעת חותם גליל על גבי שבר חרס. בחפירות אחרות זוהו שברי חרסים נוספים מהתקופה בשכבות מילוי מתקופות מאוחרות יותר.

תקופת הברונזה הביינימית

כרונולוגיה: 2200 - 2000 לפנה"ס
תקופה זו, מאופיינת בשינוי דרסטי באופי הגאו-פוליטי של הארץ. בסוף תקופת הברונזה הקדומה ננטשו הערים והאזור נכנס לתקופה של נסיגה (סברות שונות לסיבת תהליך זה הן שינויי אקלים, שינוי דמוגרפי של האוכלוסייה, בזיזה חוזרת ונשנית ממצרים ואף התעייפות הערים ממלחמה אחת בשנייה). תושבי ארץ ישראל נוטשים את הערים המרכזיות ועוברים לחיי נוודות. על רקע היישוב הדל בולטים בתי הקברות הרבים שנתגלו בהקשר לתקופה זו. בירושלים נמצאו מספר בודד של ממצאים קרמיים ועיקר הממצאים מירושלים מהתקופה הם קברים שנמצאו בהר הזיתים בידי צ'ארלס וורן וקתלין קניון. קברים נוספים נמצאו בבית עניה ובכפר השילוח.
מסביב לירושלים נחשפו יישובים גדולים יחסית מהתקופה ובסמוך להם שדות קבורה, כלומר- תושבי ירושלים נפוצו לכל עבר ויישובים חקלאיים הוקמו בהרי ירושלים.
מלחה בחפירות שנערכו באתר הנמצא בשכונת מלחה, בסמוך לרחוב הקרוי היום "דרך אגודת הספורט הפועל", נמצאו שרידי יישוב פרזות מתקופת הברונזה התיכונה א'-ב'. היישוב כולל מבנה ציבורי שבחלקו המערבי נתגלו שתי מצבות פולחניות וספסל להנחת מנחות. ממערב למבנה הפולחני: בית חצר טיפוסי הכולל מערכת חדרים המקיפה חצר מרכזית, אשר בתוכה נתגלו מספר מתקני בישול ואפיה. במרכז נחשף בור שניכרים בו סימני חציבה, ובחלקו העליון נקברה כבשה מעוברת. מתוכנית האתר נראה כי היישוב היה מוקף במבנים כשהקירות החיצוניים משמשים כחומה. באחד משטחי החפירות נמצא מבנה שער שנשתמר חלקית, ובנייתו אופיינית לביצורים מהתקופה. החוקר ד"ר יצחק מייטליס מציין כי אופיים האחיד של המבנים מצביע על חברה בה המשפחה היא הגרעין החברתי הבסיסי וכי האוכלוסייה שאכלסה את האתר הייתה בעלת ארגון חברתי ברמה גבוהה ובעלת אופי עירוני.
בערימת סיקול, "רוג'ום", שכיסתה את האתר לפני החפירות, נתגלו ממצאים החל מהתקופה הכלקוליתית וממצאים נוספים המצביעים על רצף יישובי עד לתקופה הממלוכית.
הארכאולוג גרשון אדלשטיין מתאר את הגילוי של היישוב מתקופת הברונזה במלחה:
"כאשר הורדנו כמטר קרקע חיכתה לנו הפתעה. לפתע החלו להופיע ממצאים רבים: שברי חרס ועצמות בעלי חיים. לאחר הניקוי התברר שחשפנו מוקד בישול ובו עצמות חזיר חרוכות. ראש החזיר היה במצב השתמרות טוב והוא נלקח לאחר כבוד לבדיקה זואולוגית. אז גילינו ששרידי היישוב הזה היו מונחים על סלע האם. כלומר: האנשים שצלו את החזיר, התיישבו במקום חשוף ללא אדמה. בשנת 1980 היו אלה תגליות מהפכניות. מהממצאים התברר כי יישוב אוכלי החזיר היה יישוב פרזות מהתקופה הכנענית מלפני כארבעת אלפים שנה. לראשונה התגלו בירושלים, מחוץ לעיר שבתוך החומות, שרידי יישוב מתקופה זו. כמה שנים מאוחר יותר ייחשפו כמה מבתי הכפר ובית הקברות בו באו אל מנוחתם האחרונה תושבי היישוב. התברר שקיימים יישובים באזור זה, אלא שישובים אלה כוסו לגמרי על ידי המדרגות חקלאיות עד כדי כך שאפילו שברי חרסים, שבדרך כלל מתגוללים על פני השטח, לא היו בנמצא."
נחל רפאים בחפירות שנערכו באתר הסמוך לגן החיות התנ"כי נחשף יישוב גדול ששיטחו כ-290 דונם, לא מבוצר, שתחילתו בסוף תקופת הברונזה הקדומה ושיאו בתקופת הברונזה התיכונה. באתר נחשפו שרידי מבני מגורים, המהווים עדות ראשונה לשרידי ישוב קבע מתקופת הברונזה באזור ההר, וכן קברי פיר מתקופת הברונזה הקדומה ד'. המבנים נבנו בלבני בוץ שחלקן היה שרוף, שהונחו על גבי תשתית אבן. במרכז החדרים מופיעים בדרך כלל בסיסי עמודים.
מתקופת הברונזה התיכונה ב' נחשפו מבנים ששימשו בתי חווה ובסמוך להם מבנים ששימשו מכלאות לחיות ומתקנים חקלאיים אחרים. המבנים נבנו באבן. אחד המבנים נבנה על יסודות מוצקים במיוחד וייתכן ושימש כמקדש או מבנה ציבורי אחר. בין המבנים נחשפו קברים וקברי פיר. בחלק מהמקומות קיימת עדות לקומה שנייה. באתר נחשפו גם מערות לכריית חול ששימש בתעשיית כלי חרס. אתר זה הוא החשוב מסוגו בארץ ישראל, בשל ייחודו כמכלול בנוי מתקופת הברונזה התיכונה שאיננו חלק מתל. היישוב בנחל רפאים שונה מהותית מהיישוב במלחה ובולט בו חוסר התכנון הריכוזי. היישוב מפוזר על שטח רחב ובו מספר "גושי" בנייה לאורך קווי הגובה של הנחל. שטחם של רוב המבנים היה גדול מאד - כ-600 מ"ר, וככל הנראה היה מיועד למגורי משפחה מורחבת ("חמולה"). צורת יישוב זו מתאימה לתסריט של התיישבות ספונטנית.
עלונה באזור עמק הארזים ערכה רשות העתיקות חפירות בשנת 1994, במהלכן נחשפו מבנים מתקופת הברונזה הביניימית. המבנים מרוכזים בחלקו העליון של המדרון והם - כנראה - חלק מכפר מהתקופה שבו הייתה בנייה צפופה. בחפירה נחשפו שרידיהם של שלושה חדרים מרובעים, ומבנה מלבני בגודל 9X12 מטר ממנו שרדו חלקי קירות. בנוסף נחשף מבנה מגורים מדורג. על גבי יישוב זה נחשף יישוב מתקופת הברזל - תופעה אופיינית ליישובים חקלאיים בסביבת ירושלים.
נחל זמרי בשכונת פסגת זאב באזור הרחובות משה רחמילביץ ושדרות משה דיין נחשף יישוב מתקופת הברונזה הביניימית (כיום האתר מכוסה) ושרידים נוספים של יישובים מתקופות מאוחרות. היישוב מתקופת הברונזה התיכונה נמצא מתחת לטרסות מתקופת הברזל ונחפר באופן חלקי. היישוב היה - ככל הנראה - מרוכז על פני מספר טרסות ובחפירה בטרסות העליונות נחשפו שלוש יחידות מגורים בסמיכות אחת לשנייה - יחידה אחת גדולה ושתיים קטנות יותר. החופרים מציינים כי תוכנית המבנים איננה ברורה ואיכות הבניה נמוכה.
תל אל פול בחפירות שנערכו באתר, במורד המדרון המשתפל ממערב למזרח, נחשפה התיישבות מתקופת הברונזה התיכונה ב' בשני שלבים. השלב הקדום כולל שני מבנים שנחשפו באופן חלקי בלבד וביניהם מעבר או חצר, והשלב המאוחר כולל בניית אבן של חדרים מוארכים בציר צפון-דרום. אחד החדרים מרוצף בלוחות אבן יפים וגדולים.

תקופת הברונזה התיכונה

כרונולוגיה: 2000 - 1550 לפנה"ס
תקופה זו מופיעה בכתובים גם כתקופת הברונזה התיכונה ב'. בתקופה זו חוזרים בארץ ישראל אל ישיבה ביישובי קבע ולבסוף חוזרים גם הביצורים. שינוי זה מתרחש בעקבות חדירת עמים מהצפון ומסוריה אל תוך הארץ, וחזרת כוחה של מצרים העתיקה עם עליית השושלות ה־12 וה־13 בתחילת התקופה. במקביל חוזרת ירושלים להיות מרכז עירוני ומקומי חשוב. במקביל לירושלים מצביעים מקורות מצריים על שכם כמרכז יריב ושווה משקל באזור ההר. על פי התמונה המקובלת על רוב החוקרים התחלק אזור ההר בין שני גורמים מדיניים מקומיים אלו. בניגוד לכך מציג הארכאולוג פרופסור ישראל פינקלשטיין תמונה שונה, לפיה שטחם של מרכזים ואתרים ארכאולוגיים באזור ההר היה קטן מאד והספיק למגורי מספר מאות אנשים בלבד. בשכם ובשילה לא נמצאו כלל רובעי מגורים, עובדה המצביעה על כך שאתרים אלו לא היו ערי ממלכה במובן המקובל של המילה ובדומה לירושלים, אלא מעוז מבוצר של שליטים מקומיים, שהטילו מרותם על שטח בו הייתה אוכלוסייה מעורבת של יישובי קבע ונוודים. המחקר קובע כי אזור ההר המרכזי היה מפוצל בין מספר ישויות מדיניות - שכם, בית אל, וירושלים.
תחילת התקופה מיוצגת בממצאים דלים למדי - קבר שנחשף על ידי מקאליסטר בעיר דוד ובו נמצאה ידית של כד עם טביעת חותם של חרפושית מימי השושלת ה-12 (עידן הממלכה התיכונה). במאמרו "ירושלים לפני דוד" מציין החוקר אהרון מאיר כי תיארוך ממצא זה מוטל בספק. דלות זאת תואמת את הידוע על אזור ההר והיעדר אתרים מהתקופה - עובדה המצביעה על יישוב מצומצם וארעי באופיו.
חלקה השני של התקופה מספק שלל ממצאים. בחפירות קניון ושילה בעיר דוד נחשפו קטעים של ביצורי העיר הקדומים במדרון המזרחי ועל פי הצעת קניון ייתכן ונחשף אף חלק ממבנה שער. בשנת 2009 פרסמה רשות העתיקות את דבר חשיפת ביצור מאסיבי מתקופת הברונזה התיכונה, בחפירות בהנהלת פרופסור רוני רייך, שנועד לאפשר גישה בטוחה של תושבי העיר אל המעיין הנמצא בשיפולי ההר. אורך הקטע החשוף של הביצור 24 מטר וגובהו 8 מטרים.
ומוסיף פרופסור רייך
"מדובר בביצור עצום בגודלו, הן מבחינת מידות המבנה, הן מבחינת עובי קירותיו והן מבחינת גודל האבנים ששולבו בבנייתו. הקירות נראים כמעבר מוגן, מבוצר היטב, היורד ממצודה כלשהי שניצבה בראש הגבעה, אל עבר מגדל המעיין. בניית מעבר מוגן שכזה הוא פתרון אפשרי כדי ליישב את הסתירה המובנית בסיטואציה שהמעיין - שהוא בבחינת מקור חיים ליושבי המצודה בשעת חירום - מצוי במקום הנחות והפגיע ביותר בשטח. בניית מעבר מוגן, אף שהיא כרוכה במאמץ רב, היא פתרון שניתן למצוא לו הקבלות אחדות בעולם העתיק, אף שמתקופות מאוחרות יותר לתאריך השרידים שתוארו כאן".
מבנים נוספים מהתקופה נתגלו בחפירות קתלין קניון ויגאל שילה אחריה, והם כוללים שרידים של מבני מגורים. באחד מהם נמצא, מתחת לריצפה, כד ובו שלד תינוק, צורת קבורה הנפוצה בתקופת הברונזה. בחפירותיו של יגאל שילה נחשפו גם כלי חרס, כלים דקורטיביים מעצם ותכשיטים.
ממצאים נוספים מהתקופה הן מערות קבורה שנתגלו פזורות סביב העיר. הבולטות שבהן נמצאו בחפירות כנסיית דומינוס פלוויט. במערה ששימשה עד סוף תקופת הברונזה המאוחרת נמצאו כ-1,200 כלי חרס, כלי בהט, כלי מתכת, חפצים שונים מעצם וחרפושיות.
מערת קבורה נוספת נחשפה בסוף המאה ה-19 ליד אבו תור והממצאים שנאספו בה נעלמו. על פי התיעוד נמצאו במערה כ-400 כלי חרס ובהם כדים בני 4 ידיות המאפיינים את התקופה. הכלים הונחו בשולי המערה ובמרכזה הונחו הנפטרים.

מערכת המים

מערכת נוספת שנחפרה מספר פעמים ונידונה רבות היא פיר וורן - מערכת המים הקדומה של ירושלים. המערכת נתגלתה ותוארה לראשונה על ידי צ'ארלס וורן בשנת 1867. לאחרונה, בשנים 1998–1997, נחקר פיר וורן והשטח שלמרגלותיו בידי רוני רייך ואלי שוקרון, שגיבשו מסקנות חדשניות לגבי המערכת. לפי התאוריה החדשה של רייך ושוקרון, השלב הראשון של ההשתלטות על מי מעיין הגיחון נערך בתקופת הברונזה התיכונה, כאשר סביב המעיין נבנו 2 מגדלים מאסיביים, נחצבה הבריכה, ונחצב החלק האופקי של מערכת פיר וורן שאיפשרה גישה מהעיר למעיין ולבריכה. תעלה נוספת הידועה בשם "תעלה 2", שכוסתה בגושי אבן גדולים, הובילה את מי המעיין דרומה - ככל הנראה לבריכת אגירה בדרום. תיארוך המערכת לתקופת הברונזה התיכונה מצביע כי היה בידי הכנענים ידע הנדסי מתקדם.

כתבי המארות

כתבי המארות הם טקסטים בכתב ההיראטי שנכתבו במצרים העתיקה. הכתבים שימשו לצורכי הגנה על מקומות במצרים העתיקה, ומתוארכים לתקופת הברונזה התיכונה. נהוג לחלק את הכתבים לשתי קבוצות כרונולוגיות- הקדומים שנכתבו על גבי צלוחיות חרס, והמאוחרים, שהופיעו על גבי צלמיות עבד כפות. מטרתם הייתה לפגוע באופן מאגי באויב ולהחלישו - מעין תפילות לעזרת האלים.
העיר ירושלים מופיעה בכתובות אלו בשם רושמם או אורשלם והיא העיר היחידה באזור ההר המרכזי המוזכרת בשמה בתקופה המוקדמת של הכתובות ובתקופה המאוחרת - נוספת העיר שכם, העולה ועומדת מול ירושלים כמרכז שלטוני חשוב באזור השומרון.
בכתבי המארות מופיעים שמות שליטי ירושלים - יקרעם וסתען - ייתכן והכוונה לשסען, שמות ממקורות שֵמִיִּים, ככל הנראה מניב אמורי. נוכחות שני שמות כשליטי ירושלים עשויה להעיד על שלטון אוליגרכי בניגוד לכתבי המארות המאוחרים, בהם מופיע שם בודד (שלא ניתן לפיענוח), העשוי להצביע על מעבר לשלטון דיקטטורי. ייתכן כי העם היבוסי היה תת-קבוצה של קבוצה אתנית זו - "הר האמורי" הוא הכינוי למדרונות הדרומיים של הרי יהודה. אטימולוגיה אפשרית לשם הר המוריה היא 'הר האמורים'.
הממצאים הארכאולוגיים מהחצי השני של התקופה מציירים דמות של יישוב מבוצר ומבוסס שכיסה את כל אזור עיר דוד, ותחילת בנייה של מפעל מים. ממצאים מועטים מתום התקופה עשויים להעיד כי סוף תקופת הברונזה התיכונה רואה האטה בפעילות בעיר. עדויות אלו, בשילוב אזכורים ראשונים לירושלים במקורות מצריים, מעידים כי במקביל לשכם הייתה ירושלים לעיר מדינה מרכזית באזור ההר ויישובים שהוקמו ממערב לירושלים בתקופת הברונזה התיכונה א' הפכו ליישובי לווין.
במחקר חדשני ושנוי במחלוקת קובע פרופסור נדב נאמן כי בכתבי המארות אין למעשה כל התייחסות לאזור ההר המרכזי מלבד התייחסות לשכם ומציע לדחות את הזיהוי של ירושלים בכתבי המארות. דעה זו לא התקבלה על דעת מרבית החוקרים.