google/wiki40b huggingface dataset:
עופר מרין

פרופ' עופר מרין (נולד בשנת 1961) הוא כירורג לב-חזה, ומרצה לכירורגית לב בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, ניהל את מערך הטראומה של המרכז הרפואי שערי צדק (2007–2019), והחל מ-6 במרץ 2019 מכהן כמנכ"ל בית החולים "שערי צדק".

ביוגרפיה

מרין נולד בירושלים לרחל ולפרופ' שאול מרין, בוגר התיכון ליד האוניברסיטה (ראשי תיבות: ליד"ה, שם קודם: תיכון בית הכרם), במחזור מ' בשנת 1978
מרין סיים את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
משנת 1992 התמחה בניתוחי לב - במרכז הרפואי שערי צדק. השתלם בניתוחי לב בטורונטו קנדה. וכן התמחה בטראומה, והערכות לשעת חירום, הוא מוסמך למנהל רפואי מאוניברסיטה העברית.
בין השנים 2007-2019 ניהל את מערך הטראומה של "שערי צדק", בנוסף לעבודתו בכירורגיית לב-חזה. תחת ידו עברו מאות פצועים מהטרור פלסטיני בשנים האחרונות באזור ירושלים.
כיהן סמנכ"ל רפואה של בית החולים. בשנת 2015 עמד בראש צוות איכות ובטיחות המטופל (אקרדיטציה) בבית החולים שערי צדק שהוביל לקבלת תו התקן בינלאומי לבית החולים, והקים את פורום החירום לבקרת איכות ולמידה.
מרין מתנדב בארגון הבריאות העולמי, ומשמש כמנטור מטעמם לבתי חולים שדה ברחבי העולם. בין היתר הוא משמש כחבר בצוות בינלאומי מצומצם האחראי לכתיבת הקווים המנחים של צוותי חירום רפואיים באזורי אסון. וחבר פעיל באיגוד הישראלי לטראומה ובוועדות טראומה בינלאומיות.

בצה"ל

החל משנת 2005 משרת מרין במילואים, כמפקד בית חולים שדה של צה"ל. בתפקידו שימש כמנהל הרפואי של בית החולים הצבאי באזורים מוכי אסונות טבע שאירעו ברחבי העולם – בשנת 2010 בהאיטי לאחר רעידת האדמה, בשנת 2011 ביפן לאחר הצונאמי, ב-2013 בפיליפינים לאחר הטייפון וברעידת האדמה בנפאל בשנת 2015. הגיע לדרגת אלוף-משנה.

ממחקריו

ב-2015 פרסם פרק בספר "האבולוציה של משימות הומניטאריות כירורגיות", העוסק בהתמודדות עם סוגיות אתיות ברפואת חירום.
ב-2019 פורסם מאמרו של מרין בכתב העת לרפואת חירום על לקחי אינתיפאדת הסכינים שהחלה ב-2016.

חיים אישיים

מרין נשוי ואב לארבעה.
נחום מגיד

הרב נחום קפלן שנודע בכינוי: ר' נחום מגיד או המגיד מווארשא (תקצ"ד, 1834 – י"ט באדר תרע"ג, 1913) היה מגיד מישרים בוורשה ובשנותיו האחרונות בירושלים. גיסו של החפץ חיים.

תולדותיו

בנם של משה אהרן גרוסברד ובלומא הענע משאוול. נישא לרייזא, בתו של שמעון אפשטיין, אביו חורגו וחמיו של רבי ישראל מאיר הכהן מראדין - החפץ חיים. 
התגורר בלידא ושימש כר"מ בישיבה המקומית. לאחר מכן היה מגיד מישרים בוורשה ולכן נקרא "המגיד מוורשה". באחרית ימיו עלה לירושלים. הוא נסע לארץ ישראל בגפו ובמשך מספר חודשים שהו אשתו וילדיו בבית החפץ חיים בראדין, עד שהצטרפו אליו. הוא התגורר בעיר העתיקה ושימש כמגיד בבית הכנסת "בית יעקב" בחורבת רבי יהודה חסיד. 
חיבר ספרים על מסכתות מסדר זרעים, וכן על מגילת אסתר ומגילת רות. הרב יוסף חיים זוננפלד כתב בהסכמה לספרו: "הנה כבר יצא מוניטין של כבוד הרב הגאון המפורסם המגיד דפה עיה"ק (=עיר הקודש) תובב"א הקבוע בבית הכנסת הגדולה בחורבת רבי יהודה החסיד ז"ל כש"ת מו"ה נחום נ"י, ושפתותיו נוטפות מור ובשמים מאגדות ודרשות חז"ל".
נפטר בשנת תרע"ג, ונקבר בהר הזיתים בירושלים.

ביוגרפיה

בניו הם: הרב זלמן קפלן (נפ' תרצ"ז) – כיהן כרב בצ'יזב ודיין בזמברובה, נכדו הוא נחום קפלן, מבוני קיסריה; הרב נח קפלן (ר' נח מגיד) – ששימש כמגיד מישרים; הרב משה אהרן פנחס קפלין – סבו של הדיין הרב כתריאל דוד קאפלין מלונדון. בתו של ר' נחום מגיד, גיטל, נישאה לאברהם בלומנפלד, נכדו של ישראל בק וממייסדי אגודת אחוה בירושלים. נכדם של אברהם וגיטל בלומנפלד הוא חבר הכנסת אלעזר גרנות. נכד נוסף הוא נחום גרנות, מהנדס מים, ממייסדי היישוב סביון.
אלחוטן אוויר

אלחוטן אוויר היה איש צוות מטוס שהיה אחראי על תפעול מכשירי קשר במטוס.
עם התפתחות התחבורה הימית והאווירית בתחילת המאה ה-20, התעורר גם הצורך בקיום קשר ארוך טווח למרכזי שליטה הן בכלי השיט והן במטוסים. למטרה זו שימשו אנשים בתפקיד "מפעיל רדיו" או "קצין רדיו" (בכלי שיט). אנשי מקצוע אלו הוכשרו במיוחד לתפקידם ועברו מבחני תקשורת ואלקטרוניקה סטנדרטיים על מנת לקבל רישיון.
בתחום התעופה האזרחית בוטל התפקיד בשנת 1960. תפעול מערכות הקשר במטוסים הועבר לתחום אחריותו של הנווט.

בחיל האוויר הישראלי

כאשר הוקם חיל האוויר הישראלי שירתו בו אלחוטני אוויר בעלי ניסיון אותו רכשו בצבאות זרים, ביניהם גם אלחוטני אוויר שלחמו במלחמת העולם השנייה. 
במהלך השנים הוכשרו בחיל האוויר עשרות בודדות של בעלי מקצוע זה. ההכשרה המקצועית לתפקיד ארכה כשנתיים והתקיימה בבית הספר לטיסה, במסגרת טייסת נמ"א (נווטים, מקלענים\מטילנים, אלחוטנים). בסיום הקורס קיבלו החניכים דרגת סג"ם וכנפי טיסה שבמרכזן - ברק. אלחוטן אוויר או אלחוטן מוטס, היה מקצוע של אנשי צוות אוויר.
באחראיות האלחוטן היה לשמור על קשר רדיו ארוך טווח עם מפקדות הקרקע, קיום קשר באנגלית וצרפתית עם פקחי הטיסה, קליטת תשדורות מורס של תחזיות מטאורולוגיות מתחנות הקרקע וניהול תקשורת מצוקה בערוץ הבינלאומי הן באותות מורס והן בדיבור.
בחיל האוויר, אלחוטני אוויר שירתו במערך התובלה וטסו על מטוסי B-17 פליינג פורטרס, דקוטה, נורד, קטלינה, אנסון וסטרטוקרוזר.
עמדת האלחוטן הייתה ממוקמת לרוב מאחורי הטייסים וכללה מקלט-משדר (מקמ"ש) לתחום התדרים הגבוהים (HF), שליטה על אנטנה נגררת בזנב המטוס (שהופעלה בעת הצורך), הפעלת פנס אלדיס בראדום (זרקור ששימש לקשר עין עם מגדל הפיקוח בהיעדר קשר רדיו) וציוד רזרבי.
התפקיד בוטל בחיל האוויר בשנת 1972, כאשר החל השימוש בטכנולוגיות תקשורת מתקדמות יותר.
יחסי איחוד האמירויות הערביות–מקסיקו

היסטוריה

ב-12 בספטמבר 1972, כוננו היחסים בין איחוד האמירויות הערביות לבין מקסיקו. במשך שלושה עשורים, מקסיקו הייתה מיוצגת באיחוד האמירויות הערביות באמצעות שגרירותה בביירות, ומאידך איחוד האמירויות הערביות הייתה מיוצגת במקסיקו באמצעות שגרירותה בוושינגטון די.סי. בשנת 2008, מקסיקו פתחה קונסוליה כללית בדובאי כדי לקדם את החסר ואת שיתוף הפעולה התרבותי בין שתי המדינות. בשנת 2010, פתחה איחוד האמירויות הערביות שגרירות במקסיקו סיטי, ובתמורה בשנת 2012 מקסיקו פתחה שגרירות באבו דאבי וסגרה את הקונסוליה שלה בדובאי.
מאז הקימו שתי המדינות נציגויות דיפלומטיות, איחוד האמירויות הערביות ומקסיקו הגדילו את שיתוף הפעולה הבינלאומי, הכולל אירועי תרבות משותפים, מסחר וביקורים של דרגים גבוהים בשתי המדינות. שרי החוץ של שתי המדינות ביקרו זה את זה מספר פעמים וחתמו על מספר הסכמים בילטרליים, וביניהם שיתוף פעולה משופר במשק האנרגיה. בשנת 2012 חתמו שתי המדינות על הסכם למניעת כפל מס ההכנסה, וכיום הן במגעים להסרת דרישות הויזה למחזיקי דרכונים דיפלומטים ופקידים רשמיים של שתי המדינות. נכון לשנת 2012, למעלה מכ-3,000 אזרחים מקסיקנים חיים ועובדים באיחוד האמירויות הערביות, בעיקר בתחום האנרגיה, ויותר מכ-50,000 תיירים מקסיקנים מבקרים באיחוד האמירויות הערביות מדי שנה.
בחודש אפריל 2014, ראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות מוחמד בן ראשד אאל מכתום ערך ביקור רשמי במקסיקו. בינואר 2016, נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו ערך ביקור רשמי באיחוד האמירויות הערביות. במהלך ביקורו של הנשיא נייטו באיחוד האמירויות הערביות נחתמו כ-13 הסכמים ותזכירים. הסכמים אלה כללו: שיתוף פעולה בתחום האנרגיה, הגנה על השקעות, תעשיית נפט, איכות סביבה ושינויי האקלים, השכלה גבוהה, שיתוף פעולה תרבותי ואמנותי, תיירות ושיתוף פעולה בין חברת הנפט הלאומית של מקסיקו לבין חברת הנפט הלאומית של אבו דאבי.

יחסי מסחר

בין השנים 2005 ועד 2013, הסחר בין מקסיקו לבין איחוד האמירויות הערביות גדל ביותר מכ-40%. בשנת 2015, הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות עמד על כ-510.9 דולר.
הייצוא העיקרי של מקסיקו לאיחוד האמירויות הערביות כולל: זהב, כלי רכב ומקררים, בעוד הייצוא העיקרי של איחוד האמירויות הערביות למקסיקו כולל: סגסוגת אלומיניום וציוד כרייה.
החברה המקסיקנית הבינלאומית Cemex, פועלת באיחוד האמירויות הערביות.

יחסים דיפלומטים

איחוד האמירויות הערביות מחזיקה בשגרירות במקסיקו סיטי. מאידך, מקסיקו מחזיקה בשגרירות באבו דאבי.
SHA-2

SHA-2 היא משפחה של פונקציות גיבוב קריפטוגרפיות שפותחה על ידי הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית בשנת 2001 ונכללה בתקן FIPS PUB 180-4 של המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה של ארצות הברית והמלצות הוועדה SP 800-107 מ-2012. קיצור השם הוא Secure Hash Algorithm. אלגוריתם SHA-2 הוא ממשיכו של SHA-1, משופר ובטוח מקודמו וכולל ארבע פונקציות גיבוב אפשריות לפי גודל הפלט: SHA-224, SHA-256, SHA-384, SHA-512.

היסטוריה

תקן FIPS-180 לפונקציות גיבוב שהחל דרכו ב-1995 כלל תחילה את הפונקציה SHA-1 המבוססת על תמצית המסרים MD5 של רונלד ריבסט. החל משנת 2000 עם אימוץ תקן AES לצופן בלוקים, עדכון תקן הגיבוב התבקש ובאוגוסט 2002 פורסם עדכון שנקרא FIPS PUB 180-2. לראשונה SHA-2 ההפך לתקן פונקציות גיבוב החדש עם שלוש פונקציות בהתאם לגודל הפלט בסיביות: SHA-256, SHA-384, ו-SHA-512. ב-2008 נוספה למשפחה הפונקציה SHA-224 והתקן נקרא FIPS PUB 180-3 מלבד זאת לא נעשו שינויים משמעותיים. בעקבות השיפור הטכנולוגי לאורך השנים ובשל עליית רף הביטחון המינימלי פורסם עדכון נוסף במרץ 2012; הפונקציות SHA-512/224, SHA-512/256 מחליפות את הפונקציות 224 ו-256 בהתאמה והן בעצם גרסאות 'חתוכות' של SHA-512, בליווי פירוט כיצד לחתוך את פלט הפונקציה באופן בטוח והתקן הפך להיות FIPS PUB 180-4. בסוף אותה שנה פורסם SHA-3 כתקן גיבוב אופציונלי, הוא אינו ממשיכו של SHA-2 ואינו מבוסס עליו כלל. NIST הצהירו כי אין כוונה להחליף את SHA-2 אלא להמליץ על שימוש בשניהם כאשר SHA-3 אופציונלי.

סימנים מוסכמים

לצורך תיאור פונקציית הגיבוב ייעשה שימוש בסימנים הבאים: "" הוא XOR, הסימן "" הוא האופרטור הלוגי וגם והסימן "" הוא לא. הסימן  מייצג הזזה (shift) של סיביות המספר לימין במספר פוזיציות לפי הערך המופיע לימין הסימן. לדוגמה , לאחר הזזה של סיביות המספר 84 לימין 4 פוזיציות מתקבל 5. הסימן  מייצג הזזה מעגלית של סיביות לימין, כאשר לימינו יופיע ערך המייצג את מספר הפוזיציות שיש להזיז. בהזזה מעגלית הסיביות הנפלטות מצד אחד מוחזרות מהצד השני, לפי אותה דוגמה, אם זהו משתנה בגודל בית אחד אזי , לאחר הזזה מעגלית של סיביות המספר 84 לימין 4 פוזיציות מתקבל 69. כל פעולות החיבור וההזזה ב-SHA-256 מתבצעות בין משתנים בגודל 32 סיביות מודולו . ראוי לציין שבמהדרים מסוימים מקובל שהצמצום המודולרי עקיף כאשר מתרחשת גלישה כך שאין צורך בפעולה כלשהי.

SHA-512

הפונקציה SHA-512 היא גרסה מורחבת של SHA-256 אשר בניגוד לקודמת פועלת על שמונה משתני עזר בגודל 64 סיביות כל אחד. תחילה המסר המיועד לגיבוב מחולק ומרופד בשיטה דומה לזו המתוארת לעיל אך התוצאה צריכה להיות באורך שמתחלק לבלוקים בגודל 1024 סיביות במקום 512 לפי הנוסחה  ומתקבל מערך של אחד או יותר בלוקים:  אותם מעבדים באותו אופן כמו ב-SHA-256 כאשר פונקציית הכיווץ  שונה כמתואר להלן. כל בלוק מתחלק ל-16 מילים בגודל 64 סיביות כל אחד וכל פעולות החיבור וההזזה מבוצעות מודולו . להלן תיאור הפרמטרים, הפונקציות והקבועים של SHA-512.

SHA-512/224, SHA-512/256

כיוון ש-SHA-512 מותאמת למעבד 64 סיביות, הפונקציה אמורה להיות מהירה ויעילה יותר מהאחרות, לכן בגרסה המתקדמת של SHA-2 התקן ממליץ כמו ב-SHA-384 להשתמש ב-SHA-512 גם כדי לייצר ערכי גיבוב קטנים יותר, כגון 224 או 256 סיביות, פשוט על ידי שחותכים את התוצאה לגודל הרצוי. משתמשים ב-224 או 256 הסיביות הראשונות ומהיתר מתעלמים.
אוסווין גרוליג

קריירה מוקדמת

גרוליג נולד ב-6 בינואר 1894 באלטונה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס גרוליג לצבא הגרמני הקיסרי, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף גרוליג לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1939 הועלה גרוליג לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד גדוד ברגימנט הפרשים ה-8.

מלחמת העולם השנייה

ב-1 בינואר 1941 הועלה גרוליג לדרגת אוברסט, וב-16 בפברואר 1942 מונה למפקד חטיבת הפאנצר ה-1. ב-8 באוגוסט 1942 מונה גרוליג למפקד זמני של דיוויזיית הפאנצר ה-1, ופיקד עליה עד ה-21 באוקטובר. ב-16 במאי 1943 מונה גרוליג למדריך בבית הספר לשריון בקראמפניץ, וב-1 בנובמבר אותה שנה הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-10 בינואר 1944 מונה גרוליג למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-21, וב-6 במרץ מונה למפקד הקורפוס ה-78. ב-25 במאי הפך הקורפוס לקורפוס הפרשים ה-1, וב-1 ביוני מונה גרוליג למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-25. ב-18 באוגוסט 1944 נהרג גרוליג בתאונה, על יד העיר לודז'.
אוראדיה

גאוגרפיה

העיר ממוקמת על הנהר קְרִישוּל רֶפֶּדֶה, בקרבת הגבול עם הונגריה.

היסטוריה

השם אוראדיה נגזר מהמילה ההונגרית Várad שמשמעותה "עיירה", מהשורש Vár שמובנו "עיר" או "מצודה". האזכור הראשון לאוראדיה בשמה הלטיני ואראדינום (Varadinum) היה בשנת 1113. מצודת אוֹראדיה, שחורבותיה נותרו עדיין בימינו, הוזכרה לראשונה ב-1241 בשל השיפוצים המהירים והחיזוקים שנדרשו למנוע התקפה של המונגולים נגד העיר. עם זאת, רק במאה ה-16 החל הגידול בשטח העיר. 
במאה ה-18 המהנדס הוינאי פרנץ אנטון הילברנט תכנן את העיר בסגנון בארוק, והחל מ-1752 נבנו כמה מנקודות הציון של העיר כמו הקתדרלה הקתולית, ארמון הבישוף ומוזיאון ארץ קרישאנה או ארץ נחלי הקריש (Muzeul Ţării Crişurilor).

כלכלה

אוראדיה היא אחת הערים המשגשגות ברומניה, בעיקר הודות למיקומה על הגבול ההונגרי, ובכך היא שער למערב אירופה. העיר זכתה לתחייה כלכלית אחרי 1989 (סילוק השלטון הקומוניסטי), בעיקר בזכות התרחבות מגזר השירותים שנהנה מבסיס צרכנים חשוב.
האבטלה באוראדיה עומדת על 6.0%, קצת פחות מהממוצע ברומניה, אך גבוה מהממוצע במחוז ביחור (2%). אורדאה מייצרת כ-63% מהתוצר התעשייתי של מחוז ביחור, אך גרים בה כ-34.5% מהאוכלוסייה של המחוז. התעשיות העיקריות הן: ריהוט, טקסטיל וביגוד, הנעלה ומזון. 
ב-2003 נפתח באוראדיה מרכז הקניות "שוק לוטוס", מרכז הקניות הגדול הראשון שנפתח בעיר.

אדריכלות

האדריכלות באוראדיה היא תערובת בין בנייה מהתקופה הקומוניסטית, בעיקר ברבעים החיצוניים, ובניינים היסטוריים בעיקר בסגנון הבארוק, שרידים לתקופה שהעיר הייתה חלק מהאימפריה ההבסבורגית ואחר כך האימפריה האוסטרו הונגרית.
בתקופת הקומוניזם ובשנות המעבר הראשונות של רומניה שלאחר הקומוניזם, רבים ממבנים היסטוריים אלה ננטשו או שמצב תחזוקתם היה גרוע. מספר שנים לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, החלו במלאכת שחזורם של רבים ממבנים אלה למצבם הקודם, בין השאר הודות לתמיכה כלכלית של האיחוד האירופי.

חינוך ותרבות

ב-1780 נפתחה בעיר האקדמיה המלכותית שבה למדו תחילה פילוסופיה ואחר ב-1788 נוסף בית הספר למשפטים. מוסד זה שימש בסיס לאוניברסיטה של אוראדיה שכיום לומדים בה 20,000 סטודנטים ב-15 פקולטות.
בעיר פועלים תיאטרון ותזמורת סימפונית.

רבעים

העיר מחולקת לרבעים הבאים: מרכז העיר, Vie, Nufărul, Rogerius,Velenţa, Cantemir, Ioşia

תחבורה

רשת התחבורה הציבורית מנוהלת בידי Regia Autonomă Oradea Transport Local) OTL) וכוללת 3 קווי רכבת חשמלית וכמה קווי אוטובוסים. בעיר שלוש תחנות רכבת, מרכזית המצויה במרכז העיר קרוב לרובע Vie, מזרחית, ומערבית המצויה ברובע Ioşia.
דיק גפהארדט

ביוגרפיה

דיק גפהארדט נולד ב 31 בינואר 1941, בעיר סנט לואיס אשר במדינת מיזורי. הוא בוגר אוניברסיטת נורת'ווסטרן ובית הספר למשפט של מישיגן. גפהארדט נשוי לג'יין ואב לשלושה ילדים.
ב-1976, נבחר לייצג את המחוז ה-3 של מיזורי, אשר כולל חלק מהעיר סנט לואיס, בבית הנבחרים אשר בוושינגטון. מאז נבחר ברציפות עד לבחירות 2002. במהלך 2003 הכריז כי לא ירוץ לכהונה נוספת ב-2004.
ב-1984 נבחר כיו"ר הוועידה הדמוקרטית בבית הנבחרים התפקיד הרביעי בחשיבותו בבית הנבחרים אם מפלגתו של המכהן היא מפלגת הרוב.
ב-1988 ניסה כוחו בהתמודדות למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית והפתיע רבים כאשר ניצח במדינת איווה השכנה למדינתו מיזורי ואולם בהמשך יצא מהמירוץ בעיקר בשל בעיות מימון, פריימריס אשר סופו היה ניצחון של מושל מסצ'וסטס מייקל דוקאקיס.
ב-1989 נבחר על ידי עמיתיו הדמוקרטים בבית הנבחרים לכהונת מנהיג הרוב, עמדה השנייה בחשיבותה רק ליושב ראש בית הנבחרים. גפהארדט הפך ממנהיג הרוב הדמוקרטי בבית הנבחרים למנהיג הדמוקרטי בבית הנבחרים בשנת 1994 כאשר לראשונה מזה 40 שנה הפסידו הדמוקרטים את השלטון בבית הנבחרים לידי הרפובליקנים בניצוחו של חבר בית הנבחרים הרפובליקן השמרן מג'ורג'יה ניוט גינגריץ'. ב-2002 התפטר מתפקידו זה כמנהיג הדמוקרטי בבית הנבחרים על רקע ביקורת משורות המפלגה הדמוקרטית לפיה מכהן גפהארדט כממנהיג הדמוקרטי ומפסיד 5 בחירות רצופות (מאז 1994) בהן לא הצליחו הדמוקרטים להשיג שליטה בבית הנבחרים. ואכן בשנת 2002 נבחרה ננסי פלוסי אשר מייצגת את סן פרנסיסקו או את המחוז ה-8 של קליפורניה בקונגרס, לכהונת המנהיגה הדמוקרטית בבית הנבחרים ועשתה בכך היסטוריה, שכן לראשונה בחרה מפלגה מרכזית בארצות הברית אישה לכהונה זאת.
גפהארדט הכריז על התמודדותו למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004. אולם לאחר שהגיע רק למקום הרביעי באיווה, מקום בו חזו כי ינצח או יגיע למקום השני, היה לראשון המתמודדים שהודיעו על פרישתם לאחר תחילת הפריימריס.
גפהארדט נמנה ברשימת המועמדים לסגנות נשיא שגיבש הסנאטור ג'ון קרי ואולם בסופו של דבר הועדף ג'ון אדוארדס הצעיר והפוטוגני על פני גפהארדט וניסיונו העשיר.
הנס-יורגן קריישה

קריירת מועדונים

קריישה העביר את כל הקריירה שלו בדינמו דרזדן, ולמעשה שיחק במועדון 21 שנים ברציפות, החל מגיל עשר. קריישה היה אחד השחקנים הבולטים ביותר בדינמו דרזדן ובליגת העל המזרח גרמנית בשנות ה-70. בעונת 1970/71 זכה קריישה בדאבל עם דינמו דרזדן, וסיים את העונה כמלך השערים של הליגה, עם 17 הבקעות. בעונת 1971/72 לא זכה קריישה בתארים עם דינמו דרזדן, אך 14 הבקעות הספיקו לו כדי להגן על תוארו כמלך השערים, והוא הצליח להגן על התואר שוב גם בעונת 1972/73, אז הבקיע 26 שערי ליגה, זכה שוב באליפות עם דינמו דרזדן, ובסיום העונה נבחר ככדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. בשתי העונות הבאות קריישה סבל מפציעות ומיעט לשחק ולהבקיע, אך בעונת 1975/76 הבקיע 24 שערי ליגה, והוכתר כמלך השערים בפעם הרביעית, וזכה עם דינמו דרזדן באליפות. בעונת 1976/77 זכה קריישה עם הקבוצה בדאבל לאחר שהבקיע 13 שערי ליגה. בעונת 1977/78 קריישה מיעט לשחק בגין פציעות, וזו הייתה העונה האחרונה שלו בקריירה, בסיומה פרש בגיל 31 עם אליפות נוספת ושלישית ברציפות, לאחר שהבקיע 143 שערי ליגה ב-256 הופעות במשך 14 עונות.

קריירה בינלאומית

קריישה החל לשחק בנבחרת גרמניה המזרחית בשנת 1968, וערך במדיה 50 הופעות, בהן הבקיע 25 שערים. ביולי 1970 הבקיע קריישה רביעייה בניצחון 5-0 על נבחרת לוקסמבורג במוקדמות יורו 1972, אך הנבחרת לא עלתה ליורו 1972 עצמו. בשנת 1972 קריישה השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת מינכן, בה הבקיע חמישה שערים, אחד מהם בקרב על מדליית הארד מול נבחרת ברית המועצות, שהסתיים בתוצאה 2-2, ושתי הנבחרות זכו במדליית הארד. בשנת 1974 השתתף קריישה עם נבחרת גרמניה המזרחית במונדיאל 1974, ושיחק 90 דקות בניצחון במשחק הטעון פוליטית מול נבחרת גרמניה המערבית בתוצאה 1-0. עם זאת, קריישה וגרמניה המזרחית נעצרו בשלב הבתים השני, וגרמניה המערבית המשיכה לזכייה בתואר. ביולי 1975 ערך קריישה את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים, בניצחון 7-1 על נבחרת קנדה.

קריירת אימון

לאחר פרישתו ממשחק פעיל, קריישה הועסק בדינמו דרזדן כמאמן נוער, ובעונת 1995/96 אימן את הקבוצה הבוגרת, ששיחקה בליגה השלישית. בעונת 2000/01 אימן את המועדון דרזדנר. החל מאפריל 2010 עובד קריישה כסקאוט במועדון ר.ב. לייפציג.
טבילה במעיין

טבילה במעיין היא הטבילה המהודרת ביותר בהלכות טומאה וטהרה, שרק באמצעותה אפשר לזב לטהר מטומאתו, בשונה מטבילה במקווה המועילה רק לטבילת טהרה, ולטבילת נידה.
למעיין הלכות שונות ומקלות יותר מאשר הלכות המקווה. בשונה ממקווה הנחשב לכזה רק אם מימיו אינם "זוחלין" - נדים ונעים, אלא ב"אשבורן" - מים העומדים על מקומם ללא תנועה, הרי שמעיין מטהר אפילו אם מימיו זורמים, כדרך המעיין.

מים חיים

מלבד דיני הטבילה במעיין השונים מאלה של מקווה, למי המעיין ישנה מעלה מיוחדת והם נקראים במקרא "מים חיים". אם כי, לא כל מימי מעיין נחשבים למים חיים, והם נחשבים לכאלו רק אם היו תמיד מחוברים למי המעיין‏, ורק אם הם מים מתוקים‏.
במים כאלו מבצעים את השלב הראשוני בטהרת המצורע, כמתואר בתחילת פרשת מצורע. הוא לוקח שתי ציפורים חיות, שוחט את האחת לתוך כלי שבו מים חיים שנשאב ממעיין באופן ישיר, וטובל את השנייה (יחד עם אגודת האזוב) במים החיים שבה מעורב דם הציפור הראשונה.

גדר המעיין

על פי ההלכה, למעיין נחשב כל מקור נובע מתחת לאדמה, הנובע מששת ימי בראשית. אם כי נחלקו הראשונים בגדר המעיין: לפי הר"ש, מהותו של המעיין הוא מקור מים שגם מקומו נוצר "בידי שמים", ולכן אם אדם הרחיב את מקום התפשטות המעיין על ידי חפירת תעלות הגורמות למעיין להתפשט לעבר מקומות שלא היה בהם מתחילה, אין מקומות אלו נחשבים למעיין אלא למקווה, ומכיוון שכך, הם אינם כשרים לטבילה, שהרי מקווה אינו מטהר אלא ב"אשבורן", מים עומדים על מקומם ואינם זוחלים למקום אחר. לעומת זאת סבורים רוב הראשונים, ביניהם הרמב"ם‏ והר"ן‏, כי בצורה כזו שמקום המעיין הורחב, אין כל פסול בטבילה בתעלות המעיין.
חשש אחר, המקובל לפי רוב הראשונים, הוא כאשר בזמן שיורדים גשמים מרובים או בזמן הפשרת שלגים, כאשר קיים חשש כי רוב מימי המעיין אינם אלו אשר נובעים ממקורו, אלא רובם מי גשמים. באופן כזה, נחלקו האמוראים: לפי רב באופן כזה אסור לטבול במעיין, שכן רובו מי גשמים ומי גשמים אינם מטהרים אלא באשבורן, ולפי שמואל מותר לטבול במקווה כזה, מכיוון שכל המימות שבעולם מקורם בנהר פרת, שנקרא כך על שם שמימיו פרים ורבים, וכאשר יש גשם הוא מתרחב וגדל לא רק מימי הגשמים אלא בעיקר ממקורו שנובע וגדל בכל עת. ונחלקו הראשונים כמי ההלכה, הר"ן פוסק כשמואל שכן ישנה משנה כדבריו, וראשונים אחרים פוסקים כרב, שכן גם אבוה דשמואל סבור כמותו. אם כי דין זה, כי יש לחשוש לרוב מי גשמים במעיין, הוא רק במקום שבו הנהר לא התפשט מתחילה, אך במקום שהנהר או המעיין התפשט מתחילה, מותר לטבול בו למרות שמתחילה היו בו מים מועטים ועכשיו יש בו מים מרובים‏
אליעזר בן יואל

תולדות חייו

רבי אליעזר נולד במגנצא שבגרמניה, למשפחת רבנים ופוסקים. אביו רבי יואל הלוי, סבו רבי אליעזר בן נתן (הראב"ן), דודו רבי שמואל בן נטרונאי ועוד מקרובי משפחתו היו מבעלי התוספות.
תקופתו הייתה מרובה ברדיפות וגירושים, ולכן נדד בערים רבות בגרמניה, כמו בון, קלן, מגנצה, וירצבורג, בונגה ועוד. רוב שנותיו חי בעיר בון, ולעת זקנותו מילא את מקום אביו ברבנות קולוניא. באחרית ימיו כהו עיניו.
רבי אליעזר עסק בצרכי הציבור ובפדיון שבויים, וקשר קשרים עם אנשי השלטון והכנסייה.
בתחילה לא רצה רבי אליעזר לקבל על עצמו את עול הרבנות, אך משנעשה לרב היה נוהג בתקיפות רבה נגד העוברים על מצוות התורה.
היה מיודד עם רבים מגדולי דורו, וקשר מיוחד היה לו עם רבי אלעזר מוורמס, בעל הרקח.
אחד מבניו נקרא בשם יואל, ואח בשם אורי נשרף בשנת ד'תתקע"ו על קידוש השם.

רבותיו ותלמידיו

כתלמידיו
מספרו נראה שהיה תלמידם של רבי אליקים בן יוסף ממגנצה, חותנו של זקנו הראב"ן; של אביו רבי יואל הלוי; של דודו רבי שמואל בן נטרונאי חתן הראב"ן; של רבי משה הכהן ממגנצא; של רבי יהודה בן קלונימוס ממגנצא; של רבי שמואל החסיד משפיירא; של רבי יצחק בן אשר הלוי משפיירא, ועוד.
בין תלמידיו נמנים רבי יצחק בן משה מחבר הספר אור זרוע המזכירו בספרו רבות; רבי גרשום בן יעקב הגוזר; רבי דוד בן שאלתיאל ורבי שלמה הכהן.
דטרויט (סרט)

עלילה

הסרט מתרחש בשנת 1967 בעיר דטרויט, ועוקב אחר אירועי המהומות בעיר, מנקודת מבטם של שוטרים, חיילים, מפגינים ותושבים. בפרט מתמקד הסרט באירוע הבולט ביותר של אלימות משטרתית במהלך המהומות, אירוע שהתרחש ב-25 ביולי 1967, במלון אלג'ירס. באירוע נהרגו שלושה אפרו-אמריקאים ותשעה אזרחים, מהם שבעה גברים אפרו-אמריקאים ושתי נשים לבנות, הוכו בברוטליות.
לארי, זמר אפרו-אמריקאי, הוא מנהיג להקת "הדרמטיקס" שצפויה להופיע לאחר "מרתה והונדלס" , בערב שיהווה את פריצת הדרך שלהם. האירוע מתבטל בעקבות המהומות בעיר, והוא ומנהל הלהקה, פרד, מוצאים מחסה במלון אלג'ירס. במלון הם פוגשים שתי צעירות לבנות, ג'ולי אן וקארן וידידם האפרו אמריקאי הפרוע קארל. קארל יורה מתוך מהתלה לכיוון אנשי המשמר הלאומי באקדח הזנקה.
למלון מגיעים חבורת שוטרים בהנהגת קראוס, שוטר לבן וגזען שפוצח במסכת חקירות ועינויים נגד לארי וחבריו. במהלך ההתעללות נהרגים שלושה צעירים שחורים, בהם פרד וקארל.
מלווין דיסמוקס, מאבטח אפרו-אמריקאי שנקלע למקום, נחקר ומואשם ברצח יחד עם השוטרים המתעללים. הם מזוכים בידי חבר מושבעים לבן.

הפקה

הסרט הוא שיתוף הפעולה השלישי בין הבמאית קתרין ביגלו לתסריטאי מארק בול, לאחר "מטען הכאב" ו"כוננות עם שחר". השניים הובילו את הפקת הסרט וחברו לצורך כך לחברת "Annapurna Pictures", חברת הפקות עצמאית הנתמכת על ידי בתו של לארי אליסון. צילומי הסרט בוצעו במהלך 2016 במסצ'וסטס ובדטרויט. הצלם הראשי היה בארי אקרויד שעבד עם ביגלו בסרט "מטען הכאב".
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-25 ביולי 2017 והפצת הסרט נקבעה ל-4 באוגוסט 2017.

תגובות והכנסות

הסרט זכה בדרך כלל לשבחי מבקרי הקולנוע ולדירוג של 84% באתר Rotten Tomatoes מצד המבקרים ו-79% מצד הצופים. לעומת זאת הוא לא הצליח בקופות ורשם הכנסות של 7.1 מיליון דולר בלבד בסוף השבוע הראשון להקרנתו הרחבה בארצות הברית ו-16.7 מיליון דולר סך הכל, סכום נמוך משמעותית מתקציב ההפקה שעמד על 30 מיליון דולר.
פרננדו גונסאלס

ילדותו ונעוריו

גונסאלס, יליד סנטיאגו, בירת צ'ילה, התחיל לשחק טניס בגיל 7 עם אביו. הוא ומשפחתו עברו לעיירה בשם לה ריינה (La reina) במזרח סנטיאגו שם התאמן עם מאמן בשם קלאודיו גונסאלס (אין קשר משפחתי ביניהם) במועדון הטניס בלה ריינה. 
גונסאלס היה מדורג ראשון בסבב הנוער העולמי. זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה בזוגות לנערים יחד עם חברו ושותפו הצ'יליאני ניקולאס מאסו, שיתוף פעולה שהניב יותר מאוחר זכייה במדליית זהב באולימפיאדת אתונה 2004. גונסאלס זכה גם באליפות ליחידים באליפות צרפת הפתוחה לנוער.

המעבר לבוגרים

כשעבר גונסאלס לליגה של הבוגרים הוא השתלב בה היטב עם זכייה בתחרות "פיוצ'ר". הוא העפיל פעמיים לחצי גמר "פיוצ'ר" בצ'ילה. גונסאלס התחיל לשחק בטורנירים גדולים בשנת 1999 ונחשב מאז למקצוען. בתחילת השנה הוא עוד שיחק בטורנירים קטנים כמו "פיוצ'רים". הטורניר הגדול הראשון שלו היה בוושינגטון. הוא ניצח בסיבוב הראשון את הטניסאי הקרואטי איוון ליוביצ'יץ, בסיבוב השני הוא הפסיד למרק רוסה שהיה מדורג אז במקום 31. הזכייה הראשונה שלו בטורניר ATP גדול הייתה בשנת 2000 על מגרשי החימר באורלנדו, פלורידה, בגמר הוא הדיח את ניקולאס מאסו שהיה מדורג 89 בעולם. לישראלים הוא מוכר במיוחד עקב הפסדו לדודי סלע במשחק העלייה לבית העליון בגביע דייוויס.

הפריצה הגדולה

הפריצה הגדולה של פרננדו גונסאלס הייתה בשנת 2002. הוא זכה בתואר הגדול השני שלו בוויניה דל מאר שבצ'ילה כשניצח את ניקולאס לאפנטי בגמר בשלוש מערכות.
גי לרוש

גי לרוש (בצרפתית: Guy Laroche; ‏ 16 ביולי 1921 – 17 בפברואר 1989) היה מעצב אופנה צרפתי ומייסד חברה הנושאת את שמו.