google/wiki40b huggingface dataset:
לויד בראון

ביוגרפיה

לויד בראון נולד בשרון, ג'ורג'יה ב-28 ביולי 1892. הוא סיים את לימודיו באקדמיה של אוגוסטה, האקדמיה של מחוז ריצ'מונד בשנת 1908, ובאוניברסיטת ג'ורג'יה ב-1912. הוא היה חבר באחוות דלתא, תטא ופי בטא קפא, ולאחר לימודיו הועסק כמדריך באקדמיה הצבאית בג'ורג'יה.
בשמת 1917, באותה שנה שארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה, קיבל בראון את דרגת קצונה בצבא ארצות הברית כלוטננט משנה, והוקצה לרגימנט הרגלים ה-26. במהלך המלחמה הוא שירת בחזית המערבית כמפקד פלוגה 'G', גדוד 2, רגימנט הרגלים ה-61, הדיוויזיה ה-5 של חיל המשלוח האמריקאי (AEF).
לאחר המלחמה הוא מילא כמה תפקידי ייעוץ ומטה ברגימנט הרגלים ה-45 בפיליפינים, ולאחר מכן ברגימנט הרגלים ה-131 בשיקגו, ואף סיים בהצלחה כמה קורסים במכללות הצבאיות. בתחילת מלחמת העולם השנייה שירת בראון במטה משרד המלחמה, ולאחר מכן שימש עוזר הרמטכ"ל בפעולות הדרכה במטה כוחות היבשה. במהלך תפקידו הוא הואשם בעידוד החלפת קציני המשמר הלאומי בקציני הצבא הסדיר, על ידי הערכת ביצועים שלישית על קציני המשמר הלאומי.
בשנת 1942 הוא מונה לעוזר מפקד הדיוויזיה ה-102 בדרגה זמנית של בריגדיר גנרל.
בפברואר 1943 הוא קיבל דרגה זמנית של מייג'ור גנרל, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-28 במקום עומר בראדלי, שמונה לעוזרו של המפקד העליון של בעלות הברית, דווייט אייזנהאואר במערכה בצפון אפריקה. בראון הוביל את הדיוויזיה במהלך האימונים בארצות הברית, ובאוקטובר 1943 הפליגה הדיוויזיה לבריטניה. כוחות הדיוויזיה התאמנו שם עד סוף יולי 1944, ולאחר מכן נשלחו לצפון צרפת לקחת חלק במערכה בנורמנדי, ועם נחיתתם השתתפו בקרבות מבצע קוברה, בניסיון לפרוץ את המבוי הסתום בנורמנדי. בשל הביצועים הגרועים של הדיוויזיה, וחוסר הצלחתה בקרבות נגד הוורמאכט, הדיח צ'ארלס קורלט, מפקד הקורפוס ה-19, בתמיכתו של עומר בראדלי, את בראון, ומינה במקומו את ג'יימס אדוארד וורטון, אשר נהרג עד מהרה על ידי צלף, והוחלף על ידי נורמן קוטה.
בראון חזר לדרגת הקבע שלו בדרגת קולונל ושירת במגוון משימות מטה, לרבות מנהל בסיס ההדרכה לחיילי הרגלים עד פרישתו בשנת 1948. בשנת 1949 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, וב-17 בפברואר 1950 הוא מת בביתו בוושינגטון, ג'ורג'יה.
חגי טופולנסקי

ביוגרפיה

מאז היה בן 7, גדל טופולנסקי במושב ערוגות ולמד בבית ספר האזורי של באר טוביה.
התגייס לקורס טיס ב-1984, שובץ במגמת קרב וסיים את הקורס בשנת 1986. כטייס קרב, שירת בטייסת 102 ("הנמר המעופף"), שהטיסה מטוסי סקייהוק, ובה מילא תפקיד קצין מקלענות, ב-1987 עבר הסבה למטוסי F-16 פייטינג פלקון והועבר לטייסת 110 ("אבירי הצפון"), בה התקדם עד לתפקיד סמ"ט ב'. באוגוסט 1995 מונה לסמ"ט א' בטייסת 101 ("הקרב הראשונה"). באוגוסט 1997 הצטרף לצוות ההקמה של טייסת 69 ("הפטישים") שהוקמה מחדש כטייסת מטוסי F-15I "רעם", ובה מונה לסמ"ט א'. ביולי 1999 מונה למפקד טייסת 109 ("העמק"), שהפעילה מטוסי F-16 דו מושביים ("ברק"). תפקידו הבא היה ראש מחלקת תכנון וארגון של החיל. ב-2008 הועלה לדרגת  תת-אלוף ומונה למפקד בסיס חצרים.
במאי 2010 התמנה טופולנסקי למפקד להק האוויר, האחראי על הפעילות המבצעית, פעילות האימונים וההדרכה והפעילות השוטפת של החיל. במרץ 2012 מונה לראש מטה חיל האוויר, סגנו וממלא מקומו של מפקד החיל. הוא כיהן בתפקיד זה במהלך מבצע עמוד ענן ומבצע צוק איתן. 
בספטמבר 2014 מונה לראש אגף כוח האדם. בשנת 2015 הוחלט באכ"א להעביר את ענף תודעה יהודית מידי הרבנות הצבאית. על פי ההחלטה, שגובתה על ידי שר הביטחון, יוקם ענף חדש תחת ראש אכ"א שיעסוק בתודעה יהודית. כראש אכ"א החליט לצמצם את מספר נושאי אישור הזקן בצה"ל, וזאת על ידי הפקעת הסמכות של הרבנים הצבאיים להנפיק אישור זקן על בסיס רקע דתי. הביקורת הציבורית סביב ההחלטה הכריחה את שר הביטחון להתערב בהחלטותיו של טופולנסקי. למרות ביקורת שנמתחה על כך, הוחלט שלא לאפשר לחיילים המגדלים זקן להשתתף בטקסים ייצוגיים. בדצמבר 2016, בעקבות גניבת מחשב צבאי מביתו, נחקר טופולנסקי בחשד שבמחשב אוחסן חומר מסווג בניגוד לנהלים, ובעקבות זאת הודיע ב-14 בדצמבר על פרישתו מצה"ל.
בדצמבר 2017 מונה למנהל תחום המל"טים בחטיבת המודיעין של חברת "אלביט מערכות".
טופולנסקי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ובחשבונאות מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני מבית הספר לפיקוד ומטה של חיל האוויר האמריקאי, במונטגומרי שבאלבמה.
טופולנסקי נשוי ואב לארבעה. מתגורר במושב ערוגות. הוא גיסו של איש התקשורת ארז טל.
אלכסנדר הראשון, מלך סרביה

רקע כללי

במהלך המאה ה-19 הגיעו לשיאם ההתעוררות הלאומית הסרבית והמאבק לשחרור המדינה מהאחיזה העות'מאנית. חתירה זו לעצמאות לוותה במאבק כוח פנימי ולפרקים אלים בין בית אוברנוביץ' אשר עד לסוף המאה אימץ בהדרגה אוריינטציה אוסטרו-הונגרית, לבין בית קאראג'ורג'ביץ', אשר אימץ במקביל אוריינטציה רוסית. המעצמות השונות תימרנו לא אחת את השליטים הסרבים בתמורה לתמיכתן והם ביצעו מהלכים מדיניים וצבאיים ששירתו את האינטרסים של המעצמות, אך גבו מחיר דמים כבד מהסרבים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הכריזה סרביה על עצמאותה תחת המלך מילאן אוברנוביץ' הראשון.

ילדותו

אלכסנדר נולד למילאן הרביעי, נסיך סרביה (לימים המלך מילאן הראשון), ולרעייתו נטליה אוברנוביץ' לבית קשקו, שהייתה בת 17 שנים בעת לידתו. יחסי הנישואין בין מילאן לנטליה היו רעועים על רקע מוצאה ממשפחת אצולה רוסית-מולדבית מחד ומעשי הניאוף הבלתי פוסקים של מילאן מאידך, שהנודע מכולם הוא פרשיית יחסיו עם ג'ני ג'רום אימו של וינסטון צ'רצ'יל ובשנים מאוחרות יותר גם עם אחותה קלריטה. ב-1886, בהיותו בן 10 עזבה נטליה את סרביה בלווי הנסיך אלכסנדר והיגרה לעיר ויסבאדן. מילאן, שאלכסנדר היו יורשו החוקי היחיד פעל נמרצות להשבת בנו לממלכה וב-1888 עלה הדבר בידיו, תוך הכרזה רשמית על גירושיו מאשתו וקבלת היתר דתי לצעד מראש הכנסייה.

נסיבות עלייתו לשלטון

לאחר תבוסת הסרבים במלחמת בולגריה-סרביה (1885) הלך והתערער מעמדו הציבורי של המלך מילאן הראשון וב-6 במרץ 1889 הוא ויתר על המלוכה. בשל גילו הצעיר של אלכסנדר מונתה מועצת עוצרים בראשות אימו, נטליה אוברנוביץ', ראש הממשלה קוסטה פרוטיץ', שר החוץ יובאן ריסטיץ' והגנרל יובאן בלימרקוביץ'. באפריל 1893 עלה בידי יורש העצר הצעיר להוביל הפיכה צבאית, להדיח את מועצת העוצרים ולהכריז על עצמו כמלך אלכסנדר הראשון, כשהוא בן 17 שנים.

שנות שלטונו

ב-1894 ביטל אלכסנדר את החוקה הליבראלית שכוננה ב-1888 והשיב את החוקה הישנה של 1869. במקביל, חזר מילאן במפתיע לסרביה והתקבל באהדה על ידי בנו. סרביה נותרה נייטראלית במהלך המלחמה העות'מאנית-יוונית (1897). ב-1897 מינה אלכסנדר את אביו למפקד הצבא הסרבי והוא החל בביצוע שורת רפורמות בצבא. להבדיל ממדיניותו הפרו אוסטרו-הונגרית המובהקת של אביו, נקט המלך אלכסנדר צעדי התקרבות לאימפריה הרוסית.
ב-1900 הודיע אלכסנדר במפתיע על כוונתו להינשא לדראגה מאסין, אחת מנשות החצר שליוו את אימו, שלא הייתה ממשפחה מיוחסת וכן אלמנה, עקרה ומבוגרת ממנו ב-12 שנים. אלכסנדר לא נועץ באביו או מי מחבר יועציו ובתגובה להודעתו התפטרו אביו וראש ממשלת סרביה ולאדן דורדביץ' מתפקידם. גם אימו נטליה סלדה מרעיון הנישואים. אלכסנדר גירש את אביו מהממלכה ונישא לדראגה מאסין ב-23 ביולי 1900. דעת הקהל נטתה לרעת אלכסנדר, בשל הנישואין הוא נתפש כקל דעת והעניין הוביל גם להדרדרות היחסים מול הרוסים והאוסטרו-הונגרים גם יחד. אלכסנדר מצידו ניסה לפייס את המערכת הפוליטית ויזם רפורמה במסגרתה מוסדה מערכת שלטון פרלמנטרית דו-ביתית ובה אספה לאומית וסנאט.
טייסון גיי

קריירה ספורטיבית

ב-18 באוגוסט 2006 קבע גיי את שיאו בריצת 100 מטר, 9.84 שניות. הוא השווה את השיא ב-22 ביוני 2007 באינדיאנפוליס ויומיים אחר כך קבע את התוצאה השנייה בכל בזמנים, דאז, בריצת 200 מטר, 19.62 שניות, אחרי שיאו של מייקל ג'ונסון (19.32) מאולימפיאדת אטלנטה (1996).

אלוף עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה שביפן, בשנת 2007 זכה גיי ב-3 מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.85 שניות, לפני דריק אטקינס מאיי בהאמה (9.91 שניות) ואסאפה פאוול מג'מייקה (9.96 שניות), בריצת 200 מטר בשיא אליפות חדש של 19.76 שניות, לפני יוסיין בולט מג'מייקה (19.91 שניות) ובן ארצו ואלאס ספירמון (20.05 שניות) ובריצת שליחים 100x4 יחד עם ספירמון, לירוי דיקסון ודרוויס פאטון שקבעו את תוצאת השנה בעולם, 37.78 שניות, לפני ג'מייקה שקבעה שיא לאומי חדש של 37.89 שניות ובריטניה (37.90 שניות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היה גיי אחד המועמדים לזכייה במדליית הזהב, אך לא הצליח להעפיל למקצה הגמר לאחר שבחצי הגמר סיים את המקצה רק במקום החמישי. הוא סיים את האולימפיאדה ללא מדליה, לאחר שנבחרתו פסלה בריצת שליחים 100x4 מטר.
בתחרות ליגת הזהב ברומא קבע גיי שיא אישי ולאומי במאה מטר, כשניצח עם זמן של 9.77 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, ב-16 באוגוסט 2009, שיפר את השיא והעמיד אותו על 9.71 שניות, אולם זכה רק במדליית כסף. ב-20 בספטמבר 2009, בגרנד פרי בשנחאי, הוא שיפר את שיאו האישי והלאומי פעם נוספת באותה שנה והעמיד אותו על 9.69, תוצאה אשר שווה לשיאו העולמי הקודם של יוסיין בולט מאולימפיאדת בייג'ינג.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה גיי במדליית כסף אולימפית בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם טרל קימונס, ג'סטין גטלין וראיין ביילי בשיא אמריקאי חדש של 37.04 שניות, אחרי ג'מייקה שקבעה שיא עולם חדש של 36.84 שניות ולפני טרינידד וטובגו (38.12 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.80 שניות, מאית השנייה איטי ממדליית ארד שבה זכה גטלין.
באליפות ארצות הברית באתלטיקה שמהווה את המבחנים האמריקאים לאליפות העולם באתלטיקה שנערכה בדה מוין שבאיווה ב-21 ביוני 2013 זכה גיי בשתי מדליות זהב בריצת 100 מטר בתוצאת השנה בעולם של 9.75 שניות ובריצת 200 מטר גם כן בתוצאת השנה של 19.74 שניות.

אמרוץ

ב-14 ביולי באותה השנה הודה גיי כי השתמש בחומרים אסורים, וכי ייעדר מאליפות העולם באתלטיקה 2013.
הילדסהיים

יהודי הילדסהיים

בעיר התקיימה לאורך השנים קהילה יהודית גדולה. בין רבניה נמנו רבנים ידועי שם ובהם: רבי צבי הירש אופנהיים; רבי אליקום גץ (נפטר 1705); רבי מנחם מנדל שטיינהארט (1768–1825) ורבי יהודה ליב בודנהיימר (1799–1868).
תחום אי-רציפות וייכרט-גוטנברג

תחום אי-רציפות וייכרט-גוטנברג הוא אחד משלושת תחומי האי-רציפות שנמצאו בכדור הארץ. תחום זה נמצא בעומק של 2,900 ק"מ מתחת לפני השטח, והוא נחשב לגבול המפריד בין מעטפת כדור הארץ לגלעין.
התחום התגלה על ידי שני גיאופיזיקאים, גרמני ואמריקני, ועל שמם הוא קרוי. חוקרים אלו מצאו שגם גלים סיסמיים מסוג P ו-R (ולא רק גלי S) הנוצרים ברעידת אדמה אינם מגיעים כלל, או שהם מגיעים בעוצמה חלשה מאד, לאזורים מסוימים ("אזורי הצל") בחלקו השני של כדור הארץ. מתופעה זו הסיקו החוקרים כי בקרבת מחצית הדרך למרכז כדור הארץ, ישנו תחום אי רציפות אשר מפריד בין המעטפת הקשיחה, לבין הגלעין הנוזלי (בחלקו).
ויקטוריה ווד

ביוגרפיה

ויקטוריה ווד נולדה בפרסטוויץ  וגדלה בבורי במחוז לנקשייר. היא הייתה הצעירה מבין ילדיהם של סטנלי ווד, סוכן ביטוח שנהג לכתוב שירים למסיבות חג המולד, ונלי ווד. היה לה אח אחד, כריס, ושתי אחיות פני ורוזלינד. היא למדה בבית הספר פיירפילד קאונטי, ואחר כך בבית ספר לבנות בבורי.
בנעוריה סבלה מהפרעות אכילה, אבל בגיל 15 קיבלה במתנה פסנתר ליום ההולדת שעזר לה להתגבר. היא הצטרפה לסדנת תיאטרון לנוער רוצ'דייל שם הרגישה שהיא "במקום הנכון". אחר כך למדה דרמה באוניברסיטת ברמינגהם.

חיים אישיים

במרץ 1980 התחתנה ווד עם הקוסם ג'פרי דרהאם , ונולדו להם שני ילדים. בני הזוג התגרשו ב-2002 אבל המשיכו לחיות בקרבת מקום וביחסים טובים. בנה הנרי הופיע בהופעת קמע בתוכנית "Victoria Wood's Mid Life Christmas". הוא גם השתתף בתוכנית מאחורי הקלעים .
בסוף 2015 אובחנה ווד כחולת סרטן, אבל היא שמרה על פרטיותה ולא גילתה בציבור על דבר המחלה. היא נפטרה ב-20 באפריל 2016 בביתה בהייגייט, בנוכחות ילדיה ובעלה לשעבר.
אוגוסט קרל פון גייבן

ביוגרפיה

פון גייבן נולד ב-10 בדצמבר 1816 בשטאדה, 30 ק"מ מערבית להמבורג, שהייתה חלק מממלכת הנובר, ומגיל צעיר שאף לשרת בצבא הפרוסי. בגיל שבע עשרה הוא התגייס לצבא הפרוסי והצטרף לרגימנט הרגלים ה-24 הפרוסי. אך מכיוון שלא חווה פעילות במהלך שירותו הוא פרש מהצבא בשנת 1836, והתגייס לצבא הקרליסטי, עמו לחם במהלך המלחמה הקרליסטית הראשונה בספרד. בחמשת המערכות שבהם שירת את דון קרלוס, היו לו הרבה מקרים עם מזל רב. לאחר שלחם כחודשיים הוא נפל פצוע קשה, בידי הכוחות המלכותיים הספרדים. לאחר מעצר של שמונה חודשים הוא ברח, אך לא עבר זמן רב והוא נלכד שוב. הפעם כליאתו הייתה ארוכה וכואבת, ובשתי הזדמנויות הוא נאלץ להמר על חייו עם חבריו השבויים. 
עם שחרורו, גייבן שירת עד 1840 בהצטיינות. באותה שנה הוא עשה את דרכו חזרה, כאדם חסר אמצעים, לפרוסיה. כלוטננט קולונל קרליסטי הצבא הפרוסי שמח לקבל אותו שוב לשירות כלויטננט, אך הוא עדיין היה צעיר, ומעטים מהקצינים הזוטרים היו בעלי רזומה של חמש שנות שירות במלחמה בגיל עשרים וארבע. בתוך שנים ספורות הוא מונה להאופטמן במטה הכללי הפרוסי, ובשנת 1848 הועבר למטה הקורפוס ה-4, שם הממונה עליו מייד היה מיור הלמוט גרף פון מולטקה. השניים הפכו במהירות לחברים, וההערכה ההדדית שלהם מעולם לא הופרעה. במהלך המרידה בבאדן, גייבן הצטרף למטהו של הנסיך וילהלם, הקיסר העתידי. לאחר מכן מילא במשך כמה שנים כמה תפקידים בצבא הפרוסי, ובשנת 1863 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד חטיבת הרגלים ה-26.
בשנת 1860 הוא נכח עם הכוחות הספרדים במרוקו, והשתתף בקרב תטואן.
במהלך מלחמת שלזוויג השנייה, הוא הצטיין בראש החטיבה שלו בקרבות ראקביל וזונדרבורג. במלחמת אוסטריה–פרוסיה בשנת 1866 פיקד לוטננט גנרל פון גייבן על הדיוויזיה ה-13, שהחטיבה הישנה שלו היוותה חלק ממנה, והוכיח שוב את תכונותיו של מנהיג מלידה וטקטיקן מיומן.
בשנת 1870 עם פרוץ מלחמת צרפת-פרוסיה הוא מונה למפקד הקורפוס ה-8, שהיה חלק מהארמייה הראשונה תחת פיקודו של קרל פרידריך פון שטיינמץ. זו הייתה ההובלה הנחרצת והאנרגטית שלו שתרמה בעיקר לניצחון בקרב ספישרן ב-6 באוגוסט, ובעקבותיו זכה פון גייבן להצלחות היחידות שהושגו באגף הימין הפרוסי בקרב גרבלוט ב-18 באוגוסט. תחת אדווין פון מנטויפל, הקורפוס השמיני השתתף בפעילות באמיין ובפום, וב-8 בינואר 1871, פון גייבן מונה למפקד הארמייה הראשונה.
כעבור שבועיים הוא סים את המערכה בצפון צרפת, בניצחון המכריע בקרב על סן קנטן (19 בינואר 1871). סיום המלחמה הותירה את גייבן כאחד האנשים הנכבדים ביותר בצבא המנצח. הוא מונה לקולונל הכבוד של רגימנט הרגלים ה-28, וזכה בעיטור הצלב הגדול של צלב הברזל. לאחר מכן הוא פיקד על הקורפוס השמיני בקובלנץ עד מותו ב-13 בנובמבר 1880.

הנצחה

המבצר הצרפתי לשעבר דה קוליו במץ שונה למבצר גייבן על שמו, ורגימנט הרגלים ה-28 נקרא על שמו. פסל של גייבן מאת פריץ שפר הוקם בקובלנץ בשנת 1884. ה-SMS  גייבן, מסדרת מולטקה של הצי הקיסרי הגרמני שהושקה בשנת 1911, נקראה גם היא על שמו.
ולטר פון זיידליץ-קורצבאך

קריירה מוקדמת

פון זידדליץ-קורצבאך נולד ב-22 באוגוסט 1888 בהמבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית לאביו שהיה גנרל לוטננט בצבא הפרוסי, ובן למשפחת אצולה ידועה, והיה צאצא של הגנרל הפרוסי פרידריך וילהלם פון זיידליץ. בשנת 1908 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-36 (המערב פרוסי ה-2), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת אובר-לוטננט. וב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918. 
לאחר המלחמה הצטרף פון זיידליץ-קורצבאך לרייכסווהר, ומילא בה תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1936 הועלה פון זיידליץ-קורצבאך לדרגת אוברסט, וב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-22.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון זיידליץ-קורצבאך מפקד רגימנט הארטילריה ה-22, ופיקד עליו בחזית המערבית כחלק מהדיוויזיה ה-22 במסגרת הארמייה החמישית. בסוף ספטמבר 1939 מונה פון זיידליץ-קורצבאך למפקד אגד הארטילריה ה-102, וב-1 בדצמבר 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-10 במרץ 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-12. במהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר סיום המלחמה נשאר בצרפת ככוח כיבוש. ב-15 באוגוסט 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה ה-16, וב-1 בדצמבר 1941 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-31 בדצמבר 1941 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובתחילת ינואר 1942 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. בתחילת מרץ 1942 מונה למפקד "קבוצת זיידליץ", ושיחרר עימה את הכוחות הגרמנים הלכודים בכיס דמיאנסק. 
ב-8 במאי 1942 מונה פון זיידליץ-קורצבאך למפקד הקורפוס ה-51, שהיה חלק מהארמייה השישית, וב-1 ביוני 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. פון זיידליץ-קורצבאך השתתף עם הקורפוס שבפיקודו במתקפת הקיץ הגרמנית, ולאחר מכן לחם עמו בקרב סטלינגרד. ב-31 בינואר 1943 נכנע פון זיידליץ-קורצבאך יחד עם כל שרידי הכוחות שהיו בכיס הדרומי בסטלינגרד ונלקח לשבי.
ב-12 ביולי 1943 הוקם במוסקבה הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, ופון זיידליץ-קורצבאך היה אחד ממקימיו. חודשיים אחרי הקמת הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, הקים פון זיידליץ-קורצבאך את ליגת הקצינים הגרמנים (גרמנית: Bund Deutscher Offiziere) ארגון שמטרתו הייתה לאגד את הקצינים שבויי המלחמה בהתנגדות לנאציזם ולהפיץ תעמולה שמכוונת לצבא הגרמני.
לליגת הקצינים הגרמנים הצטרפו מספר חברים בולטים בוורמאכט שהחזיקו בדרגת גנרל, החבר הבכיר ביותר בליגה היה פלדמרשל פרידריך פאולוס.
בשל פעולותיו, נידון פון זיידליץ-קורצבאך באוגוסט 1944 בגרמניה למוות שלא בפניו, ואשתו נאלצה להתגרש ממנו על מנת למנוע פעולות נגד המשפחה.

לאחר המלחמה

ב-8 ביולי 1950 נשפט פון זיידליץ-קורצבאך על פשעי מלחמה, ונידון ל-25 שנות מאסר עם עבודה בכפייה. פון זיידליץ-קורצבאך שוחרר מהשבי רק ב-7 באוקטובר 1955. לאחר שחרורו התגורר בברמן, וב-28 באפריל 1976 מת, והוא בן 88 שנים.
בת שבע דה רוטשילד

הברונית בת שבע דה רוטשילד (23 בספטמבר 1914 - 20 באפריל 1999) הייתה בת למשפחת רוטשילד, ותומכת גדולה של תחום המחול.

ביוגרפיה

דה-רוטשילד הייתה נינתו של ג'יימס מאיר רוטשילד (1792-1868) ובתם הצעירה של הברון והברונית אדוארד ואליס דה רוטשילד. אביה ניהל את בנק המשפחה בצרפת עם בן-דודו, רוברט דה-רוטשילד. 
היא נולדה בלונדון, חונכה בפריז, צרפת, וסיימה תואר ראשון בביולוגיה בסורבון . עבדה במכון פסטר בפריז. בשנת 1940, בעקבות מלחמת העולם השנייה, עזבה עם משפחתה לניו יורק ולמדה מדעים באוניברסיטת קולומביה. לאחר מכן, היא התגייסה בניו יורק לצבא צרפת החופשית. היא התייצבה בלונדון ונשלחה עם כוחות הלחימה בנורמנדי והשתתפה בשחרורה של העיר פריז, בה נותרה לשרת כמתאמת בין צבאות צרפת וארצות הברית. בתום המלחמה שבה לניו יורק והחלה לימודי ריקוד בבית הספר של מרתה גרהאם.
בשנים 1948–1951 הייתה נשואה לדונלד בלומינגדייל.
החל משנת 1951 ביקרה בישראל ובשנת 1962 עלתה והתיישבה בה. היא הקימה את קבוצת המחול "בת שבע" ותמכה בה לאורך השנים בתרומות כספיות. בשנת 1965 הקימה עם ז'נט אורדמן, בית ספר לריקוד ומאוחר יותר את להקת הריקוד "בת דור". 
נוסף על פעילותה הפילנתרופית בתחום המחול הקימה דה-רוטשילד שתי קרנות לתמיכה במדע ובטכנולוגיה; אחת מהן קרן בת שבע דה רוטשילד הועברה לניהול הקרן הלאומית הישראלית למדעים. חלקים מאוסף האמנות של סבה הועברו לה בירושה ונמכרו על ידה למטרות צדקה במחירי שיא, ביניהם ציור של רמברנדט (אשר מכירתו הניבה 28.7 מיליון דולר). פעלתנותה בתחומי הצדקה זיכתה אותה בפרס ישראל לשנת תשמ"ט (1989) עבור תרומתה המיוחדת לחברה ולמדינה.
הברונית דה-רוטשילד נפטרה בתל אביב בשנת 1999 לאחר מחלה ממושכת ונקברה בבית העלמין ירקון.
ארבע העונות (ויוואלדי)

מבנה ארבעת הקונצ'רטי

ארבעת הקונצ'רטי מתארים את עונות השנה על ידי אלמנטים מוזיקליים שונים כגון בחורף מוצג הגשם המטפטף על ידי נגינת פיציקטו של הכינור, כלומר צלילים קצרים המופקים על ידי פריטה על מיתרי הכינור באצבעו של הנגן. 

כל אחד מן הקונצ'רטי כתוב בשלושה פרקים במתכונת המקובלת של "מהיר-איטי-מהיר":
קונצ'רטו מספר 1 במי מז'ור, אופוס 8, RV 269, אביב ("La primavera")
אלגרו (Allegro)
לארגו (Largo) 
אלגרו (Allegro)
קונצ'רטו מספר 2 בסול מינור, אופוס 8, RV 315, קיץ ("L'estate")
אלגרו נון מולטו (Allegro non molto)
אדאג'ו א-פיאנו - פרסטו אֶה פורטה (Adagio e piano - Presto e forte)
פרסטו (Presto)
קונצ'רטו מספר 3 בפה מז'ור, אופוס 8, RV 293, סתיו ("L'autunno")
אלגרו (Allegro)
אדאג'ו מולטו (Adagio molto)
אלגרו (Allegro)
קונצ'רטו מספר 4 בפה מינור, אופוס 8, RV 297, חורף ("L'inverno")
אלגרו נון מולטו (Allegro non molto)
לארגו (Largo)
אלגרו (Allegro)
סמגמה

סמגמה (מלועזית: Smegma; בעברית: חֵלֶב העורלה, חֵלֶב הדגדגן) היא הפרשה סמיכה ולחה המצטברת מתחת לעורלת הפין וסביב הדגדגן. סמגמה קיימת בכל היונקים, בזכרים ובנקבות כאחד. הסמגמה מכונה בעברית חֵלֶב העורלה והדגדגן. נפוץ יותר לראות סמגמה בגברים שלא נימולו לעומת נימולים.

מרכיבים ומאפיינים

סמגמה כוללת על פי רוב הפרשות מבלוטות חֵלֶב, הפרשות שומניות, תאי אפיתל שנשרו מן העור וחיידקים. לפיכך מאופיינת הסמגמה לעיתים בריח לא נעים ובטעם עז ועלולה להיות מצע עשיר להתרבות חיידקים נוספים. החיידק העיקרי התורם ליצירת הסמגמה הוא מיקובקטריום סמגמטיס. מניעת ריחות לא נעימים והתרבות חיידקים מתאפשרת באמצעות היגיינה אישית. את הסמגמה ניתן לסלק בניגוב או ברחיצה.
בפעוטות שלא נימולו תיתכן הצטברות סמגמה בצורת פניני סמגמה שגודלן נע ממילימטרים בודדים ועד גודל אפונה. פניני הסמגמה נראות כבליטה חלקה ולבנבה מעל העטרה ומתחת לעורלה. בשל מצב של פימוזיס פיזילוגי פתח העורלה צר ואין לפניני הסמגמה מוצא. פניני סמגמה אינן מחייבות התייחסות רפואית ולאחר היפרדות טבעית של העורלה מהעטרה בשנים הראשונות לחיים הן ייפלו החוצה מעצמן.

סכנות

חוסר שמירה על היגיינה אישית יכול להביא להצטברות כמות רבה של סמגמה שנרקבת ומושכת אליה גורמים מזיקים בכלל וחיידקים בפרט. לפי ארגון הסרטן האמריקאי (American Cancer Society), הצטברות סמגמה מגדילה את הסיכון לסרטן באזור העורלה ובפין, מאחר שהגירוי שהיא גורמת עלול להתפתח לדלקת, וכן מאחר שהיא מקשה על גילוי מוקדם של המחלה.
במקרים של הזנחה חמורה תיתכן דלקת המביאה לפימוזיס - הידבקות העורלה לפין עם הצרת פתח העורלה.
אמיר

אמיר (ערבית: أمير; בפרסית, בפשטו ובאורדו מבוטא מיר مير) הוא תואר כבוד או אצולה הנמצא בשימוש במדינות אסלאמיות במזרח התיכון, בצפון אפריקה, באסיה הקטנה, במדינות הטורקמניות, ובפקיסטן. משמעות המילה, הנגזרת מהשורש הערבי א־מ־ר (أمر), היא "מפקד". במקור היא שימשה לציון מנהיג או מפקד של קבוצת אנשים. עם הזמן הפך השימוש בתואר לציון שליטים ומושלים, בדרך כלל של מדינות קטנות. בעולם הערבי המודרני מציין תואר זה "נסיך".
פטריק מקגוהן

ביוגרפיה

מקגוהן נולד בשכונת אסטוריה שברובע קווינס, ניו יורק, בנם של רוז פיצפטריק ותומאס מקגוהאן, שהיגרו מאירלנד לארצות הברית.
לאחר שנולד חזרו הוריו לאירלנד. משפחתו עברה להתגורר לאחר מספר שנים בשפילד שם גם למד. הוא למד ב"מכללת רטקלייף" שבמחוז לסטרשייר, שם גם התאגרף במסגרת לימודיו. הוא עזב את הלימודים בגיל 16 וחזר לשפילד כדי לעבוד בתור מנהל במה עבור להקת התיאטרון בעיר, במסגרת העבודה החליף גם שחקנים חולים שלא יכלו להופיע.

התחלת הקריירה

מקגוהן החל את דרכו בתיאטרון וסט אנד. אורסון ולס, שהתרשם מיכולותיו על הבמה, לקח אותו למחזה שלו "חזרתו של מובי דיק". לאחר מכן הוא חתם על חוזה עם חברת ההפקה האירופאית המובילה "ראנק", שבחסותה שיחק בסרטיו הראשונים בקולנוע.

טלוויזיה

כשהשתחרר מן החוזה חזר לתיאטרון ועבד בתוכניות טלוויזיה. הוא קיבל את החותמת הרשמית על היותו אחד מכוכבי הבידור בבריטניה כשזכה בשנת 1960 בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר.
מקגוהן היה לבריטי הראשון שהצליח לפרוץ אל מעבר לים ולתפוס את תשומת לבם אל צופי ומבקרי הטלוויזיה האמריקאים בהוליווד כששיחק את הסוכן החשאי ג'ון דרייק במשך שלוש עונות הסדרה "איש הסכנה". הסדרה לא זכתה בתחילה להצלחה הראויה לה ורק לאחר שזכתה למעמד קאלט בזכות השידורים החוזרים החליטו המפיקים לחזור לעוד ארבע עונות בכיכובו של מקגוהן.
מקגוהן זכה בשני פרסי אמי על תפקידי אורח שעשה עבור סדרת הדרמה "קולומבו". מקגוהן היה מעורב גם בחלק הטכני של הסדרה כשביים חמישה פרקים, כתב והפיק שניים מהם.
מקגוהן שקיבל הצעה לגלם את הדמות הראשית של המפקח קולומבו וויתר על ההצעה לטובת חברו פיטר פאלק.

קולנוע

מקגוהן חילק את הקריירה הקולנועית שלו לתקופות ולא הופיע בתדירות למשך שנים.
את דרכו בקולנוע התחיל בדרמת המרדפים הבריטית "נהגי הגיהנום".
לאחר שדחה את תפקיד ג'יימס בונד (שניתן במקום לרוג'ר מור) התפרסם לראשונה בהוליווד בסרט האקשן "תחנת זברה אינה עונה" בתור סוכן המודיעין של ה-SIS דייוויד ג'ונס.
הופיע בפעם הראשונה בתפקיד גדול בקולנוע הבריטי בדרמה הביוגרפית המבוססת על חייה של מלכת סקוטלנד מרי, מלכת הסקוטים, בסרט שיחק את אחיה למחצה של המלכה מרי (ונסה רדגרייב) הלורד מוראי מבית סטיוארט.
לאחר היעדרות של מספר שנים חזר להוליווד ושיחק לצד ג'יל קלייבורג וג'ין ויילדר בקומדיית המתח "קו הכסף" בתור סוחר האומנות והנוכל המבריק רוג'ר דווריו ותחת דון סיגל בדרמת כותלי הכלא ההיסטורית "הבריחה מאלקטרז" בתור הסוהר שממרר את חייו של האסיר הנמלט המפורסם פרנק מוריס (קלינט איסטווד).
הופיע במותחן האימה הפסיכולוגי מהטובים והמוערכים ביותר של דייוויד קרוננברג "שלטון המוח", בסרט גילם את דמותו של ד"ר פול רות' אביהם של שני סורקי המוח קאמרון וויל ודאריל ריווק.
הדמות הקולנועית המזוהה עם מקגוהן יותר מכל הייתה דמות מלך אנגליה הזקן והאכזר אדוארד הראשון "ארוך הרגליים" בסרטו של מל גיבסון "לב אמיץ".
הופיע בפעם האחרונה בדרמת בתי המשפט "עת להרוג" בתור השופט עומר נוס ובסרט גיבורי העל "שד: להכות את הרשע!" בתור אביו של הפנטום (בילי זיין).

חיים אישיים

מקגוהן היה נשוי במשך למעלה מ-40 שנה לשחקנית ג'ואן דרומונד והיה אב לשלוש בנות, אחת מהן היא השחקנית קת'רין מקגוהן.
מקגוהן נפטר בתחילת 2009 ממחלת הסרטן במרכז הרפואי סנט ג'ון שבסנטה מוניקה. על פי צוואתו הוא לא נקבר, וגופתו נשרפה.
עולם האנרגיה (אפקוט)

עולם האנרגיה (באנגלית: Universe of Energy) הוא ביתן המצוי בפארק השעשועים אפקוט בדיסניוורלד שבפלורידה. בעבר היה המתקן בחסות חברת אקסון. כיום במתקן מוצג המופע "הרפתקאת האנרגיה של אלן" (Ellen's Energy Adventure) בהשתתפות השחקנים אלן דג'נרס, ביל ניי, אלכס טרבק וג'יימי לי קרטיס.
המופע מציג את ההיסטוריה של היווצרות מקורות האנרגיה על פני כדור הארץ (בעיקר פחם, נפט וגז טבעי) ודן בשימושי אנרגיה. גג המתקן מכוסה בלוחות סולריים המספקים את האנרגיה להפעלת המתקן. המבקרים יושבים בתיאטרון שחלקיו השונים מתנייעים ברחבי המתקן.

תיאור המתקן

במתקן מוצג מופע "עולם האנרגיה של אלן". המופע המקדים מציג את אלן דג'נרס בתפקיד עצמה, הנרדמת ומוצאת את עצמה בשעשועון הטלוויזיה "ג'פרדי!" (הוצג בישראל בגרסה בשם "מלך הטריוויה"), בהנחייתו של אלכס טרבק מנחה תוכנית השעשועים. אלן מתמודדת עם ג'יימי לי קרטיס ועם אלברט איינשטיין. בהמשך היא יוצאת למסע בעקבות מקורות האנרגיה עם ביל ניי. סרט זה מהווה הסרט העיקרי של המתקן. בעקבות הסרט התיאטראות נוסעים לתוך המתקן שבו שש דיורמות המציגות דינוזאורים (בובות אודיו אנימטרוניקס). במופע הסיום חוזרת אלן למשחק ג'פרדי ומנצחת את המשחק בעקבות הידע שרכשה.
לויאליסטים (ארצות הברית)

רקע

המהפכה האמריקאית הייתה מלחמה אזרחית שהתבססה על השליטה בשלוש עשרה המושבות. המלחמה פילגה משפחות שנאלצו לבחור בצד של הלויאליסטים או של הפטריוטים. מתיישבים רבים הרגישו גם אמריקאים וגם בריטים. רבים מהמתיישבים התנגדו למיסוי ללא ייצוג, אך לא היו מוכנים לשבור את אמונתם למלך או להילחם בחיילים הבריטים. רבים מהם קיוו לפיוס, ואולצו לבחור צד בסכסוך על ידי הפטריוטים.
ייתכן כי הפגישה הרשמית הראשונה בה השתמשו במונח "לויאליסטים" התרחשה בבוסטון, ב-28 באוקטובר 1775. הפגישה, שנערכה לבקשתו של הגנרל תומאס גייג', הלויאליסטים ייסדו את ארגון "הסוציאטורים הלויאליסטים המבקשים באחדותה של האימפריה".