google/wiki40b huggingface dataset:
אהלן וסהלן

"אהלן וסהלן" הם זוג דמויות בדיוניות אשר הומצאו על ידי דודו גבע וקובי ניב בסדרת ספרי הקומיקס "מגוחך" ובטורי העיתונות שיצרו השניים בשנות ה-80, אותם כתב ניב ואייר גבע.
אהלן וסהלן הם זוג בלשים ירושלמים חובבנים. כמו שאר דמויותיהם של גבע ושל ניב (יוסף, האביר זיק והברווז), גם אהלן וסהלן לא מצליחים למלא את תפקידם כהלכה, ומצליחים להסתבך בפרשות משעשעות והומוריסטיות. המאפיין המייחד את זוג הבלשים הוא ה"ירושלמיות" שלהם - האהבה לחומוס, הזיקה ל"חבר'ה" מהשכונה והפשטות והתמימות שגילו הדמויות. עוד דבר שהבליט את צמד הדמויות משאר דמויותיהם הם הציטוטים והביטויים הרבים שאותם אימצו מעריציהם הרבים, והמפורסמים שבהם הם: "זה חשוד מאוד" (נאמר על ידי סהלן) ו"זה נראה מודבק" (נאמר על ידי אהלן); כחלק מהמגוחכות של חקירותיהם.
מבנה סיפוריהם של זוג הדמויות, שמאוירים בסגנון הקומיקס, הוא מבנה ה"סיפור בהמשכים" השכיח בעלילות חוקרים, דבר המבליט את חוסר ההצלחה של השניים, שבסוף כל פרק מצליחים להסתבך עוד יותר ולהקלע למצבים משעשעים עוד יותר. לטור הקומיקס הרוחבי הוספו בסופו שתי דמויות נוספות - החתולים - שדיברו ביניהם, תוך הבאת הערות מלאות הומור ציני. מבנה הסיפורים של אהלן וסהלן דומה דמיון רב למבנה עלילות "יוסף ואחיו" שיצרו גם הצמד גבע וניב: קומיקס רוחבי, ללא צבע, עם הערות שוליים של צמד דמויות שונות מעלילת הסיפור (במקרה של "יוסף" אלה הקקטוס והמנורה המואנשים). כמו כן, שני הטורים פורסמו ברשת שוקן, בעוד שיוסף התל אביבי הופיע ב"העיר", המקומון של תל אביב, הופיעו השניים במקבילו הירושלמי - "כל העיר". 
בשנת 1984 התנהל סכסוך קטן בין גבע לניב וזה הוביל לחתימת הסכם משפטי על זכויות יוצרים משותפות.
בשנת 1979 החלו שני היוצרים ביצירת עלילות "אהלן וסהלן בפרשת הפנדל המפוקשש" שהתפרסמו, כאמור, במקומון הירושלמי "כל העיר". עלילות אלה התפרשו, בנוסף ל"חדשות", על פני סדרת ספרי "מגוחך" שיצרו השניים - "ספר מגוחך" (1981), "בנו של מגוחך" (1983) ו"מגוחך בעורף האויב" (1985). לאחר הוצאת הסדרה, פרסמו השניים את הספר-חוברת "אהלן וסהלן במערב הפרוע" (1985), המתארת את עלילותיהם של צמד הבלשים במערב הפרוע, בסגנון של סרט מערבון. ארבעת ספרים אלה זכו להצלחה גדולה ולקהל מעריצים רחב.
מנחם מילסון

קורות חיים

מילסון בשכונת בת גלים, חיפה, בתקופת ארץ ישראל המנדטורית, ילדם השני של יוסף צבי מילסון (1896–1961) וחנה (לבית אדלר). אביו היה מאנשי הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה, ממייסדי שכונת בת גלים, פעיל בהגנה, יו"ר ארגון הקבלנים והבונים בחיפה וחבר מועצת עיריית חיפה. רחוב מילסון, בשכונת בת גלים בחיפה, קרוי על שם האב.
מילסון החל את לימודי השפה הערבית בבית הספר הריאלי. שירת בצה"ל כקצין בצנחנים ובמלחמת סיני היה סמ"פ בגדוד 890 שצנח במעבר המיתלה (המ"פ שלו היה מרסל טוביאס והמג"ד - רפול). סיים תואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית ואת הדוקטורט קיבל מאוניברסיטת הרווארד ב-1964. כיהן כמרצה באוניברסיטה העברית החל מאוקטובר 1963, ומרצה בכיר מ-1970. מונה לפרופסור לספרות ערבית באוניברסיטה העברית ב-1976 והחל מ-2002 הוא פרופסור אמריטוס. כיהן כראש החוג לשפה וספרות ערבית, וראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה. בשנים 1991–1997 היה דקאן הפקולטה למדעי הרוח ובשנים 1999 - 2002 ראש בית הספר לתלמידים מחו"ל ע"ש רוטברג.
ביוני 1976, במקביל למינויו לפרופסור באוניברסיטה העברית מונה מילסון גם יועץ לענייני ערבים במפקדת אזור יהודה ושומרון ותאום הפעולות בשטחים. הוא כיהן בתפקיד זה עד ספטמבר 1978. בתקופת כהונתו זו, בנובמבר 1977 התקיים ביקורו ההיסטורי של אנואר סאדאת נשיא מצרים, בישראל וממשלת מנחם בגין מינתה את מילסון לשלישו של סאדאת לתקופת הביקור. מנובמבר 1981 עד ספטמבר 1982 כיהן כראש המנהל האזרחי של אזור יהודה ושומרון, בדרגת תא"ל. בספטמבר 1982 הגיש מילסון את התפטרותו מהתפקיד בנימוק שאינו יכול עוד לייצג את מדינת ישראל כלפי הציבור הפלסטיני לאור טבח סברה ושתילה ואי-נכונות הממשלה להקים ועדה לחקירת הטבח.
סגנו של מילסון, הן בתפקידו הראשון כיועץ לענייני ערבים והן בתפקיד השני כראש המנהל האזרחי היה יגאל כרמון, אז עדיין קצין מודיעין. השניים פעלו בתקופת כהונתם וכרמון המשיך לאחר מכן גם כששימש ראש המנהל האזרחי בפועל, לחיזוקן של "אגודות הכפרים" בראשות מוסטפא דודין, כחלופה פלסטינית שואפת שלום, לאש"ף בראשות יאסר ערפאת. עם כניסתו של שלמה איליה לתפקיד ראש המנהל האזרחי השתנתה המדיניות הישראלית, נאסר על אגודות הכפרים לעסוק בפעילות מדינית והן דעכו ונעלמו.
פרופ' מנחם מילסון מכהן כיום כיועץ האקדמי של המכון לחקר תקשורת המזרח התיכון (ממרי) ועורך החל מ-2004 מילון ערבי - עברי מקוון, שבסיסו הראשוני היה מילון איילון-שנער, המילון הוותיק (1947) של דוד איילון ופסח שנער. מכהן החל מ-2009 כיו"ר הוועדה של משרד החינוך, האחראית על תוכנית לימודי השפה הערבית בחטיבות הביניים ובבתי הספר התיכוניים בישראל.
ריו שיצ'ינוהה

קריירה

במאי 2012, שיצ'ינוהה זכה לראשונה באליפות יפן. בדצמבר אותה השנה הוא זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו. באליפות העולם 2014 שנערכה בצ'ליאבינסק, זכה שיצ'ינוהה במדליית הכסף לאחר שהפסיד בגמר לטדי רינר הצרפתי. עוד באותה השנה הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם פריז לאחר שניצח בגמר את דויד מורה הברזילאי.
במאי 2015 שיצ'ינוהה זכה במדליית ארד בטורניר המאסטרס היוקרתי. בדצמבר הוא זכה במדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו לאחר שהפסיד בגמר לבן-ארצו היסאיושי הראסווה. 
באליפות העולם 2015 שנערכה באסטנה, שיצ'ינוהה זכה שוב במדליית הכסף לאחר שניצח 4 מתוך 5 קרבות. הוא התחיל בסיבוב השני נגד דויד מורה הברזילאי וניצח בזכות עונשים. בשמינית הגמר הוא ניצח בניקוד יוקו את דניאל אלרסטורפר האוסטרי, ברבע הגמר הוא ניצח באיפון את יאקיב חאמו האוקראיני ובחצי הגמר גבר באיפון על אדם אוקרואשווילי הגיאורגי לאחר ריתוק מוצלח. בגמר שיצ'ינוהה פגש את טדי רינר הצרפתי בשחזור הגמר משנה לפני כן והפסיד בניקוד וואזרי ויוקו.
שיצ'ינוהה השתתף באליפות אסיה 2017 שנערכה בהונג קונג וזכה במדליית הכסף לאחר שהפסיד בגמר לקים סונג-מין הדרום קוריאני.
אוזבקים

מקור השם

מקור השם 'אוזבקים' לא ידוע, אבל ישנן השערות בנוגע לכך. השערה אחת אומרת שהם נקראו על שם אוזבג חאן. השערה נוספת היא שמשמעות המילה היא "עצמאות" בשפה טורקית עתיקה.

שפה

השפה האוזבקית היא שפה טורקית. אוזבקית מודרנית נכתבת ב כמה סוגים של אותיות: לטיניות, קיריליות וערביות. לאחר שאוזבקיסטן קיבלה עצמאות מברית המועצות בוטל האלפאבית הקירילי ככתב רשמי.

דת

מרבית האוזבקים הם מוסלמים סונים מהאסכולה החנפית, אך קיימים כאלה שלא משויכים לאסלאם. בתקופת ברית המועצות הדת לא נשארה חשובה והוזנחה, אך כאשר ברית המועצות התפרקה התרחשה תחייה לדת. תהליך זה נמשך עד למצב כיום, שבו 96.3% מאוכלוסיית אוזבקיסטן הם אוזבקים מוסלמים.
סוחובולה

יהודי סוחובולה

בסוחובולה (סוכובוליה) התקיימה קהילה יהודית גדולה, שבין רבניה נמנו אישים תורניים ידועי שם כמו ר' שמואל זלמן ובנו רבי מאיר יונה ברנצקי, והרב אברהם איינהורן (שנקרא על שם העיר ר' אברהם'צה סוחובולר). מילידי העיירה: רבי משה בצלאל לוריא ורבי יוסף לייב ננדיק מאישיה הבולטים של תנועת המוסר בדור שלפני השואה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,500 יהודים, כמחצית תושביה, ופעלו בה תנועות נוער יהודיות ובית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, ובתקופה זו הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים ממערב פולין.
בסוף יוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה תוך זמן קצר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה וגיוס לעבודות כפייה.
ב-26 ביולי 1941 ערכו הגרמנים ותושבים מקומיים מעשי התעללות ורצח ביהודי העיירה. בפברואר 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן ומגודר שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-5,000 איש.
ב-2 בנובמבר 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נורו רבים מהיהודים, ובהם החולים והקשישים. יתר יהודי הגטו הועברו למחנה המעבר הקשה קלבסין שליד הורדנה, ממנו שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
צ'נויי

צֶ'נְוֵיי (בסינית מסורתית: 讖緯; בסינית מפושטת: 谶纬; בפין-יין: chèn wěi) הוא מושג המתייחס לספרי נבואה וספרי "חוטי ערב" המשקפים גרסה מיסטית של הקונפוציאניזם. צורה זו של ספרות הייתה נפוצה בסין בימי שושלת האן.
"צֶ'ן" משמעו "נבואה" או "אות", והוא מתייחס לכתבים של אומנויות הכישוף והאלכימיה של תקופת שושלות צ'ין והאן. כתבים אלו מתייחסים לעקרונות הסודיים של אותות מבשרי טובה ומבשרי אסון, אשר התפתחו עם הזמן לפולחן עממי של דרישה באלים וניחוש אשר התקיים במקדשי אבות ומקדשים דאואידסטיים, ומשם עברו הפשטה לכדי ניחוש במקלות במבוק שנפוץ גם כיום.
"וֵיי" היא ספרות שהתפתחה ממתן פרשנויות מרחיקות לכת לקלאסיקות הקונפוציאניות בימי שושלת האן. לאחר תקופתו של הקיסר גוָאנְג ווּ משושלת האן המזרחית דבק בהם הכינוי "הלימוד הפנימי", אולם במקור נקראו הכתבים הללו "הלימוד החיצוני". 
לימודי צֶ'נְוֵיי הם גם סוג של חיזוי עתיד פוליטי.
אמנדה ראיין

ביוגרפיה

ראיין נולדה בלונדון. היא למדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. תפקידה הידוע ביותר הוא בדמות סרג'נט קרי רוג'רס בסדרת הדרמה קומית הפופולרית "לגדול בלי בושה". היא מוכרת גם מהופעתה בווידאו קליפ "Walk Away" של להקת Funeral for a Friend.
ב-1998 גילמה ראיין את לטיס הווארד, המאהבת הבדיונית של דוכס נורפוק, בסרט הקולנוע זוכה האוסקר "אליזבת" בכיכובה של קייט בלאנשט.
ב-1997 שיחקה ראיין בתפקיד ג'ואנה בסרט "מטרולנד" המבוסס על רומן באותו שם מאת ג'וליאן בארנס שיצא לאור ב-1980. היא כיכבה בפרק "The Daughters of Cain" בסדרה "המפקח מורס בתפקיד קיי ברוקס. עוד הופיעה בהפקות כגון הסדרה "Attachments" בערוץ BBC2, הסרט "בריטניק", והעיבוד הטלוויזיוני של "ההגדה לבית פורסייט". ב-1999 השתתפה בסרט הטלוויזיה "דייוויד קופרפילד" של ה-BBC, עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. ב-2007 שיחקה בתפקיד וריטי רייט באופרת הסבון "איסטאנדרס".
בתיאטרון שיחקה ראיין בהפקות בריטיות של המחזה "קרוב יותר" מאת פטריק מרבר, במחזה "Otherwise Engaged" מאת סיימון גריי, במחזה "The Wood Demon" מאת אנטון צ'כוב, וגילמה את קאתי בעיבוד הבימתי של אפריל דה אנג'ליס של הרומן "אנקת גבהים".
דוד שובל

שירות צבאי

עם גיוסו לצבא שובץ בחיל השריון. בשריון עבר שובל הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים. שובל לחם כמפקד פלוגה במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה. בספטמבר 1973 מונה למפקד גדוד 46 בחטיבה 401, הוא פיקד על הגדוד עד מאי 1974. במלחמת יום הכיפורים לחם עם הגדוד בחזית הדרום, בין היתר בקרב על מעוז "ליטוף" ובקרב ואדי מבעוק. ביומה העשירי של המלחמה נפצע קשה מפגיעת טיל סאגר בטנק שלו. לאחר מכן שימש כמפקד חטיבה 14 ולחם במלחמת לבנון הראשונה. לאחר המלחמה שימש כמפקד חטיבה 454. בשנים 1985–1988 שובל שירת כנספח צה"ל במערב גרמניה וסיים את שירותו הצבאי בדרגת תא"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד שובל במשרד הביטחון, שימש כעוזר שר הביטחון לענייני  תעשייה וב-1990 מונה לראש סיב"ט. בשנת 2004 שימש כראש משלחת משרד הביטחון בגרמניה
טבר (מחוז)

דמוגרפיה

כ-74% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - טבר מתגוררים כ-405 אלף תושבים.
המחוז מתאפיין בקיטון אוכלוסייה - כך בשנת 1977 התגוררו בו מעל 1.7 מיליון תושבים. הרוסים מהווים כ-97% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, ניתן לציין אוקראינים (כ-1.5%) וקרלים (כ-1%).

היסטוריה

במאה ה-12 השטח היה חלק של נסיכות טבר העצמאית. במשך כמה מאות שנים היה התמודדות בין נסיכי טבר לנסיכי מוסקבה על המרכזיות באיחוד שטחי הרוסים בנסיכות אחד. בסוף המאה ה-15 נסיכות טבר סופחה לנסיכות מוסקבה.

כלכלה

המחוז מתאפיין בתעשייה וחקלאות מפותחים. בשטח המחוז הוקמה תחנת כוח גרעינית.
חיבור (מטריצות)

חיבור מטריצות הוא פעולה במתמטיקה בה מחברים שתי  מטריצות על ידי חיבור הרכיבים התואמים של כל אחת מהן. קיימות פעולות חיבור נוספות ( סכום ישר וסכום קרונֶקֶר ) המוסברות בהמשך.
עקיבא פרבר

חייו

פרבר נולד בקיבוץ אפק לאליעזר ורבקה פרבר. בגיל צעיר חלה בשיתוק ילדים ועם הקמת מרכז הספורט השיקומי של איל"ן בחיפה, החל להתאמן בספורט נכים. ב-1970 החל להשתתף בתחרויות, התחרה באליפויות ישראל בטניס שולחן לנכים והיה שחיין מצטיין בסגנון חתירה. במסגרת אימוניו היה פעיל גם בכדורסל כיסאות גלגלים ובסייף.
באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) התחרה בשחייה ובטניס שולחן. במשחה 25 מטר בסגנון חופשי דורג במקום התשיעי ובמשחה 25 מטר בסגנון גב סיים במקום ה-14 ולא העפיל לגמר. בתחרויות טניס שולחן התחרה כשחקן יחיד ובמסגרת משחק זוגות (עם מתי אנג'ל) ובשתי התחרויות סיים ברבע הגמר.
במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) התחרה בכדורת דשא, השתתף בחמישה מקצים ולא העפיל למשחקי הגמר.
בסוף שנות השבעים החל לעבוד בבית לוחמי הגטאות, תחילה בהנהלת חשבונות ומ-1982 בספריית המוזיאון. בשנות התשעים מונה לאחראי תחום התקשורת במוזיאון. היה נשוי לנחמה ואב לשתי בנות.
הלוחות האיגוביים

הלוחות האיגוביים (Tabulae Iguvinae) הוא כינוי לסדרה של שבעה לוחות ברונזה שהתגלו בגוביו (איגוביום) באיטליה בשנת 1444. הלוחות המוקדמים ביותר נכתבו כנראה במאה ה-3 לפנה"ס ונכתבו באלפבית של השפה האומברית (שהיה אלפבית איטלי), והמאוחרים ביותר במאה ה-1 לפנה"ס באלפבית לטיני. 
הלוחות מכילים כתובות בעלות נופך דתי, המתעדות את מעשי וטקסי האחים האטידיים, קבוצה של שנים עשר כוהני יופיטר שהיו בעלי תפקידים חשובים באיגוביום העתיקה. מן הלוחות ניתן בין היתר, ללמוד על הדקדוק של השפה האומברית, אשר נכחדה ועל הדת הפגאנית בתקופה הקלאסית. הם כתובים ככל הנראה במשקל מוטעם, בדומה למשקל הסאטוריאני שקיים בשירה לטינית מוקדמת. הטקסט המלא של הלוחות, לצד תרגום ללטינית, הופיע ב-1931 בספר שכתב אלברכט פון בלומנטל (Albrecht von Blumenthal). 
הלוחות התגלו על ידי איכר בשנות ה-40 של המאה ה-15, שמכר אותם לעיר תמורת זכויות חכירה לקרקע של שנתיים. כיום מוחזקים הלוחות ב"מוזיאו צ'יביקו" (Museo Civico) בגוביו, בניין עתיק מן המאה ה-2 לפנה"ס.
יהדות טביליסי

היהודים הפרסים

אוכלוסיית היהודים הפרסים שהיגרו מצפון איראן מנתה, להערכת הרשויות כמאה איש והיה לה בית כנסת אחד שנסגר בשנת 1951.
ירמיה דמן

הרב ירמיה חיים דמן (נולד ב-1951) הוא בעל תפילה, זמר ומלחין בחצר חסידות בעלז. כמו כן הוא משמש כמשגיח בישיבת בעלז בטלז סטון.

קורות חיים

נולד וגדל בבני ברק למשפחה מחסידות בעלז. את יסודות המוזיקה החסידית שאב מאביו יצחק דמן (שנקרא איטשע), יליד רוזבדוב שהיה בעל תפילה ובקי במנגינות חצר רוזבדוב-רופשיץ. כשאר אחיו התחנך במוסדות בעלז. 
משנות ה-70 משמש הרב דמן כזמר חצר של חסידות בעלז, וכיום הוא מוותיקי הזמרים והמלחינים של המוזיקה החסידית השמרנית. מפעם לפעם הוא מלחין שירים בעצמו, אך לרוב מבצע שירים של זמרים ומלחינים אחרים בחצר בעלז, כדוגמת הרב יוסף צבי ברייער והרב שלמה קאליש.
על פי הוראת האדמו"ר מבעלז נמנע הרב דמן מלהשתתף במופעים פומביים, למעט בכינוסי מצווה, כגון שמחת בית השואבה, הכנסת ספר תורה וסיומי הש"ס.
הרב דמן הפיק עשרות תקליטים של ניגוני חסידי בעלז, יחד עם מקהלת חסידי בעלז. בנוסף לכך הפיק סדרת תקליטים בשם "עתיקא קדישא" ובהם לחנים חסידיים עתיקים מחצר רוזבדוב-רופשיץ. בדיסק נוסף בשם "ערליכע ניגונים", שר דמן ניגונים של הגראמער הרב יום טוב עהרליך.
הרב דמן משמש גם כחזן בבית הכנסת הגדול של בעלז בירושלים מדי ליל שבת בתפילת קבלת שבת ובתפילות בימים הנוראים. וכן שר בעריכת השולחן ("טישים") בחצר בעלז, ובהדלקת נרות של חנוכה בחצר, וכן בחתונות הענק של נכדי האדמו"ר. 
הרב דמן מתגורר בקריית בעלז בירושלים.
דרכי הורוס

דרכי הורוס היו דרכים בצפון סיני, שקשרו בין ארץ ישראל ומצרים העתיקה. דרכי הורוס נזכרו לראשונה בטקסט המצרי "סיפורו של שנהאת". הטקסט כנראה מתוארך לשלטונו של ססוסתריס הראשון (1943-1898 לפנה"ס). שנהאת היה פקיד מצרי שברח ממצרים לארץ רצ'נו (שמה של ארץ כנען במצרית קלאסית). בערוב ימיו הוא חזר למצרים ונעצר בדרכי הורוס, שם מפקד המשמר מבקש אישור מהמלך להכניס אותו למצרים.
ישנם חוקרים שסבורים שבממלכה המצרית התיכונה התייחס המושג דרכי הורוס לנקודה על הגבול בין מצרים לסיני, שבה התבצע הרישום והאישור של הנכנסים והיוצאים ממצרים. אותה נקודה מזוהה עם מצודת הגבול בעיר סילה.
בתקופת הממלכה המצרית החדשה ציין המושג דרכי הורוס את כל מערך הגבול בצפון סיני. בתקופה זו עברו בדרכי הורוס מלכי מצרים בדרכם לכיבושים באסיה. תחותימס השלישי עבר בדרכי הורוס בעשרה ימים והגיע לעזה, ומשם הוא המשיך וכבש את מגידו. בפפירוס אנסטאזי 1 מימיו של סתי הראשון, ובתבליט מקדש אמון בכרנך מימיו של רעמסס השני נזכרים יותר מעשרים תחנות- מצודות, ערים בצורות ובארות, שנבנו בצפון סיני בין סילה לעזה. חלק מהאתרים נחפרו ונסקרו כמו תל הבואה, חרובית ודיר אל בלח.
יורי זבדסקי

חייו

זבדסקי נולד במוסקבה. בשנת 1913 הוא התחיל ללמוד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מוסקבה. במקביל הוא למד ציור, ומשנת 1915 החל ללמוד משחק אצל יבגני וכטנגוב. בשנת 1918 הכיר את מרינה צבטייבה, שהקדישה לו קובץ שירים.
בשנים 1920-1924 היה זבדסקי שחקן ובמאי בתיאטרון וכטנגוב, ולאחר פטירת וכטנגוב בשנת 1922 נבחר ליו"ר מועצת התיאטרון. בשנים 1924-1931 הוא היה שחקן של התיאטרון האמנותי של מוסקבה. במקביל, החל משנת 1924 ועד 1936, עמד בראש סטודיו שבו שיחקו תלמידיו ורה מרצקאיה, פאינה רנייבסקאיה, רוסטיסלב פליאט, ניקולאי מורדבינוב.
בשנת 1924 נישא לשחקנית ורה מרצקאיה. בשנות ה-30 לזוג נולד בן, אך זמן קצר לאחר לידתו זבדסקי עזב את אשתו לטובת הרקדנית גלינה אולנובה.
בשנות ה-20 שיחק במספר סרטי קולנוע.
בשנים 1932-1935 כיהן זבדסקי כבמאי הראשי של תיאטרון הצבא האדום במוסקבה, ובשנת 1936 נשלח להיות במאי בתיאטרון העירוני החדש בעיר רוסטוב על דון. בשנת 1940 הוא חזר למוסקבה והועמד בראש תיאטרון על יד מועצת העיר. בתיאטרון זה אסף את רוב תלמידיו, וניהל אותו עד יום מותו. הוא העלה על במתו מספר הצגות מוצלחות, שעבורן הוענקו לו פרס סטלין ופרס לנין. את ההצגה האחרונה העלה על הבמה בשנת 1969, בהיותו בן יותר מ-70.
בסוף שנות ה-40 נפרד זבדסקי מגלינה אולנובה, אך לא התגרש באופן הרשמי.
החל בשנת 1940 לימד זבדסקי בבית הספר למשחק במוסקבה ובשנת 1947 הועלה לדרגת פרופסור.
זבדסקי נפטר ב-5 באפריל 1977 ונטמן ליד אמו.
פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה

ביוגרפיה

פרידריך נולד בדרזדן ב-22 באוגוסט 1412, לפרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה וקתרינה מבראונשווייג-לינבורג בתו של היינריך המתון, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
בשנת 1428 מת אביו פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ופרידריך עלה לשלטון במקומו, יחד עם אחיו הצעירים זיגיסמונד מסקסוניה, היינריך מסקסוניה ווילהלם השלישי, רוזן תורינגיה. בשנת 1433 חתם פרידריך על הסכם שלום עם ההוסיטים, ובשנת 1438 הביס אותם בקרב זלניץ.
לאחר מותו של היינריך בשנת 1435 ומינויו של זיגיסמונד בשנת 1440 לבישוף וירצבורג, חילקו ביניהם פרידריך ווילהלם את הנחלות בשנת 1445, פרידריך קיבל את נסיכות הבוחר מסקסוניה, ואילו וילהלם קיבל את רוזנות תורינגיה. סכסוכים על החלוקה הובילו בשנת 1446 למלחמת האחים הסקסונית, שהסתיימה בשנת 1451 בשלום נוימבורג. בשנת 1459 חתמו פרידריך ווילהלם על אמנת אגר יחד עם גאורגה פודבראדי, מלך בוהמיה, ובה סוכמו הגבולות בין בוהמיה לסקסוניה בשיא הרי ההארץ ובאמצע נהר האלבה, ואלו הגבולות עד ימינו בין צ'כיה לגרמניה.
ב-7 בספטמבר 1464 מת פרידריך בלייפציג, ובנו ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו, תוך שאחיו אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את התואר דוכס סקסוניה. בשנת 1482 ירש ארנסט יחד עם אלברכט את רוזנות תורינגיה, ובשנת 1485 פוצלה הנחלה בין האחים; ארנסט קיבל את החלק המערבי (תורינגיה), ואילו אלברכט קיבל את החלק המזרחי (סקסוניה).
ג'ון ויליאמס (מלחין)

תחילת דרכו

ג'ון ויליאמס נולד בפלוראק פארק שבניו יורק. ב-1948 עבר עם משפחתו ללוס אנג'לס, שם התקבל לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. שם גם למד הלחנה באופן פרטי אצל מריו קסטלנואובו טדסקו, אשר לימד גם מלחין סרטים ידוע נוסף, ג'רי גולדסמית'.
ב-1952 נשר מהלימודים לטובת גיוס לצבא. ויליאמס שירת בחיל האוויר האמריקני, בתור מנצח ומעבד ללהקות חיל האוויר. לאחר שחרורו, ב-1954, שב לניו יורק, שם החל ללמוד בבית הספר ג'וליארד, ועבד כפסנתרן ג'אז. בתחילת שנות ה-60 היה למעבד ומנהיג להקה, אשר הופיעה בסדרה של אלבומים פופולריים של הזמר הגדול בשעתו, פרנקי ליין.
כעבור זמן שב ויליאמס ללוס-אנג'לס, שם החל לעבוד באולפני סרטים. הוא עבד כחבר תזמורת עם כמה מגדולי מלחיני הסרטים של אז, כמו ברנרד הרמן ואלפרד ניומן. בנוסף שימש כפסנתרן בפסקוליהם של ג'רי גולדסמית' ואלמר ברנשטיין.

כמלחין סרטים

את קריירת ההלחנה החל ויליאמס בהלחנת פסקולים לסדרות טלוויזיה בראשית שנות ה-60, ובהן כמה סדרות ידועות כמו "אבודים בחלל" (אשר הפך לסרט קולנוע ב- 1998) ו"מנהרת הזמן".
בראשית שנות ה-70 ביסס עצמו כמלחין של סרטי אסונות רבי תקציב, כגון: "המגדל הלוהט", "רעידת אדמה" ו"הרפתקה בפוסידון". ב-1974 נענה להצעתו של במאי סרטים צעיר בשם סטיבן ספילברג להלחין את פסקול סרטו השני - "שוגרלנד אקספרס". שנה אחר-כך הלחין ויליאמס את סרטו הבא של ספילברג - "מלתעות" - סרט שהיה לשובר קופות עולמי, והפך את ויליאמס למלחין סרטים מן השורה הראשונה בארצות הברית. לחן הנושא של "מלתעות" הורכב משני תווים מבשרי רעות לשם הצגת הכריש המאיים, דבר אשר מייחד עד היום את הפסקול. פסקול זה, שהציג את נטייתו של ויליאמס להלחין פסקולים דרמטיים וראוותניים, זיכה אותו בפרס האוסקר.
בשנת 1978 הלחין את נעימת הנושא לסרט "סופרמן" בכיכובו של כריסטופר ריב, ובבימויו של ריצ'רד דונר. הנעימה הפכה למותג של גיבור העל ומלווה מאז את כל סרטי ההמשך שיצאו לסופרמן עם שינויים קלים בלבד. היא גם זכתה להיות מנוגנת על ידי כמה מהתזמורות הסימפוניות הטובות בעולם.
בנוסף, הלחין ויליאמס את פסקול שלושת הסרטים הראשונים בסדרת סרטי "הארי פוטר", ונעימת הנושא בהלחנתו מלווה גם את הסרט הרביעי, החמישי והשישי.
בנוסף, ויליאמס אישר כי יחזור וילחין את 2 הסרטים האחרונים של הארי פוטר, אולם לבסוף לא הלחין אותם, ובמקומו עשה את העבודה אלכסנדר דספלה.

השותפות בין ויליאמס לספילברג נמשכת עד היום; ויליאמס הלחין את כל סרטיו של ספילברג פרט לשלושה: "אזור הדמדומים" (1983) שהלחין ג'רי גולדסמית', "הצבע ארגמן" (1985), אותו הלחין קווינסי ג'ונס ו"גשר המרגלים" (2015), אותו הלחין תומאס ניומן. שיתוף הפעולה בין שניהם הוא מהיציבים והמצליחים בהוליווד. 
הידידות בין ספילברג לבמאי ג'ורג' לוקאס הביאה את ויליאמס להלחין את "מלחמת הכוכבים" (1977) שזיכה אותו בפרס אוסקר נוסף ובתהילת-עולם. פסקול זה הוא המזוהה יותר מכל עם יצירותיו של ג'ון ויליאמס ומכון הסרטים האמריקאי בחר בו לפסקול הסרטים הגדול ביותר אי פעם בקולנוע האמריקני. ההצלחה האדירה של סרט זה הביאה גם את לוקאס לשתף פעולה עם ויליאמס, אם כי רק בסרטי "מלחמת הכוכבים".
תקני ISO 9000

ISO 9001

זהו התקן הרחב ביותר, הוא מקיף את כל מחזור חיי המוצר. זהו התקן הראשון מתוך שלושה תקנים הדנים במערכת איכות, שבה משתמשים לצורך הבטחת האיכות החיצונית.
"הבטחת איכות חיצונית" היא המונח המקובל לפעילויות שמטרתן לתת ללקוח ביטחון, שמערכת האיכות של הספק תוודא מראש שהמוצר או השירות יתאימו לדרישות האיכות המוצהרת.
תקן ISO 9001 הוא מודל להבטחת איכות בתכנון (Design), פיתוח, ייצור, התקנה, מתן שירות ותחזוקה. הדרישות המוגדרות בתקן זה מיועדות למנוע אי התאמות בכל שלבי מחזור האיכות מהתכנון ועד למתן השירות והתחזוקה. התקן ישים בהקשרים החוזיים, כאשר החוזה מחייב מפורשות מאמץ בקרת תכנון לפי דרישות הלקוח.

ISO 9004

תקן למטרות לא חוזיות. התקן מהווה מדריך למערכת איכות כוללת: ניסוחיו פשוטים יותר, פחות הנדסיים ומורכבים, והדבר מקל ומסייע בהבנתו וביישומו. מכיל המלצות לא מחייבות לשיפור מערכות האיכות.
כח להשפיע

הבחירות לכנסת השמונה עשרה

המפלגה הוקמה ב-2008 לקראת הבחירות לכנסת ה-18, במטרה לדאוג לנכים, לשכבות החלשות ולבעלי המוגבלויות. הסיסמה שליוותה את הרשימה הייתה "בזכות ולא בחסד". זכתה ב-3,696 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.

הבחירות לכנסת התשע עשרה

הרב אמנון יצחק השתמש במפלגה כמפלגת מדף כדי לרוץ לכנסת לקראת הבחירות לכנסת ה-19. המפלגה הייתה בעלת מצע חברתי-כלכלי. בראש הרשימה הועמד עו"ד אריה סאמרלי. הרב יצחק עצמו לא התמודד בה. לדבריו היא הוקמה בתמיכת הרב אהרן לייב שטיינמן, שאמר לו כי "אם יש כח מצווה להציל". אך הרב שטיינמן הכחיש שדיבר עם הרב יצחק בעניין, ובהמשך אף שלח לבקש מהרב יצחק להוריד את המפלגה. המפלגה זכתה בכ-28,049 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
מירגה גרז'ניטה-טילה

ילדות, נעורים ולימודים

גרז'ניטה-טילה נולדה בוילנה למשפחה של מוזיקאים. אביה, רומואלדס גרז'ניס, הוא מנצח מקהלה בווילנה. אמה, זיגוטה גרז'ינינה היא פסנתרנית וזמרת. סבתה הייתה כנרת, דוד-אביה היה נגן עוגב ודודת-אביה הייתה מלחינה. היא הבכורה בשלושה אחים.
כילדה, קיבלה גרז'ניטה-טילה הדרכה ראשונית בצרפתית ובציור ולמדה בבית ספר לאמנות בווילנה. בגיל 11, החליטה שהיא רוצה ללמוד מוזיקה, והבחירה היחידה שעמדה לפניה בתחום זה הייתה ניצוח מקהלה. ההכשרה וההשכלה המוזיקליות שקיבלה לא כללו אפוא שום כלי נגינה. לראשונה ניצחה על מקהלה בגיל 13. לאחר מכן המשיכה בלימודי מוזיקה באוניברסיטה למוזיקה ולאמנויות הבמה בגראץ, וסיימה את לימודי התואר בשנת 2007. לאחר מכן למדה ניצוח בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג אצל אולריך וינדפוהר ובקונסרבטוריון למוזיקה בציריך. גרז'ניטה בחרה להוסיף את המילה "טילה", שפירושה "דממה" בליטאית, ליצירת שם הבמה שלה.

קריירה

גרז'ניטה-טילה הייתה לקאפלמייסטר שני בתיאטרון היידלברג בעונת 2012-2011. בשנת 2012 זכתה בתחרות למנצחים צעירים של נסטלה וזלצבורג. בעונת 2013–2014 התמנתה לקאפלמייסטר ראשונה באופרה של ברן. היא הייתה למנהלת מוזיקלית של "קאפלמייסטרין לנדסתיאטר" בעונת 1015–2016, בחוזה התחלתי לשתי עונות. היא סיימה את כהונתה בתיאטרון של זלצבורג לאחר עונת 2017-2016.
בארצות הברית, הייתה גרז'ניטה-טילה עמיתת-ניצוח לצד גוסטאבו דודאמל על התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס לעונת 2012–2013. ביולי 2014, התמנתה לעוזרת מנצח של התזמורת, בחוזה לשנתיים.
ביולי 2014 הופיעה גרז'ניטה-טילה לראשונה כמנצחת אורחת על התזמורת הסימפונית של ברמינגהם. בהמשך הוזמנה לקונצרט נוסף עם התזמורת בינואר 2016. בפברואר 2016 מינתה אותה תזמורת ברמינגהם למנהלת המוזיקלית הבאה שלה, החל בספטמבר 2016, בחוזה התחלתי לשלוש שנים. היא ניצחה לראשונה על התזמורת כמנהלת מוזיקלית ב-26 באוגוסט 2016 בברמינגהם ובערב הבא, 27 באוגוסט 2016, הופיעה לראשונה בפרומס. גרז'ניטה-טילה היא המנצחת הראשונה שהתמנתה למנהלת מוזיקלית של תזמורת ברמינגהם. במאי 2018 הודיעה התזמורת על הארכת החוזה שלה כמנהלת מוזיקלית עד עונת 2020–2021.
בפברואר 2019 חתמה גרז'ניטה-טילה על חוזה הקלטות בלעדי לטווח ארוך עם דויטשה גרמופון. היא המנצחת הראשונה שחתמה חוזה כזה עם דויטשה גרמופון.

חיים אישיים

גרז'ניטה-טילה ובן-זוגה הם הורים לבן, שנולד ב-26 באוגוסט 2018. המשפחה מתגוררת בזלצבורג.