אקדח

אקדח הוא כלי ירייה אישי (נישא ומופעל על ידי אדם אחד) בעל קנה קצר הקל להחבאה בבגדי האדם הנושא אותו, הוא בעל נקודת אחיזה אחת לייצוב בעת הירי והוא יעיל לטווחים של כמה עשרות מטרים בלבד.

השוואה לנשק אישי אחר

האקדח קטן יותר מכלי ירייה אישיים אחרים, כגון רובה סער ותת-מקלע והמשתמש בו אוחז בו בנקודה אחת בלבד (בניגוד למשל לחמש נקודות האחיזה של רובי הסער - ידית אחיזה, מחסנית, אחז הקנה, שקע הכתף של הקת ומשטח הלחי של הקת). מכאן נובעים יתרונותיו וחסרונותו של האקדח על כלי ירי אישיים אחרים: קשה יותר לייצב אותו בעת הירי ולכן הטווח היעיל שלו קצר יותר (עשרות מטרים במקום מאות מטרים), אך קל יותר לשאת אותו וקל יותר להחביא אותו בבגדי האדם שנושא אותו. באימוני הירי באקדח, ניתנת תשומת לב למהירות השליפה וירי הכדור הראשון. בטווח קצר מאד ניתן לירות באקדח ללא שימוש בכוונות. 
בדומה לרובי הסער ובניגוד לתתי-המקלע, מנגנון הפעולה של האקדח הוא מכנס סגור. הדבר מתבטא בקצב אש נמוך יותר מזה של תת-המקלע אך בבטיחות גבוהה כמו של רובה הסער. קצב אש של תת-מקלע אינו דרוש לאקדח משום שכמות התחמושת שלו מוגבלת.
הבדל נוסף בין מרבית כלי הירי האחרים לבין האקדח הוא שהפטיש המכה בנוקר הוא חיצוני וחשוף ברבים מהאקדחים.

היסטוריה


מקורו של האקדח במאה ה-16. האקדחים הראשונים היו למעשה "תותחי כף יד" - האדם הנושא את האקדח היה דוחס את אבק השריפה, שם את הקליע ולבסוף יורה. 
עם הופעת בריח הצור (flintlock) הופיעו אקדחי בריח צור, שזכו לפופולריות רבה בתקופתם ודחקו את החרב כנשק העיקרי לדו-קרב. הצורך ליותר מירייה אחת גרם להמצאת מספר אקדחים "מוזרים" בהם יש מספר קנים או שלקנה מחובר כידון רובה או להב גרזן.
במהלך המאה ה-19, עם הופעת מערכת הפטיש והנוקר המודרנית, החלה זו להחליף בהדרגה את בריח הצור. בתחילה הופיעו האקדחים התופיים, להם תוף שהכיל לרוב חמישה-שישה כדורים. בעת דריכת הפטיש לאחור, מסתובב התוף ומביא את הכדור הסמוך אל מול הצינור המוביל לקנה, מוכן לירי. עם הזמן, פותחו גם אקדחים בעלי מחסניות, אשר לרוב מוקמו בקת האקדח והכילו הרבה יותר כדורים.

אקדחים חצי אוטומטיים

אקדחים חצי אוטומטיים הם בעלי טעינה אוטומטית של תחמושת מתוך מחסנית. הראשון שבהם היה אקדח המאוזר הגרמני שיועד לפרשים. אקדח מפורסם אחר היה הקולט M1911. באקדחים מודרניים אלו קיים מנגנון המנצל את רתע גזי הירייה לפליטת התרמילים הריקים וטעינת כדור מהמחסנית לירייה הבאה. המחסנית מכילה בדרך כלל 8–11 כדורים וקפיץ שלוחץ את הכדורים כלפי מעלה.
ישנם שלשה סוגים עיקריים של אקדחים: פעולה יחידה (Single action) שבה לחיצה על ההדק משחררת את הפטיש שצריך להיות דרוך וגורמת לנקירה, ופעולה כפולה (Double action) שבה ישנו מנגנון המאפשר גם להרים את הפטיש על ידי הלחיצה על ההדק ובכך מתאפשרת נשיאת האקדח כשיש כדור בבית הבליעה (מקובל בעיקר בארצות הברית); הלחיצה במצב זה היא יותר קשה וארוכה (ולכן מביאה לפחות דיוק אצל מפעיל שאינו מיומן). ישנם אקדחים שכאשר הפטיש דרוך הם מתנהגים כבעלי פעולה יחידה וכאשר הפטיש אינו דרוך הם מתנהגים כבעלי פעולה כפולה. סוג שלישי שהוא הנפוץ ביותר באקדחים הנמצאים בשימוש צבא משטרה והגנה עצמית הוא ירי נוקר  ( Striker Fire)  ובו לאחר הדריכה הלחיצה על ההדק מזיזה את הנוקר אחורה ובנקודה מסוימת הוא משתחרר ומכה בפיקה והכדור נורה. 
האקדח הראשון שזכה להצלחה מסחרית בשיטה זו הוא הגלוק, ונכון לשנת 2019 הוא האקדח המוביל במכירות לצבא משטרה  והגנה עצמית ברחבי העולם ובישראל.

אקדחים לירי ספורטיבי

אקדחים לירי ספורטיבי מעוצבים כך שהדיוק שלהם, קלות משקלם ומהירות הפעלתם באים על חשבון בטיחות הפעלתם בעת קרב. באקדח ספורטיבי עשוי, למשל, לחיץ המחסנית להיות גדול ובולט ובמקרה שאדם מתרוצץ עם אקדח כזה בעת קרב, הוא יכול לאבד בקלות את המחסנית עם כל התחמושת.