מבצע אבק דרכים

רקע ותוכניות

ב-1990 ארגוני המחבלים הפלסטינים היו נפוצים בעולם ויאסר ערפאת שהה בתוניס. בשטחים התחוללה האינתיפאדה הראשונה. ארגון החזית לשחרור פלסטין בראשות אבו עבאס נסתפח חזרה לפת"ח אך נתמך לוגיסטית וקיים אימונים בלוב ובסוריה. החוף הישראלי המאוכלס בצפיפות ומרחבי הים יצרו אצל המחבלים תחושה של אפשרות לפיגוע פוטנציאלי רב ממדים.

ההסתרה והמודיעין

מנתוני מודיעין מאוחרים עולה כי הרעיון לפיגוע באמצעות סירות מהירות התגבש אצל אבו עבאס, מנהיג החזית לשחרור פלסטין בשנת 1988, אך כשנודע על כך ליאסר ערפאת דחה את מועד הפיגוע. קבוצה של 20 מחבלים עסקו באימונים בהדרכה ופיקוח של הצי הלובי. ההכנות נמשכו מאוקטובר 1988 עד אפריל שנת 1990.
המפיק הראשי של הפיגוע אבו עבאס, הקפיד מאוד על מידור ושמירת סודיות. לדברי שגריר מצרים בישראל מוחמד בסיוני, גם ליאסר ערפאת לא היה מידע על ההכנות. בכל שלב האימונים הייתה הקפדה על ביטחון מידע. המטרה המדויקת של הפיגוע המתוכנן לא הייתה ידועה למתאמנים. אנשים ששאלו שאלות נחשדו והוחלפו באחרים. תוצאת המידור היו פערי מידע רבים למודיעין הימי הישראלי.
עיתוי הפעולה נקבע על ידי המתכננים במקביל לקיום פגישת מנהיגי מדינות ערב בבגדד בסוף מאי 1990. מתוך שאיפה להציג הישג של פיגוע ראווה על מנת להגביר את המודעות לנושא הפלסטיני. שיקול שני היה חג השבועות מתוך הערכה שבמהלך החג יהיו בעלי תפקידים מאנשי המגן בחופשות, ואילו חוף הים יהיה מלא במתרחצים שיהוו מטרה לפיגוע.
המודיעין הימי זיהה את ההתארגנות במרחק רב מחופי הארץ ואת שיטת הפעולה המתוכננת - מספר סירות תקיפה מהירות שיורדו מאנייה מובילה. כמו כן פרסם המודיעין הימי, בשיתוף עם זירת טרור באמ"ן, ב-29 במאי התרעה כתובה לחיל הים ולכלל צה"ל, לפיה הפיגוע צפוי החל מטווח הזמן המידי. המידע אודות ההתארגנות ליציאה לפיגוע תורגם למערכת סיורי כל שיט ומטוסים. במשך מספר חודשים נערכה פעילות ביטחון שוטף מוגברת עם הודעות הרגעה והרמת מתח לסירוגין. המחבלים הצליחו להסתיר את היציאה לפעולה. העמסת הסירות לאוניית האם ויציאתה נעשו כנראה בבסיס של הצי הלובי ולא אותרו. העלאת המחבלים לאונייה נעשתה במרחק רב מבסיס האימונים. המחבלים הוסעו באוטובוס מזרחה זמן רב ועלו לאונייה המובילה בסירות גומי ממפרץ שומם מזרחית לבנגזי. בליל 29–30 במאי, פרסם המודיעין הימי התרעת בזק לחיל הים, לפיה הפיגוע מתבצע והסירות בדרכן לחופי ישראל.
המודיעין הימי העריך בתחילה שהפיגוע נועד לצאת לפועל בסביבות 24/25 באפריל 1990, לכבוד יום השנה ליסוד החזית לשחרור פלסטין. כנראה בלחץ המדינות התומכות - לוב ועיראק - נדחה הביצוע לסוף מאי מועד כינוס הליגה הערבית.
מגבלות המודיעין היו כאלה שלא ניתן היה לתכנן התקפה מקדימה. הסתרה פעלה היטב ולא היה ידוע באיזה אניה יגיעו וכן המועד המדויק של הביצוע.

התוכניות לפיגוע

תוכנית המחבלים הייתה להוביל שש סירות מהירות מאוד על אונייה שתצא מלוב ותוריד את הסירות בטווח 120 מיל ימי שנחשב מעבר לסיורי המטוסים הישראליים. סירות הנשק ינועו במהירות לכיוון חוף תל אביב תוך תדלוק בדרך מאחת הסירות, במטרה לפגוע ולהרוג מתרחצים בחוף הים ולהפגיז מטרות בחוף כולל את השגרירות האמריקאית. בנוסף, תוכנן לנחות ולהשתלט על בית מלון לצורך הרג. מטרה משנית הייתה לפגוע בכלי שיט של חיל הים הישראלי המסיירים מול חופי תל אביב. בהגעת המחבלים לחוף יפוצצו את הסירות, ימלטו בכלי רכב לשטחים או לרצועת עזה. העיתוי שנבחר לבצע את הפיגוע בחג השבועות, חג בו צפויים הרבה מתרחצים ונופשים בחוף הים.
האימונים וגיבוש כוח המחבלים נעשו בלוב בידיעה וסיוע השלטונות. מחנה האימונים נמצא בחוף הים התיכון במפרץ זליטן כ-50 מיל מזרחית לטריפולי (לוב).

פעולות המגננה

האינדיקציה הראשונה לכך שמתבצעות הכנות לפעולת חבלה ימית רבת ממדים הגיעה למודיעין הימי באמצע חודש פברואר 1990. הוגדרה שאיפה לפגוע באונייה המובילה בטווח רחוק עוד בטרם ישלחו ממנה סירות התקיפה. השערות לגבי מועד התקיפה היו לא מבוססות. ההערכה הייתה כי תידרש פעילות ממושכת ויש צורך בהשקעת שעות ים ואוויר רבות.
לאחר זיהוי בסיס האימונים בחוף הלובי הועלתה הצעה לבצע תקיפה מונעת על ההתארגנות בבסיס היציאה. התקיפה המונעת לא התממשה לוב אמנם מוגדרת כמדינת אויב ואף השתתפה במלחמות באמצעי לחימה וכח אדם. אך לישראל לא היה עניין לפתוח חזית לחימה במרכז הים התיכון. תפיסת אוניית האם כאשר הסירות והמחבלים עליה נראתה דרך פעולה נקייה שתביא לתוצאות טובות, אלא שלא היה מידע מספיק על אותה אונייה.
אזור היירוט לתפיסת אוניית האם, חושב להיות כמאה מיל ימי מחופי הארץ. לגילוי וזיהוי הופעלו מטוסי שחף מטוס הוק איי בעומק הים וסיור מטוס עגור בקרבת החוף. מסוקי תקיפה הועמדו בכוננות בבסיס בקו החוף. ארבע ספינות טילים ושש ספינות בט"ש קיימו סיורים או הועמדו בכוננות מיידית. ההנחה הייתה שכיוון התקיפה יהיה מול מרכז המדינה אך נלקחו בחשבון אפשרויות שאוניית האם תגיע באיגוף מכיוון קפריסין או מחופי מצרים.
ספינות הביטחון השוטף - חיל הים הפעיל כ-20 ספינות דבור במימי הים התיכון שנרכשו בתחילת שנות ה-70 ואורגנו במסגרת שתי פלגות בט״ש, פלגה 916 ופלגה 914. הספינות וצוותיהן קיימו סיורים באופן רצוף ומנעו פיגועים רבים. עם זאת התברר שהמחבלים התקדמו ושיפרו את יכולתם ורכשו ספינות שמהירותן גבוהה יותר ממהירות הדבורים שהייתה עד 20 קשר. הצורך החיוני בכלי שיט מהירים הוכח אך הצטיידות חיל הים החלה רק באמצע שנות ה-80. בעת התנהלות המבצע היה חיל הים בתהליך הצטיידות של ספינות דבורה מתוצרת התעשייה האווירית וכן בתהליך שדרוג מנועים לספינות דבור על מנת לקבל מהירות של כ-30 קשר. כחמש ספינות טילים נמצאו בים באופן רצוף.
מערך הגילוי החופי העומד בכוננות ומופעל כל ימות השנה ביצע רענון כשירות כולל בדיקות טווחי גילוי מכ"מים ואמצעי ראיית לילה. תחנות מכ"ם ניידות נפרשו באזורי התפר בחוף ותצפיות עין.
כוחות נוספים - חיל הים חשש כי לא יוכל להבטיח את עצירת המתקפה הרחק מחופי המדינה. לכן נתבקש המטה הכללי להעמיד זוג מסוקי קרב בכוננות ולבצע סיורי ג'יפים באופן רצוף בקו החוף. סיורי האוויר בוצעו על ידי מטוסי שחף מטוס 
דיה מטוס קל עגור עם צופים מחיל הים.
רגיעה ותגבור – בתחילת חודש מאי הייתה רגיעה וירד רצף הסיורים. בסוף החודש נערכה הערכת מצב לפני מפקד חיל הים והוחלט על תגבור סיורי סטי"לים ומטוסים. השקעת שעות הים של ספינות טילים ודבורים לצורך חסימת "אבק דרכים" עד צהרי 29 בספטמבר הייתה: אלפיים שעות ים ספינות הטילים ו-305 שעות ים דבורים, מעבר לסיורי ביטחון שוטף הרגילים.

פעילות המחבלים

ההכנות והאימונים נעשו במחנה מיוחד בזליטן כ-50 מיל ימי מזרחית לטריפולי (לוב). המתקפה תוכננה באמצעות שש סירות מהירות דגם "פיקולו" תוצרת קפריסין. מפקד הקומנדו הימי של חיל הים הלובי לשעבר פיקח על האימונים ואבו עבאס עצמו ליווה את ההכנות. ב-27 באפריל 1990, התקיים תרגיל מסכם בו השתתפו סירות התקיפה ושני כלי שיט של הצי הלובי שימשו מטרות לסירות המחבלים התוקפות.
שיוט אוניית האם - האונייה יצאה מנמל במערב לוב ועליה שש סירות מהירות כאשר אחת מהן לא הייתה חמושה ומשימתה לשאת מכלי דלק לאחרות. ב-26 במאי יצאו המחבלים מבסיס הקבע בזליטן והוסעו באוטובוס כתשע שעות עד למפרץ שומם מזרחית לבנגזי. לאחר תדרוך שקיבלו מאבו עבאס עצמו, הועברו 18 מחבלים בסירות גומי לאונייה. משלחי הפיגוע באונייה היו מפקדי הכוח הצבאי והימי של ארגון החזית לשחרור פלסטין וקצין בכיר מהקומנדו הימי הלובי. ב-27 במאי בשעה 10:00 יצאה לדרך מזרחה לאורך החוף המצרי. רק בהיותם באונייה נודע למחבלים שתקיפת כלי שיט חיל הים הישראלי היא מטרה משנית ויעד התקיפה הוא חוף תל אביב. בנין השגרירות האמריקאית על חוף הים הוגדר כמטרה לרקטות.
נקודת ההורדה המחבלים הסיקו שהשיט באונייה הוא הקטע הקריטי בו הם עלולים להיתפס כולם יחד. לכן תוכננה הורדת הסירות במרחק כ-120 מיל ימי מהחוף הישראלי. המתקפה תוכננה לשעות הבוקר כדי לפגוע במתרחצים בחופים. מועד ההורדה תוכנן לפנות ערב כדי שכל שעות החשיכה ינוצלו לתנועה תוך חדירת הסיורים הימיים. מפקדי הפעולה מהחזית לשחרור פלסטין והקומנדו הימי הלובי ידעו שלא ניתן היה להסוות אונייה קטנה ועליה סירות מהירות באור יום ממטוסי תצפית ומכלי שיט מסיירים גם בלילה.
ב-29 במאי בשעה 17:00 הורידה האונייה את 6 הסירות ורק 17 מחבלים. מאחר שאחד סירב להמשיך בפעולה. ההורדה נעשתה בשעה המתוכננת אך המרחק היה גדול בהרבה מהמתוכנן מעל כ-150 מיל ימי מחופי ישראל. הדבר נעשה מתוך ההערכה למאמצי הסריקה שנעשו על ידי ישראל. לאחר ההורדה פנתה האונייה לאלכסנדריה וייתכן גם שחזרה ללוב.
תנועת סירות המחבלים בזירת הפעולה היה הים שקט, שררו ערפילים והתנועה נעשתה במהירות גבוהה. בדרכן עצרו פעמיים וקיבלו 4 מכלי דלק מלאים מהסירה המלווה. היות שאוניית האם הורידה אותם במרחק רב הדרך נעשתה ארוכה יותר באופן משמעותי והדלק לא הספיק. לאחר התדלוק השני שנעשה בשעה 22:00 פנתה סירת התדלוק מס 6 שעליה מפעיל יחיד, דרומה לכיוון החוף המצרי.
זמן מה לאחר מכן התגלו תקלות מנוע בסירה מספר 2. אנשיה עברו לסירות האחרות והסירה טובעה בירי. ארבע הסירות החמושות המשיכו מזרחה לכיוון החוף הישראלי. ההפלגה נעשתה במסדר 1 כאשר סירה מס 3 עוקבת אחרי מספר 1 וסירות 4 ו-5 עוקבות אחרי הסירה שלפניהן.
אבדן רוח הלחימה - מתוך 16 המחבלים שהגיעו למגע אף אחד לא נלחם. הערכת המודיעין שהדבר נבע משתי סיבות: היותם ממודרים מתוכנית הפיגוע והמטרה שנמסרה להם רק בעת שכבר עלו על האנייה. וסיבה שנייה שהשעות הרבות של הפלגה בסירות המהירות התישום ונעשו עייפים מאוד.

הערכת עיתוי המתקפה

המודיעין הימי איתר את המועד בו בשלה המוכנות להוצאת הפיגוע לפועל. והצביע על מועד יציאת הכוח המפגע של המחבלים מלוב בבוקר או צהרי יום 27 במאי. בישיבת גיחות ומבצעים אצל עמי אילון ב-29 במאי שעה 08:30 סוכם על תוספת סיורי דבורים ספינות טילים ומטוס סיור. שעתיים מאוחר יותר בישיבת גיחות מבצעיות בפני מפקד חיל הים הוצג שהסבירות לפיגוע נמוכה היות שמידע הראה שב-27 במאי המחבלים עדיין בבסיסם שליד טריפולי זמן הפלגה הוערך ל-3.5 יממות לכן אינם צפויים לפני 31 במאי. על כן תגבור הסיורים נדחה ביממה.
בצהרי ערב חג השבועות - 29 מאי 1990 - הפיץ המודיעין התרעה לפיה, הפיגוע הגיע לשלב של מימוש בטווח הזמן המיידי ההערכה התבססה על הנחת המודיעין שהאנייה תצא מטריפולי שבלוב בצהרים או ערב ה 27 במאי הרי שעל "חלון הזמן" המדויק להתרחשות האירוע, ניתנה הערכה כי הסבירות למימושו, היא במהלך יום החג - ה-30 מאי 1990. עקב היציאה לחופשת חג הוציא המודיעין הימי את ההתרעה ב 291159 מיקוד חלון הזמן נמסר בהערכות מצב שהתקיימו בפורום המבצעי במהלך שעות אחרי הצהריים של ה-29 מאי כולל בפני מפקד חיל הים.
מפקד יחידת השליטה הימית סא"ל דרור אלוני וראש ענף מבצעים סא"ל חזי משיטה הייתה הרגשת דריכות, הם נמצאו באירוע במושב עין איילה ולאחריו חזרו למפקדה.
בשעות הערב המאוחרות של אותו יום, 29 במאי, התקבלה אינדיקציה מודיעינית חדשה, על פעילות חריגה בארגון אבו אל עבאס. הקצין התורן ניר פרס הזעיק את רמ"ח מחקר אל"ם שלמה גואטה. אף כי היה אפשר לייחס את המידע לנושאים אחרים החליט גואטה לראות בה סימן המעיד "מימוש פיגוע אבק דרכים רלוונטי החל מהלילה". בעקבות זאת, ניתנה לכל גורמי הפיקוד ומערך הבטש והשליטה בחיל הים, התרעת בזק בכתב ובעל-פה, לפיה: ההתרחשות של "אבק דרכים" היא רלוונטית עוד באותו ליל 29/30 מאי אולם למרות זאת, התרעת בזק זו לא הגיעה בזמן אמת לידיעת מפקדי ספינות דבור הערוכים באשדוד והם הוזעקו לשוב לבסיסם רק אחרי שהתגלתה סירת המחבלים הראשונה מערבית לגעש. (15,18)
בדיעבד הסתבר כי ההקדמה בלוחות הזמנים של המתקפה נבעה מכך שהמחבלים, עלו על "אניית האם" במזרח החוף הלובי ולא באזור נמל טריפולי, כפי שהייתה הערכת המודיעין עד ערב 29 במאי. מתוך מספן המודיעין הועלתה אכזבה מכך שההתרעה על הפיגוע הובנה ליממה מאוחר יותר וכי היה צורך להיערך למגננה באופן מיידי.

היערכות כנגד המתקפה

אח"י קשת (סער 4.5) יצאה אחרי הצהריים לסיור שמטרתו לאתר את אוניית האם. בדרכה לאזור הסיור התעכבה לזהות 3 אוניות המתקרבות לחופי ישראל. בדיעבד נמצא שאוניית האם לא נכנסה לאזור סיורי האוויר וספינות הטילים על כן היא לא התגלתה.
המטרה שונתה מתפיסת אוניית האם הייתה לגלות את סירות המהירות הסיורים בקרבת החוף בוצעו על ידי שש ספינות בט"ש. אזורי הסיור של ספינות הטילים הועברו ל-30 מיל ימי מהחוף במקום 60 מייל ימי שהיו קודם לכן.

מגע עם סירות המחבלים

במהלך חג השבועות 30 במאי נוצר מגע בין כוחות חיל הים לסירות המחבלים במספר גזרות כמעט במקביל.

תפיסת הסירה מול געש

הסירות לא נשאו אורות ניווט באמצע הלילה בין 29 ל-30 במאי הבחין המוביל "אבו יאסר" כי יתר הסירות אינן עוקבות אחריו וסירתו נעה מזרחה לבדה. לקראת אור ראשון נגמר הדלק בסירה המובילה והיא נעמדה במרחק גדול מהחוף מול געש. חמשת המחבלים בסירה הבחינו במטוס של חיל האוויר שלא גילה את הסירה וניסו לירת בו טיל סטרלה אך המשגר היה רטוב והטיל לא פעל.
בשעת בוקר מוקדמת גילתה תחנת מכ"ם תל אביב מטרה במרחק 16 מיל ימי מהחוף מול קיבוץ געש ונתוני תנועה במקום. בקרית המכ"ם הגדירה מטרה בלתי מזוהה מס 182. מטוס קרנף היה בסיור אווירי אך תנאי הראות הגרועים לא הבחין בסירה. דבור מס 901 (בפיקוד שי שמש) מפלגה 916 שנמצא בסיור מול תל אביב עוד מיום הקודם הוכוון למטרה. הדבור שמהירותו המרבית הייתה 18 קשר הגיע כעבור ארבעים וחמש דקות. מטווח גדול ראה סירת מרוץ ירוקה חשודה מאוד. התקרב וראה אנשים במדים והגדיר אותה כפח"ע ודאי. הזיהוי הועבר לכל מערכת המגננה וצה"ל. מסוקי קרב הוזנקו והגיעו למקום על מנת ללמוד את צורת הסירה כדי לזהות כלי שיט אחרים.
מפקד חיל הים, אלוף מיכה רם, שנמצא במוקד השליטה עמד בקשר ישיר עם מפקד הדבור שי שמש. מחשש לחגורות נפץ נדרשו חמשת המחבלים בסירה להוריד בגדים ולרדת למים. בינתיים הסירה הריקה נסחפה ברוח לכיוון החוף. דבורה 810 (בפיקוד אמיר אורן), נשלחה לקשור את הסירה והדבור נשאר עם האנשים במים.
אח"י יפו (סער 4) (בפיקוד עידו לדרר) ועליה מפקד הפלגה סא"ל זאב ינובסקי, באתר הגבורה עם צוות השתלטות משייטת 13 וחוקר שבויים שיצאה מחיפה לסיור הופנתה אל המטרה מול געש. כאשר הגיעה החלה לאסוף את המחבלים מהמים לחקירה. הדבורה 810 נשלחה להמשיך בסיור גזרת חסימה שלה מול עתלית. בערך באותו זמן הגיע חוקר שבויים נוסף במסוק אנפה והורד אל הדבור 901. השאלות שנדרשה להן תשובה מידית היו: האם ישנן סירות נוספות וכמה? האם הסירות או האנשים בהן ממולכדים להתפוצץ? פרטים על אוניית האם?
תשובות המחבלים לחקירה הראשוניות הוערכו כמטעות. תוך כדי החקירה הגיע מסוק יסעור עם אנשי יחידה 669 ואסף ארבעה מהמחבלים להמשך חקירה בחוף. אח"י יפו (סער 4) יצאה לחפש אחרי סירות נוספות תוך המשך חקירה של המחבל החמישי.

הגוררת "הילה" של נמל אשדוד הגיעה מול געש וגררה את הסירה הנטושה לנמל אשדוד.
ציוד שנתפס בסירה מול געש

רדיפה אחרי הסירה המתדלקת

בשעה 08:35 הבחין דבור 868 (בפיקוד דרור פשר) שהיה עוד מהבוקר הקודם, בסיור מול דרום רצועת עזה, הנמצאת בגזרת האחריות של פלגה 916, בסירה שאינה סירת דיג הנעה במהירות לכיוון הגבול הימי עם מצרים. הגילוי היה 15 מיל ימי מהחוף. פשר קיבל מידע על סירת המחבלים שהתגלתה מול געש והמטרה שהתגלתה העלתה את חשדו. החל ברדיפה וירה באוויר לאזהרה. מהירות המרבית של הדבור – 18 קשר לא עמדה בתחרות עם מהירות הסירה שהייתה ריקה, קלה ונעה במהירות בין ספינות הדיג המצריות. פשר ביקש סיוע מסוקי קרב אך פיקוד חיל הים לא אישר זאת. סירת התדלוק עברה את הגבול הימי ונמצאה כבר בשטח שמול החוף המצרי. הסירה המתרחקת נעלמה ממכ"ם הדבור לכיוון דרום מערב. המודיעין הימי הסיק שסירה זו הייתה חלק מכוח התקיפה אשר תדלקה את ארבעת האחרות בדרכן.

רדיפה והחפה בחולות שטח 608

נראה שהמידור הרב שננקט על ידי אבו אל עבאס לא מנע מהמודיעין הימי לחשוף את ההיערכות לביצוע. נראה כי לחלק מהמחבלים לא הייתה מוטיבציה לביצוע שפרטיו נודעו להם רק ברגע האחרון. סירות המחבלים מספר 3, 4, ו-5, איבדו קשר עין עם הסירה המובילה. הם שברו קורס ושטו בנתיב דרומי לכיוון רצועת עזה. בהיות הסירות כ-25 מייל ימי מול תל אביב כבר היו מותשים והחליטו לנוח עד הבוקר. מבלי דעת סייעה להם העמידה בכך שהציגו מטרת מכ"ם קטנה. בבדיקה מאוחרת עלה שהן נמצאו בגזרת הסיור של אח"י קוממיות והן לא התגלו היות שהספינה הועברה לגזרת חיפוש אחרת.
בבוקר לאחר המנוחה התרכזו אחד עשר המחבלים לסירה שנותר בה דלק והמשיכו לכיוון רצועת עזה, כדי למצוא מסתור בקרב האוכלוסייה המקומית. מסיבה לא ברורה לא התגלתה הסירה במכ"ם תחנת אשדוד. בשעה 09:55 התגלתה בתחנת מכ"ם ארז מטרה בטווח 11 מיל ימי ובטווח של 4.5 מיל ימי מהחוף בתנועה. דבור 909 (בפיקוד רוני שדה) מפלגה 916 שיצא מבסיס אשדוד לסיור גילה סירה מהירה בעין ואחר כך גם במכ"ם. הדבור רדף אחרי המטרה הוגדרה כפח"ע ודאי וביקש סיוע מסוקי קרב. מהירות הסירה הייתה במקור גדולה בהרבה ממהירות הדבור אך משקל מחבלים הרבים גרם להאטתה. שדה פתח באש מתותח אורליקון בטווח רחוק מאוד. המחבלים התרשמו מהירי וראו מולם הרבה אנשים בחוף מכאילו מחכים להם. לאחר הירי פנתה הסירה דרומה ועלתה על חוף, שנראה להם שומם - שטח אש 608 - כק"מ וחצי מדרום לחוף הרחצה של ניצנים.
במקביל לגילוי המכ"ם גילו גם צופי האוויר רב חובל ישעיהו מור וסימן טוב חממי במטוס עגור שהוזנק משדה דב את המטרה. בתחילה ייחסו את הדיווח של המטוס כאילו הוא רואה את הדבור אך הוברר שהא מזהה את הסירה המהירה. המחבלים בסירה נופפו למטוס לשלום. למרות זאת השתכנע הטייס שאלה מחבלים. סירת המחבלים הנרדפת על ידי הדבור ומוטרדת על ידי המטוס הקל ברחה לכיוון דרום. הטייס אל"ם ישראל בן חיים – שהיה מפקד הבסיס בשדה דב עלה בעצמו לטיסה אם בגלל מגבלות מזג האוויר או משום שהיה זה יום ההולדת שלו. 
בן חיים ניצל את מעמדו והתקשר מהמטוס למפקדת חיל האוויר וזרז לקבל מסוקי קרב מהר ככל האפשר. הוא ראה את המחבלים נוטשים את הסירה וספר אותם אחד לאחד והיה ברור שיש אחד עשר מחבלים בחוף. הוא עקב אחריהם בורחים להתחבא בשיחים בין החוליות וכשהגיעו מסוקי הקרב כיוון אותם למחבלים. חמישה מחבלים יצאו עם ידיים מורמות ונלקחו בשבי. מסוקי הקרב ירו אל השיחים ומהירי נהרגו 4 מחבלים. שניים אחרונים נתפסו בסריקות של חיילי גבעתי שהוזנקו לשטח מבסיסם ברצועת עזה. 

הפרשן לנושאי ביטחון משה נוסבאום נמצא אז רוחץ בחוף ניצנים וסיקר את האירוע תוך כדי התרחשותו.
ציוד שנתפס בסירה שהגיעה לחוף

זיהוי סירות חשודות

מפקד סיירת הדבורים 'כריש', מפלגה 916, סרן זיו סלומון, הוזעק בבוקר לאשדוד יצא נעם הדבור המהיר 854 לאזור ההתרחשות והגיע ליד דבור 909 כאשר זה מול החוף. נתגלתה סירה מול אשקלון ודבור 854 ניגש וזיהה אותה כתמימה. משם בכיוון צפון מערב התגלתה סירה מהירה נעה אל החוף בקורס צפון מזרחי. תחנת המכ"ם בבסיס אשדוד לא גילתה את המטרה. המסקנה הראשונית הייתה שזו סירת מחבלים חלק מהמתקפה. סלומון פנה אחריה והדבור המהיר החל להשיג את הסירה. דרש ממנה לעצור תוך כדי ירי באוויר. כאשר עצרה התברר שהיו אלה שני חברה שיצאו מנמל אשדוד לשיט נמנעה טעות בזיהוי שכמעט והייתה קטלנית.

המשך חיפושים

מטוס קרנף נשלח לסיור רחוק ואח"י קוממיות ואח"י תרשיש (סער 4) יצאו לסיור ארוך במגמה לאתר את האונייה שהורידה את הסירות. בשעה 15:15 גילה הקרנף 80 מיל ימי אונייה חשודה צפונית לפורט סעיד. אח"י קוממיות ניגשה לזיהוי אך התברר שזו אינה האונייה המבוקשת.
בצהרים גילה מטוס סיור ימי שחף זוג סירות נטושות כ-25 מיל ימי מערבית לתל אביב. אח"י יפו (סער 4) שחיפשה באזור הגיעה וזיהתה שתי סירות מרוץ דומות לסירה שנתפסה בבוקר בגעש כשהן עמוסות באמצעי לחימה. צוות ילת"ם לסילוק פצצות הגיע עם מסוק יסעור. אחת מהסירות שקעה והשנייה נבדקה ונמצאה שאיננה ממולכדת, ונגררה לבסיס אשדוד.

האונייה המובילה חמקה

האונייה המובילה שזהותה הוסתרה בהצלחה הייתה כנראה אוניית סוחר לובית שהופעלה על ידי אנשי צי לוביים. המחבלים שנתפסו לא ידעו או תודרכו לספק פרטים כוזבים. נמסרו שמות שונים "Tiny Star" או "Seven Star" או "אנטרטין" או "סיזירוס" שהניפה דגל של פנמה או דגל טורקי. 

על כל פנים האונייה הייתה מספיק גדולה לשאת עליה שש סירות ומצוידת במנופים חזקים להוריד אותם בלב ים.
הסירות נאספו לאשדוד

תגובות בעולם הערבי

תקיפת המחבלים תוזמנה לכינוס הליגה הערבית בבגדד. כישלון התקיפה הרגיז את מנהיג לוב מועמר קדאפי שתמך סייע ואפשר את הפעילות מארצו. הפלסטינים הציגו כישלון מבצעי כהצלחה ואף טענו שהמחבלים שנתפסו לפחות מימשו את זכות השיבה לארץ ישראל. מאמרים בעיתונות הערבית פיארו את התוקפים. הידיעה ששגרירות ארצות הברית בתל אביב הייתה בין יעדי המתקפה גרמה לרוגז זמני בין ארצות הברית לארגון השחרור הפלסטיני. שגריר מצרים בישראל מוחמד בסיוני העביר מידע שיאסר ערפאת טען שלא ידע על הפיגוע המתרחש.

הפקת לקחים בצה"ל

בצה"ל התברכו על סיכול הפיגוע. לאחר האירוע נערכו תחקירים ביחידות המשתתפות. הרמטכ"ל דן שומרון, דרש לקיים בדיקת טווחי גילוי לסירות. הצלחת המודיעין להביא תמונה כוללת של שיטת האירוע ובהתרעה קצרה גם את מועדה. הכוונה לתפוס את המחבלים בעודם באונייה לא מומשה. עצם ביצוע הסיורים הימיים והאוויריים לאורך זמן רב הועיל בהרתעת המחבלים וגרם לסיכול המתקפה. הסירות הורדו במרחק רב מעבר לתכנון והן נשארו בלי דלק ולא הגיעו למטרתן.
חקירת המחבלים השבויים נערכה על ידי שירות הביטחון הכללי ותוצאותיה לא התפרסמו.
ביחידות חיל הים הישראלי
פעילות הסיכול ארכה זמן רב, השקעת שעות הים הייתה כ-2300 שעות ים ספינות טילים וכ-450 שעות ים לספינות הבט"ש. במרבית היחידות נמצא מה לתקן ולשפר בפעילות הביטחון השוטף. המודיעין הימי ומערך הגילוי החופי של חיל הים דרוכים וערניים כדי למנוע פיגוע מהים.
המודיעין הימי  - למרות פרסום ההתרעה המשותפת למודיעין הימי ולזירת טרור באמ"ן ב-29 במאי (יממה לפני גילוי הסירה הראשונה), והתרעת הבזק שהוציא המודיעין הימי בליל 29–30 במאי (כ-6 שעות לפני גילוי הסירה), האיחור בהסקת המסקנות לא שינה מאומה את תהליך הסיכול. עם התרעה מוקדמת יותר יכול היה חיל הים להשקיע יותר מאמצים אך אין תוצאות טובות יותר ממה שהושג.
חידוש מערך הגילוי 
מערך תחנות המכ"ם שהפעיל חיל הים שופר באופן מתמיד ופעל בצורה טובה במהלך האירוע. בכל התחנות הקבועות הותקן מכ"ם חדיש מתוצרת אלתא שפותח במיוחד לגילוי סירות מטרות קטנות על רקע הגלים. ההצטיידות הוכיחה את עצמה כאשר בקרי השליטה במכ"ם תל אביב ומכ"ם ארז גילו את סירות המחבלים בטווח גדול מאוד.
הצטיידות בספינות בט"ש מהירות
עוד מתחילת שנות ה-80 נוכח חיל הים שהמחבלים מכינים סירות מהירות. נערכו ניסויים בהעלאת מהירות ספינות הדבור על ידי החלפת המנועים בחזקים יותר. התעשייה האווירית עמדה על הצורך פיתחה ובנתה ספינות דבורה. ספינות אלה גדולות יותר ומהירותן מעל 30 קשר. בשנת 1985 החליט מפקד חיל הים אברהם בן שושן לרכשן. ספינות הוכיחו את יעילותן במפגשים עם סירות מחבלים באזור דרום לבנון. לאחר "אבק דרכים" הזמין מפקד חיל הים מיכה רם שש ספינות דבורה נוספות. במספנות ישראל פותחה ספינת בט"ש מהירה שלדג (כלי שיט) שהוצעה לחיל הים. ראש המטה הכללי דן שומרון הורה לבדוק ישימותה. עם הזמן שודרגו כל ספינות הבט"ש של חיל הים לספינות מהירות.

סוף דבר

אחד עשר המחבלים שנתפסו בסירה מול געש ובחוף שטח אש 608 הועמדו לפני בית דין צבאי. התובע עו"ד סרן ירון לוי דרש את העונש המרבי. בית המשפט הצבאי גזר עליהם 30 שנות מאסר. המחבלים קיבלו את העונש הכבד בגאווה וצעקו יחד קריאות שחרור פלסטין. בהמשך להבנות שארם א-שייח שוחררו מרבית המחבלים בשנת 1999.