google/wiki40b huggingface dataset:
באבא רחמן

ההשאלה לאסאנטה קוטוקו

רחמן נולד בטמלה שבגאנה. הוא גדל במחלקת הנוער של FC דרימס. בעונת 2011/2012 הושאל רחמן לאסאנטה קוטוקו מליגת העל הגאנאית. באותה עונה היה רחמן מועמד סופי לתואר תגלית השנה בליגה, אך הפסיד אותו לג'ושוע אוניקו. מועדונים רבים התעניינו ברחמן בשל הופעותיו בקבוצה.

גרוירט פירט

ב-12 ביוני 2012 עבר רחמן בהעברה חופשית לגרויטר פירט מהבונדסליגה, על אף התעניינות מצד קבוצות בכירות יותר. רחמן הסביר את בחירתו בכך שהמועדון הציע את "התנאים הטובים ביותר בהם הקריירה שלי יכולה להתפתח". ב-25 בספטמבר 2012 ערך רחמן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק במחצית השנייה בהפסד 2-0 לפורטונה דיסלדורף במסגרת המחזור החמישי בבונדסליגה. בתחילת עונתו השלישית בקבוצה, שבה שיחקה הקבוצה בבונדסליגה השנייה, במחזור השני של עונת 2014/2015, הבקיע רחמן את שערי הבכורה שלו בגרויטר פירט: צמד שערים בניצחון הליגה על נירנברג.

אאוגסבורג

יום לאחר שערי הבכורה שלו בגרויטר פירט חתם רחמן באאוגסבורג מהבונדסליגה. ב-23 באוגוסט 2014 ערך רחמן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד הליגה להופנהיים בתוצאה 2-0 במסגרת המחזור הראשון. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 31 הופעות.

צ'לסי

ב-16 באוגוסט 2015 חתם רחמן בצ'לסי על חוזה ל-5 שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 4-1 על וולסול במסגרת הסיבוב השלישי בגביע הפוטבול ליג. ב-16 בספטמבר 2015 ערך רחמן את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בניצחון 4-0 על מכבי תל אביב במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים. ב-17 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כששיחק 90 דקות בניצחון 2-0 על אסטון וילה במסגרת המחזור התשיעי. ב-2 באוגוסט 2016 הושאל רחמן לשאלקה מהבונדסליגה, בסיום העונה חזר לצ'לסי וב-29 בינואר 2018 רחמן הושאל פעם נוספת לשאלקה. ההשאלה השנייה לשאלקה לא עלתה יפה ורחמן ערך רק שלוש הופעות. בינואר 2019 הוחלט לקצר את תקופת ההשאלה של רחמן, והוא חזר לצ'לסי והושאל שוב מיד, והפעם לסטאד ריימס מליגת העל הצרפתית בכדורגל. ב-2 בספטמבר 2019 הושאל למיורקה לעונה אחת.

קריירה בינלאומית

ב-10 בספטמבר 2014 ערך רחמן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, כששיחק 90 דקות בניצחון 3-2 על נבחרת טוגו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2015. הוא שיחק בכל משחקיה של הנבחרת במסגרת גביע אפריקה לאומות 2015, בו הפסידה בגמר לנבחרת חוף השנהב בדו-קרב בעיטות עונשין.
דבק

היסטוריה

הדבקים הקדומים ביותר הופקו מהצומח והתבססו על שרף של צמחים שונים. סוג קדום אחר של דבק הוכן משיירים של בעלי חיים, כגון דבק מעיבוד של פרסות באפלו, שהיה בשימוש על ידי האינדיאנים באמריקה הצפונית. באירופה של ימי הביניים נעשה שימוש בחלבוני ביצה להדבקת עלי זהב לקישוט תעודות קלף.
השימוש הראשון בדבקים היה בדרום אפריקה לפני 70,000 שנה, שם התגלו פלחי אבן שהוחדרו לניצביהם של גרזנים אשר היו מרוחים בדבק תרכובת העשוי מצמח אלת המסטיק ואוכרה אדומה (תחמוצת ברזל טבעית). על ידי הוספת וערבוב צמח אוכרה אדומה עם צמח אלת המסטיק, ניתן היה לחזק יותר את תרכובת הדבק ולהגביר את עמידותו להתפרקות בעת מגע עם מים.

סוגי דבק הכנת דבק

ניתן לחלק דבקים לפי מנגנון ההתקשות שלהם:

דבקים עם ממס

דבקים אלו מתקשים במהלך התייבשותם. המרכיב הנוזלי יכול להיות מים, כמו בדבק פלסטי ובדבק עצים לבן, והוא יכול להיות אורגני כמו בדבק מגע ובדבק דגמי מטוסים שקוף. לקבוצה זו שייכים הדבקים הנמצאים על גבי בולים ובמעטפות פשוטות, השמורים במצב יבש ומורטבים בלשון או בספוגית רטובה לפני ההדבקה. תכונה של הדבקים האלו היא ירידה בנפח עם התקשותם ולכן הם אינם מתאימים למילוי חללים או יציקות.

דבקים המתקשים בריאקציה כימית

שני חומרים מגיבים ויוצרים חומר עם תכונה שונה מהמרכיבים הראשוניים. תהליך ההקשיה היא בדרך כלל "פילמור" - התחברות של מולקולות ליצירת שרשראות ארוכות הדומות לחומרי הפלסטיק. החומרים המגיבים יכולים להיות מעורבים ביחד, כמו בדבק אפוקסי או שהם מגיבים עם לחות. דבק סיליקוני מגיב עם הלחות שבאוויר ודבק ציאנואקרילי (מוכר בשמו הגנרי "סופר גלו" [Super Glue]) מגיב עם הלחות שעל המשטחים המודבקים.

דבקים המתקשים באור על-סגול

דבקים אלו מבוססים על חומרים שבהם המולקולות עוברות "פילמור" בעת החשיפה לתאורת על-סגול. ישנם דבקים שמספיק מרכיב העל-סגול שבקרינת השמש כדי להקשותם, וישנם דבקים שנדרש מקור אור מיוחד לכך.

דבקים רגישי לחץ

בקבוצה זו, חומרים דביקים מצופים על משטח המיועד להדבקה. בחלק מהיישומים מדובר בהדבקה חד-פעמית שאינה מיועדת להפרדה. דוגמה לכך היא המעטפה המודרנית הניתנת לסגירה ללא צורך בהרטבה, כפי שנדרש במעטפות המוקדמות. דוגמה נוספת היא הסרט הדביק. ישנם יישומים שבהם הדבק מיועד לשימוש רב-פעמי, כמו בפתקיות דביקות הניתנות להסרה ולהחזרה.

דבקים תרמופלסטיים ("חמים")

חומרים אלו הם תרכובות פלסטיות הניתכות בחום הנוצר באקדח דבק חם. בעת התקררותם הם מתקשים וחוזרים למצבם הצבירה המקורי שלהם, וכך הם מדביקים את המשטח או החומר שעליו הונח הדבק החם.
המנון הדגל הלאומי

היסטוריה

ב-1930, לאחר שהמנון הקוומינטנג הפך להמנונה של המדינה דה פקטו, הזמין משרד החינוך הצעות להמנון לאומי רשמי חדש. ההמנון שנבחר הולחן בידי הואנג זי ב-1936 והמילים נכתבו בידי טאי צ'י טאו, אשר חיבר גם את מילות ההמנון הלאומי. ממשלה הרפובליקה של סין סירבה לאמץ את ההמנון החדש, וכפשרה הוחלט שזה יהפוך להמנון הדגל הלאומי.
רוזלינד קראוס

ביוגרפיה

קראוס גדלה בוושינגטון די. סי. לאחר שסיימה את לימודיה במכללת ולסלי ב-1962 המשיכה את לימודיה באוניברסיטת הרווארד במחלקה לאמנות. את הדוקטורט היא כתבה על דייוויד סמית ב-1969. המאמר פורסם ב-1972 תחת הכותרת Terminal Iron Works.
באותה תקופה כתבה קראוס לכתבי העת Art International ומאוחר יותר גם ב-Artforum International. היא עברה לניו יורק והצטרפה לקבוצת מבקרים חשובה, בהם אנט מיקלסון (Michelson), ברברה רוז (Rose) ומייקל פריד (Fried) אשר למד איתה בהרווארד.
כמה שנים לאחר שסיימה את לימודיה בהרווארד כתבה מאמרים על ג'ספר ג'ונס ודונלד ג'אד (Judd). היא התמקדה בכתיבתה על אמנות מינימליסטית. בין מאמריה העיקריים בנושא זה היה המאמר "פיסול בשדה המורחב" (1979).
קראוס ומיקלסון עזבו את כתב העת Artforum וייסדו ביחד מגזין חדש ב-1976 שנקרא אוקטובר (October). בנוסף, קראוס לימדה במוסדות שונים והפכה להיות מקור השראה לסטודנטים ומבקרים רבים, אשר בחרו להתמקד בתחום הפילוסופי של לימודי האמנות העכשווית. 
כמו רבים ממבקרי האמנות באותה תקופה, הושפעה קראוס רבות מקלמנט גרינברג והרולד רוזנברג (Rosenberg). יכולתה לתרגם את הזמניות של החוויה הוויזואלית-גופנית, לשפה עשירה הקנתה לה את מעמדה כמבקרת.
חמי פרס

ביוגרפיה

חמי פרס הוא בנם הצעיר של סוניה ושמעון פרס, אח לצביה ולדן וליוני פרס. הוא נקרא על שם נחמיה ארגוב, מזכירו הצבאי של ראש הממשלה דוד בן-גוריון וידיד טוב של אביו. חמי גדל והתחנך בתל אביב, ואת לימודיו התיכוניים עשה באורט טכניקום בגבעתיים. 
בשנת 1976 סיים את לימודיו והתגייס לצה"ל. פרס התקבל לקורס טיס, והודח פעמיים מהקורס. לאחר מכן במשך זמן מה שירת בחיל השריון. את קורס הטיס השלישי סיים בהצלחה כטייס מסוק קרב ב-1980. בשנת 1985 זכה פרס לתעודת הערכה ממפקד חיל האוויר, יחד עם נועם נחמני, על הצלת צוות מסוק קוברה שטס עמו במבנה בטיסה לילית, והתרסק בשפך הירדן לכנרת. באותה שנה השתחרר פרס מהצבא, ופנה ללימודים באוניברסיטת תל אביב בהנדסת תעשייה וניהול, אותם סיים ב-1990. כטייס מילואים לחם פרס במבצע ענבי זעם.
פרס משמש כיו"ר הוועד המנהל של מרכז פרס לשלום. הוא חבר באגודת הידידים של רשת אורט ישראל המקדמת את החינוך המדעי-טכנולוגי בישראל, כיהן כיו"ר לשכת המסחר ישראל-אמריקה בשנים 2008-2011.
פרס כיהן כיו"ר איגוד קרנות הון הסיכון בישראל בין השנים 2002 - 2004; במהלך כהונתו יצא נגד כוונת הממשלה, בראשות שרון, לקצץ את תקציב המדען הראשי.
נשוי ואב לשלושה. מתגורר ברעננה.

קריירה עסקית

פרס נשכר כמנהל פיתוח עסקי בחברת Decision Systems Israel) DSI), חברת היי טק העוסקת בפיתוח תוכנה לשוק הצבאי והאזרחי. ב-1992 הקים, בהשקעה ראשונית של חברת DSI ומשקיעים נוספים בסך מיליון דולר, את קרן הון הסיכון "מופ"ת - מחקר ופיתוח תעשייתי" (שבהמשך שונה שמה ל"מופת קרן הטכנולוגיה לישראל בע"מ"), אחת מהקרנות הראשונות בישראל שהוקמה כחלק מתוכנית "ענבל" (יוזמה לעידוד הון סיכון בגיבוי חברת הביטוח הממשלתית ענבל). הקרן גייסה כ-6 מיליון דולר בבורסה לניירות ערך בתל אביב ב-1993. באוגוסט 1993  השקיעה הקרן 1.5 מיליון דולר תמורת מחצית מהמניות של חברת ווקלטק (החברה הראשונה בעולם שהצליחה להעביר קול על-גבי רשת האינטרנט). בפברואר 1996 הונפקה בנאסד"ק וגייסה כ-48 מיליון דולר. כמו כן השקיעה הקרן בחברות "פראדיים גיאופיזיקל" ו"אורכית תקשורת" שהונפקו בנאסד"ק ושלוש חברות שנרכשו במהלך השנים 1994-1996 על ידי חברות אמריקאיות: "שני מחשבים" שנמכרה לאינטל בשנת 1994. נייסקום שנמכרה בשנת 1994 ל-3COM תמורת 53 מיליון דולר, "סקורפיו" שנמכרה ל-US Robotics באוגוסט 1996 תמורת 72 מיליון דולר.
בשנת 1996, החליט לעזוב את קרן מופת וחבר לרמי קליש בהקמת קרן "פולריס 2" בשותפות עם קבוצת "דוברת שרם", שהייתה שותפה גם בחברת הניהול של הקרן "דש פולריס". בנובמבר 1996 גייסה 50 מיליון דולר מקבוצת משקיעים שכללה את חברת "קלארידג'" של צ'ארלס ברונפמן, אריסון השקעות, חברת טבע ובנק לאומי. בסך הכל גייסה קרן "פולריס 2" 125 מיליון דולר ובשנת 2000 כבר כיסתה את ההשקעה והניבה רווח של כ-200 מיליון דולר.
הצלחתה של "פולריס 2" הביאה להקמת קרנות המשך, תחת השם "פיטנגו", והפיכתו של פרס לאחד מאנשי הון הסיכון הבולטים בישראל.
מדרוג דן אנד ברדסטריט עולה כי קרן פיטנגו, בייסודם ובניהולם של פרס וקליש, היא קרן הון הסיכון הגדולה בישראל, עם הון מנוהל בהיקף של כ-2 מיליארד דולר. 
פרס מחזיק בין היתר גם במניות בחברת "iDigital", שמייצגת את חברת אפל בארץ מאז 2007.
צופיתיים

דמיון לקוליבריים

קיים דמיון מורפולוגי בין הקוליבריים ובין הצופיות, אולם מבחינה טקסונומית מדובר בשתי משפחות שונות; בעוד הצופיות הן משפחה בסדרת ציפורי השיר והן נפוצות ביבשת אפריקה וגם בישראל, הקוליבריים הם משפחה בסדרת הקוליבראים, והם מצויים ביבשת אמריקה בלבד. הבלבול בין שתי המשפחות נובע ממאפיינים פיזיים ואקולוגיים דומים של שתי הציפורים - גודלן הזעיר, צבעיהן המרהיבים ומקורן הארוך והמעוקל, וכן התזונה המבוססת בעיקרה על צוף פרחים. תופעה זו, של קיום שני טקסונים שאינם קשורים זה לזה, אך בעלי מאפיינים מורפולוגיים דומים, וממלאים תפקידים מקבילים במערכת האקולוגית, מכונה אבולוציה מתכנסת. ישנן שתי משפחות נוספות של ציפורים – דִּבְשָׁנִיִּים (Meliphagidae; באנגלית Honeyeaters) ונקרות פרחים (Dicaeidae; באנגלית Flowerpeckers) – הדומות לקוליבריים ולצופיות במראן ובהתנהגותן, וגם הן התפתחו כל אחת באופן עצמאי; אזור תפוצתן הוא אסיה, אוסטרליה ואוקיאניה.

תפוצה ומראה

מוצאן המקורי של משפחת הצופיות הוא האזורים הטרופיים שביבשת אפריקה, ואזור ישראל–סוריה–לבנון הוא הקצה הצפוני של תחום מחייתן.
משפחת הצופית מהוות דוגמה לשוני החיצוני המתקיים פעמים רבות בין הזכר ובין הנקבה בעולם החי (דו-צורתיות זוויגית); בעוד הזכר צבוע בצבעים יפהפיים כמו כחול, שחור וירוק זוהר בגבו, כתם כתום, אדום או צהוב על חזהו, וגוונים סגולים בראשו, הנקבה צבועה בצבעי הסוואה; צבעי אפור וזית חדגוניים.

הצופיות בישראל

המין היחיד ממשפחת הצופיות הנפוץ בישראל הוא צופית בוהקת (Nectarinia osea), המכונה גם בקיצור צופית ולעיתים יונק הדבש. בהתאם לתפוצת המשפחה כולה, המוגבלת בעיקר לאזורים טרופיים, תפוצתו הטבעית של המין בישראל הייתה מוגבלת בעבר לאזור הצמחייה הסודנית - אזור בו גדלים בין השאר מינים שמוצאם באזורים הטרופיים של אפריקה, כמו שיטת הסוכך ושיטה סלילנית. 
 עם התפתחות היישוב היהודי בארץ, בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים, השתנה נוף הארץ, ובסביבות היישובים החל גינון מאסיבי בצמחי תרבות, שכללו גם מינים רבים ממוצא טרופי המותאמים להאבקה על ידי ציפורים, עם פרחים ססגוניים העשירים בצוף (למשל טקומית הכף). עקב כך, החלה הצופית להתפשט ברחבי הארץ, וכיום היא נפוצה ביותר בכל חלקי הארץ, בכל עונות השנה.
הרי מואב

הרי מואב הם רכס הרים בתחום מחוז כרכ בממלכת ירדן, ממזרח לנהר הירדן, בין נחל זרד לנחל ארנון. רכס ההרים נקרא על שמה של ממלכת מואב ששכנה בה.
הרדוק (מחוז מינסק)

תולדות היישוב

האזכור הראשון של הכפר הוא משנת 1646. לאחר חלוקת פולין הראשונה בשנת 1793 נכלל היישוב בשטח האימפריה הרוסית במחוז וילנה, והתקיימו בו שתי כנסיות אורתודוקסיות ושני בתי כנסת. בשנת 1921 נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי הרדוק

בעיר פעל אחד מגדולי תנועת החסידות, רבי מנחם מנדל מוויטבסק.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-1,000 יהודים, כשני שלישים מתושביו. בכפר התקיימה פעילות של החוגים הציוניים, של אגודת ישראל ושל הבונד, וכן פעל בו בית ספר מרשת תרבות.
בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הצבא האדום, והולאמו בו עסקים פרטיים. ב-25 ביוני 1941 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ועד מהרה הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. בראש היודנרט שהוקם בכפר מונה אפרים רצקין.
ב-13 במרץ 1942 הוקם בכפר גטו קטן, בן רוכזו כ-1,500 יהודים בצפיפות רבה. במאי 1942 נלקחו כ-200 מיהודי הגטו למחנה העבודה בקראסנה. בתקופה זו פעל בגטו ארגון מחתרת, בראשות אליהו לידסקי, אשר עשרות מחבריו נמלטו ליערות, וחברו ליחידות פרטיזנים.
ב-22 ביוני 1942 בוצעה בגטו אקציה, בה נורו כ-900 יהודים, וכ-400 הועברו למחנה העבודה בקראסנה. במקביל הצליחו כ-200 יהודים להימלט ליערות הסביבה. היהודים שהושארו בגטו נרצחו כעבור כחודשיים.
דניאל ברונר

ביוגרפיה

אדולף (דוֹלפי) ברונר (Brunner) נולד בדצמבר 1914 ברובע ה-3 של העיר וינה בירת אוסטריה, למשפחה זעיר-בורגנית יהודית מתבוללת, בנם של סופי וברנהארד ברונר ואח צעיר להאנס. בצעירותו הצטרף לתנועת הנוער היהודית "צעירנו", ובשנת 1930 החליט על צירוף התנועה לתנועת "מכבי הצעיר" היהודית-ציונית, לאחר שהושפע עמוקות מספרו של יוזף קסטיין "תולדות העם היהודי". בהמשך התמנה לתפקיד יושב ראש הוועד המנהל של מכבי הצעיר בווינה ולאחד ממנהלי תנועת "החלוץ", ארגון הגג של תנועות הנוער הציוניות. במסגרת תפקידיו סייע להעלות יהודים רבים מאוסטריה לארץ ישראל. עד לשנת 1934 ארגן שלוש קבוצות של עליית הנוער שהגיעו לקריית ענבים, ועם החמרת הבריטים עם המעפילים עסק בהעלאה בלתי לגאלית של נוער יהודי. לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית הצליח עוד להבריח יהודים רבים מווינה, עד שנאלץ לברוח בעצמו והגיע לארץ ישראל ב-1940. הוריו עלו לארץ אף הם.
ברונר למד רפואה באוניברסיטת וינה בשנים 1933–1938, וקיבל את התואר שבועות ספורים לפני שהסטודנטים יהודים במדינה נאלצו להפסיק את לימודיהם. את דרכו בתחום הרפואה בארץ ישראל החל כעוזר סגן מנהל של מרפאת זמנהוף. כעבור שנים אחדות, בשנת 1943, התמנה לרופא בית בבית החולים בילינסון במחלקתו של פרופ' הרי הלר. בשנת 1947 היה ממקימי בית החולים הצבאי הראשון בכפר גלעדי, ובתום הקרבות של מלחמת העצמאות היה ממקימי המחלקה הפנימית בבית החולים תל השומר. בשנת 1949 היה ממקימי בית החולים דונולו ביפו והתמנה למנהל אגף א' של בית החולים. ברונר הקים את מחלקה פנימית א' וניהל אותה עד 1981. ולצידה מכון מחקר ראשון מסוגו בישראל אשר עסק בקשר שבין השומנים בדם למחלות לב. ברונר היה הראשון בישראל והשני בעולם כולו שהגדיר את שני מרכיבי הכולסטרול בדם ה-HDL וה-LDL ותפקידם. ברונר היה ממקימי ומראשי תורת הקרדיולוגיה בישראל, עמד בראש ועדות מקצועיות רבות ושימש כיו"ר האגודה לרפואה פנימית בהסתדרות הרפואית. עיקר תרומתו בתחום הקרדיולוגיה הייתה בשיקום חולי לב, בפיתוח הרפואה הספורטיבית ובהנחלת הכללים הבסיסיים לתזונה נכונה ופעילות גופנית כערובה למניעת מחלות לב.
בהמשך הועבר בית החולים דונולו למקומו החדש ונקרא בית החולים וולפסון בחולון. במקביל לפעילותו כמנהל מחלקה ניהל את מכון המחקר להיגיינה פיזיולוגית בבית חולים וולפסון, אשר היה מעורב במחקרים בינ"ל רבים, בהיקפים חסרי תקדים בישראל. (כאות כבוד והוקרה, לאחר פרישתו, נקרא על שמו - מכון ברונר למחקר קרדיווסקולרי).
בשנת 1966 התמנה כפרופסור חבר בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת תשנ"ח-1998 הוכתר בתואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
היה נשוי לתמרה ברונר, אב לשלושה: יובל בר-נר, שלומית מלר ואסנת מרים (מירי) נוי, וסב לנכדים.
ברונר נפטר ב-2009, בן 94 במותו.

לקריאה נוספת

ביבליוגרפיה של מאמריו: בתוך דולפי, תעשה משהו (תשס"ט 2008), עמ' 129–139.
ג'ט בלו איירווייז

תולדות החברה

החברה נוסדה בפברואר 1999 על ידי דייוויד נילמן בשם "ניואייר". בספטמבר אותה שנה קיבלה החברה 75 סלוטים להמראות ונחיתות בנמל התעופה קנדי בניו יורק והחלה להפעיל את טיסותיה ב-11 בפברואר 2000. זמן קצר לאחר התחלת הטיסות שונה שם החברה לג'ט בלו. החברה הייתה אחת מחברות התעופה הבודדות בארצות הברית שהמשיכו להרוויח אחרי פיגועי 11 בספטמבר 2001.
קיצ'נר

היסטוריה

מזמן ייסודה משנת 1854 ועד שנת 1916 שמה היה ברלין. אחוז נכבד מתושביה היו מהגרים מגרמניה, ואחרים היו בעיקר יוצאי בריטניה. בשנת 1912 קיבלה מעמד של עיר. לאחר מותו בטביעה של הוריישו קיצ'נר, שר המלחמה הבריטי, במלחמת העולם הראשונה, שונה שמה של העיר לשם הנוכחי, על שמו. 
בעיר נולד וגדל ויליאם ליון מקנזי קינג שהיה ראש ממשלת קנדה בשנים שבין מלחמות העולם ובזמן מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2004, חגגה העיר את יום השנה 150 שלה.

אזור מטרופוליטני

העיר מנתה 233,222 בשנת 2016, במיפקד האוכלוסין של קנדה. באזור המטרופולין, הכולל את הערים השכנות ווטרלו וקיימברידג', יש 523,894 אנשים, מה שהופך את האזור ל-10 בגודלו בקנדה והרביעי באונטריו. הערים קיצ'נר וווטרלו מכונות לעיתים קרובות "קיצ'נר-ווטרלו" (K-W), אם כי יש להן עיריות נפרדות. כולל קיימברידג', שלוש הערים ידועות בכינוי "שלוש הערים" (the tri-cities).

אירועים ואתרים

בעיר מתקיים מדי שנה בחודש אוקטובר, פסטיבל אוקטוברפסט הכולל הופעות מוזיקליות, שתיית בירה ואוכל. זהו הפסטיבל הגדול בעולם מסוגו, מחוץ ליבשת אירופה. הוא כולל מצעד רב משתתפים לאורך הרחוב הראשי המושך אליו כ-150 אלף מבקרים מדי שנה.
אדואר זקנדורף

קורות חיים

זקנדורף נולד בלייז'. הוריו היו הולנדים. אביו, אברהם זקנדורף, היה רופא שיניים יהודי. בזמן מלחמת העולם הראשונה למד בתיכון בלייז' שהייתה תחת כיבוש גרמני. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ב-1918 ולמד רפואה באוניברסיטת לייז', שם סיים ב-1925 עם התמחות בכירורגיה והחל לעבוד כקצין בחיל הרפואה של צבא בלגיה. בשנים 1927‏-1931 התמחה בניתוחי שיניים.
בשנת 1929 נישא לאליס שוורס, אחות שחלקה את חיבתו לציור. ב-1930 הופקד על ניהול בית חולים צבאי בלייז'.
ב-1940 נכבשה ליז' על ידי גרמניה הנאצית וזקנדורף הוחזק כשבוי מלחמה עד תום מלחמת העולם השנייה ב-1945. את שנות השבי העביר זקנדורף כרופא לשבויים האחרים. בזמן המלחמה נפטרה אשתו אליס באופן מפתיע. על שירותו במהלך המלחמה קיבל זקנדורף כמה פרסים ועיטורים כולל חברות בשלושה מסדרי אבירות שונים. לאחר המלחמה המשיך זקנדורף בקריירה הצבאית שלו. בשנים 1949-‏1950 הופקד כאחראי מטעם האו"ם על קו הפסקת אש שנקבע לאחר מלחמת הודו-פקיסטן בתקופת חלוקת הודו. הוא פרש מהצבא בשנת 1957 בדרגת קולונל.
זקנדורף נישא בשנית בשנת 1959 למרי זא'ן לאמפרר. מרי ז'אן נפטרה ב-1977. זקנדורף נפטר ממחלת הסרטן ב-16 במאי 1983.

עבודה מתמטית

זקנדורף היה אמן ומתמטיקאי חובב. לאורך השנים פרסם מאמרים רבים בתורת המספרים האלמנטרית. את הרעיון של קיום הצגת זקנדורף לכל מספר הגה בשנת 1939, אולם עקב מלחמת העולם השנייה הוא התפנה לפרסום התוצאה רק ב-1949, בזמן שהותו בהודו. הצגת זקנדורף של מספר היא הצגתו כסכום של מספרי פיבונאצ'י שונים שאין מביניהם שניים עוקבים. משפט זקנדורף קובע שלכל מספר טבעי יש הצגת זקנדורף יחידה.
חלונות שאגאל

בית הכנסת

בית הכנסת נבנה מאבן ירושלמית ונחנך ב-6 בפברואר 1962. ספסליו ערוכים לאורך ארבע צלעותיו סביב רחבה במרכזו. דלת הכניסה הראשית אל בית הכנסת קבועה בצידו הדרומי, ומולה, בכותל הצפוני, שוכן ארון הקודש. נוסף לחלונות ישנן במבנה שתי יצירות אמנות נוספות בדמות שטיחי קיר בגווני אבן ירושלמית המכסים את ארון הקודש ואת התיבה. השטיחים עוצבו בידי האמנית האמריקאית אביבה גרן ונארגו בארץ בידי רות חייאט.

החלונות וההשראה ליצירתם

שנים עשר החלונות ערוכים בארבע קבוצות, ובכל אחת מהן שלושה חלונות. שנים עשר השבטים מופיעים עם כיוון השעון, החל בחלונו של ראובן בפינה הצפון-מזרחית של המבנה, ועד לחלונו של בנימין הסמוך משמאל לו. הם קבועים בכיפת בית הכנסת, ומאפשרים את חדירת אור השמש אל האולם שמתחת לה. צבעם של החלונות משתנה בהתאם לשעת היום ומיקומה של השמש ברקיע. גובהם של החלונות הוא 2.5 מטר, והם מתארים את ברכת יעקב לבניו, אבותיהם של שנים עשר שבטי ישראל, המתוארת בספר בראשית, פרק מ"ט. עוד הושפע עיצוב החלונות מברכת משה לשבטים בספר דברים, פרק ל"ג, וצבעיהם נבחרו בהשפעת צבעי החושן ואבניו:
"וְעָשִׂיתָ חֹשֶׁן מִשְׁפָּט, מַעֲשֵׂה חֹשֵׁב--כְּמַעֲשֵׂה אֵפֹד, תַּעֲשֶׂנּוּ; זָהָב תְּכֵלֶת וְאַרְגָּמָן וְתוֹלַעַת שָׁנִי, וְשֵׁשׁ מָשְׁזָר--תַּעֲשֶׂה אֹתוֹ . רָבוּעַ יִהְיֶה, כָּפוּל; זֶרֶת אָרְכּוֹ, וְזֶרֶת רָחְבּוֹ.  וּמִלֵּאתָ בוֹ מִלֻּאַת אֶבֶן, אַרְבָּעָה טוּרִים אָבֶן:  טוּר, אֹדֶם פִּטְדָה וּבָרֶקֶת--הַטּוּר, הָאֶחָד.  וְהַטּוּר, הַשֵּׁנִי--נֹפֶךְ סַפִּיר, וְיָהֲלֹם.  וְהַטּוּר, הַשְּׁלִישִׁי--לֶשֶׁם שְׁבוֹ, וְאַחְלָמָה.  וְהַטּוּר, הָרְבִיעִי--תַּרְשִׁישׁ וְשֹׁהַם, וְיָשְׁפֵה; מְשֻׁבָּצִים זָהָב יִהְיוּ, בְּמִלּוּאֹתָם.  וְהָאֲבָנִים תִּהְיֶיןָ עַל-שְׁמֹת בְּנֵי-יִשְׂרָאֵל, שְׁתֵּים עֶשְׂרֵה--עַל-שְׁמֹתָם;".
בהתאם למסורת היהודית, החלונות אינם מתארים דמויות אדם, ותחת זאת מופיעים בהם דמויות בעלי חיים, פרחים וסמלים יהודיים. מארק שאגאל יצר את החלונות בריימס שבצרפת, בעזרת עוזרו שארל מארק (Charles Marq), במשך שתי שנות עבודה. מארק פיתח שיטה צביעה ייחודית, שאיפשרה לצבוע כל חלק מהזכוכית בשלושה צבעים שונים לכל היותר, מבלי לתחום כל צבע בנפרד. הצבעים העיקריים בכל אחד מהחלונות הם אדום (יהודה וזבולון), כחול (ראובן, שמעון, דן ובנימין), ירוק (יששכר, גד ואשר), צהוב (לוי ונפתלי) או זהב (יוסף).
עם סיום המלאכה תרם שאגאל את החלונות לבית הכנסת, והם הוצגו בתערוכות במוזיאון הלובר ובניו יורק, לפני שנקבעו במיקומם. שאגאל נשא דברים בטקס חנוכת בית הכנסת, ובין היתר ציין כי החלונות הם:
"מתנתי הצנועה לעם היהודי, שחלם מאז ומתמיד על אהבת התנ"ך, על החברות ועל השלום בין כל העמים; לעם זה שחי כאן, לפני אלפי שנים, בין עמים שמיים אחרים. תקוותי היא שאני מושיט בכך את ידי לאוהבי התרבות, למשוררים ולאומנים בקרב העמים השכנים".
במלחמת ששת הימים נפגע מבנה בית הכנסת מהפגזה והחלונות ניזוקו, אך שאגאל שיפץ אותם והשיבם למצבם המקורי בסוף שנת 1968. בחלונו של יששכר הותיר שאגאל פיסת זכוכית בלתי צבועה, כזכר לנזק שנגרם לחלונות.

סדרת בולי חלונות שאגאל

בשנת 1973 הנפיק דואר ישראל סדרת בולים המתארים את שנים עשר החלונות. כל אחד משנים עשר הבולים מתאר את אחד החלונות, וכולם הונפקו בערך אחיד של לירה ישראלית אחת:
מרדכי אברמובסקי

הרב מרדכי אברמובסקי (נולד בי"ג בשבט תש"ז, 3 בפברואר 1947) מתגורר בנתניה והוא רבה של זכרון יעקב. לשעבר רב צבאי שמילא שורת תפקידים בצה"ל, בין השאר מפקד הישיבה הצבאית וראש ענף זיהוי חללים.

קורותיו

נולד בלודז' שבפולין להורים שנישאו לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 1949 עלה עם הוריו לישראל. גדל בזכרון יעקב, למד במדרשיית נעם, ולימים מונה לחבר הנהלת המדרשייה. לאחר מכן למד בישיבת חברון בירושלים, קיבל סמיכה לרבנות מראשי הישיבה הרב יחזקאל סרנא והרב משה חברוני. נישא לאסתר נויגרשל, אחותו של הרב מרדכי נויגרשל.
בשנת 1973 התגייס לצה"ל. לאחר קורס רבנים צבאיים מונה לרב של מרחב שלמה. זמן קצר לאחר מינויו פרצה מלחמת יום הכיפורים, והוא מונה לרב פיקודי. שימש כרב צבאי במשך כ-23 שנים. כרב הגדנ"ע ריכז את חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי בסוף שנות ה-70. בתקופת מלחמת שלום הגליל שימש כרב חיל הרגלים ושירת כרב אוגדתי בלבנון. במסגרת תפקידו כמפקד הישיבה הצבאית ייסד את לימוד הדף היומי בצה"ל. את תפקידיו בצבא סיים כראש ענף זיהוי חללים בתקופת ההכנה למלחמת המפרץ ובמהלכה.
בי"ג בטבת תשנ"ג (6 בינואר 1993) נפטר הרב יקותיאל עזריאלי, רבה של זכרון יעקב. בג' בטבת תשנ"ו (דצמבר 1995) נבחר תחתיו הרב אברמובסקי לתפקיד. מונה לכהן למשך תקופה גם כרבה של בנימינה. בשנת 2002 התמודד על חברות במועצת הרבנות הראשית, אך לא נבחר. הוא מפעילי מרכז רבני ארץ ישראל (נוסד ב-2008). כמו כן הוא מארח את כינוסי ימי עיון של רבני ישראל הנערכים אחת לתקופה בזכרון יעקב. 
בשנת תשע"ב  התבקש על ידי הרבנים הראשיים ומועצת הרבנות הראשית למלא את תפקיד הרב האחראי על מערך הכשרות והנישואין בעיר חיפה.
יהושע ביצור

ביוגרפיה

נולד בווינה, מוצא משפחתו מפולין ורומניה. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל עם הוריו ולמד בגימנסיה גאולה בתל אביב. לאחר סיום לימודיו שירת בנוטרות (תחת פיקודו של משה דיין) ובמשטרת היישובים העבריים. ב-1947 יצא  ללימודים בישיבה יוניברסיטי בניו יורק ובקורס לעיתונות של קולג' אוניברסיטת קולומביה. עם הכרזת העצמאות של מדינת ישראל שב וחוייל לצה"ל עם ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות. ב-1950 שוחרר ולמד באוניברסיטה העברית גאוגרפיה, היסטוריה ויחסים בינלאומיים. במקביל למד בבית המדרש למורים בית הכרם, שם הכיר את רעייתו צביה. ב-1954 הציע לו עורך מעריב, עזריאל קרליבך, לקבל על עצמו את משרת כתב העיתון הצעיר בדרום הארץ, לפני שקיבל תואר אקדמי. אחת ממשימותיו הראשונות הייתה סיקור טבח מעלה עקרבים וחגיגות חמש השנים לשחרור אילת, בהן ראיין את דוד בן-גוריון. כן עקב מקרוב אחר העלייה ההמונית ומפעלי ההתיישבות בנגב ובחבל לכיש, מהן שיגר כתבות אנושיות וסיקורים נוקבים.
ב-1956, לאחר מותו של קרליבך, החליף ביצור את כתבו הפרלמנטרי של העיתון, שלום רוזנפלד, שמונה למשרת סגן עורך. מאז סיקר ביצור במשך שנים ארוכות את פעילות הכנסת כסופר הפרלמנטרי של מעריב. בשל נוכחותו הקבועה במשכן כינו אותו גבריאל שטרסמן ויוסף אחימאיר "חבר הכנסת ה-121". בנוסף, שיקף ביצור את הווי חיי העיר ירושלים החצויה בכתבות שהאירו פנים שונות, שפורסמו במדורו "חולין בעיר הקודש". ב-1962 קיבל את פרס ירושלים לעיתונות על שם גרשון אגרון. ב-1966 כיהן כשנה ככתב עיתונו בלונדון ולאחר שסיים את תפקידו שב לירושלים. ב-1979 מונה לראש מערכת העיתון בירושלים. במקביל לדיווח אובייקטיבי מפעילות הכנסת ומשרדי הממשלה, הביע בטוריו הפובליציסטיים את תפיסת עולמו הרוויזיוניסטית.
על שמו רחוב בירושלים, בשכונת גבעת משואה.