כיכר חורב

היסטוריה

הכיכר, מהוותיקות בחיפה, הוקמה במקום שבו אוכף ההר רחב יחסית למידותיו הצרות של גב-הרכס לאורך מרבית מסלולו. בתי משפחות אמידות הוקמו בשוליה כבר בשנות ה-20 של המאה ה-20. היא הייתה כיכר רחבה ומיוערת, שפיצלה את רחוב חורב, בקטע שבין הרחובות גת וד'יזראלי, לשני מסלולים נפרדים בני נתיב אחד בכל כיוון נסיעה, וסימן ההיכר המזוהה ביותר שלה היה קיוסק אדום שעמד במרכזה, שבפי תושבי השכונה נתקרא "התחנה הסופית", בשל מיקומו בסמוך לתחנת הסיום של אוטובוסי אגד בקווים ששרתו את רובעי ההר, בשנים שאלה טרם הוארכו דרומה אל השכונות החדשות.
כפועל יוצא מתכונותיה הגאוגרפיות והחברתיות שימשה הכיכר עוגן תחבורתי שממנו תוכננו ונשלחו זרועות מערבה ומזרחה, אל שתי פאתיה של העיר למרגלות ההר. המיקום בנקודה שממנה יורדים שני ואדיות חשובים למערב ומזרח חיפה קבע את תוואיהן של שתי דרכים ראשיות למזרח ולמערב, שנסללו שנים לאחר הקמת הכיכר – רחוב פיק"א ודרך פרויד. במקום בו הן נפגשות בכביש 672 זורמת גם תנועה ראשית מדרום ומצפון, וצירוף זה הפך את צומת חורב מראשיתו לאחד הצמתים העמוסים במטרופולין, ובצידיו צמחו עסקים רבים. העומס בצומת נובע מהתוואי הצפוף שבו נסללו הכבישים, וכן ממבנהו. רחוב פיק"א ודרך פרויד אינן נפגשות זו עם זו ישירות, אלא יוצאות מרחוב חורב, כל אחת לכיוון אחר, במרחק של כ-130 מ' אחת מהשנייה. זאת מן הסיבה שכשנסלל כביש פרויד כבר היה בית ההורים "אחוזת בני ברית" קיים], ורחובות גת וויתקין היו צרים ולא ניתנים להרחבה. בשל כך נמנע חיבור ישיר בין דרך פיק"א לבין דרך פרויד. וכך נוצרו הסיבוכים והקשיים התחבורתיים שהיו מזוהים עם הצומת. אלה התבטאו בעומסי תנועה חריפים, שבשעות מסוימות הגיעו למרחק של כחצי קילומטר לכל אחד מארבעת הכיוונים, והטביעו חותם בלתי הפיך על מרכז אחוזה.
האזור שיגשג הן מבחינת עסקים והן מבחינת ביקוש למגורים. חרף הזיהום הנפלט מכלי-הרכב והאוטובוסים הרבים, ניכר היה לאורך המחצית השנייה של המאה ה-20 כי האזור הוא 'המקום הנכון' בחיפה. עם השנים הורחב רחוב חורב על חשבון הכיכר, הקיוסק נעלם והכיכר נותרה סמלית. דרך פרויד הורחבה בשנות השמונים, ובעקבותיה הורחבו שדרות מוריה במטרה לנסות לתת מענה לעומסים האדירים שהיו מנת חלקו של הצומת בשעות רבות של היממה. לצד הכביש רוצפה רחבה עירונית חדשה, ובצידה, בשנת 1987, על השטח ששימש את "אגד", נבנה קניון קטן בשם "מרכז חורב". בעלי העסקים לא הגבילו את עצמם למתחם הקניון, ועשרות בתי אוכל, משרדי נדל"ן ונסיעות, וגם בתי-אבות, קמו מכל עברי כיכר חורב, כשהם מלווים במיזמי מגורים וחידוש חזיתות ישנות. מיקומה של הכיכר הפך אותה לאתר של מפגש חברתי ומשפחתי של תושבי הרובע והעיר כולה, והפגנות פוליטיות נעשו בה למסורת שבועית, כשבעתות אירועים לאומיים, כדוגמת ההתנתקות ומערכות בחירות, הצומת כולו הוא זירת התרחשות סוערת, במושגים חיפאיים.
בשנת 2006 הוחל, בתום עשורים של תוכניות, בהרחבת רחוב חורב בקטע החוצה את הכיכר. לרחוב הוספו נתיבים בשני הכיוונים, תוך המשך שיתוקו לפרקים של הצומת. בישיבת מועצת עיריית חיפה אישרה המליאה את "מסמך מדיניות ציר מוריה", המפרט את הגדלת זכויות הבנייה באזור הכיכר, מ-3 ו-4 קומות כנהוג מאז ראשית השכונה, ל-9 קומות, והגבלת העסקים אל קומות הקרקע.

מרכז חורב

הקניון, שהיה הראשון בחיפה (1987) ומראשוני הקניונים בישראל, נבנה כשותפות בין חברת א. דורי לבין חברת נצבא שהייתה בעלת זכויות הקרקע על חניון גדול של אגד ובו מוסך לאוטובוסים, בצידה המזרחי של הכיכר. הקניון שקם על שטח החניון הוא "קניון-בוטיק" שלו שלוש קומות, המשמש כמרכז בילוי עבור אוכלוסיית המטרופולין, בשל נגישותו מכל קצותיה ואופיו ה'משפחתי' שמבדיל אותו מקניוני-הענק. פועלים בו כמה עשרות עסקים ותיקים, ביניהם בתי קפה ורשתות שיווק. בקניון פעל בית קולנוע שהיה היחיד באחוזה מלבד "סינמה קפה"; הקולנוע, שהשתייך לרשת "רב חן" וכלל 3 אולמות, נסגר בשנת 2008. מעל מרכז חורב הוקם מרכז רפואי פרטי ובית משרדים בן 7 קומות.
הקניון עבר שיפוץ והרחבה, ובשנת 2017 נחנך חלקו החדש של הקניון.