google/wiki40b huggingface dataset:
אחמד באדר

אחמד באדר (~1981 - 9 בספטמבר 2003) היה מפקד הזרוע הצבאית של החמאס בחברון, שימש כקצין המבצעים של החמאס בחברון תחת עבדאללה קוואסמה.

פעילות

בהיותו בן 22 היה אחראי על השילוח של המחבל לקו 2 בירושלים, פיגוע שבו נרצחו 22 ישראלים. כמו כן, באדר היה שותף לפיגוע נוסף בקו 14 בירושלים בחודש יוני 2003.
אחרי הריגתו של קוואסמה בפעולה של הימ"מ הפך באדר מתחילת יולי 2003 ועד למותו למפקד התא בחברון.

מותו

בבוקר ה-9 בספטמבר 2003 החלו כוחות מיוחדים מיחידת דובדבן, יחידת ההנדסה יהל"ם, כוחות מחטיבת הנח"ל וכוחות שב"כ לכתר בניין בן 8 קומות בשכונת כתילה במרכז העיר חברון, שבו התבצרו אנשי חמאס חמושים. בבניין שהו על-פי החשד, כמה מבני משפחת קוואסמה, מראשי החמאס בחברון אשר אחראים לרצח ישראלים רבים. הכוח קרא למתבצרים לצאת מהבניין כאשר המתבצרים סרבו, קרא הכוח לאזרחים לפנות את הבניין, האזרחים שיצאו מהבניין נשלחו בחזרה על ידי הכוח כדי לבדוק האם ישנם עוד אזרחים בתוך הבניין. המחבלים אשר סירבו לצאת ניהלו קרבות עזים משעות הבוקר עם הכוח עד לשעה 16:30, בשלב מסוים בלחימה הכוח החל לירות טילים ופגזים לעבר הבניין, לא היו נפגעים בקרב החיילים. בקומה הראשונה גילה הכוח שתי גופות של המחבלים אחמד באדר ועוזרו עז א-דין מיסק. על פי מערכת הביטחון היו השניים אחראים למותם של 55 ישראלים ופציעתם של 260 ונחשבו לפעילי החמאס הבכירים ביותר ביהודה ושומרון מאז חיסולו של עבדאללה קוואסמה. לצד הגופות נתגלו רובים, אקדח, תחמושת ואמצעים לראיית לילה. בתום הפעילות פוצצו כוחות צה"ל את הבניין בן ה-8 קומות.
מד השראות

מד השראה הוא מכשיר מדידה אלקטרוני-מכני למדידת השראות אלקטרומגנטית, שהיא המתח הנוצר במוליך כתוצאה מתנועתו בשדה מגנטי או משינוי השדה המגנטי המופעל עליו.
שימוש אופייני במד השראה הוא במגלה מתכות. זה בנוי מסליל מוליך בו זורם זרם (אלקטרומגנט). כאשר מגלה המתכות מועבר מעל פיסת מוליך, נגרם שינוי בשדה המגנטי שיוצר הסליל בשל ההשראה ממנו לאותה פיסה ומשתנה צריכת הזרם של מגלה המתכות, שינוי המפעיל זמזם שמתריע על גילוי המתכת. באופן דומה מד השראה משמש למדידת צריכת חשמל ביתית, באמצעות דיסקת מתכת המסתובבת בשל השראה אלקטרומגנטית הנוצרת עליה בעת שזרם זורם ברשת החשמל הביתית.
בארי (עיר)

עד ימי הביניים

ככל הנראה, העיר לא הייתה חשובה במיוחד בתקופת היותה עיר במושבה היוונית מגנה גרציה, וזאת אנו מסיקים מכך שנמצאו רק מטבעות נחושת שהוטבעו בעיר.
בסוף המאה השלישית לפנה"ס העיר נכבשה על ידי הרפובליקה הרומית לאחר מלחמות פיראוס. לאחר שהעיר עברה לשליטה רומאית היא שימשה כעמדה אסטרטגית חשובה, מכיוון שעבר בה הכביש ויה טראיאנה, שחיבר בין חוף הים לעיר טאראנטו. נמל העיר שהוזכר לראשונה בשנת 181 לפנה"ס, היה ככל הנראה הנמל החשוב ביותר בכל האזור, כפי שהוא היום.
הבישוף הראשון של העיר, לפי הידוע, היה גרבאסיוס שהוזכר לראשונה בשנת 347. הבישופות של בארי הייתה תלויה בפטריארך קונסטנטינופול עד המאה העשירית.

ימי הביניים

לאחר ההרס של המלחמות הגותיות נכתבה לעיר מערכת חוקים מסודרת, מעין חוקה, על ידי השלטון הלומברדי. חוקה זו השפיעה על כתיבת חוקות דומות בערים אחרות בדרום איטליה.
בארי נכנסה למפה הפוליטית של האזור למשך כ-30 שנה בשנת 852, כשהיא הפכה למרכז הכוח המקומי של האימפריה המוסלמית, משושלות אומיה ועבאס, תחת האמיר הראשון של האזור, סוואדן. ב-885 העיר הפכה למושבו הרשמי של המושל הביזנטי.
בשנים 1009–1011 פרץ מרד נגד השלטון הביזנטי המקומי על ידי האציל מלוס מבארי ואחיו החורג דאתוס. המרד דוכא באכזריות על ידי הביזנטים בקרב קנה, שבו נכנסו הנורמנים לאזור בפעם הראשונה. ב-1025 העיר נקשרה ישירות למושב האפיפיור ברומא תחת שלטונו של הארכיבישוף ביזנטיוס, וקיבלה מעמד של עיר פרובנציאלית.
ב-1071 בארי נכבשה על ידי רוברט גיסקר. ב-1087 הוקמה בעיר בזיליקת ניקולאס הקדוש על מנת לאסוף את שרידי ניקולאס הקדוש, שהובאו בחשאי מהערים מירה וליקיה שבאסיה הקטנה. ב-1095 הוכרזה בעיר היציאה למסע הצלב הראשון על ידי פטר הנזיר. באוקטובר 1098 האפיפיור אורבן השני, זה שקידש את הבזיליקה בעיר ב 1089, כינס את עיריית בארי, כחלק מסדרה של עיריות כנסייתיות שכונסו על מנת להכריע בשאלת הבן שעסקה בעניין השאלה אם רוח הקודש באה רק מהאב או גם מהבן.
בשנת 1117 התחוללה בבארי מלחמת אזרחים עם רצח הארכיבישוף ריסו. השלטון על בארי נתפס על ידי גרימולד אלפרניטס, יליד לומברדיה, שנלחם כנגד הנורמנים. גרימולד הידק את הקשרים עם בינטיון וונציה והגדיל את פולחן ניקולאס הקדוש בעירו.
ב-1156 העיר נבזזה ונחרבה. פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך סיציליה תיקן את מבצר באריס הסמוך לעיר. במשך השנים הבאות העיר נבנתה ונהרסה מספר פעמים.

עד המאה ה-19

איזבלה מנאפולי, נסיכת נאפולי וכלתו של דוכס מילאנו ג'אן גָלֵאָצוֹ ספורצה הרחיבה את הטירה שבעיר ועברה להתגורר לאחר מכן, בשנים 1499–1524. בשנת 1557 העיר הפכה לחלק מממלכת נאפולי.
ב-1805 נפוליאון בונפרטה הוכתר למלך איטליה, ומינה את אחיו החורג יוכאים מוראט למלך נאפולי, וכך גם בארי נכנסה לשליטתו. ב-1808 בנה מוראט חלק חדש לעיר, שנקרא עד היום על שמו, "מוראטיאנו". תחת שליטתו של מוראט גדל נמלה של העיר והפך לחשוב שבנמלי האזור.

המאה ה-19 - היום


בדצמבר 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, הופצצו העיר ונמלה. ההפצצה גרמה להטבעת עשרות אוניות, שמאחת מהן דלף גז חרדל ולשיתוק הנמל עד לפברואר 1944. באפריל 1945 ניזוק הנמל שוב עקב התפוצצות אוניית תחמושת.

ספורט

לעיר בארי יש קבוצת כדורגל איי.אס. בארי, המשחקת בסרייה ב', הקבוצה לא זכתה מעולם בתואר כלשהו והיא מתנדנדת לרוב בין הליגה הראשונה לליגה השנייה, בשנת 2009 העפילה הקבוצה לליגה האיטלקית הראשונה אחרי 8 שנים של העדרות אך כעבור שנתיים היא נשרה חזרה לליגה השנייה.
חסידות ויסקוט-קרושנוביץ

חסידות ויסקוט-קרושנוביץ היא חסידות פולנית שנוסדה בראשית המאה ה-19 מייסדה היה רבי אברהם יוזפא לרמן מקונסקוולה.

תולדות החסידות

רבי אברהם, המייסד, היה תלמידו של החוזה מלובלין, והיה נוסע אליו יחד עם חבריו רבי ישכר בר מרדושיץ ורבי יחזקאל מקוזמיר, החוזה מלובלין התבטא בשבחם שהם בבחינת "הנה שלושה אנשים ניצבים", כלומר מלאכים. הוא כונה "השרף מקאָנסיקוואָלי". רבי אברהם התגורר בעיירה קונסקוולה; בעיירה זו התקיימה החצר החסידית ובה כיהן כאדמו"ר. נהג תעניות 35 שנה ברציפות. נפטר בשנת תרט"ו (1855).
השני בשושלת, היה בנו, רבי אליהו, אשר היה תלמידם של רבי מנחם מנדל מקוצק ורבי נח מקארוב. שיש כרב בוונהוונהליץ. בשנת תר"י התמנה לרב בפילוב, ואחר כך בויסקוט. בשנת תרט"ו התמנה לאדמו"ר. חיבר את ספרי השו"ת דבר אליהו ו-אזור אליהו על התורה.
השלישי, היה בנו, רבי אברהם יוזפא מויסקוט אשר נולד בשנת תרט"ז (1857). היה רב ביאניבצה. אחרי פטירת אביו כיהן כאדמור בפילוב ובויסקוט. חיבר את הספר חיי איברא - פירוש על התורה והש"ס. נפטר בכ"ז בחשוון תרנ"א (1890).
הרביעי, היה בנו, רבי חיים מקרושנוביץ אשר נולד בשנת תרכ"ז (1867). היה רב בדוברין (כיום דובז'ין על נהר ויסלה), פלוצק וקרושנוביץ (פולנית: Krośniewice). היה מפורסם כגדול בתורה ובעל ידע ביבליוגרפי. חיבר ספרים רבים. נפטר בא' בטבת תרע"א (1911).
החמישי, היה בנו, רבי שמחה בונים מקרושנוביץ. היה ידען גדול בחסידות. שימש כאדמו"ר בלודז'. נרצח בשואה.
מוזיאון פושקין

היסטוריה

המוזיאון נוסד על ידי פרופסור איוואן צווטייב (אביה של המשוררת מרינה צווטייבה). צווטייב שכנע את הנדבן העשיר יורי נצ'אייב-מאלצוב כי יש להקים בעיר מוסקבה מוזיאון לאמנות, ושכנע את האדריכל המבוקש באותה עת רומאן קליין לתכנן את המוזיאון.
טקס הנחת אבן הפינה של המוזיאון נערך ב-17 באוגוסט 1898 בנוכחות הצאר ניקולאי השני ובני משפחת המלוכה הצארית.
המבנה תוכנן על ידי קליין וולדימיר שוחוב ונבנה במימון מאלצוב בין השנים 1898 -1912. 
המוזיאון פתח את שעריו ב-31 במאי 1912, ונקרא באותה עת על שם הצאר אלכסנדר השלישי (אף שממשלת האימפריה הרוסית תרמה למימון המוזיאון סך של 200,000 רובלים בלבד לעומת למעלה מ-2 מיליון רובלים, תרומת מאלצוב). באותה עת הציג המוזיאון העתקים של פסלים רומיים ויווניים במטרה לחנך תלמידי אמנות והיסטוריה ברוסיה. אוספים אלה נלקחו מהמוזיאון לאמנות יפה ועתיקות של אוניברסיטת מוסקבה. ביו אוספי המוזיאון כללים גם  מוצגים ארכאולוגיים כמו: פפירוס המתמטיקה של מוסקבה מגילת ון אמון והאונומסטיקון של אמנופה - שלושתם תרומת  האגיפטולוג הרוסי ולדימיר גולנישצ'ב למוזיאון.
בעקבות המהפכה הבולשביקית והעברת הבירה מסנקט פטרבורג למוסקבה בשנת 1918, הורתה ממשלת ברית המועצות על העברת אלפי יצירות אמנות ממוזיאון הארמיטאז' שבסנקט פטרבורג לבירה החדשה. יצירות אלה מהוות את הגרעין של אוסף האמנות המערבית של המוזיאון. במהלך השנים הועברו אל המוזיאון אוספי המוזיאון לאמנות החדשה של המערב - שכללו אוספים נרחבים של יצירות אימפרסיוניסטיות ופוסט אימפרסיוניסטיות - ובהם יצירות של האמנים ואן גוך, גוגן, פיקאסו, טולוז לוטרק, אנרי מאטיס ואוגוסט רודן. 
בשנת 1937, לרגל יובל המאה למותו של המשורר אלכסנדר פושקין, שונה שם המוזיאון ל"מוזיאון פושקין".
בעקבות הניצחון על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה הועברו אוספי האמנות של גלריית דרזדן מגרמניה הכבושה למוזיאון, והוצגו בו עד אמצע שנות ה-60. האוסף הושב לבסוף לגרמניה המזרחית על אף התנגדות הנהלת המוזיאון, ובייחוד אירנה אנטונובה אשר ניהלה את המוזיאון מפברואר 1961.
אוסף המוזיאון כולל גם את אוצר פריאמוס שהתגלה בטרויה על ידי הארכאולוג הגרמני היינריך שלימן ואשר נלקחו ממוזיאון פרגמון שבברלין בתום מלחמת העולם השנייה.
מאז שנת 1981 מארח המוזיאון את פסטיבל המוזיקה הבינלאומי "לילות דצמבר".
בשנת 2005 לרשות המוזיאון הועבר בניין סמוך למבנה הראשי. בבניין זה רוכזו יצירות של ציירי המאה ה-20 והמאה ה-21 מאירופה ומארצות הברית.
מרטין רייל

ביוגרפיה

מרטין רייל נולד בברייטון ב-27 בספטמבר 1918 לפרופסור ג'ון אלפרד רייל ומרים (לבית סקאלי) רייל. הוא היה אחיינו של פרופסור באוניברסיטת אוקספורד לפילוסופיה גילברט רייל. לאחר שלמד בבית ברדפילד קולג', רייל למד פיזיקה ב"כרייסט צ'רץ'", אוקספורד. בשנת 1939, עבד רייל עם מכון מחקר לטלקומוניקציה (TRE) על תכנון של אנטנות עבור ציוד מכ"ם מוטס במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, הוא קיבל מלגה במעבדת קוונדיש.
מרטין רייל פרס היה אסטרונום רדיו אנגלי שפיתח מערכות טלסקופ רדיו מהפכניות והשתמש בהן למיקום מדויק ודימות של מקורות רדיו חלשים. בשנת 1946 היו רייל ודרק וונברג הראשונים שהוציאו מדידות אסטרונומיות אינטרפרומטריות ברדיו. בעזרת ציוד משופר, רייל צפה בגלקסיות הידועות ביותר ביקום עוד אותה עת. הוא היה הפרופסור הראשון של אסטרונומיה רדיו באוניברסיטת קיימברידג', והמייסד של מצפה הכוכבים הרדיו-אסטרונומי במולארד. הוא היה האסטרונום המלכותי בין השנים 1972 ל-1982. רייל ואנטוני היויש חלקו את פרס נובל לפיזיקה ב-1974, פרס נובל ראשון שזכה להכרה במחקרים אסטרונומיים. בשנות השבעים, רייל הפנה את עיקר תשומת לבו מאסטרונומיה לנושאים חברתיים ופוליטיים שנחשבו בעיניו דחופים יותר.

קריירה ומחקר

מוקד העבודה המוקדמת של רייל בקיימברידג' היה על גלי רדיו מהשמש. ההתעניינות שלו עברה במהירות לאזורים אחרים, והוא החליט בשלב מוקדם כי קבוצת קיימברידג' צריכה לפתח טכניקות תצפית חדשות. כתוצאה מכך, רייל היה הכח המניע של יצירה ושיפור של האינטרפרומטר אסטרונומי וסינתזת צמצם, אשר סללה את הדרך עבור שדרוגים מסיביים באיכות נתונים אסטרונומיים רדיו. בשנת 1946 בנה רייל את האינטרפרומטר הרדיו האסטרונומי הראשון.
רייל הנחה את קבוצת האסטרונומיה של הרדיו בקיימברידג' בהפקת כמה קטלוגים חשובים של מקורות רדיו. קטלוג אחד כזה, קטלוג קיימברידג' השלישי של מקורות רדיו (3C) בשנת 1959 סייע להוביל את גילויו של הקוואזר הראשון.
בזמן ששימש מרצה לפיזיקה באוניברסיטה בקיימברידג' בין השנים 1948 ל-1959, הפך רייל למנהל תצפית הכוכבים הרדיו-אסטרונומית במולארד ב-1957 ופרופסור לרדיו-אסטרונומיה ב-1959. הוא נבחר לעמית של החברה המלכותית (FRS) ב-1952 ,הוענק לו תואר אביר בשנת 1966 והצליח סר ריצ'רד וולי כאסטרונום מלכותי מ-1972 עד 1982. בשנת 1968 שימש רייל כפרופסור לאסטרונומיה במכללת גרשם, לונדון.

אישיות

על פי דיווחים רבים, רייל היה מהיר חשיבה, חסר סבלנות וכריזמטי. הוא היה גם אידיאליסט. רייל נחשב לפעמים לאיש שהיה קשה לעבוד איתו. הוא עבד לעיתים קרובות במשרד במצפה הכוכבים הרדיו-אסטרונומי במולארד כדי להימנע מהפרעות של חברים אחרים של מעבדת קוונדיש ולהימנע מלהיכנס לוויכוחים לוהטים, משום שהיה חם מזג. הוא חשש שקיימברידג' תאבד את מעמדה בקהילת הרדיו-אסטרונומיה, שכן קבוצות רדיו-אסטרונומיות אחרות קבלו מימון הרבה יותר גדול, ולכן הוא עודד מידה מסוימת של סודיות לגבי שיטות סינתזת הצמצם שלו כדי לשמור על יתרון על קבוצת קיימברידג'. לרייל היו ויכוחים לוהטים עם פרד הויל מהמכון לאסטרונומיה על תאוריית המצב היציב של הויל, אשר הגביל את שיתוף הפעולה בין קבוצת הרדיו-אסטרונומית של קוונדיש לבין המכון לאסטרונומיה במהלך 1960.
צלילה חופשית

צלילה חופשית (באנגלית: Freediving; שמו המקצועי של הספורט - Apnea (מיוונית: A-Pnoia, מילולית: ללא נשימה)) היא צלילה ללא שימוש באמצעי עזר לנשימה (כלומר אחסון האוויר הוא בריאות בלבד). אולם, לעיתים קרובות נעזרים הצוללים בציוד צלילה נוסף כגון סנפירים, מסיכה, משקולות ושנורקל. הצולל שואף אוויר מלוא ריאותיו ויורד לעומק המים למשך זמן ממושך ככל האפשר.
ספורט זה גם נחשב כספורט אתגרי, כאשר הצוללים המשתתפים בו מנסים להגיע לעומקים ומרחקים גדולים בצלילה יחידה אשר תימשך זמן רב ככל הניתן. הישג השיא בצלילה חופשית עומד כיום (2018) על הגעה לעומק של 253 מטרים (נקבע על ידי Herbert Nitsch) וזמן עצירת נשימה סטטית של 11:54 דקות (נקבע על ידי Branko Petrović).
בניגוד לאינטואיציה הראשונית ספורט זה בטוח יותר מצלילה בעזרת עזרי נשימה וניתן לצלול בצלילה חופשית לעומק רב יותר מאשר בצלילה בעזרת מכלי אוויר דחוס. הסכנה הגדולה ביותר בספורט זה היא אובדן הכרה מתחת לפני המים.
לאנשים מסוימים צלילה חופשית היא דרך ליהנות ממעמקי הים ללא צורך בציוד צלילה מסורבל, כבד ולא נוח; אחרים רואים בצלילה חופשית ספורט אתגרי שהייחודיות בו היא השלווה העמוקה והשקט המנוגדים לכל סוגי הספורט האתגרי; ויש מי שמשתמש בצלילה חופשית ככלי לצייד תת-מימי.
אגנס, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג

ביוגרפיה

אגנס נולדה ב-5 בדצמבר 1804 בלנגנבורג, לקרל לודוויג הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ולאמליה הנרייטה, רוזנת זולמס-בארוט, בתם של יוהאן כריסטיאן השני, רוזן זולמס-בארוט ופרדריקה, רוזנת רויס-קסטריץ.
ב-31 במאי 1829 התחתנה אגנס עם קונסטנטין, נסיך הכתר של לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בנו של קרל תומאס, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, ממנו נולדו לה שני ילדים. ב-9 בספטמבר 1835 מתה אגנס בהייד, ובשנת 1838 מת גם בעלה קונסטנטין, נסיך הכתר של לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, וילדיה שנותרו יתומים מאב ומאם, עברו להתגורר אצל הורי בעלה.
הרשימה השחורה

עלילה

ריימונד (רד) רדינגטון (ג'יימס ספיידר), קצין לשעבר בצי ארצות הברית שהפך לפושע נמלט המדורג מזה עשורים בראש רשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI, מתייצב במפתיע במפקדת ה-FBI בוושינגטון ומסגיר את עצמו לידי הסוכן המיוחד הרולד קופר (הארי לניקס).
רדינגטון נלקח למתקן סודי , ומצהיר על כוונתו לסייע ל-FBI ללכוד פושעים מסוכנים ביותר שפועלים בחשאי והממשלה כלל אינה מודעת לקיומם. רדינגטון מתנה את שיתוף הפעולה בחסינות מהגשת כתב אישום נגדו, ודורש לעבוד אך ורק עם הסוכנת אליזבת' (ליז) קין (מייגן בון), סוכנת טירונית פרופילאית.
קופר מעוניין להעמיד את הצעתו של רדינגטון למבחן, ורדינגטון מוכיח את עצמו ומסייע לסוכנים לאתר ולהרוג מחבל. רדינגטון חושף שהמחבל הוא אדם אחד מתוך "רשימה שחורה" של פושעים שרדינגטון הכיר במהלך שנותיו כפושע, ושיש לו ול-FBI עניין משותף ללכוד אותם. ה-FBI מסכים לתנאיו של רדינגטון ומקים כוח משימה סודי בהנהגת קופר.
רדינגטון לא מסביר מהו מקור העניין המיוחד שלו בסוכנת קין, והתעלומה מתפתחת ומתגלה בהדרגה לאורך העונות, יחד עם גילויים על בני משפחתה של קין - הוריה הביולוגיים, אביה המאמץ ובעלה טום, והקשר של כולם לרדינגטון.
הרשימה השחורה שהרכיב רדינגטון ממוספרת, ובכל פרק רדינגטון בדרך כלל בוחר מתוכה שם אחד לפי האינטרס שלו באותו זמן. הפרק מציג את הפושע שנבחר ואת שיטת הפעולה המיוחדת שלו, ומתאר את מאמציהם של רדינגטון וצוות הסוכנים לאתר אותו.

ביקורות

הביקורות בנוגע לסדרה היו אוהדות ברובן. המבקרים שיבחו בעיקר את משחקו של הכוכב הראשי ג'יימס ספיידר. מבקרים נוספים התרשמו מן התפניות המפתיעות בעלילה וטענו שעל אף שהסדרה לא ממציאה את הגלגל, היא מביאה עמה משב רוח רענן. ג'יימס ספיידר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשנת 2014 על משחקו בסדרה.

סדרה בת

סדרה בת, הרשימה השחורה: גאולה , עוסקת בעבודתו של טום קין בחברת מודיעין, ריגול וצבא פרטית שייסדו הוריו הביולוגיים, סוזן סקוט (סקוטי) והווארד הרגרייב, ובמערכת היחסים המחודשת שלו איתם. הסדרה שודרה בארצות הברית מפברואר עד אפריל 2017. במאי באותה שנה, הכריזה רשת NBC על ביטול הסדרה לאחר עונה אחת בת 8 פרקים.
בנו לנדסברגר

נעוריו ולימודיו

לנבסברגר  נולד בפרידק-מיסטק בשלזיה המורבית, בימי השלטון האוסטרי במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. כיום עיר הולדתו שייכת לרפובליקה הצ'כית.
היה בנם היחיד של לאופולד לנדסברגר, בעל מפעל, ומרגרט לבית היטשמן.
אחרי לימודי תיכון באוסטרבה, החל משנת 1908 למד מזרחנות באוניברסיטת לייפציג בגרמניה אצל מורים כמו אוגוסט פישר (ערבית) והיינריך צימרן (אשורולוגיה). ב-1914 סיים לנדסברגר את עבודת הדוקטורט שלו בפילולוגיה שמית - בנושא לוח שנה הפולחני המקומי של הבבלים הקדומים, ובעקבות פריצת מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא האוסטרי. שרת כקצין ובשנת 1916 נפצע קשות בקרבות בחזית המזרחית. משום כך זכה בעיטור צבאי - צלב הזהב להצטיינות.
בחזרתו לאוניברסיטת לייפציג בתום המלחמה, השלים בשנת 1920 עבודת ה"הביליטציה" בנושא לוחות השנה לצרכים פרטיים של האשורים והבבלים, והתמנה לפרופסור שלא מן המניין ב-1926.
ב-1928 ירש את הקתדרה של פטר יינסן באוניברסיטת מרבורג, אך חזר כעבור שנה (1929) ללייפציג 
כדי להיות שם יורשו של צימרן בחוג לאשורולוגיה.  
לצידו של לנדסברגר פעל אז באוניברסיטת לייפציג גם פרידריך-וילהלם וייסבך. עם התלמידים במכון למזרחנות שם נמנו אדם פלקנשטיין, האנס גוסטב גיטרבוק, פ.ר. קראוס ווולפרם פון זודן.

הקריירה המאוחרת

כיהודי, בהתאם ל"חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי" של המשטר הנאצי החדש, סולק לנדסברגר ב-1935 מתפקידיו הציבוריים בגרמניה. בנסיבות אלה נסע לטורקיה, שבה מצא משרה באוניברסיטה החדשה של אנקרה, בפקולטה לשפות, היסטוריה וגאוגרפיה (Dil ve Tarih-Cografya Fakültesi) שהוקמה ברוח המשטר הרפובליקני של מוסטפא כמאל אטאטורק. כיהן באנקרה כפרופסור לחקר המזרח הקדום בין השנים 1948-1935.
בדומה ללנדסברגר, גם גיטרבוק וקראוס יצאו באותה תקופה לגלות טורקיה. 
ב-1948 היגר לארצות הברית כדי לעבוד כפרופסור לאשורולוגיה במכון למזרחנות של אוניברסיטת שיקגו עד 1955. בתקופה זו קיבל אזרחות אמריקאית. 
לנדסברגר חיבר ספרי לימוד חשובים וערך מחקרים בלשניים יסודיים  בתחום האשולוגיה והעביר לתלמידיו את מיטב המסורת המדעית הגרמנית. הקדיש תשומת לב מיוחדת להיסטוריה של המלים בהתפתחותן, למלים שהשומרים, האשורים והבבלים השתמשו בהן בזיהוי בעלי החיים או הצבעים וכו'. שיתוף פעולה פורה התפתח בינו ובין היסטוריון המשפט הקדום פאול קושאקר.
בין תלמידיו בשיקגו יש לציין את חיים תדמור ואת אברהם מלמט.
לנדסברגר נפטר בשיקגו עקב מחלה ב-1968.
בחייו הפרטיים - לנדסברגר היה רווק. היה ידוע בהומור השחור שלו ובאהבתו לסיגרים ולבירה.
ג'נג'י כהן

קריירה

עבודתה הראשונה של כהן בתעשייה הייתה בסדרה "הנסיך המדליק מבל אייר", עבורה כתבה פרק אחד, ותיארה את החוויה כ"כניסה קשוחה לתעשייה". אחרי שעבדה במספר תוכניות, כגון "משתגעים מאהבה", Tracey Takes On... ו"חברים", היא עבדה יחד עם אחיה דייוויד על פרק של "ויל וגרייס". מחוויה זו היא הסיקה שאחיה היה מתואם יותר ממנה לעבודה בתוכניות קומיות מהמיינסטרים, ואילו לה היה צד אפל יותר, והיא הייתה צריכה למצוא את דרכה שלא בערוצים המובנים מאליהם.

העשב של השכן

כהן יצרה את סדרת הדרמה-הקומית האפלה, "העשב של השכן", וגם הייתה המפיקה בפועל והתסריטאית הראשית שלה במהלך כל שמונה העונות שבהן היא שודרה.

כתום זה השחור החדש

כהן יצרה את הדרמה הקומית של נטפליקס, "כתום זה השחור החדש", עיבוד בהשראת הספר האוטוביוגרפי של פייפר קרמן, Orange Is the New Black: My Year in a Women's Prison, על חוויותיה בבית כלא לנשים. גם בסדרה זאת כהן שמשה כמפיקה בפועל ותסריטאית ראשית, כשהיא מבוססת בלוס אנג'לס, שם ניהלה את חדר הכתיבה בסטודיו שלה. הצילומים נערכו ברובם בניו יורק.
נטפליקס אינה מספקת מספרי רייטינג, אך ישנן הערכות על פיהן התוכנית הייתה עם צאתה הסדרה המקורית הנצפית ביותר של שירות הסטרימינג. התזמון תאם את תחילת מודל החדש של צפיית בינג' שהתאפשרה עם העלאת עונה שלמה בבת אחת.

הפקה

לכהן יש חוזה מתמשך עם חברת ההפקה Lionsgate TV.

Hayworth Theatre

כהן היא הבעלים של תיאטרון Hayworth Theatre בלוס אנג'לס. היא משתמשת בקומה השנייה כמשרדי הפקה.

חיים אישיים

כהן נשואה לעיתונאי והסופר כריסטופר נוקסון בשנת 1997. הם מתגוררים בלוס אנג'לס. יש להם שלושה ילדים.
איסור ריבית בדת

איסור ריבית בדת הוא איסור הקיים בדתות שונות על מתן או קבלת תמורה על הלוואה, במקרים מסוימים או באופן גורף.
ביהדות זהו איסור הלכתי מדאורייתא, למעט באופן שהלווה או המלווה אינם יהודים, או במקרה של היתר עסקה, שהופך לפי המצדדים בו את הריבית לרווח. גם באסלאם ובדת ההינדואיזם נאסרה הריבית. בנצרות נאסר הדבר במפורש, והעוסקים בעסקאות שכאלו נחשבים לפחותי-עם ולקיחת הריבית נחשבה כשפלות מוסרית.

איסור הריבית באסלאם

הריבית נקראת בערבית ריבא (ربا), ואסורה על פי חוקי דת האסלאם. קיימות דעות שונות ביחס לפרשנות הדתית של איסור ה"ריבא". הפרשנות המקובלת בבנקאות האסלאמית המודרנית היא שכל סוג של ריבית נחשב כריבא.
הגישה הפשטנית היא שרק כאשר ערך החזר ההלוואה עודף על ערך ההלוואה, הדבר נחשב לריבא. כאשר החלו לייצר מטבעות ממתכות זולות, המשפטנים המוסלמים סברו שהחזר חוב בסכום גבוה מההלוואה לא נחשב לריבא, משום שהם התמקדו בערך האמיתי של הכסף (הנקבע על ידי המשקל בלבד), ולא בערכו המספרי. לדוגמה: אפשר היה לשלם תמורת הלוואה של 1000 דינר - 1050 דינר, באם משקלם המצטבר זהה (מטבעות שונים מאותה תוצרת לא היו במשקל זהה). 
עם זאת, שערי הריבית המודרניים  (שעוסקים בערך המספרי בלבד ולא במשקל) אסורים לפי כל הדעות באסלאם.
לאחר המהפכה האיראנית בשנת 1979, חוקק באיראן חוק "Usury free low" האוסר על הבנקים באיראן לגבות ריבית בהתאם לחוקי השריעה אבל התיר להם לשלם ריבית על פיקדונות.

איסור הריבית בהינדואיזם

על פי דת ההינדואיזם אסורה לקיחת ריבית בכל אופן.
דוד אלטמן

דוד אלטמן (נולד בשנת 1941) מכהן כסגן בכיר לנשיא המכללה האקדמית נתניה. לשעבר סגן נשיא ומנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן.

ביוגרפיה

אלטמן נולד בישראל לשלמה ולפעשה אלטמן, בתו של הרב צבי פסח פרנק. נקרא על שם חותנו של הרב פרנק, הרב דוד שפירא. בשנות ה-80 של המאה ה-20 שימש מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן וסגן נשיא האוניברסיטה, תחת פרופ' עמנואל רקמן. כמו כן נשא במספר תפקידים ציבוריים, ובהם מנכ"ל קרן תל אביב לפיתוח. שימש כעוזרו של משה דיין בתקופת כהונתו בכנסת. בשנת 2007 מונה לסגן נשיא מכללת נתניה, וכמו כן הוא משמש סגן יושב ראש המרכז לדיאלוג אסטרטגי שעל יד המכללה.
אלטמן הוא תושב רמת גן ואב לבן ובת ובעל תואר ראשון במדעי הרוח.
קלאודיו בראבו

קולו-קולו

בראבו גדל באקדמיית הנוער של קבוצת קולו-קולו, בשנת 2002 נפצע שוערה הראשון של הקבוצה, אדוארדו לובוס ובראבו קיבל את ההזדמנות לשחק בהרכב. אולם, ההזדמנות הייתה קצרה, מכיוון שבראבו נפצע בעצמו לאחר זמן מה. דבר אשר גרר החתמה של שוער שלישי.
בראבו חזר מן הפציעה שלו באמצע שנת 2003, כאשר לובוס עדיין פצוע, וזכה בחזרה בחולצת ההרכב.
בשנת 2006 זכה בראבו עם קולו-קולו באפרטורה, בזכות עצירה אקרובטית בדו-קרב הפנדלים נגד אוניברסידד דה צ'ילה.

ריאל סוסיאדד

לקראת עונת 2006/2007 חתם בראבו על חוזה לארבע שנים בריאל סוסיאדד. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-22 באוקטובר נגד מיורקה במשחק אשר הסתיים בתוצאה 0-0. את העונה הוא פתח כשחקן ספסל, אך במהלך העונה הפך לשוער הראשון של הקבוצה, ושיחק 29 משחקי ליגה. בסיומה של אותה העונה נשרה ריאל סוסיאדד לליגת המשנה לראשונה בתולדותיה (אך בכל זאת, נבחר על ידי העיתון "מארקה" לשוער החמישי בטיבו במדד של ספיגת שערים למשחק בלה ליגה)
ב-14 בפברואר 2010 כבש בראבו את שערו הראשון בקריירה בבעיטה חופשית נגד ז'ימנסטיק. זמן קצר לאחר מכן נפצע בראבו בברכו בהפסד קבוצתו לקורדובה ובכך החמיץ את יתר משחקי הליגה באותה העונה.

ברצלונה

בראבו חתם ב-18 ביוני 2014 בברצלונה למשך ארבע שנים עבור 12 מיליון אירו.
בראבו שבר שיא בן 37 שנים בו לא ספג שער במשך 7 משחקים שלמים ולא ספג במשך 520 דקות רצופות. בשנתו הראשונה בברצלונה, בראבו זכה עם הקבוצה בטרבל הכולל את הליגה הספרדית, גביע המלך הספרדי וליגת האלופות. בנוסף לכך זכה בפרס זאמורה פרס השוער היעיל ביותר בליגה הספרדית. בעונה הבאה זכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות.

מנצ'סטר סיטי

ב-25 באוגוסט 2016 חתם בראבו במנצ'סטר סיטי לארבע שנים עבור 28 מיליון אירו.

נבחרת לאומית

במונדיאל 2010 פתח בראבו בכל אחד מארבעת משחקיה של נבחרת צ'ילה, וספג חמישה שערים. נכלל בסגל מונדיאל 2014 בה נבחרתו הודחה בשמינית הגמר על ידי ברזיל.
בקופה אמריקה 2015 זכה בראבו יחד עם נבחרתו בגביע, לאחר ניצחון 4-1 על נבחרת ארגנטינה בבעיטות הכרעה מהנקודה הלבנה.
לאחר שלא השתתף בשני המשחקים הראשונים שנערכו במסגרת טורניר גביע הקונפדרציות 2017, פתח בראבו במשחקים הנותרים והצטיין במשחק חצי הגמר נגד פורטוגל כאשר עצר שלוש בעיטות הכרעה לאחר 0-0 בסיום 120 דקות. בראבו ונבחרת צ'ילה סיימו את הטורניר במקום השני, לאחר הפסד 1-0 לגרמניה.
צנתר

צנתר או קתטר הוא צינור חלול וגמיש בעל קוטר משתנה, המוחדר לתוך חלק בגוף לשם איבחון או ביצוע הליך רפואי באותו מיקום. הצנתר הראשון הומצא על ידי בנג'מין פרנקלין.

צנתר בלון

צנתר בלון הוא צנתר שלקצהו מחובר בלון. צנתר זה משמש בעיקר בצנתור טיפולי. למשל, לפתיחת עורק כלילי בלב, החסום כתוצאה מטרשת עורקים.

אטימולוגיה

המילה "צנתר" מופיעה פעם יחידה בתנ"ך במשמעות של צינור המוליך שמן למנורה.
Master of Reality

הקלטות

ההקלטות לאלבום נערכו באולפני "Sarm West Studios", נוטינג היל לונדון בין פברואר לאפריל 1971. האלבום הופק על ידי רוג'ר ביין, שהפיק עבור הלהקה את אלבומיה הקודמים, ושיתוף הפעולה ביניהם באלבום זה היה האחרון. 
עקב פציעתו של גיטריסט הלהקה טוני איומי במפעל מתכות מספר שנים קודם לכן, נאלץ איומי לשחרר מעט את מיתרי הגיטרה, על מנת להקל על אצבעותיו את הפריטה, דבר שיצר סאונד ייחודי וכבד, שהפך לסמל האלבום, ועם הזמן, סמלה המסחרי של הלהקה בכלל. איומי גם הנמיך מעט את האקורדים של נגינתו, מה שתרם לסאונד להישמע "מלוכלך" וכבד עוד יותר. על מנת להתאים את עצמו לאופן הנגינה הייחודי של איומי, הנמיך בסיסט הלהקה גיזר באטלר אף הוא את האקורדים בגיטרה שלו. סגנונו הייחודי ופורץ הדרך של האלבום, השפיע ביותר על הז'אנר והציב סטנדרטים חדשים בכל הקשור לנגינת רוק כבד. 
במהלך ההקלטות, נתן סולן הלהקה אוזי אוסבורן לטוני איומי כמות גדולה של ג'וינט. עישון הג'וינט גרם לאיומי התקף שיעול בלתי נשלט. בעת העישון, היה עסוק איומי בנגינה אקוסטית, והשיעול נקלט בהקלטה. קטע השיעול נערך והוכנס לאלבום כהקדמה לשיר הפותח "Sweet Leaf" ("עלה מתוק") - שיר המתייחס לצמח הקאנביס. בהקשר לזה, ציין איומי מאוחר יותר: "כולנו ניגנו את "Sweet Leaf" כשהיינו תחת השפעת הסם". 
השיר "After Forever" הוא למעשה שיר שהולחן על ידי גיזר באטלר, למרות שאיומי קיבל עליו את קרדיט. השיר עוסק בנושאים נוצריים. 
בקטע "Solitude" מציג איומי את כשרונו בנגינה על כלים שונים, כגון גיטרה אקוסטית, חליל ופסנתר.
השיר האחרון באלבום "Into the Void" מפורסם ביותר, ונחשב לקלסיקת הבי מטאל.

הצלחה מסחרית

האלבום זינק למקום ה-5 במצעד הבריטי, ולמקום ה-8 במצעד האמריקאי. האלבום קיבל פלטיניום כפול לאחר שנמכר בשני מיליון עותקים.