מעגלי האבנים בסטנטון דרו

תיאור

האלמנט הידוע ביותר הוא המעגל הגדול, מעגל האבנים השני בגודלו בבריטניה (אחרי אייווברי). קוטרו 113 מטרים והוא כלל קרוב לוודאי 30 אבנים, שמתוכן שרדו כיום 27. המעגל הגדול היה מוקף ככל הנראה בחפיר של הנג' בקוטר של 135 מטרים שהתמלא מאז. קוטרו של המעגל הצפון-מזרחי הוא 30 מטרים וכלל ככל הנראה 10 או יותר אבנים, שמתוכם שרדו כיום 8. קוטרו של המעגל הדרום-מערבי הוא 43 מטרים ושרדו בו 12 אבנים. שדרה נמתחה מצפון-מזרח למעגל הגדול כלפי הנהר צ'ו ושדרה שנייה נפגשה בה ממעגל האבנים הצפון-מזרחי.
אבן ניצבת (כיום שוכבת) המכונה Hautville's Quoit שוכנת מעבר לנהר מצפון על קו ישר הנמתח מהמרכזים של המעגל הגדול והמעגל הדרומי. זו היא אבן גדולה השוכנת קרוב לחוות הוטוויל קוויט (Hautville Quoit), השוכבת לפחות מאמצע המאה ה-17, אבל מניחים כי במקור עמדה זקופה. ב-1723 העריך סטקלי את אורכה ב-4 מטרים. כיום אורכה חצי, והארכאולוג האנגלי לסלי גרינסל (Leslie Grinsell‏ 1995-1907) שיער שמדי פעם שברו חלקים ממנה על מנת לתקן דרכים. סטקלי התייחס גם לקיומה של אבן שנייה.
רחוק יותר מערבה יש בגינה של הפאב המקומי הקרוי דרואיד'ס ארמס (Druid's Arms) דולמן הבנוי משתי אבנים ניצבות וגוש אבן שוכב ביניהם. סוג זה של דולמנים קרוי באנגליה קוב (Cove). כל אבן בגובה שונה, גובהה של האבן הצפונית 4.4 מטרים, האבן הדרום-מערבית 3.1 מטרים והצפון-מערבית 1.4 מטרים. ההרכב המינרלוגי של האבנים שונה מזה של מעגלי האבנים הסמוכים. תא קבורה מסוג רוגם ארוך נתגלה מתחת לאבני הקוב. משערים כי תא הקבורה קודם לאבני מעגלי האבנים בכאלף שנים.

מחקרים היסטוריים

המעגל תועד הן על ידי האנטיקוואר והארכאולוג החובב ג'ון אוברי (John Aubrey‏; 1697-1626) ב-1664, ועל ידי הכומר והאנטיקוואר ויליאם סטקלי (William Stukeley‏; 1765-1687) ב-1723. ב-1740 האתר נסקר ומופה על ידי האדריכל, איש הבונים החופשיים והאנטיקוואר ג'ון ווד האב, שציין את האבנים השונות שבהם נעשה שימוש. הוא שיער שהמערך של האבנים התבסס על המערכת הפלנטרית הפיתגורית וחשב כי שימש כ"אוניברסיטה" של הדרואידים. לדעת ווד מספר האבנים ומיקומם הקבילו למערכת העולמות הפלנטרית של פיתגורס, כששלושה מהמעגלים מקבילים למסלולים של השמש, הירח וכדור הארץ. השערה זו השפיעה עמוקות על תוכניותיו לבניית כיכר של 30 בתים המכונה הסירקס בבאת', פרויקט אדריכלי שאפתני שהושלם על ידי בנו ג'ון ווד הבן.
כאשר אחת האבנים נפלה באמצע המאה ה-17, נתגלו כמה עצמות אדם מלוות בחפץ המתואר כ"פעמון עגול, כמו פעמון סוסים גדול". תאריך הקבורה ותכלית החפץ דמוי הפעמון אינם ידועים.

הסקר הגאופיזי

סקר גאופיזי שבוצע ביוזמת קרן המורשת האנגלית ב-1997 חשף חפיר סביב המעגל ותשע טבעות קונצנטריות של חורי עמודים בתוך מעגל האבנים. היו באתר יותר מארבע מאות בורות ברוחב מטר ובמרווחים של 2.5 מטרים, בצורת טבעות. קוטרה של טבעת החפיר היה 135 מטרים ורוחבה היה בערך 7 מטרים. כניסה ברוחב 40 מטרים נתגלתה בצד צפון-מזרח. לא נתגלתה סוללה מעבר לחפיר, אם כי לשם כך נדרשת חפירה נוספת.
המחקר הגאופיזי שינה את ההשקפה המסורתית על סטנטון דרו, והמעגל הגדול נחשב כעת כאחד המונומנטים הנאוליתיים הגדולים והמרשימים ביותר שנבנו. המעגלים של חורי העמודים מקבילים לאלו של וודהנג', חומות דרינגטון והמשכן. משערים שבבורות הועמדו עמודים באופן חופשי או שחוברו באמצעות משקופים מכיוון שלא ייתכן שיכלו לתמוך בגג בגודל כזה. בחורי העמודים בתשע הטבעות הקונצנטריות הוצבו עמודים ברוחב של עד מטר מה שמעיד על שימוש בעצים עתיקים שהיו קדושים לדרואידים.
בצמוד ולצפון-מזרח נמצא מעגל קטן יותר של שמונה אבנים במרכזו, שבו זיהה המחקר הגאופיזי ארבעה בורות נוספים. מעגל שלישי של שתים עשרה אבנים שקוטרו 43 מטרים שוכן מדרום-מערב.
ביולי 2009 נחקרו האבנים הניצבות בגן של הפאב המקומי המכונים "הקוב" (The Cove) באמצעות מגנטומטר, ונתגלה כי הם הוצבו כאלף שנים לפני שהוצבו האבנים במעגלי האבנים. המסקנות מהמחקר היו שאבנים אלו היו ככל הנראה הפתח או החזית לתא קבורה.
סקר נוסף נערך ב-2010 על ידי החברה הארכאולוגית של באת' וקמרטון (Bath and Camerton Archaeological Society) וקצין הארכאולוגיה של באת' ומזרח סאמרסט (Bath and North East Somerset Archaeological Officer). סקר זה השתמש במגנטומטר משוכלל וצילומים וגילה כניסה נוספת להנג' ומידע נוסף על חורי העמודים.

מיתוסים על סטנטון דרו

תאוריה נפוצה על הצבת האבנים בסטנטון דרו מניחה שבהיותו הנג' ואתר של מעגל אבנים יש לכיוונים שבהם ממוקמים האלמנטים באתר משמעויות אסטרונומיות. בדומה, קיימות תאוריות מבוססות פחות מבחינה עובדתית הקשורות לקווי לאי (ley lines).
אחת התאוריות משערת שהאתר היה מוקדש לפולחן קבורה. כאתר קדוש זה צפוי, אבל גם אז לארח אירועים משמעותיים אחרים של הקהילה המקומית כגון חתונות וטקסים דתיים.
ישנם מספר סיפורים מסורתיים מקומיים על המתחם המגליתי. הידוע ביותר מספרת כיצד נערכה מסיבת חתונה שהפכה לאבן: המסיבה נערכה בכל יום השבת, אבל גבר לבוש בשחור (השטן בתחפושת) בא אחרי חצות והחל לנגן בכינורו לחוגגים, והמשיך עד לבוקר יום ראשון הקדוש. עם עלות השחר, כולם הפכו לאבן על ידי השד: כך מעגלי האבן הם הרקדנים, השדרות הן המנגנים בכינור והקוב הוא הכלה והחתן כשאיש הכנסייה שוכב שיכור לרגליהם. הם עדיין מחכים לשטן שהבטיח לחזור ביום מן הימים ולנגן עבורם שוב.