google/wiki40b huggingface dataset:
מחלף

מֶחְלָף הוא מבנה הנדסי המאפשר הפרדה מִפלסית של מסילות רכבת, כבישים או שבילים באמצעות גשר אחד או יותר, ובכך מפריד את התנועה המגיעה מכיוונים מנוגדים למפלסים שונים זה מעל זה ומונע מפגש ביניהם, מה שמאפשר את זרימת התנועה ללא צורך בעצירה. המחלפים מאפשרים נסיעה ללא הפרעה - בניגוד לצומת במפלס יחיד, בו חל מפגש בין גורמים המגיעים מכיוונים מנוגדים - ומאפשרים גם מעבר מדרך אחת לשנייה. פתרון מחלפי מייתר את הצורך בעצירה של כלי הרכב החולפים - לפחות באחד מהמפלסים במחלף; בכך הוא מייתר את הצורך ברמזור עבור אותו מפלס.
החלפתו של צומת מרומזר במחלף מאפשרת לפיכך הגדלה משמעותית של נפח התנועה הזורמת בצומת. בנייתם של מחלפים, אפוא, מייחדת כבישים מהירים. הפרדה בסיסית של צומת לשני מפלסים נעשית באמצעות גשר - המאפשר לאחד מהכבישים לעבור מעל לכביש האחר. הפרדה כזו מביאה לכך שהתנועה בכל כביש זורמת ללא הפרעה של התנועה בכביש האחר, אך היא אינה מאפשרת מעבר מכביש אחד למשנהו. כדי לאפשר מעבר מכביש אחד למשנהו (כלומר מעבר בין המפלסים) נדרשת הוספה של נתיבים המחברים בין הכבישים, תוך הסבת הצומת למחלף. נתיבי-משנה אלה מכונים גם "רָמפּות". 
"מחלף חלקי" הוא מחלף הכולל צמתים או רמזורים בחלק מנתיבי ההשתלבות. "מחלף מלא" הוא מחלף המורכב אך רק ממעברים ישירים בין שני הכבישים המצטלבים, ללא צמתים או רמזורים, אך לא בהכרח אפשריים בו כל כיווני התנועה. "מחלף מושלם" הוא מחלף מלא שכל כיווני התנועה בו אפשריים (ישר, ימינה ושמאלה).

מחלפי רכבות

עד העשור הראשון של המאה ה-21 לא היו בישראל מחלפי רכבות. בכל מקום בו נפגשו שתי מסילות, היה צומת מסילות שאילץ את הרכבות להאט את התנועה ואף לחכות לרכבת חוצה. בגלל תקני הבטיחות החמורים ומרווחי הביטחון בתנועת הרכבות חציה כזו מקטינה את כמות הרכבות שיכולה לעשות בקו זה ולהאט תנועת רכבות במרחק רב.
רב מחלפי הרכבות בישראל הם חלק מקו הרכבת המהיר לירושלים שעובר דרך נתב"ג ומודיעין-מכבים-רעות. המחלף הראשון הוא פיצול של קו זה מתוך הקו ללוד ולדרום בין מחלפי גנות ושפירים. המחלף השני, שהוא מחלף הרכבות הגדול בישראל נבנה מזרחית לנתב"ג בין הקו לירושלים ומודיעין ובין הקו שמחבר את לוד לראש העין. מחלף זה יאפשר תנועה חוצה באופן רציף ומעבר בין הקוים כך שרכבות מנתב"ג יוכלו להמשיך דרומה ללוד ובאר שבע. המחלף השלישי נמצא בסמוך למחלף ענבה של כביש 1 וכביש 431 בו מתפצלת המסילה לירושלים מתוך המסילה למודיעין.
באוגוסט 2013 נחנך מחלף רכבתי בצומת פלשת. המחלף מחבר בין מסילת לוד-אשקלון, מסילת תל אביב-בני־דרום ושלוחת הרכבת לנמל אשדוד ונמצא צפונית לצומת בני־דרום.
איגרה

היסטוריה

לראשונה היישוב מוזכר בתעודה מ-1615. ב-1678 היו בו 43 בתי אב שבהם התגוררו 185 תושבים. ב-1859 היו בו 19 בתי אב והתגוררו בו 111 תושבים. ב-1862 בכפר נבנתה כנסייה, וב-1873 על יד הכנסייה נפתח בית ספר.
ב-13 בספטמבר 1918 באזור התפתחו מספר מרידות כנגד השלטון הקומוניסטי אשר דוכאו על ידי הצבא האדום.
פפ"ש

היסטוריה

הפפ"ש הוא אחד מכלי הנשק הקל שיוצרו במספרים הגדולים ביותר במלחמת העולם השנייה, תמ"ק פפ"ד היה יקר מדי ליצור מאסיבי, והפפ"ש תוכנן כמחליף זול לו. אחת מהתכונות שהפכו אותו קל וזול לייצור הוא העדר מוחלט של ברגים. כל חלקיו היו מפח מכופף והשתלבו זה בזה. הפפ"ש נכנס לשירות החל בשנת 1941.
הפפ"ש הצטיין גם בקצב אש גבוה, כ 900 כדורים לדקה. הוא תוכנן עם מפצה סטייה פשוט על מנת להתגבר על עליית הקנה המאפיינת ירי מהיר שכזה. אמינותו הייתה גבוהה אך לעיתים המחסנית המעוגלת של הפפ"ש הייתה נתקעת, פשטותו ועמידותו הגבוהות קנו לו אהדה בקרב החיילים. הנשק נחשב גם למדויק למדי. קרוב ל-6 מיליון תת-מקלעים מדגם זה יוצרו, ודיוויזיות שלמות צוידו בו.
אפילו חיילי הוורמאכט אהדו את הכלי, לאחר שנתוודעו לו כשנפל שלל בידיהם בשל פשטותו ומיעוט המעצורים בו. בשל הגודל הדומה של תחמושת ה 7.62X25 מ"מ הרוסית ו 9 מ"מ פרבלום הגרמנית, יוצרה עד מהרה ערכת הסבה פשוטה שכללה קנה 9 מ"מ ומתאם למחסניות של MP40 "שמייסר" גרמני, תת-המקלע המוסב אומץ באופן רשמי בוורמאכט כ MP-717.
בדומה לפפ"ש, יוצר גם הפפ"ס, הזול יותר, אשר יועד לצוותי טנקים, צנחנים ולוחמי יחידות הסיור.
זרובבל הורביץ

ביוגרפיה

זרובבל הורביץ נולד בחודש תשרי תרפ"ד (1923) להוריו, חנה־בתיה ושלמה הלוי־הורביץ, בעיירה ז'ז'מר בליטא. אביו היה בר-אוריין, עסק בהוראת התנ"ך והשפה העברית, חינך את בניו ברוח ציונית-סוציאליסטית והפיח בלִבם את הלהט לארץ ישראל העובדת. כשהיה בן 9 עלו הוריו לארץ ישראל וזרובבל התגורר אצל אחיו בקיבוץ תל יוסף, שם למד בבית הספר המשותף. בגיל 16 כשהרגיש שלא יכול ללמוד עוד עזב את לימודיו התגייס לפלמ"ח והתנדב לבריגדה העברית בצבא הבריטי, ושירת בה כשנה וחצי. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, שב למשק, שם כינוהו חבריו "בבל", ועבד בחקלאות. התחתן וכשהתלקחו קרבות מלחמת העצמאות, היה מראשוני הנחלצים למערכה ותפקידו היה להיות אחד ממלווי השיירות במסגרת הגדוד השישי ("ירושלים") של חטיבת הראל.
וידזה

תולדות היישוב

וידזה נזכרת לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-15, ובתחילת המאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921 נכללה במחוז וילנה שבתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי וידזה

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,100 יהודים, כמחצית מאוכלוסייתה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של ארגון הבונד. עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בפרוץ מלחמת העולם השנייה, הגיעו אליה פליטים יהודים ממערב פולין.
בפרוץ מבצע ברברוסה נכנסו לעיירה ליטאים ופולנים לאומנים, וביצעו פוגרום בתושביה היהודים. ב-27 ביוני 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים, והחלו ברצח יהודים רבים במקום. בד בבד, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב ומגבלות תנועה, והוקם בעיירה יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים יהודים לעבודות כפייה במחנות עבודה, ולהעביר לשלטונות תשלומי כופר. 
בנובמבר 1941 רוכזו כ-200 יהודים בעלי מלאכה בגטו קטן ומגודר שהוקם בעיירה, וכל יתר יהודי העיירה גורשו לגטאות אופסה וגלמבוקיה. ממרץ 1942 הובאו לגטו שבעיירה יהודים נוספים מיישובי הסביבה, עד שמספר יושביו הגיע לכ-2,000 איש. בזמן קיום הגטו פעלה בו קבוצת מחתרת יהודית, בראשות נוח סבירסקי. בקיץ 1942 הועברו יושבי הגטו שבעיירה לגטו שווינציאן, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום. בזמן זה הצליחה קבוצת צעירים יהודים להימלט מהגטו, ולחבור לפרטיזנים ביערות הסביבה.
קו הרכבת למודיעין

תל אביב - נמל התעופה בן-גוריון

הקטע הראשון של הקו מחבר את תל אביב לנמל התעופה בן-גוריון. הוא מתפצל מקו תל אביב לוד במרכזו של כביש 1 בין המחלפים גנות ושפירים, עובר במנהרה מתחת לכביש 1, מחלף שפירים ונחל שפירים, וממשיך במערך חפיר וגשרים עד לתחנת נמל התעופה בן-גוריון, השוכנת מתחת לבניין טרמינל 3. העבודות לבניית קטע זה החלו בשנת 2001 והוא החל לפעול באוקטובר 2004, סמוך לתחילת פעולת טרמינל 3. פעילות הקו זכתה להצלחה, ורבים עושים בו שימוש כדי להגיע לנמל התעופה. בעקבות פתיחתו הקו לנתב"ג החלה הרכבת לפעול בשעות הלילה במהלך כל ימות השבוע בקו נהריה - חיפה - תל אביב - נתב"ג.

נמל התעופה בן-גוריון - כפר דניאל

לאחר נמל התעופה בן-גוריון, עובר התוואי מעל כביש 1 בגשר שאורכו 550 מטר. בסיום הגשר נמצא מחלף רכבות שמאפשר לרכבות הבאות מהדרום לפנות לכיוון נמל התעופה וכך לקיים שירות בין באר שבע לנמל התעופה. הקו ממשיך בקו ישר דרומית למושבים בן שמן וגינתון (תוואי כביש 1 עובר אותם מצפון), חוצה את כביש 6 ועובר פעם נוספת במנהרה מתחת לכביש 1 לכיוון כפר דניאל.
העבודות בקטע נמל התעופה בן-גוריון - כפר דניאל החלו בשנת 2002 והסתיימו בשנת 2007. עיכוב משמעותי בעבודות נבע מגילוי אתר קבורה עתיק סמוך למעבר הרכבת מתחת לכביש 1 לעבר כפר דניאל. כדי להימנע מעימות החליטה הרכבת לחפור מנהרה מתחת לאתר ולעכב את פתיחת הקו למודיעין בשנה.

כפר דניאל-מודיעין

באזור כפר דניאל מתפצל הקו מקו הרכבת החדש לירושלים ופונה מזרחה לכיוון מודיעין לאורך כביש 431 עד לתחנות פאתי מודיעין ומודיעין מרכז. בעתיד הרחוק, קטע קו זה יהיה חלק מקו ארוך יותר (מסילת ראשון לציון - מודיעין) שימשיך מערבה מכפר דניאל בין מסלוליו של כביש מס' 431 עד לתחנת הרכבת ראשון לציון משה דיין. חיבור זה יאפשר גישה ישירה לקו A1 ולמודיעין מהפרברים הדרומיים של תל אביב ומערים כגון רחובות ואשדוד ללא צורך בנסיעה לתל אביב והחלפת רכבות לכיוון ירושלים או מודיעין.

השבתת הקו בדצמבר 2013

בעקבות אילוצים תכנוניים שונים, נסללה מנהרת המסילה מתחת לתוואי נחל שפירים, התחום מעליה בחומת בטון. במהלך סערת דצמבר 2013, גאה הנחל, החומה התוחמת אותו התמוטטה, וקטע מסילה נרחב הוצף. בעקבות ההצפה הושבת הקו. במהלך ההצפה נפגעה גם מרכזיית איתות רכבתית באזור גנות, דבר שהוביל להשבתת מערכת האיתות ולשיבושים חמורים בפעילות הרכבות בכל הארץ.

מסילת רוחב בין נתיבי כביש 431

בעתיד הרחוק תמשיך מסילת הרכבת בין נתיבי כביש 431 לכיוון ראשון לציון ולהוות מסילת רוחב בין ערי דרום גוש דן ממודיעין דרך רמלה, תחנת הרכבת הראשונים  ועד תחנת הרכבת ראשון לציון משה דיין. כהכנה לכך נבנתה מנהרת רכבת מתחת לנתיבי איילון, שאת פתחה ניתן לראות מדרום לתחנת הרכבת ראשון לציון מערב, ונשמרה זכות דרך למסילת ברזל מתחנת הראשונים עד לסמוך למחלף עין הקורא בכביש 431.

קשת מודיעין

כיום נמצא בהקמה קשת מודיעין, מסילת ברזל המחברת את הרכבות היוצאות ממודיעין מזרחה אל קו הרכבת המהיר לירושלים ותאפשר הפעלת קו הרכבת מודיעין – מרכז — ירושלים – יצחק נבון. ב-2020 תחובר שלוחה מתחנות מודיעין לקו הרכבת המהיר לירושלים.
דני ליבגוט

קריירה

ליבגוט נולד בריגה, לטביה ועלה לישראל בגיל 8. הוא החל את דרכו כשחקן כדוריד בבית הספר לכדוריד של הפועל ראשון לציון.
בהמשך שיחק במחלקות הנוער של האגודה ובנבחרת בית הספר עמית עמל, במסגרתה זכה פעמיים באליפות המדינה והשתתף
עם בית הספר באליפות העולם בשוודיה בשנת 1988. בשנים 1988–1989 שיחק במקביל לקבוצת הנוער של המועדון גם
בקבוצת הבוגרים והיה שותף לזכייה בשני גביעים ואליפות אחת.
בשנת 1990 הושאל ליבגוט לעונה אחת לאגודת א.כ. נס ציונה ולאחר מכן ל-4 עונות באגודת מכבי רחובות
במהלכן זכה פעם אחת בתואר מלך השערים של הליגה. בשנת 1995 חזר דני לקבוצת הפועל ראשון לציון ושיחק בה 7 שנים.
בין הישגיו הבולטים בשנים אלו נמנות שש זכיות באליפות המדינה, חמש זכיות בגביע מדינה, מעל 40 משחקים בגביע אירופה,
שלוש השתתפויות בליגת האלופות האירופית ובהן העפלה אחת לרבע הגמר (כולל ניצחונות על קבוצות העל האירופאיות
קיל ולשקו). בשנת 2003 עבר דני לקבוצת א.כ. נס ציונה ושיחק בה במשך 3 עונות יחד עם אחיו טולי ליבגוט המשחק כשוער.
בשנים אלו הקבוצה העפילה פעמיים לחצי גמר הפליאוף ופעם אחת לגמר גביע המדינה.
בשנת 2005 עבר דני (ביחד עם אחיו טולי) לשחק בקבוצת מ.כ. חולון (קריית שרת בעבר) למשך 4 עונות. בתקופה זו העפילה הקבוצה פעמיים לפלייאוף העליון של הליגה.
דני שיחק גם במדי נבחרת ישראל בכדוריד והיה שותף להישג ההיסטורי של העפלה לאליפות אירופה בשוודיה בשנת 2002. ביוני 2009 התקיים טקס פרידה של הנבחרת מדני (במשחק נגד נבחרת גרמניה).
ליבגוט שיחק לרוב בחולצה מספר 13 (פרט לנבחרת ישראל שבה שיחק עם המספר 20).
בשנת 2008 סיים ליבגוט בהצלחה את לימודיו בקורס מאמני כדוריד של מכון וינגייט.
דני ליבגוט נשוי לעדי ואב לשלושה בנים (אמית, רועי ועידו).
דני מונה למאמן קבוצת מכבי קריית שרת חולון לעונת 09/10.
ובעונת 2013\2014 נבחר למאמן העונה כאשר הגיע עם קבוצתו מ.כ חולון למקום השישי בליגה עם ניצחונות רבים.
בעונת 2014\2015 התפטר מקבוצת מ.כ חולון כאשר הייתה בתחתית.
ובעונת 2015\2016 נבחר להיות מאמן הנוער של הפועל ראשון לציון.
דני ליבגוט נשוי לעדי ואב לשלושה בנים.
ויז'ה מרסדס

היסטוריה

במאה ה-18 נוסד במקום כפר קטן ולצדו סניף דואר, שסבלו מספר פעמים מהתקפות ילידים.
ב-1856 חוסטו דרקט, מושל פרובינציית סן לואיס, הקים בקרבת הכפר את מבצר פורטין קונסטיטוסיונל, כחלק ממערך ביצורים בפרובינציה שנועד לבלום את התקדמות של בני שבט רנקל מזרחה. שם המבצר הפך להיות גם שם ההתיישבות עד ששונה ב-1861 ל"ויז'ה מרסדס".
בשנים שלאחר מכן הייתה הגירה גדולה להתיישבות עד שב-1896 ויז'ה מרסדס קיבלה מעמד של עיר.

חינוך

בעיר נמצאות מספר פקולטות של האוניברסיטה הלאומית של סן לואיס, שמרכזה בעיר סן לואיס, בהן הפקולטה להנדסה ומדעים כלכליים-חברתיים.

תחבורה

את ויז'ה מרסדס משרת נמל התעופה ויז'ה ריינולדס, שנמצא בקרבת הכפר ויז'ה ריינולדס, במרחק של כ-10 קילומטרים דרום-מזרחית לעיר.
ויז'ה מרסדס נמצאת על מסלול הכבישים הלאומיים 7 ו-8, המקשרים בין פרובינציית בואנוס איירס ופרובינציית מנדוסה.
אימפרו

אימפרו הוא סטודיו תלת שנתי למשחק בקולנוע טלוויזיה ותיאטרון הפועל בישראל.

אודות

"אימפרו" הוקם בשנת 2003, בידי אבי מלכה ואילן מוסקוביץ', במטרה להכשיר שחקנים לאמנות המשחק המצולם, ולהעניק להם בקיאות במרכיביה הטכניים והאסתטיים של שפת הקולנוע. כעבור מספר שנים של התמקדות במשחק מצולם, התרחב בית הספר גם ללימודי והפקות תיאטרון, ופתח מסלול לימודים מלא בן שלוש שנים המשלב באופן ייחודי הפקות בתיאטרון ובקולנוע. מאז, סיימו כבר עשרה מחזורים של מסלול הלימודים התלת שנתי. 
סדנאות המשחק הייעודיות של אימפרו מתמחות במשחק לקולנוע וטלוויזיה. עד היום למדו למעלה מ-1000 תלמידים ב-78 מחזורים של סדנאות המשחק.  
בית הספר שם לו למטרה לפתח תוכנית לימוד ייעודית למשחק, שתציע מצד אחד מערכת לימודים מקיפה עם טובי המורים והיוצרים בישראל, ומצד שני, תכין את השחקן להיכרות מעמיקה עם התעשייה המקומית ועם צורכי השוק, שתאפשר לבוגריו להשתלב בעשייה האמנותית בישראל כשחקנים פעילים ויוזמים.
בצוות מורי הסטודיו נכללים עשרות יוצרים מובילים מתחומי המשחק, הבימוי, הכתיבה, התנועה, המוזיקה והעיון. בהם: יהושע סובול, מיטקו בוזקוב, גדליה בסר, ניסים דיין, ד"ר קובי אסף, איילה קורקוס,, ענת זמשטייגמן, נועה ברקאי, אורית אזולאי, ירון מוטולה, קלוד אבירם, יריב הורוביץ,  טלי שרון, ג'וש שגיא, עמיר מנור, דור צויגנבום, ארמת ארנהיים, אייל שכטר, ד"ר ילנה טרטקובסקי, שרון שטרק, שני ד"ר מיכאל מוריס-רייך, איגור ברזין, וכן במאי התיאטרון והקולנוע, אבי מלכה, שמנהל את בית הספר מיומו הראשון.
במהלך השנה השנייה והשלישית עולות באימפרו 8 הפקות תיאטרון חדשות, כמו כן משתתפים תלמידי שנה ג' בתחרות הסרטים אימפרואקשן ובפרויקטים מצולמים נוספים.  
בית הספר מוכר ונתמך על ידי משרד התרבות וע"י עירית רמת גן.

הפקות

החל משנת 2008, "אימפרו" מפיקה סרטי קולנוע וטלוויזיה באורך מלא, בהשתתפות תלמידי השנה השלישית בסטודיו. עד היום הופקו או נמצאים בשלבי הפקה סרטי הקולנוע: "לאן נעלם משה אבגי?" (2008), "חומר נפץ" (2009), "סיפור שנגמר בחתונה" (2009), "רדיקל" (2009), "מונית לילה" (2010), "נטישה" (2010), ו"המאבק 16" (2011).

אימפרואקשן

בשנת 2010 יזם בית הספר את פסטיבל הקולנוע הישראלי הקצר "אימפרואקשן" שמתקיים בסינמטק תל אביב. הפסטיבל, נולד במטרה למסד את הקשר והדיאלוג האמנותי בין יוצרי קולנוע לבין שחקנים שהתמחו במשחק מצולם, והביא לחשיפתם בבכורה עולמית של  סרטים חדשים, שבוימו והופקו על ידי אמנים מחוץ לבית הספר, בהשתתפותם של שחקני השנה השלישית בסטודיו.  
בתשע שנות קיומו של פסטיבל אימפרואקשן, הועלו במסגרתו כ-220 סרטים קצרים בבכורה עולמית. חלקם השתתפו בתום תחרות אימפרואקשן בפסטיבלים ותחרויות קולנוע בארץ ובעולם.
אברהם שמעון טרויב

רבי אברהם שמעון טרויב (ראש"ט; ~ה'תקע"ג 1813 - כ"ח בטבת ה'תרל"ו, 25 בינואר 1876) היה רב ליטאי, רבה של קיידאן, מחבר "באר אברהם" ומהדיר ספר "הלכות גדולות".

ביוגרפיה

נולד בקיידאן לרב יצחק אייזיק טרויב. אחיו היה הרב משה כתריאל טרויב מלודז', המשפחה מיוחסת למהר"י וייל ואביו היה חותם בשם טרויב-וייל. אמם הייתה בתו של הרב ישראל גורדון שכיהן כ"רב העדה" בווילנה (נפטר בי"ג בטבת תרט"ז). למד אצל רבי חיים מוולוז'ין והתיידד עם בנו רבי יצחק מוולוז'ין. זמן מה סייע לסבו בווילנה והתייד עם רבים מתלמידי החכמים שבה.
נישא לשרה ריבה בת דודו הרב בנימין זאב טרויב שכיהן במשך שתים עשרה שנה כרבה של שאוול ובסוף ימיו מאס ברבנות והתגורר בקיידאן. 
בשנת ה'תרי"ב, 1852, נבחר לכהן כרבה של קיידאן מולדתו, במקום הרב רפאל יום טוב ליפמן היילפרין שעבר אז לכהן כרבה של מזריטש. משרה בה נשא במשך 24 שנים עד לפטירתו ביום שלישי, כ"ח בטבת ה'תרל"ו, 25 בינואר 1876, לקראת ערב. הוא נקבר למחרת היום במעמד קהל רב בבית הקברות המקומי בעירו.
הרב טרויב התפרסם כמומחה לדיני ממונות, ונקרא לבוררויות ברחבי ליטא. הוא היה שותף פעיל בעיתונות העברית והתפלמס עם יל"ג בנושא התיקונים בדת.

כתביו

הגהותיו, הערותיו וחידושיו נדפסו בשולי ספר "הלכות גדולות" מהדורת יצחק גולדמן (ורשה תרל"ד), ובמהדורת דפוס ראם של ששה סדרי משנה (החל ממהדורת תרפ"ט, עם נ"א הוספות). הגהותיו על משנה תורה לרמב"ם נדפסו במהדורות הרמב"ם, החל ממהדורת וילנא, בשם "באר אברהם".
תשובות הלכתיות שלו משוקעות בספר "עטרת יצחק" (ירושלים תרפ"ה) של הרב יצחק אייזיק רבינוביץ.
M26 פרשינג

רקע

הפרשינג (על שם גנרל הצבאות ג'ון פרשינג, מפקד צבא המשלוח האמריקני לצרפת במלחמת העולם הראשונה), נועד למעשה להחליף את ה־M4 שרמן בתפקיד הטנק העיקרי של צבא ארצות הברית. בניגוד לשרמן ששקל מעט יותר מ-30 טון, שקל הפרשינג מעל 40 טון, ובכך למעשה מתח את גבולות ההגדרה, טנק בינוני. בגלל בעיית הסיווג, הוא הוגדר לבסוף כטנק כבד, על אף שנועד למלא את תפקידי השרמן. הסיבה להבדל המשקל מול השרמן הייתה פשוטה - השרמן לא היה מסוגל להתמודד בתנאים שווים עם הטנקים הגרמניים, במיוחד הפנתר והטיגר. האמריקאים הבינו כי הפתרון הוא בטנק כבד יותר, שישמש בתפקיד של טנק בינוני (למעשה הם פיגרו בכך אחרי הגרמנים שהתייחסו לפנתר כטנק בינוני על אף ששקל מעל ל-40 טון). ב-1943 החל הפיתוח של הטנק, ובאוקטובר 1944 החל הייצור.

M26 פרשינג

הטנק היה גדול מהשרמן, אם כי נמוך יותר, ושקל 42 טון. ההבדל במשקל נבע מעובי שריון שהגיע במקומות העבים ל-102 מילימטר. הטנק צויד בתותח בקוטר 90 מילימטר, שהיה מסוגל לחדור 150 מילימטר שריון בטווח של 2,000 מטר. המנוע היה מנוע בנזין בן 470 כוחות סוס, והניע את הטנק למהירות מרבית של 40 קמ"ש. המנוע ותיבת ההילוכים היו החיסרון העיקרי של הטנק, שכן היו חלשים מדי ובלתי אמינים. צוות של חמישה תפעל את הטנק. 310 טנקי M26 הגיעו לאירופה לפני תום המלחמה, והשתתפו בלחימה בריין התחתון. הטנק היווה שיפור עצום לעומת קודמו, ובמפגשים עם פנתרים וטיגרים הוכיח את עצמו כשווה להם. גרסה מיוחדת של הפרשינג, שהייתה חמושה בתותח 90 מילימטר ארוך יותר אף השמידה טנק מסוג קניגסטיגר. 2,350 טנקים מסוג זה יוצרו.
לאחר מלחמת העולם השנייה פנו האמריקאים להיערכות לעימות אפשרי עם ברית המועצות. הבעיה הייתה קשה: השרמן המיושן, עדיין הטנק העיקרי של האמריקאים, ניצב בפני טנקי T-34 ו-IS-2 הסובייטיים המעולים. האמריקאים נאלצו לפעול מהר על מנת לשפר את מצבם והחליטו לפתח טנק בינוני חדש, ובמקביל לשדרג את ה-M26 פרשינג כך שישמש כמגשר עד לסיום הפיתוח. הגרסה המשופרת נקראה M46 פטון. שינוי השם היה חריגה מהמדיניות האמריקאית של מתן שמות לטנקים, שכן ה-M46 לא היה טנק חדש לחלוטין. השינוי נעשה על מנת לכבד את זכרו של ג'ורג' פטון, שנהרג בתאונת דרכים בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
האנדרטה לשריפה הגדולה של לונדון

מבנה

האנדרטה, שתוכננה על ידי כריסטופר רן ורוברט הוק, נבנתה בין השנים 1671 ל-1677. היא בנויה בצורת עמוד דורי מאבני פורטלנד, שבראשה דמות להבה מצופה זהב. בצדה המערבי תבליט המתאר את השריפה, מעשה ידי קיוס גבריאל קיבר. בתבליט נראה המלך צ'ארלס השני, ולצדו אחיו ג'יימס, דוכס יורק, (מאוחר יותר המלך ג'יימס השני), ומצדיהם מנחות דמויות החירות, האדריכלות והמדע את המלך בבנייה המחודשת של העיר.
גובה האנדרטה 61 מטר - המרחק המדויק ממקום האנדרטה למאפייה של תומאס פארינור, האופה המלכותי, בסימטת פודינג שם החלה השריפה הגדולה.
אל ראש האנדרטה ניתן להגיע בטיפוס ב-311 מדרגות. במרפסת שבראש האנדרטה הותקן כלוב באמצע המאה ה-19, לאחר ששישה אנשים התאבדו מראש האנדרטה.
בכל אחד מצדי בסיס האנדרטה כתובות בלטינית. הכתובת בצד הדרומי מתארת את הצעדים שנקט המלך צ'ארלס השני בעקבות השריפה. הכתובת במזרח מתארת את בניית האנדרטה, הכתובת בצפון מתארת את פרוץ השריפה ואת הנזק שנגרם לעיר (חלק ממנה, המאשים את הקתולים בשריפה, נמחק בשנת 1831). הכתובת בצד המערבי כתובה באנגלית ולא בלטינית.
משה גברא

ד"ר משה גברא (נולד בא' באדר ה'תשי"ח, 21 בפברואר 1958) הוא חוקר ומחבר ספרים בנושא יהדות תימן.

ביוגרפיה

נולד ברחובות בוגר ישיבת הר עציון שבאלון שבות, בעל תואר שלישי מאוניברסיטת בר-אילן במחלקה לתלמוד. עבודת הדוקטורט שלו (1991) עסקה ב"‫חכמי ההלכה בתימן במאה הי"ח". 
מ-2008 משמש גברא מרצה בכיר במכללה האקדמית אשקלון. עוסק עשרות שנים בחקר יהדות תימן, גולת הכותרת של מחקרו הוא "אנציקלופדיה לחכמי תימן" המונה כ-3,200 שמות רבנים, החל מהחכמים שחיו בתימן מתקופת המשנה ועד לחכמי תימן שעלו לארץ ישראל. כן הוציא גם "אנציקלופדיה לקהילות תימן" ובה מיפה 2,600 יישובים וערים שבהם התגוררו יהודי תימן. במחקריו דן גברא בהשתלשלות ההלכה בתימן, בסידור התימני, ואף הוציא כתבי יד עתיקים לאור.
גברא ערך מאות ראיונות עם עולים מתימן ביישובים שונים ותיעד את ההווי והפולקלור שלהם.
נשוי ואב לחמשה ילדים.

פעילות

בשנת תשס"ח הקים את "מוזיאון יהודי תימן" בעיר בני ברק. במוזיאון שחזורים של: בית כנסת תימני, מורי, צורף, האשה והמטבח בתימן. בנוסף, ישנה תצוגה של כתבי יד וספרי דפוס עתיקים, שטרות ומסמכי בית דין, מצגות, סרטונים, שיקופיות והרצאות.
כמו כן, הקים בית כנסת בבני ברק - בו הוא משמש כגבאי.

פרסים

על מחקריו זכה בשנת ה'תש"ן בפרס שר החינוך ליוצרים בתחומי תרבות יהודית. ב-2017 זכה על עבודתו "העלייה הגדולה מתימן" בפרס ראש הממשלה לחקר יהדות המזרח.
אלי (אוניית מעפילים)

אלי הייתה אוניית מעפילים שאורגנה על ידי מקורבים לתנועה הרוויזיוניסטית.
האונייה הפליגה מנמל גלצי שברומניה בנובמבר 1938, כשעל סיפונה 340 פליטים יהודים מווינה.
בדצמבר הגיעה האונייה למים הטריטוריאליים של ארץ-ישראל, שם הועברו המעפילים לאונייה "ארטמיזיה" שהורידה את המעפילים בשלום בחוף נתניה.
מכתש פגיעה

מכתש פגיעה הוא שקע שנוצר מפגיעת עצם גדול בפניו של עצם אחר. על פי רוב משמש המונח לתיאור הגומה המעגלית הנוצרת בפני הקרקע של גרם שמימי כלשהו כגון ירח או כוכב, בעקבות פגיעה של עצם קטן יותר, מטאוריט לדוגמה. מכתש פגיעה עומד בניגוד למכתש פיצוץ, שנוצר מקריסה תת-קרקעית טבעית או מעשה אדם.
מכתשי הפגיעה יוצרים את תוואי הקרקע הדומיננטיים ברבים מגרמי מערכת השמש, כגון הירח, כוכב חמה, קליסטו, גנימד ומרבית הירחים הקטנים והאסטרואידים. על פני הכוכבים והירחים החווים פעילות גאולוגית עצימה יותר, כגון כדור הארץ, נוגה, מאדים, אירופה, איו וטיטאן, מכתשי הפגיעה פחות נפוצים בשל תהליכי סחיפה ושינוי שגורמת טקטוניקת הלוחות. 
בעידנים מוקדמים של מערכת השמש היה קצב יצירת מכתשי הפגיעה גבוה בהרבה מהקצב כיום. מכתשי פגיעה בקטרים של מאות קילומטרים ומעלה, ככאלה המצויים על כוכב חמה ועל הירח, מתעדים את התקופה המאוחרת של "ההפגזה הכבדה" ("Late Heavy Bombardment") של מערכת השמש הפנימית שמוערכת בתקופה שלפני 3.8 ו-4.1 מיליארדי שנים. מאז אמנם ירד פלאים קצב יצירת המכתשים, אך הוא עדיין אינו זניח: מעריכים כי כדור הארץ חווה בין פגיעה ניכרת אחת לשלוש, שיש בכוחן כדי ליצור מכתש בקוטר של 20 קילומטרים מדי מיליון שנים בממוצע. נתון זה מעיד על כך שמספר המכתשים הצעירים שאותרו עד כה נמוך בהרבה מזה הצפוי.
על פני כדור הארץ אותרו עד כה כ-170 מכתשי פגיעה, זאת על אף הפעילות הטקטונית ששוחקת ומעלימה אותם בזמן קצר יחסית לשינויים גאולוגיים. קוטר המכתשים שנמצאו נע בין מספר עשרות מטרים ועד ל-300 קילומטרים, ושִערוך תקופת הפגיעה נע בין זמננו הנוכחי (המכתש עקב מטאוריט סיחוטה-אלין נוצר בעקבות פגיעת מטאוריט ב-12 בפברואר 1947) לתקופה שלפני למעלה משני מיליארד שנים. עם זאת מרבית המכתשים מתוארכים לתקופה שעד לפני 200 מיליון שנים. בין היתר אותרו גם כמה מכתשי פגיעה תת-ימיים.
מכתשי פגיעה שונים מצורות קרקע דומות דוגמת קלדרה, מכתש פיצוץ ומכתש סחיפה.
אנני לנוקס

ביוגרפיה

לנוקס נולדה באברדין, סקוטלנד שבממלכה המאוחדת.

קריירה

התחילה את הקריירה המוזיקלית שלה בשנת 1971, אז עברה ללונדון ללמוד ב"רויאל אקדמי אוף מיוזיק". לנוקס למדה שם שלוש שנים אך עזבה את הלימודים מעט לפני מבחני הסיום, משום שלא הייתה מרוצה והתחילה לחפש את כיוונה במוזיקה.
לנוקס התחילה ללמוד פיתוח קול והופיעה בפאבים שונים, היא פגשה זמרת בשם ג'וי דיי והופיעה איתה בקברט בדרום לונדון לזמן מה.
היא החלה לעבוד במלצרות ונתקלה במוזיקאי דייב סטיוארט. לנוקס וסטיוארט עברו לגור ביחד והקימו להקה בשם "The Catch" שהוציאה סינגל אחד שלא הצליח. הלהקה הפכה להיות The Tourists והוציאה להיט בשנת 1979 "I Only Wanna Be With You", במקור של דאסטי ספרינגפילד.
"The Tourists" התפרקו בשנת 1981 כאשר שלושה אלבומים מאחוריהם, אך לנוקס וסטיוארט לא נפרדו אלא הקימו הרכב מוזיקלי חדש, Eurythmics, על שם ריקוד יווני שלנוקס למדה עליו.
Eurythmics הייתה לאחת הלהקות המצליחות של אותו עשור. במיוחד הצליחו הלהיטים "Sweet Dreams" ו-"There Must Be An Angel".
בשנת 1989 התפרקו "Eurythmics" ולנוקס פנתה לקריירת סולו.
בשנת 1992 יצא אלבומה הראשון, "Diva", וזכה לקבלת פנים חמה. השירים "Why", ו-"Walking On Broken Glass" זכו להצלחה רבה.
בשנת 1993 שרה לנוקס את השיר "Love Song For A Vampire" בסרט "דרקולה" של פרנסיס פורד קופולה, באותה שנה הקליטה מופע אנפלאגד ל-MTV. 
בשנת 1995 הוציאה לנוקס את אלבומה השני, "Medusa", האלבום כולו על טהרת החידושים לשירים של אחרים, ביניהם "A Whiter Shade Of Pale" של פרוקול הארום ו-"Waiting In Vain" של בוב מארלי. הסינגל מן האלבום, "No More I Love You's" (במקור של להקת The Lover Speaks) זיכה את לנוקס בפרס הגראמי, אך מכירות האלבום לא היו מרשימות כמו אלה של Diva.
בשנת 1999 התאחדו "Eurythmics" והוציאו את האלבום "Peace", שכל הכנסותיו מסיבוב ההופעות נתרמו לארגונים אמנסטי וגרינפיס. מהאלבום יצאו הלהיטים "I Saved The World Today" ו-"Seventeen Again". סיבוב ההופעות נקטע באיבו לאחר שלנוקס נפצעה בגבה.
בשנת 2002 השתתפה לנוקס בקונצרט היובל למלכה אליזבת.
בשנת 2003 יצא אלבום הסולו השלישי שלה, "Bare".
בשנת 2003 הקליטה לנוקס את השיר "Into the West" לפסקול הסרט "שר הטבעות: שיבת המלך", וזכתה עליו בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב לשיר הטוב ביותר.
בשנת 2005 הופיעה לנוקס ב-Live 8 בהייד פארק שבלונדון ובאותה שנה יצא האוסף של "Eurythmics" שבו, לאחר תקופה ארוכה, שתפו שוב פעולה הצמד לנוקס וסטיוארט, בשני שירים חדשים.

חיים אישיים

בשנת 1984 התאהבה לנוקס בנזיר הרא קרישנה גרמני בשם רדהא רמאן והשניים נישאו ועברו לגור יחדיו, אך התגרשו לאחר שנה ב-1985. בשנת 1988 התחתנה לנוקס בשנית עם במאי קולנוע ישראלי בשם אורי פרוכטמן, שצילם סרט תיעודי על המסע של "Eurythmics" ביפן, להם שתי בנות משותפות שגם הן עוסקות בעולם הבמה (לולה לנוקס וטלי לנוקס), אך הם התגרשו בשנת 2000. מאז 2012 היא נשואה בשלישית עם מיטץ' בסר בטקס פרטי בלונדון.
מאז 2008 לנוקס הצטרפה לחרם על ישראל, וסיפרה שתמנע מלהגיע לכאן, כל זאת בשל היחס של מדינת ישראל כלפי הפלסטינים, וחרף העובדה שהייתה נשואה לישראלי.

דיסקוגרפיה

לרשימת האלבומים והסינגלים של יורית'מיקס, ראו: יורית'מיקס - דיסקוגרפיה נבחרת.