google/wiki40b huggingface dataset:
מחכים לברברים

עלילה

הסיפור מתרחש ביישוב השוכן בפאתי ממלכה ששמה אינו ידוע. 
שופט היישוב הוא המספר והדמות העיקרית. חייו השלווים למדי בספַר מתערערים עם בואו ליישוב של כוח מיוחד של הממלכה בפיקודו של קולונל ג'ול המרושע. ישנן שמועות לפיהן הברברים מתכננים מתקפה על הממלכה. מסיבה זו קולונל ג'ול ואנשים מקיימים משלחת לחבל הארץ מעבר לגבולות הממלכה. הם אוסרים כמה "ברברים", מביאים אותם ליישוב, מענים אותם, הורגים כמה מהם, והולכים לעיר הבירה כדי להכין תוכנית מתקפה גדולה יותר כנגד הברברים. 
בינתיים, מתחילים להתרקם יחסים בין השופט לבין "נערה ברברית" אשר הושארה מאחור על ידי החיילים המענים, כשהפכו אותה לנכה ועיוורת. בסופו של דבר, השופט מחליט לקחת אותה בחזרה אל אנשיה שלה. לאחר מסע הרה סכנות באדמות השוממות, הוא חוזר לכפרו. זמן קצר לאחר מכן, כוחות הממלכה חוזרים ומתחילות צרותיו של השופט עצמו.
יורי טיילמאנס

קריירת מועדונים

טיילמאנס גדל במחלקת הנוער של אנדרלכט. ב-2 באוקטובר 2013, בגיל 16 ו-148 ימים הפך לשחק הבלגי הצעיר ביותר ששיחק בליגת האלופות.
ב-24 במאי 2017 חתם בקבוצת מונקו. ב-31 בינואר 2019 הושאל ללסטר סיטי עד לסוף העונה. ב-8 ביולי 2019 חתם טיילמאנס בלסטר ל-4 שנים תמורת 40 מיליון ליש"ט.

קריירה בינלאומית

ב-9 בנובמבר 2016 ערך טיילמאנס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה, כשהחליף את סטיבן דפור בדקה ה-82 בתיקו 1-1 נגד נבחרת בלגיה במשחק ידידות.
גביע פטרוב

אלופות הליגה

מאז 2008 גביע פטרוב הוא טורניר הקובע מי מנצחת ליגת המשנה. עד 2011 חולקה הליגה לחטיבות מחוזיות, אך מאז הליגה משוחקת בשיטת טבלת ליגה ללא חלוקה מחוזית. המנצחת נקבעת בשיטת סדרת משחקי גמר עד ארבעה ניצחונות (עד להקמת VHL, הגמר שוחק עד 3 ניצחונות).
קבוצות הבחירה

קבוצות הבחירה הוא שמה של תנועת הבוגרים של תנועת הנוער המחנות העולים.
בעבר הייתה זו תנועת נוער נפרדת שדגלה בחלוציות, סוציאליזם וציונות. פעילותה ההיסטורית היא היום חלק מפעילות תנועת הנוער המחנות העולים. המושג "קבוצות הבחירה" מתייחס כיום לכלל הבוגרים של תנועת המחנות העולים וקבוצות הבחירה ההיסטורית. חברי "קבוצות הבחירה של המחנות העולים" חיים בקבוצות שיתופיות במגדל העמק, בנוף הגליל, בהרצליה, בערבה הדרומית, בראשון לציון ובקיבוץ נערן ו אילת. החברים בקבוצות השיתופיות עובדים בעיקר בחינוך, בין השאר במיזמים חינוכים וחברתיים של תנועת הבוגרים ובתנועת הנוער המחנות העולים.

היסטוריה

תחילתה של התנועה בחטיבת בני הקיבוצים של הנוער העובד והלומד בתק"ם בשנת 1986. קבוצות הבחירה היו קבוצות של בני נוער מקיבוצי התק"ם שנפגשו אחת לחודש לסוף שבוע של פעילות מודרכת, ובחופשים למפגשים ארוכים יותר שחלקם משותפים לכלל התנועה. השם "קבוצות הבחירה" נבע מכך שההשתתפות בפעילותן הייתה מתוך בחירה, ולא מתוך חובה, כפי שהייתה כלל הפעילות בחטיבת בני התק"ם. בגלל צורת הפעילות ראתה עצמה תנועת קבוצות הבחירה תנועת נוער "אמיתית" שתכניה לא נקבעים מראש על ידי אנשים מבוגרים. הקבוצות הרבו לעסוק בנושאי החברה הישראלית והתנועה הקיבוצית וביצעו פרויקטים מעשיים שונים על פי בחירתן. חלק מהקבוצות המשיכו יחד לשנת שירות, לגרעיני נח"ל ולחיים משותפים אחרי הצבא.
בשנת 1998 החלה להתגבש תנועת בוגרים לקבוצות הבחירה על בסיס חברי תנועה שבתום שירותם הצבאי לקחו אחריות על ריכוז פעילותה, והחלו לחיות ביחד חיי שיתוף בערים מגדל העמק ונצרת עילית.
לאחר פירוק חטיבת בני הקיבוצים, ב"ועידת יגור" בשנת 1989, הוחלט על צירוף בני התק"ם למחוזות וקיני הנוער העובד והלומד. למרות שמדריכי הקבוצות היו מעתה משויכים לנוע"ל נשארו קבוצות הבחירה נבדלות מפעילות קיני הנוע"ל בגלל האופי השונה של הפעילות ואוכלוסיית היעד שלהן.
עם השנים החלה התנועה לפנות גם לבני נוער שאינם בני קיבוצים ובמקביל עברה להתמקד בעיקר באזור הצפון, שם הייתה לה מראש אחיזה חזקה יותר עקב ריבוי הקיבוצים. פעילות התנועה נעשתה מקבילה יותר ויותר לפעילות השכבות הבוגרות של הנוע"ל באזור הצפון, ופנתה פעמים רבות לאותם החניכים. בשנת 2000 התנתקה תנועת קבוצת הבחירה מהנוע"ל, בין השאר עקב מחלוקות ארוכות על אזורי הפעילות של הקבוצות.
תנועת קבוצות הבחירה פעלה כשנה כתנועה נפרדת, ובשנת 2001 נכנסה לתהליך איחוד עם תנועת המחנות העולים, וזאת, היות ששתי התנועות חלקו מטרות משותפות כלפי החברה הישראלית, קשיים ארגוניים בפעולה כתנועה נפרדת, וכן בעקבות קשרים אישיים בין בוגרי קבוצות הבחירה ובוגרי המחנות העולים. התנועות הכריזו על איחודן ב-26 במרץ, שנת 2005. בתהליך ההסמלה המחודשת שעברו התנועות עם איחודן הוחלט כי השם "קבוצות הבחירה" ישמש מעתה והלאה כשם כולל לתנועת הבוגרים של שתי התנועות.
כיום פעילות קבוצות הבחירה מוטמעת ומשולבת בתוך פעילות תנועת הנוער המחנות העולים. הפעילות פונה לבני נוער מכתה ט' ומעלה וכוללת פעילות חינוכית ערכית, גיבוש גרעינים לשנת־שירות ולנח"ל, ופעילות משימתית־חברתית. 
בשנת 2007 הכריזו בוגרי התנועה על הקמת קיבוץ עירוני, שנקרא באופן בלתי רשמי "נעמה", לפי ראשי התיבות של הערים נצרת עלית ומגדל העמק. בשנת 2012 נרשמו חברי הקיבוץ העירוני אצל רשם האגודות כקיבוץ משעול. נכון לאוגוסט 2012 מונה קיבוץ משעול כ-80 חברים ו-40 ילדים החיים ב-8 קבוצות.
סימון שאהין

ביוגרפיה

שאהין נולד בתרשיחא למשפחה ערבית קתולית. כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לחיפה. הוא למד במנזר הכרמליתי בעיר. אביו, חכמת שהין, היה נגן ומורה למוזיקה. שאהין החל לנגן בגיל 5 בעוד ואחר מכן למד לנגן גם בכינור. הוא למד באוניברסיטת תל אביב ספרות ערבית ומוזיקה. אחר כך המשיך ללימודי תואר ראשון באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, אותם סיים ב-1978. בשנת 1980 הוא היגר לארצות הברית ומאז חי ופועל משם.
הוא למד נגינה במכון מנהטן למוזיקה ומוזיקולוגיה וחינוך מוזיקלי באוניברסיטת קולומביה וכן קיבל אזרחות אמריקאית.
שאהין הלחין פסקולים למספר סרטים וייסד בניו יורק פסטיבל שנתי של מוזיקה ערבית בעיר. הוא הופיע יחד עם הצ’לן הישראלי, אוהד בר-דוד  תחת הכותרת "דיאלוג מוזיקלי ישראלי-ערבי", הופעה המשלבת מלודיקה ערבית יחד עם מוזיקה יהודית עם השפעות ישראליות ומזרח אירופאיות. שאהין הופיע מספר פעמים בישראל. ב-2007 הופיע במרכז הקונגרסים עם להקתו "קנטרה" לרגל מאה שנה למנזר הכרמליתי בחיפה.
חורבת מדרסה

ממצאים

בשנת 2014 נערכו חפירות וליד החורבה נחשף כבשן סיד בן ימינו.
בצפון המבנה התגלו שרידים קטנים של רצפת אבנים, הניגשת אל הקיר הצפוני של המבנה. במבנה התגלתה כמות קטנה של שברי כלי חרס, וביניהם קערות וקנקנים. בריבוע הדרומי של החפירה התגלה משטח סלע, ובו נחשפו כמה תעלות חצובות וסימני חציבה. על משטח הסלע ובקצהו נתגלו הרבה שברי כלי חרס, הכוללים בעיקר קנקנים, סירי בישול וקערות. בחפירה התגלו קנקנים שיוצרו בבית היוצר בחירבת בתה, הנמצאת קילומטרים אחדים מהאתר בנוסף נחשף מבנה, ובו נחשפו רעפים ונתגלו גם שברי חלון מלבני, המלמדים שהמבנה היה מקורה או שהייתה בו קומה שנייה  וגם על קיומה של כנסייה סמוכה. המבנה שנחשף באתר הוא חלק ממנזר, שנפגע בחלקו המערבי. בזכות הממצא, לרבות הרעפים, ואריחי השיש נראה שהמבנה שימש למגורים.
בחודשים ינואר ופברואר 2014 נערכה חפירת הצלה, מטעם רשות העתיקות, לקראת הרחבת השכונה. בחודש מאי 2015 נערכה חפירת הצלה נוספת לאחר שנפגעו שרידים עתיקים בהצבת עמוד חשמל. בגלל הפגיעה באתר נוצר חתך, ובו נמצאו שרידי קירות המושתתים על הסלע.
מעל החתך נפתחו 2 ריבועי חפירה, ושם נחשפו שלושה בורות מים, שרידי מתקנים, גת, קיר המגביל את האתר ממזרח, שרידי מבנים, שרידי עמודים, אבני פסיפס לבנות ולוחות אבן, רובם מגיר והשאר משיש.
ויקלי סטנדרד

ויקלי סטנדרד (באנגלית: The Weekly Standard) הוא שבועון פוליטי-חברתי-כלכלי אמריקאי, שנוסד ב-1995 על ידי ויליאם קריסטול. קריסטול מכהן עד היום כעורכו הראשי, והוא ומרבית בעלי הטור הכותבים בשבועון נוטים בדרך כלל לכיוון ימין-מרכז, והם בדרך כלל נאו-קונסרבטיבים.

היסטוריה

הגיליון הראשון של "ויקלי סטנדרד" יצא לאור ב-18 בספטמבר 1995. ויליאם קריסטול, מייסדו ועורכו הראשי של השבועון עד היום, היה בשעתו ראש הסגל של דן קווייל, סגן נשיא ארצות הברית בתקופתו של הנשיא ג'ורג' בוש (האב), ראש הסגל של שר החינוך בתקופת הנשיא רייגן ומרצה לעניינים פוליטיים באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת פנסילבניה. הוא הקים את "ויקלי סטנדרד" יחד עם פרד ברנס, המשמש עד היום כעורך שותף לצידו והיה קודם לכן עורך בכיר של "ניו ריפבליק". המייסד השלישי ג'ון פודהורץ, מכהן כיום כעורכו הראשי של "קומנטרי". 
המו"ל ראשון של השבועון היה תאגיד התקשורת הענק של רופרט מרדוק, "ניוז קורפ." (.News Corp), שהשקיע בו מדי שנה, מאז היווסדו, בין מיליון ל-3 מיליון דולר. ביוני 2009 מכר אותו מרדוק לקבוצת התקשורת "קלריטי", שבבעלות המיליארדר האמריקאי, הנוצרי אוונגליסטי שמרן, פיליפ אנשוץ, תמורת מיליון דולר. הקונה החדש לא שינה את אופיו הבסיסי של השבועון ואף לא החליף את העורך הראשי ויליאם קריסטול, אולם הצליח לשפר במידה ניכרת, באמצעים טכניים שונים את התפוצה והמכירות, בעיקר למנויים.

אופיים של השבועון וכותביו

השבועון החדש, יחד עם רשת "פוקס ניוז" ומכון המחקר AEI יצרו בארצות הברית, החל מהמחצית השנייה של שנות התשעים, מעין משולש נאו-קונסרבטיבי בעל השפעה פוליטית-חברתית-כלכלית מסוימת. ה"ויקלי סטנדרד" שמר על העמדה הימנית-מרכזית ולמשל התנגד נחרצות לפט ביוקנן, השמרן מדי לטעמו. מאידך, הוא תמך בפלישה לעיראק והדחת סדאם חוסיין, עוד בנובמבר 1997, למעלה מחמש שנים לפני פרוץ מלחמת עיראק, הביע עמדות ניציות אחרות בענייני חוץ, ככל שהיו רלוונטיות בשנים שלאחר נפילת הקומוניזם, ותמך תמיכה נלהבת ביותר במדינת ישראל. בהקשר אחרון זה יש אולי לראות גם את התנגדותו של השבועון לפאט ביוקנן. עוד ידוע ומוכר בהקשר זה מאמרו של צ'ארלס קראוטהאמר, ממאי 1998, "At Last Zion", שהוא מאמר המביע תמיכה, כמעט אהבה שאין חזקה ממנה, למדינת ישראל. 
עם זאת, את מירב ההשפעה רכש השבועון רק אחרי פיגועי 11 בספטמבר 2001 במגדלי התאומים, כאשר ממשל ג'ורג' בוש (הבן) נעשה כמעט כולו נאו-קונסרבטיבי, תחת השפעתם של סגן הנשיא דיק צ'ייני, שר ההגנה דונלד רמספלד ואחרים. דייוויד פרום, כותב הנאומים של הנשיא בוש (הבן) ובעצמו אחד הכותבים ב"ויקלי סטנדרד", אף אמר זאת במפורש. בבחירות 2008 (אובמה - מקיין) היה השבועון אחד הגורמים שתמכו בשרה פיילין כמועמדת לסגן הנשיא מהצד הרפובליקני.
בין הכותבים ב"ויקלי סטנדרד", בנוסף לויליאם קריסטול עצמו ואלה שכבר הוזכרו לעיל, גם רבים מההוגים הנאו-קונסרבטיבים המשפיעים ביותר, כמו רוברט קגן ואחיו פרדריק קגן, גרטרוד הימלפארב (אמו של קריסטול), ג'ון ואביו נורמן פודהורץ, אליוט אברמס, ג'ון בולטון, ועוד.
במקביל לשבועון המודפס מקיים ה"ויקלי סטנדרד" גם עיתון אינטרנטי - "דיילי סטנדרד", המתעדכן מדי יום. 
נכון ל-2012 מוכר ה"ויקלי סטנדרד", מדי שבוע קצת מעל 100,000 עותקים, אולם השפעתו מגיעה הרבה מעבר לתפוצתו והוא נחשב בעיני רבים ל"תנ"ך של השמרנים" ובעיקר הנאו-קונסרבטיבים.
בריאת האדם (מיכלאנג'לו)

קומפוזיציה

האלוהים מואנש בפרסקו ומוצג כאדם זקן בעל זקן לבן, עטוי בגלימה, בעוד שאדם, המופיע בחלק השמאלי התחתון, עירום לגמרי. היצירה מציגה את האל במלוא הדרו. הבד הסגול המתנופף ברוח חושף קבוצה גדולה של מלאכים המלווים אותו. במידה רבה דמותו היא האנושית ביותר - רגלו חשופה ובגדו הסגלגל והדק מתנופף ברוח ומדגיש את תווי גופו. ידו האחת נשענת על כתפו של אחד המלאכים וידו השנייה מושטת קדימה לעבר אדם, כדי למסור את ניצוץ החיים מאצבעו לאדם, ששוכב בהסבה, נשען על ידו האחת ומותח את ידו השנייה לעבר האל כבתמונת מראה לאלוהים. זוהי רמיזה לכך שהאדם נברא בצלמו של האל ובדמותו (בראשית א' 26). מיכלאנג'לו בחר להנציח את הרגע שלפני הנגיעה בין שתי הדמויות, ובכך יצר אפקט של מתח המזכיר יצירות מן האמנות הקלאסית כגון "זורק הדיסקוס". הדמות האנושית שעליה מגן האל תחת זרועו השמאלית היא כפי הנראה חוה, בשל חזותה הנשית והמבט שהיא מישירה כלפי אדם, אך הוצע גם כי זוהי מריה הבתולה, נפש האדם המואנשת, או מלאך בעל מבנה גוף נשי.
ייתכן כי המזמור "ויני קריאטור ספיריטוס" (Veni Creator Spiritus) מימי הביניים היווה מקור השראה למיכלאנג'לו ביצירתו זו, שכן המזמור מבקש ש"אצבע יד ימינו של האב" (digitus paternae dexterae) תעניק למאמין את כישרון הדיבור.

תאוריות אנטומיות

הסברים שונים הוצגו למשמעות הקומפוזיציה המקורית של "בריאת האדם", ורבים מהם נאחזו כנקודת פתיחה במומחיותו המתועדת-היטב של מיכלאנג'לו באנטומיה האנושית. בשנת 1990 הציע הרופא האמריקאי פרנק לין משברגר במאמר שפרסם כי הדמויות והצורות שברקע האל מהוות תיאור מדויק אנטומית של מבנה המוח האנושי, ומציגות את האונה המצחית, תצלובת הראייה, גזע המוח, בלוטת יותרת המוח והחריץ המרכזי של המוח הגדול. משברגר אף טען כי בסצנה אכן מתרחשת תקשורת ישירה בין האדם לאל למרות הפער שביניהם, בדומה לתקשורת בין תאי עצב שמעבירים האחד לשני אינפורמציה ביוכימית דרך המרווח הסינפטי.
ניתוח אנטומי אחר קישר את הסצנה עם אירוע הלידה. לפיו, הבד האדום שסביב האל הוא בצורה של רחם אנושי, והצעיף הירוק, המתנופף מתחתיו, יכול לייצג את חבל הטבור שנחתך זה עתה.

בתרבות הפופולרית

היצירה "בריאת האדם" היא אחת מיצירות האמנות המפורסמות ביותר בכל הזמנים, וככזו היא זכתה לאזכורים רבים בתרבות הפופולרית והייתה מושא לפרודיות רבות. פעמים רבות, פרודיות אלו מחליפות ביצירה את אלוהים, את אדם או את שניהם בדמויות שונות.
ליאון רקנאטי (הסב)

ליאון יהודה רקנאטי (ביוונית: Λεόν Ρεκανάτι; ‏1890–1945) היה בנקאי, מייסד בנק דיסקונט, ומנהלו הראשון, מייסדה של משפחת רקנאטי.

קורות חיים

נולד ב-18 בדצמבר 1890 בסלוניקי שביוון, לשמואל, סוחר צנוע. למד בבית ספר למסחר, השתלב בעסקי המשפחה וניהל בית חרושת לטבק. בסלוניקי היה נשיא הקהילה היהודית, ציר מטעמה בסוכנות היהודית וחבר הקונגרס הציוני העולמי, וכן נשיא לשכת בני ברית.
ב-1934 עלה לארץ ישראל יחד עם אשתו מטילדה וילדיו, ועם אחיו אברהם שמואל רקנאטי, שהיה אז סגן ראש עיריית סלוניקי, ולימים חבר כנסת מטעם חרות. ב-1935 ייסד עם שותפיו משה קרסו, אברהם חסידוף ויוסף אלבו, את בנק דיסקונט, שעסק בעיקר בהלוואות ליוצאי קהילת סלוניקי בארץ. מהשותפות המקורית בבנק נותרו רק משפחות רקנאטי וקרסו אשר באו ביניהם בקשרי חיתון. משפחת רקנאטי בראשות ליאון עסקה בניהול השוטף ומשפחת קרסו נותרה כבעלת מניות. הבנק הקטן התרחב במהירות בניהולו של רקנאטי השותף הבכיר, ותוך שנים אחדות היה לאחד הבנקים הגדולים של ארץ ישראל ב-שנות ה-40.
בנוסף לפעילותו העסקית היה פעיל במערכת ענפה של פעילות ציבורית ולאומית כחבר ההנהלה של קרן היסוד, חבר הנהלת אגודת שוחרי האוניברסיטה העברית בירושלים, יו"ר מועצת העדה הספרדית בתל אביב, מייסד ויו"ר החברה בנים לגבולם שפעלה למען התיישבות יהודים ספרדים על הקרקע, חבר פעיל במסדר "בני ברית", יו"ר הנהלת הקרן למתלמדים שיסד לשם תמיכה בתלמידים כישרוניים מחוסרי אמצעים.
ליאון רקנאטי נפטר ב-13 באוקטובר 1945. בניו הארי, דניאל, רפאל ויעקב ניהלו את הבנק אחרי פטירתו.
על שמו נקראים הפקולטה לניהול - בית הספר למוסמכים במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי באוניברסיטת חיפה, בית אבות בקריית מטלון ובית הכנסת היכל יהודה בצפון תל אביב. אודיטוריום במוזאון תל אביב לאמנות
ישיבת כינור דוד

ישיבת כינור דוד היא ישיבה תיכונית בעטרת, שהוקמה בשנת תשנ"ח (1998), המשלבת לימודי מוזיקה ברמה מוגברת בתוכנית הלימודים. הישיבה משלבת לימודי תורה ומוזיקה ומסלולי הלימוד בה עומדים בסטנדרט של הישיבות התיכוניות. הישיבה כוללת גם פנימייה. הישיבה משתייכת למרכז ישיבות בני-עקיבא. בראשות הישיבה עומד הרב מוטי הרשקופ. מנהל התיכון בישיבה הוא יואב ירחי.

מחקר

הישיבה מוגדרת כבית ספר ניסויי וזוכה לתמיכה של משרד החינוך. המודל החינוכי של הישיבה מתמקד בפיתוח האישיות כתוצאה ממיזוג העיסוק בתורה ובמוזיקה.]
בשנת תשס"ז (2007) הוקם בישיבה מכון לחקר המוזיקה ביהדות החוקר כיצד נתפשת המוזיקה בעולם היהודי ובהלכה.
מוג'י

ביוגרפיה

מו-יאנג נולד וגדל בפורט אנטוניו בג'מייקה. ב-1954, בגיל שש-עשרה הוא היגר לאנגליה לאחר מות אביו. הוא עבר לגור עם אמו שחיה בלונדון מאז היותו תינוק. הוא למד באופן עצמאי אמנות תוך שימוש במגוון צורות כגון זכוכית צבועה, קרמיקה, ופיסול. לתקופה, הוא לימד אמנות במכללה בבריקסטון.
בנובמבר 1993, הוא פגש את פאפאג'י בלאקנאו, הודו ושם, כך נאמר, הוא יכל לראות את המקור הקיים תמידית של האמת והקיום. בתחילת דרכו כמורה רוחני, תלמידיו העניקו לו את השם מוג'י ( mooji) בשנים מאוחרות יותר, מוג'י אירח מפגשי "סטסנג" ( שיחות אמת) ברחבי העולם ומזמין  להתבונות ולחקירה עצמית ( self inquiry) באשר למקור. אחת השאלות המהותיות אותה הוא מציע לחסידיו להביא לחקירה והתבוננות מעמיקים היא: " מי אני".  כמו פאפאג'י, הדרכותיו של מוג'י הן פשוטות, נגישות מלוות בהומור ושפע של אהבה. הוא מעודד את חסידיו לשמור על שקט ועל ענווה ולהימנע מהשפעות התודעה באמצעות דבקות בעצמי שהוא העד לתופעת הקיום, ולכן קודם לכל דבר, כולל מחשבות וכל אשר ניתן לתפיסה באמצעות חמשת החושים. זה מתרחש כאשר העמדתינו היא עמדה של צפייה בלתי מעורבת ובלתי מזדהה. מוג'י מעודד לחקור ולהתבונן בשאלה: " מי או מה הוא זה שמתבונן על כול המתרחש אך שום התרחשות או תופעה אינה משפיעה עליו?"  מוג'י מכוון אל האמת באופן ישיר חד וברור  ובכך מאפשר לכול אדם להגיע להכרת עצמיותו ולהשתחררות מסבל. רבים מחסידיו משתתפים בריטריטים שמתקיימים לאורך השנה במקומות שונים בעולם וכן צופים ב-"סטסנג" ( שיחות אמת) שלו באמצעות YouTube.וב on line  בזמן ריטריטים
עד 2011, חי מוג'י בבריקסטון בלונדון. כיום הוא חי במונטה סהג'ה (monte sahaja)בחבל אלנטחו בדרום מערב פורטוגל.
אחיו, פיטר מו-יאנג, הוא שחקן פינג-פונג בינלאומי מג'מייקה. אחותו, שרי גרוס, נורתה בטעות על ידי שוטרים ב-1985, מה שהצית את מהומות בריקסטון.
מאדאם באטרפליי

עלילת האופרה

בנג'מין פרנקלין פינקרטון, מלח בצי האמריקני, נושא לאישה בטקס יפני מסורתי, מתוך יצר הרפתקנות ורהבתנות, גיישה בת חמש עשרה בשם צ'ו-צ'ו סאן, (ביפנית "גברת פרפר"), אותה מכנה הוא באנגלית "מאדאם באטרפליי". משנקרא הוא לשוב לארצות הברית, מבטיח לה כי "ישוב בעונת הקינון של אדום-החזה" אך למעשה אינו מתכוון כלל לשוב. צ'ו-צ'ו סאן, המאמינה אמונה עיוורת באהבתו, מחכה לו יחד עם בנה שנולד בינתיים מנישואים אלו, ואינה מקשיבה לדברי הקרובים לה המנסים לשכנעה כי האמריקני נטש אותה. 
לאחר שלוש שנים חוזר פינקרטון לנגסקי, אך בלוויית אשתו החדשה שלה נישא בארצות הברית. פינקרטון בא על מנת לקחת את ילדו, שעל קיומו שמע מהקונסול שארפלס. חלומה של באטרפליי נשבר באחת לנוכח המציאות, והיא מבקשת מפינקרטון ומקייט, אשתו, להיפרד מבנה ביחידות בטרם יקחוהו ממנה. היא מבקשת לפגוש אותם כעבור חצי שעה על הגבעה.
באטרפליי משלחת החוצה את משרתתה ונפרדת בסצנה קורעת לב מבנה. לאחר מכן שמה בידיו בובה ואת דגל ארצות הברית וקושרת מטפחת סביב עיניו. באטרפליי קוראת אז את הכיתוב החרוט על הפגיון של אביה: "ימות בכבוד מי שאינו מסוגל לחיות בכבוד" ולאחר מכן מתאבדת בביצוע מעשה ספוקו ("חרקירי"). פינקרטון, שבינתיים נמלא חרטה, נכנס בסערה לביתה של באטרפליי על מנת לבקש את סליחתה, אך מאחר את המועד.
גאודנציו אורפלי

גאוּדֶנציוֹ אוֹרפֿלי (Gaudenzio Orfali;‏ 19 בפברואר 1889, נצרת – 20 באפריל 1926, שועפאט, ירושלים) היה נזיר פרנציסקני, חוקר מקרא וארכאולוג.

קורות חייו ופועלו

גאודנציו אוֹרפֿלי החל את דרכו כפרח נזורה ב-1905 במנזר הפרנציסקני שליד כנסיית הבשורה בנצרת. למד פילוסופיה ותאולוגיה במנזר יוחנן במדבר (עין כרם), בבית לחם ובירושלים. קיבל עליו את עול הנדרים של המסדר הפרנציסקני ב-19 במרס 1908, וב-21 בדצמבר 1912 הוסמך לכמורה. ב-1913 החל בלימודי המקרא במכללה האפיפיורית "אנטוניאנום" (Antonianum)  ברומא, שנתיים אחרי כן עבר לפריבור (שווייץ) שם השלים את הדוקטורט בתאולוגיה. את התואר האקדמי במדעי המקרא קיבל ב-1918 ברומא. מאז 1919 לימד בבית הספר הפרנציסקני למקרא בירושלים, וב-1924 מונה לרקטור בית הספר. אוֹרפֿלי נמנה עם ראשוני החברה המזרחנית הארץ-ישראלית שנוסדה ב-1920 ונבחר לכהן כנשיאהּ ב-1925.
ב-1919–1920 ניהל אוֹרפֿלי את חפירות שרידי הכנסייה הביזנטית בגת שמנים לקראת בניית כנסיית כל העמים באתר. ב-1924 פעל לארגון מחדש של מוזיאון העתיקות של בית הספר הפרנציסקני למקרא. בשנים 1921–1926 ניהל את החפירות בכפר נחום, שבהן נחשף המבנה המתומן (שנקבע במסורת הנוצרית כביתו של פטרוס) וכמו כן שוחזר חלק מבית הכנסת. העבודות נעצרו אחרי שאוֹרפֿלי קיפח את חייו בתאונת דרכים באפריל 1926 בדרכו לקונגרס הארכאולוגי הבינלאומי שנערך באותם ימים בירושלים.
אוֹרפֿלי נטמן בבית הקברות הקתולי בהר ציון. על אחד העמודים העתיקים של בית הכנסת העתיק בכפר נחום נחרתה כתובת לזכרו.
נווה מדבר אנטארקטי

לקריאה נוספת

• Rostislav D. Kouznetsov, The structure of the lower ABL over antarctic oasis during the summer, IOP Conf. Series: Earth and Environmental Science 1 (2008) 012035 doi:10.1088/1755-1307/1/1/012035
• Bernadette Hince, The Antarctic Dictionary: A Complete Guide to Antarctic English, P 19
חלון

מרכיבי החלון

על פי רוב החלון יהיה מורכב ממשקוף קבוע המקיף את הפתח, חלק קבוע או נפתח המכונה כנף שבמרכזה מזוגגת זכוכית, אדן חלון המשמש לפינוי מים וליופי. מרכיבי החלון עשויים ממתכת, עץ, אבן או פולימר. כדי לשפר את ביצועי החלון לעיתים נוספים עזרים נוספים, תריסים, וילונות שמונעים או מרסנים את כניסת אור השמש. רשתות למניעת כניסת חרקים וסורגים למניעת כניסת בני אדם לא מורשים. כדי לשפר את איכות ההצללה מעל חלק מהחלונות מותקן גגון או פרגולה.

היסטוריה

הצורך בחלון החל בגלל הצורך הבסיסי להיות בקשר עם החוץ לכניסת אור ואוויר וגדל עם מעבר האדם להתיישבות במקומות קבע.
תחילה, במבני עץ ומבנים העשויים בוץ וחומר, לפני עיבוד הזכוכית השטוחה, החלון היה פתח בלבד (לפעמים חסום במספר עצים שמשמשים מעין סורגים) אך עם השנים החלון התפתח.
אחרי שלמד האדם לעבד זכוכית שטוחה, הופיעו חלונות עץ וברזל עם זיגוג. חלונות אלו היו בנויים ממשקוף עץ או ברזל, כנף העשויה עץ או ברזל ובתוכה תושבת לזכוכית.
יתרונות העץ: זמין, קל לעיבוד, נותן תחושה ביתית חמימה.
חסרונות העץ: רגישות העץ ללחות וליובש - אינו שומר על גודל קבוע וגורם לניפוץ הזכוכית. דורש טיפול שנתי (צביעה של שכבת הגנה).
יתרונות הברזל: זמין, קל לעיצוב, חזק, מאפשר מפתחים גדולים.
חסרונות הברזל: כבד, קשה לעיבוד, מחליד, דורש תחזוקה לאחר התקנה.
כדי להתגבר על הדרישה לחלונות גדולים אך עם מגבלת גודל משטח הזכוכית, כנפי החלון חולקו למספר חלקים ושובצו בהם משטחי זכוכית קטנים. כך התפחה אומנות הוויטראז' תוך ניצול המגבלה של גודל משטחי הזכוכית.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 עם כניסת טכנולוגיות מתקדמות לעיבוד אלומיניום הוחלפו חלונות העץ והברזל לחלונות האלומיניום. האלומיניום עמיד למזג האוויר שבחוץ, זמין וזול יחסית לעץ. תעשיית האלומיניום אפשרה פיתוח של חלונות הניתנים להרכבה במהירות ובמגוון עיצובים בהשוואה לחלונות עשויים עץ או ברזל. פרופיל האלומיניום מבודד פחות מעץ ומוליך חום וקור.
ברחבי העולם בתעשיית חלונות אלומיניום משתמשים עם פרופילי אלומיניום עם שבר תרמי - באירופה נפוצים חלונות פולימרים או בשמם האירופאי חלונות U-pvc. בארצות הברית מכונים חלונות הויניל. חלון U-pvc זול יותר מחלון אלומיניום עם שבר תרמי אך יקר יותר מחלון אלומיניום בלי שבר תרמי. בנוסף, לחלונות הU-pvc יש מגבלות לגודל הפתח ומגבלות עיצוב שאינם קיימים בחלונות אלומיניום.
בשל מגבלותיו לא נפוץ חלון ה-U-pvc בישראל. במדינת ישראל, בה הפרשי הטמפרטורות בין חוץ לפנים הבית ברוב אזורי הארץ קטנה מ-25°c, ההשפעה של איבוד אנרגיה באמצעות פרופילי האלומיניום היא כ-3% מכלל מרכיבי החלון בעוד הזכוכית מהווה את רוב התווך שמעביר אנרגיה. לכן בתנאי האקלים בישראל יש חשיבות גדולה על בחירת הזכוכית המתאימה להגדלת הבידוד האנרגטי. קיים מגוון רחב של זכוכיות בעלות מגוון ציפויים ועיבודים המשפיעים באופן דרמטי על הבידוד האנרגטי.
טובה וגנריאנית

טוּבָּה וגנריאנית (בגרמנית: Wagnertuba) היא כלי נגינה נדיר, אשר משלב אלמנטים טוניים של קרן יער וטרומבון. הכלי הומצא על ידי ריכרד וגנר ונקרא על שמו. לראשונה נעשה בו שימוש במחזור האופרות טבעת הניבלונגים, ומאז השתמשו בו מלחינים רבים וביניהם ברוקנר בסימפוניה מספר 7 ומספר 8 שלו וריכרד שטראוס בסימפוניית האלפים. 
וגנר קיבל השראה להמצאת הטובה הוגנריאנית בעת ביקורו בפריז ב־1835, כאשר ביקר את אדולף סאקס, אשר הראה לו את הסקסופון שהמציא. וגנר רצה כלי אשר יוכל ליצור צליל אצילי ומלכותי כמו בלייטמוטיב ולהאלה, אשר היה דומה לטרומבון אך בעל קול פחות חודרני, כמו של קרן. הכלי בעל שסתומים, כמו שיש לקרן, המופעלים ביד שמאל. ישנם שני סוגים של טובה וגנריאנית בגדלים שונים: טנור בסי ובס בפה, אך במהלך המאה ה־20, יצרנים איחדו את שני הסוגים לטובה כפולה אשר ניתן לכוונן אותה לשני הסוגים.
יוסף סידר

שנותיו הראשונות

סידר הוא הבכור מבין שישה אחים. אמו, ציפי, היא מורה לדרמה ומטפלת בפסיכודרמה (גיסתו לשעבר של איש העסקים משה טלנסקי), ואביו, חיים סידר, הוא פרופסור לביולוגיה מולקולרית וחתן פרס ישראל למדעי החיים. נולד בניו יורק ועלה ארצה עם משפחתו בגיל 6. גדל בשכונת בית וגן בירושלים ולמד בישיבה התיכונית "נתיב מאיר".
בצה"ל שירת בסיירת צנחנים של חטיבת הצנחנים. לאחר שחרורו מצה"ל עבד כתאורן וכמנהל במה באולפני "טלעד" ובמקביל למד לתואר ראשון בפילוסופיה ובתולדות התיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים. חלק משכרו שולם לו על ידי "טלעד" בציוד להפקת סרט קצר ושמו "אורי ועליזה" שסידר כתב וביים.
עם סיום לימודיו באוניברסיטה העברית, לאחר שלא התקבל ללימודים בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, נסע ללמוד קולנוע באוניברסיטת ניו יורק, שם ביים סרט גמר באורך 16 דקות בשם "PSALMS" ("תהלים").

קריירה קולנועית

עם שובו לישראל הגיש תקציר של עלילת סרטו הראשון, "ההסדר", לקרן הקולנוע הישראלי, שהעניקה לו דמי פיתוח. למרות היכרותו עם המגזר הדתי-לאומי, עבר לגור במשך שנתיים בקרוון בהתנחלות דולב שבבנימין לצורך כתיבת התסריט.
"ההסדר" יצא בשנת 2000 בבימויו של סידר ובכיכובם של אקי אבני ואסי דיין. הסרט היה להצלחה גדולה, וזכה בשישה פרסי אופיר, בהם התסריט הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר. בשנת 2004 יצא סרטו השני של סידר, "מדורת השבט", בכיכובם של מיכאלה עשת, משה איבגי ואסי דיין. הסרט עוסק ברחל, אלמנה ואם לשתי בנות, שמנסה להתקבל לגרעין שמקים יישוב חדש בשומרון. הסרט עוסק בצורך של האם והבת הצעירה להשתלב בחברה. הסרט, שנתפס כביקורת על המגזר הדתי-לאומי ועל "גוש אמונים", זכה לאהבת הקהל והמבקרים וגרף חמישה פרסי אופיר, בהם התסריט הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר.
בשנת 2007 יצא סרטו השלישי של סידר, "בופור". הסרט מבוסס על ספרו של רון לשם, "אם יש גן עדן", שזכה בפרס ספיר לספרות ומספר את סיפורם של החיילים שאיישו את מוצב הבופור בלבנון בחודשיו האחרונים. בסרט מככבים אושרי כהן (ששיחק גם בסרטו הקודם של סידר, "מדורת השבט"), איתי טיראן, אלון אבוטבול ואחרים. עוד בטרם יצא הסרט להקרנות מסחריות, הוא זיכה את סידר בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל ברלין שנערך בפברואר 2007. הוא היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר של שנת 2008 והיה לסרט הישראלי השביעי שהגיע לחמישייה הסופית.
סרט רביעי בבימויו של סידר ולפי תסריט שלו, "הערת שוליים", יצא לאקרנים ב-2011. הסרט עוסק בעולמם של שני חוקרי תלמוד, אב ובנו. הערת שוליים זכה בפרס התסריט בפסטיבל קאן ה־64, וכן בתשעה פרסי אופיר, בהם התסריט, הבימוי והסרט הטוב ביותר לשנת 2011. גם סרטו זה היה מועמד לאוסקר.
ב-30 ביוני 2012 התקבל כחבר מן המניין באקדמיה האמריקאית לקולנוע.
בשנת 2015 החל לצלם את סרטו החמישי "אופנהיימר". באוגוסט 2016 דווח כי הסרט יוקרן בהקרנת בכורה בינלאומית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו לשנת 2016. עוד דווח כי חברת ההפצה סוני פיקצ'רס קלאסיקס רכשה את הסרט להפצה בינלאומית. הסרט הופץ במהלך שנת 2017 בשם "נורמן: עלייתו המתונה ונפילתו התלולה של מאכער אמריקאי" ועליו קיבל את פרס התסריט על ידי פורום מבקרי הקולנוע בישראל

חייו האישיים

סידר מתגורר בתל אביב. נשוי לעיתונאית ורד קלנר ואב לשלושה ילדים.