google/wiki40b huggingface dataset:
רופאים יהודים ברומניה

רישומים היסטוריים על נוכחות הרופאים והמרפאים היהודים בארצות המיושבות ברומנים, מצביעים על תחילת ישיבת הקבע של היהודים בחבלים אלה.
בשנת 1473 הגיע לחצרו של שליט נסיכות מולדובה, שטפאן הגדול, הרופא הנכבד "יצחק בק" Isaac beg, שתואר כספרדי בן האמונה היהודית. יצחק בק בא בשליחותו של אוזון חסן, השאה של פרס הטורקמנית שניסה להשיג בני ברית נגד הסולטאן מהמט השני. מצוין בהקשר זה שרבים מהרופאים היהודים באימפריה העות'מאנית שימשו, בנוסף להיותם רופאים, גם כיועצים פוליטיים, דיפלומטיים, אנשי עסקים ובנקאים.
בין הרופאים, שהתאספו ליד מיטת חוליו של שטפאן הגדול ביום מותו ב-2 ביולי 1504, מוזכר גם "הרופא היהודי של קיסר הטטרים". שמו לא מוזכר ומחזאי רומני בשם ב. דלוורנצ'ה B. Delavrancea העניק לו את השם "שמיל" במחזה "שקיעה של שמש".
בספטמבר 1537, הנסיך המולדבי פטרו רארש Petru Rareş, הזמין בכתב את הרופא "פרוים" Froim מונציה בהבטחה שיקבל 3,000 דוקטים עבור עבודתו הרפואית. קיימת השערה של היסטוריון רומני בשם וטמאנו Vătămanu הטוען שמדובר בהזמנה מזויפת, שמהווה הודעת קוד בה הוא הבטיח חיילים לקיסר הספרדי-גרמני, בצורה שבה קיווה שהעות'מאנים לא יבינו.
שטפאן בוצ'קאי Ştefan Bocskai, נסיך טרנסילבניה, פנה ביולי 1606 אל זיגמונד השלישי, מלך פולין בבקשה שישלח אליו את הרופא היהודי אלעזר ששמו נודע למרחקים. בסתיו הגיע הרופא אל מקום משכבו של הנסיך, בקושיצה ולזמן מה הטיפול נשא פרי ומצב החולה השתפר.
משנת 1589 ישב ביאשי הרב והרופא היהודי יליד תימן שלמה בן ערבי ואליו הגיע "יוסף הרופא" שהתרשם מאוד מידיעותיו ונשאר איתו 11 שנים כדי ללמוד ממנו.
בשנת 1623, בחצרו של נסיך טרנסילבניה גאבור בתלן, בקלוז', פעל כרופא וכיועץ "אברהם סרסה שמוצאו מקונסטנטינופול ובין התקנות שחוקק הנסיך נקבעה תקנה הנותנת חופש תנועה ומעבר ללא כל הגבלה לרופא של האוכלוסייה היהודית. בשנת 1629 טופל הנסיך על ידי קבוצת רופאים ומתוכם מוזכר בשמו רק הרופא היהודי "דוד היבריוס (ריבריוס)" David Hyberius או Ryberius.
בטימישוארה, בבית העלמין היהודי הישן, שמורה מצבתו של רב ורופא מפורסם (באותם הימים) בשם "אשראל" Asrael או "עשהאל" Assael מסלוניקי שנפטר בשנת 1636.
בשנת 1640, נסיך טרנסילבניה, גאורגה רקוצי הראשון, ביקש מנסיך מולדובה, ואסילה לופו, לשלוח לו לחצי שנה, לשם טיפול באשתו של רקושי, את הרופא הנסיכותי מיאשי, "אריה יהודה סיה" Arie Iehuda Sia, שכשכר הובטחו לו 500 טלרים.
בשנת 1644, מיסיונר קתולי בשם מרקו בנדיני, שנשלח ליאשי, קיבל המלצה לפנות לתיווך אל "כהן", הרופא היהודי של החצר. רופא זה התלווה אל ואסילה לופו גם לאחר שזה איבד את כס השלטון בשנת 1653. להשפעת הרופא הזה מיוחסת גם התקנה שתיקן השליט בזו הלשון: "כל שיגיד המרפא בעניין פצעים נאמין לו, גם אם לא ישבע ואם יהיה המרפא יהודי או בן דת אחרת, נאמין לו עוד יותר...".
בשנת 1659 זומן הרופא היהודי "מתאה" Mathea מלבוב כדי לרפא את שליט ולאכיה, מיכנאה השלישי. מסופר שהשליט מילא את הרופא בכל מיני מתנות לאחר שריפא אותו ממחלה איומה.
במאה ה-17 מוזכרים רופאים יהודים שעשו את מלאכתם במחוזות אלה מבלי להיות רופאי בית המלוכה. בשנת 1662 נרשמה מכירת בית לרופא "מויסה" ביריד של יאשי. מניחים שמויסה לא היה רופא מוסמך שסיים לימודים אוניברסיטאיים, אלא מרפא. רופא יהודי אחר בשם מויסה תוגמל בשנת 1792, על ידי הבישופות, עבור מעשיו בריפוי חולים, במגרש עליו בנה לו דוכן. בפנקסי החשבונות של קונסטנטין ברנקובאנו מוזכר בשנת 1703 הרופא "אברהם היהודי".
סוסו פללשווילי

ביוגרפיה

פללשווילי הוא נוצרי שנולד בגורי שבגאורגיה. התחיל להתאמן בג'ודו בגיל שבע בעקבות סבו. בשנת 2008 היגר לישראל יחד עם אשתו היהודיה, אנאנו מאחאראשווילי.
בישראל התאמן תחת אורן סמדג'ה. הוא זכה במדליית הארד בתחרות הגראנד פרי של דיסלדורף, אחרי שהפסיד בחצי הגמר לספרדי קיושי אומטסו בפברואר 2011. הוא זכה גם במדליית הארד בגביע העולם שנערכה בטביליסי שבגאורגיה בינואר 2011, שם הפסיד לגאורגי אמבק אלבאני. באליפות אירופה בשנת 2012, פללשווילי זכה במדליית ארד כאשר הפסיד בשלב רבע הגמר ודרך קרבות בית הניחומים הגיע לקרב על מדליית הארד בו גבר על ג'יובאני די קריסטו האיטלקי.
הוא השתתף במשחקים האולימפיים בלונדון 2012 והודח בשמינית הגמר על ידי ריקי נאקאיה, אלוף העולם היפני, שזכה לבסוף במדליית הכסף. לאחר המשחקים האולימפיים שב פללשווילי לגאורגיה ובמקביל לעיסוקו בג'ודו החל לעבוד בעיריית גורי.
פסטיבל השירים של ישראל

"פסטיבל השירים של ישראל" הוא תחרות שירים מוזיקלית ישראלית, שהתקיימה פעמיים, באמצע העשור הראשון של המאה ה-21.

מהלך התחרות

במהלך הפסטיבל מבצעים ששת המתמודדים, ביניהם זמרים יחידים ולהקות מוזיקליות, מוכרים ולא מוכרים, את יצירות המוזיקה המקוריות שלהם. לאחר מכן, נשפטים הביצועים על ידי צוות שופטים, כולם מעולם המוזיקה הישראלי; נציגי תחנות רדיו, ערוצי טלוויזיה מוזיקליים וראשי חברות תקליטים; ולבסוף נתנת אפשרות השיפוט לקהל, המצביע למועמד הנבחר עליו באמצעות כלי התקשורת השונים. התוכנית, אשר משודרת בשידור חי וישיר, מוצגת לקהל באמצעות הטלוויזיה במסגרת "שידורי קשת" של הערוץ השני ובתחנת הרדיו גלי צה"ל. המנצח בתחרות מקבל סכום כספי מכובד, סינגל מוזיקלי לשירו וכן קליפ, אשר ישודר בערוץ 24.
מינידיסק

מינידיסק (מאנגלית: MiniDisc) הוא אמצעי לאחסון נתונים המבוסס על טכנולוגיה מגנטו-אופטית. 
המינידיסק נועד לאחסון אודיו דיגיטלי (עד 80 דקות) ומידע דיגיטלי. יש הבדלים בין המדיות המשמשות לאחסון מידע ולאחסון אודיו. למשל, בגירסת האודיו, מאוחסן המידע באופן דחוס ביחס טיפוסי של 1:4.
הטכנולוגיה של המינידיסק פותחה בחברת סוני ויצאה לשוק בתאריך 12 בינואר 1992.
כמה מאות אלבומים בפורמט זה, רובם בהוצאת סוני מיוזיק, יצאו למכירה, אך לא צלחו את מבחן הזמן, ובמדינת ישראל אף נכשלו כליל. כתוצאה מכך, מכשירי מינידיסק משמשים בעיקר להקלטה על ידי המשתמש ממקורות חיצוניים כמו מיקרופון או נגן תקליטורים. זהו אחד הפורמטים הראשונים לאודיו דיגיטלי שזכו להצלחה משמעותית בשוק הפרטי.
האלגוריתם לקידוד והדחיסה מאבדת הנתונים שבו נעשה שימוש במינידיסק נקרא ATRAC/ATRAC3 והוא פורמט קנייני של סוני. 
הצלחת המינידיסק הייתה מוגבלת מאד. המגוון המצומצם של המכשירים, והעלות הגבוהה של המדיה יחסית לתקליטורים גרמה לכך שהמינידיסק נשאר בשימושם של אנשי מקצוע בתחום המוזיקה כגון מרקידים. בתחום שמירת המידע, לא הצליח המינידיסק להתחרות בתקנים מקבילים מוצלחים וזולים ממנו, כגון כונני ZIP.

מדיה

הדיסק נתון במעטפת פלסטיק קשיחה (ממדים: 68x72x5 מ"מ) בעלת מכסה המחליק כנגד קפיץ. משטח הדיסק נחשף עם הזזת המכסה, בדומה לתקליטון. מינידיסקים מחולקים לשני סוגים: מוקלטים מראש וניתנים להקלטה.

הקלטה

מידע נכתב על המדיה הריקה באמצעות לייזר אשר מחמם צד אחד של משטח הדיסק לנקודת קירי. בטמפרטורה זו ניתן לשנות את התכונות המגנטיות של החומר על ידי הראש המגנטי שנמצא מהצד השני של המשטח ומשנה את הקוטביות של האזור המחומם, ובכך כותב את המידע הדיגיטלי על הדיסק.
ניתן להקליט על אותו דיסק מספר רב של פעמים - לטענת סוני, מספר זה יכול להגיע עד מיליון הקלטות. בצורתם הרגילה, קיימים דיסקים באורך 74 דקות, 80 דקות, ובעבר גם 60 דקות. ההקלטה על המדיה מבוצעת בקידוד הנקרא ATRAC זהו שמם של האלגוריתמים לדחיסת אודיו בדחיסה מאבדת נתונים המקבילה ל - MP3 שפותחו בחברת סוני במיוחד למכשירי המינידיסק .

קריאה

נגינה מתבצעת באמצעות הלייזר, ובזכות אפקט פאראדיי, הנגן מזהה את הקיטוב של האור המוחזר ממשטח הדיסק ובכך מפענח אותה כ-1 או 0.
למינידיסק התכונה Anti-skip, אשר מונעת "קפיצות" בהשמעת המוזיקה שעל הדיסק. נגני CD ישנים היו רגישים לרעידות ומכות וגרמו להשמעה לא סדירה של המוזיקה. פורמט המינידיסק פתר בעיה זו על ידי קריאת נתונים מהירה בהרבה מהקצב המינימלי הדרוש, לתוך חוצץ זיכרון, לפני המרת המידע הדיגיטלי לאנלוגי והשמעתו למאזין. אם וכאשר הנגן היה מזדעזע ולא הצליח לשמור על קריאה רציפה של המידע באמצעות הלייזר, 
המידע היה נקרא מהחוצץ, בעוד עינית הלייזר הייתה ממקמת את עצמה להמשך קריאת נתונים מהדיסק, וכך ההאזנה לא מופרעת. כאשר הזיכרון היה מלא בצורה מספקת, הנגן איפשר למנוע החשמלי שאחראי לסיבוב הדיסק להאט או להפסיק את פעולתו, ובכך לחסוך בצורה משמעותית בצריכת החשמל ולהאריך את חיי הסוללה.
עיקרון חוצץ הזיכרון הוכנס לאחר זמן קצר לנגני CD באופן דומה.
כל נגן, בין אם הוא נייד או לא, כולל חוצץ זיכרון של 10 שניות לפחות.

NetMD

NetMD מאפשר להעביר קובצי מוזיקה ממחשב לנגן נייד (אך לא בכיוון ההפוך) במהירות גבוהה בעזרת חיבור USB - עד פי 32 מזמן אמת (לדוגמה, שיר של 16 דקות, יועבר תוך כחצי דקה, במקום 16 דקות בנגנים ללא NetMD). ישנם נגנים אשר מאפשרים מהירות של עד פי 64 מזמן אמת.
כל הנגנים אשר תומכים ב-NetMD תומכים ב-MDLP.
ישראל לוי

תולדות חייו ומחקריו

ישראל לוי נולד ב-1841 באִינוֹבְרוֹצְלַב (Inowrazlaw) שבפרובינציית פּוֹזֶן (Posen) של ממלכת פרוסיה (כיום Inowrocław בפולין) לנחום בן יצחק הלוי וליהודית בת יצחק הכהן. בין השנים 1864–1869 למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו ובאוניברסיטת ברסלאו; בשלוש מהן היה תלמידו של יעקב ברנייס, והושפע ממנו. קיבל תואר דוקטור, וב-1872 התמנה למשרת דוֹצֵנְט בבית המדרש הגבוה לחכמת ישראל שנפתח באותה שנה בברלין.
ב-1 במאי 1883, לאחר פטירתו של דוד יואל, התמנה למופקד הקתדרה לספרות תלמודית ולרב הסמינר (Seminarrabbiner) בברסלאו, וכיהן כראש הסמינר עד מותו ב-1917.
היה מקיים תורה מצוות בדקדקנות קיצונית ומתוך אדיקות רבה.
בקיאותו בתלמוד הייתה רחבה במידה יוצאת-דופן, וגישתו המחקרית התאפיינה ברוח ביקורתית וחדה ובשימת-לב לפרטים.
במחקרו הראשון שהתפרסם, "קטעים ממשנת אבא שאול (Über einige Fragmente aus der Mischna des Abba Saul, ברלין, 1876),‏ הניח לוי את היסוד להבחנה בקבצים הקדומים שבמשנה.
לוי הלך בעקבות מאיר איש שלום, הראשון שאסף ציטוטים של המכילתא דרשב"י האבודה ממקורות שונים; ב"מילה אחת על אודות מכילתא דר' שמעון" (Ein Wort über die Mechilta des R. Simon, ברסלאו, 1889) – מחקר יסוד בתחום מדרשי ההלכה – הראה שמדרש הגדול מכיל למעשה את רובה של המכילתא דרשב"י וכן קטעים אבודים מספרי זוטא.
לוי, מומחה לתלמוד הירושלמי, היה הראשון שהבחין בהבדלים בין מסכת נזיקין בירושלמי לשאר המסכתות בו, ותלה זאת בעריכות שונות בעלות מאפיינים נבדלים.
משנת 1895 ועד 1917 פרסם פירוש לששת הפרקים הראשונים למסכת בבא קמא בירושלמי. יעקב זוסמן מעיר כי עם פרסום החוברת הראשונה, ב-1895,
נפתחה תקופה חדשה בפרשנות הביקורתית של התלמוד הירושלמי ובמחקר הביקורתי של טקסטים תלמודיים בכלל: הוא היה הראשון שהשתמש באופן שיטתי בחיבורו זה בכ"י [=כתבי יד] ובדפ"ר [=דפוסים ראשונים] של המשנה... בתוס' [=תוספתא] מהד' [=מהדורת] צוקרמנדל, בכ"י של מדרשי-ההלכה (כולל מכדרשב"י [=מכילתא דרשב"י]), בדקדוקי סופרים, מדרש הגדול בכי"י [=כתבי יד], ירוש' כי"ל [=כתב יד ליידן]... קטעי גניזה של הירוש'... קונטרס אחרון של הילקוט ונוסחאות הראשונים שאסף באופן שיטתי, ובפרקים האחרונים גם באהצו"י [="אהבת ציון וירושלים"] של ראטנר ובשרד"י [="שרידי הירושלמי מן הגניזה"] של גינצבורג; כמו כן השתמש בכל חיבורי הראשונים וגדולי האחרונים שהיו לפניו – ובמפרשי הירושלמי עד לאחרונים שבהם (נע"י, שע"י, יפ"ע, נת"י, רידב"ז ועוד).
 גם בשימושו השיטתי בכל מרחבי ספרות חז"ל – משנה, תוס', מדרשי הלכה ואגדה, בבלי, ירוש' (מסורת הש"ס שלו ראויה ללימוד) – היה משום חידוש, כמו בביקורת הנוסח שלו (הקיצונית לעיתים...).
פרסומיו המועטים ידועים באיכותם המחקרית המעולה, ועדיין נחשבים כיום לבעלי ערך רב.
מכת בכורות

מַכַּת בְּכוֹרוֹת היא המכה האחרונה בסדרת עשר המכות שניתכו על ראש המצרים, על פי המסופר בספר שמות. במכה זו מתו כל בכורי מצרים - בנים ובנות, ילדים ומבוגרים - בכורים מאב או מאם. בעקבות מכת בכורות פרעה שילח את העברים מארצו.

תיאור המכה

לאחר שפרעה לא הסכים לשלח את העברים מארצו, למרות המכות שניחתו על ראשו בזו אחר זו, בא משה אל פרעה ואמר לו:
כֹּה אָמַר ה': כַּחֲצֹת הַלַּיְלָה אֲנִי יוֹצֵא בְּתוֹךְ מִצְרָיִם. וּמֵת כָּל-בְּכוֹר בְּאֶרֶץ מִצְרַיִם--מִבְּכוֹר פַּרְעֹה הַיֹּשֵׁב עַל-כִּסְאוֹ עַד בְּכוֹר הַשִּׁפְחָה אֲשֶׁר אַחַר הָרֵחָיִם; וְכֹל בְּכוֹר בְּהֵמָה. וְהָיְתָה צְעָקָה גְדֹלָה בְּכָל-אֶרֶץ מִצְרָיִם, אֲשֶׁר כָּמֹהוּ לֹא נִהְיָתָה וְכָמֹהוּ לֹא תֹסִף. וּלְכֹל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל, לֹא יֶחֱרַץ-כֶּלֶב לְשֹׁנוֹ, לְמֵאִישׁ וְעַד-בְּהֵמָה--לְמַעַן תֵּדְעוּן אֲשֶׁר יַפְלֶה ה' בֵּין מִצְרַיִם וּבֵין יִשְׂרָאֵל. וְיָרְדוּ כָל-עֲבָדֶיךָ אֵלֶּה אֵלַי וְהִשְׁתַּחֲווּ-לִי לֵאמֹר, צֵא אַתָּה וְכָל-הָעָם אֲשֶׁר-בְּרַגְלֶיךָ, וְאַחֲרֵי-כֵן אֵצֵא; וַיֵּצֵא מֵעִם-פַּרְעֹה בָּחֳרִי-אָף.
— ספר שמות, פרק י"א, פסוקים ד'-ח'
על פי אזהרת משה, במכה זו ימותו כל בכורי מצרים - מן החשוב ביותר ועד הפחות והשפל שבהם, כולל הבהמות של המצרים . זמן המכה היה בחצות הלילה בדיוק. על פי אחת הדעות בתלמוד הבבלי, משה אמר "כחצות", מכיוון שחשש שהאסטרולוגים המצריים יטענו שהמכה לא ארעה בחצות, ואלוהים לא קיים את דבריו. מעשית, מתו כל הבכורים הזכרים והנקבות בארץ מצרים,  כל מי שהיה בכור מאב או מאם. לפעמים מתו מספר ילדים בבית אחד, כאשר נשים מצריות נאפו תחת בעליהן וילדו מספר ילדים שכל אחד מהם בכור לאביו.

בית פרעה במכה

כל הבכורים והבכורות מתו, חוץ מבתיה בת פרעה, שהייתה בכורה לאמה ולא מתה בגלל שהצילה את משה רבינו.
בנו הבכור של פרעה מת ובהיותו בכור בעצמו, פרעה חשש כי אף הוא עומד למות. הוא מיהר אל משה ואהרן וביקש מהם לצאת יחד עם כל משפחותיהם, מקניהם וטפם. בני ישראל שחיכו לרגע זה, יצאו ממצרים בבוקר שלאחר מכת הבכורות.

בזמן המכה

בני ישראל נצטוו להקריב את קרבן הפסח בין הערביים של יום י"ד בניסן, ולאוכלו יחד עם מצות ומרורים בליל ט"ו בניסן, בו התרחשה מכת בכורות. על מנת שהקב"ה יפסח על בתי העברים בשעת מכת בכורות, נצטוו העברים למשוח מדם הקורבן על משקוף ביתם ועל המזוזות. מכאן גם התקבל שם החג, חג הפסח. כמו כן, נצטוו העברים שלא לצאת מפתח ביתם עד הבוקר.

מצוות אכילת קרבן פסח

כזכר ליציאת עם ישראל ממצרים לאחר מאות שנות גלות בה, ועשרות שנות שעבוד וגזרות, שבאה בעקבות מכת בכורות, נצטוו עם ישראל לזבוח בכל שנה ביום י"ד בניסן אחר חצות היום את קרבן הפסח, ולאוכלו בלילה עם מצות ומרורים, כפי שעשו בליל יציאתם ממצרים: 
וְזָבַחְתָּ פֶּסַח לַה' אֱלֹוהֶיךָ צֹאן וּבָקָר בַּמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר ה' לְשַׁכֵּן שְׁמוֹ שָׁם: לֹא תֹאכַל עָלָיו חָמֵץ שִׁבְעַת יָמִים תֹּאכַל עָלָיו מַצּוֹת לֶחֶם עֹנִי כִּי בְחִפָּזוֹן יָצָאתָ מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם לְמַעַן תִּזְכֹּר אֶת יוֹם צֵאתְךָ מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם כֹּל יְמֵי חַיֶּיךָ
— ספר דברים פרק ט"ז, פסוקים ב'-ג'
קלאן לוץ

שנותיו המוקדמות

לוץ הוא הילד האמצעי למשפחה בת שישה בנים ובת. נולד בדקוטה הצפונית וגדל באריזונה. לאחר שסיים תיכון עבר לקליפורניה במטרה להירשם לאוניברסיטה וללמוד הנדסה כימית אך העדיף להתרכז בפיתוח קריירת משחק.

קריירת משחק

בתחילה שיחק תפקידים קטנים בסדרות כמו היפים והאמיצים, CSI: ניו יורק ו-גיבורים. בנוסף הופיע במספר סרטים וביניהם סרט האימה "ליל הבכורה".
ב-2007 הופיע בקליפ "With Love" של הזמרת הילארי דאף ובפרסומת לבושם שלה " With Love... Hilary Duff". בשנת 2008 הופיע בקליפ של להקת הינדר, "Without You". באותה שנה הופיע במיני סדרה של רשת HBO בשם "דור מזוין". 
תפקידו הגדול היה כאמט קאלן, אחיו הגדול של אדוארד, בסדרת הסרטים "דמדומים" המבוססת על ספריה של הסופרת סטפני מאייר. בשנת 2009 הופיע במספר פרקים בסדרה 90210. לוץ הופיע באפריל 2010 בעשייה המחודשת לסרט משנת 1984 "סיוט ברחוב אלם". ובאותה שנה שיחק במותחן העצמאי "מסקדה" לצד נורמן רידוס. 
סרט נוסף בכיכובו, דמדומים 4: שחר מפציע, יצא בנובמבר 2011, וסרט ההמשך דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2 ב-2012 בתור אמט קאלן.
בשנת 2013 השתתף בסרט "טרזן", עיבוד קולנועי חדש לעלילות טרזן. שנה לאחר מכן, בשנת 2014 גילם את ג'ון סמיילי בסרט הפעולה "בלתי נשכחים 3" לצידם של סילבסטר סטאלון, ארנולד שוורצנגר, ג'ייסון סטיית'האם וג'ט לי. 
בשנת 2015 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הפעולה "איום מיידי", לצד ברוס ויליס, שגילם את אביו.

קריירת דוגמנות

לוץ חתום בסוכנות הדוגמנות "פורד מודלס" (Ford Models). לוץ הוא אחד מהדוגמנים בקמפיין התחתונים של קלווין קליין משנת 2010, "Calvin Klein X".

חיים פרטיים

בזמנו הפרטי לוץ עוסק בספורט אתגרי, שחייה ופעולות אחרות. הוא חובב של סרטי אימה. לוץ חבר בארגון PETA.
אוסף פגי גוגנהיים

אוספי המוזיאון

במוזיאון מוצגים אוספיה של פגי גוגנהיים, רעייתו של האמן מקס ארנסט ואחייניתו של סולומון ר' גוגנהיים.
האוסף כולל יצירות מרכזיות בסיגנונות מודרניים (קוביזם, סוריאליזם ואימפרסיוניזם מופשט), וכן אוסף של יצירות פוטוריסטיות איטלקיות. בין היתר, האוסף כולל יצירות מעשה ידי פבלו פיקאסו, סלוודור דאלי, רנה מגריט, קונסטנטין ברנקושי, מארק שאגאל וג'קסון פולוק.
כמו כן מוצגים במוזיאון יצירותיה של פגין וייל, בתה של פגי גוגנהיים.
בחצר המוזיאון - גן פסלים ובו מוצגים פסלים מודרניים רבים, בהם "מלאך העיר" מעשה ידי מארינו מריני.

מבנה המוזיאון

האוסף מוצג בפאלאצו ונייר דיי ליאוני - מבנה מהמאה ה-18 על גדת התעלה הגדולה אשר בנייתו לא הושלמה (נבנתה רק הקומה הראשונה של המבנה).
יהושע רוזן

ביוגרפיה

נולד בפולין לחיים ולרחל. עלה ארצה בשנת תש"ג כפליט שואה לאחר נדודים בערבות סיביר בעת מלחמת העולם השנייה, שם שכל את אחותו, עם קבוצת ילדי טהרן. הרב משה צבי נריה פגש אותו לאחר ירידתו מהספינה והביאו לישיבת כפר הרא"ה. בשנת תש"ט, עקב הוראה של 'החזון איש', עלה לירושלים ללמוד בישיבת 'חברון' אך לבסוף הגיע לישיבת "מרכז הרב" כחלק מקבוצה בת 15 בחורים שהגיעו לישיבה כשבראשם הרב יעקב כלאב. שם הפך לתלמיד מובהק של הרב צבי יהודה קוק. למד גם אצל הרב דוד כהן (הנזיר) והרב שלום נתן רענן. למד במשך שנתיים בכולל 'שבט מיהודה' בתל אביב אצל הרב אפרים בורודיאנסקי. שירת בצה"ל ולחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים היה מגויס כ־8 חודשים.
נשוי לנעמי לבית אדלר, בת למייסדי המושב 'כפר אברהם' בפתח תקווה, ולו ארבעה ילדים.
בשנת תשט"ז התמנה לר"מ בישיבת נחלים ולימד בה מספר שנים. כיהן כר"מ שנים רבות בישיבת ירושלים לצעירים. היה ר"מ גם בישיבת 'בני צבי' בבית אל ובישיבת מרכז הרב שם התמנה על יד הרצי"ה בשנת תשל"ב לר"מ גמרא ואמונה. הרצי"ה מזכירו במהלך תיאור חלום שנדפס בספרו 'אור לנתיבתי'.
בשנת תשכ"ד היה שותף יחד עם מספר רבנים בראשות הרב יעקב פילבר להקמת ישיבת ירושלים לצעירים. בראשית שנות השבעים היה ממייסדי ישיבת ניר קריית ארבע ועמד בראשה עם הרב אליעזר ולדמן במשך שנתיים. היה שותף גם בהקמת תלמוד תורה מורשה וישיבת 'בני צבי'.
מזה עשרות שנים הוא מלמד בביתו שיעור בספרי הרב אברהם יצחק הכהן קוק ובספר שפת אמת לתלמידים ממרכז הרב ומישיבה קטנה "מורשה". הוא חבר הנהלה במכון 'ארץ חמדה'.
מתגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים.

דעותיו

בעבר הביע התנגדות לשיטת הרבדים. בשנת תשס"ה הצטרף לקריאתו של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא לסרב פקודה ולא להשתתף בגירוש גוש קטיף. בשנת תשע"ה חתם על מכתב נגד מועמדותם של רבנים מהציונות דתית לתפקיד רב העיר האשכנזי של ירושלים, במקביל להתמודדותו של הרב אריה שטרן.
פיליפ הרווחה

ביוגרפיה

הרווחה, יליד גנט, שילב בשנות לימודיו באוניברסיטת גנט לימודים במדע הרפואה ובפסיכיאטריה עם השכלה מוזיקלית בקונסרבטוריון של גנט, שם למד פסנתר אצל מרסל גאזל, המלווה של יהודי מנוחין. באותה תקופה גם החל לעסוק בניצוח וב-1970 ייסד יחד עם כמה סטודנטים עמיתים באוניברסיטת חנט את קולגיום ווקאלה חנט, במקביל הפסיק את לימודי הרפואה. ניקולאוס הרנונקור וגוסטב ליאונהארדט עמדו מיד על גישתו המוזיקלית, התרשמו ממנה והזמינו אותו ואת ה"קולגיום ווקאל גנט" להצטרף אליהם בהקלטותיהם למחזור המלא של קנטטות באך.
גישתו של הרווחה למוזיקת בארוק זכתה להכרה מצד רבים, ובשנת 1977 ייסד עוד הרכב בפריז, "לה שאפל רויאל", לביצוע מוזיקה מתור הזהב הצרפתי. מאז יזם את הקמתם של עוד כמה קבוצות והרכבים, שעמם עלה בידו ליצור רפרטואר, המקיף יצירות מתקופת הרנסאנס עד למוזיקה עכשווית: "האנסמבל הווקאלי האירופאי", שהתמחה בפוליפוניה של הרנסאנס, ו"תזמורת דה שאנס אליזה", שנוסדה בשנת 1991 כדי להשיב לחיים את רפרטואר התקופה הרומנטית והקדם-רומנטית בכלים מקוריים.
הרווחה ידוע בעיקר כמנצח של יוהאן סבסטיאן באך, המלחין הגרמני שכתב למעלה מאלף יצירות. חוקרי באך מן השורה הראשונה רואים בו כיום את האב המייסד של נוהג הביצוע האותנטי של יצירות בארוק, התנועה למען נגינה בכלים מקוריים ואחד הפורים ביותר באמני ההקלטה של חברת ההקלטות "הרמוניה מונדי", ששמו מתנוסס על יותר מששים אלבומים.
פיליפ הרווחה ניצח, בהופעות אורח, על מספר רב של תזמורות נודעות, בהן תזמורת הקונצרטחבאו מאמסטרדם, תזמורת סטאוונגר, הפילהרמונית של רוטרדם, תזמורת הרדיו ההולנדית, התזמורת הקאמרית מאהלר, הפילהרמונית של ברלין והפילהרמונית של וינה, והפילהרמונית הפלמית המלכותית. פיליפ הרווחה היה המנהל האמנותי של "פסטיבל הקדושים" ב-1982 ונבחר למוזיקאי האירופאי של שנת 1990. בשנים 1998 עד 2002 היה הרווחה המנצח הראשי של הפילהרמונית המלכותית של פלנדריה, וכיום הוא נושא בתואר המנצח העליון (Hoofddirigent) של התזמורת.
ליאת בנאסולי

"טנדר הפקות"

בשנת 2010 ייסדה בנאסולי עם שותפתה מריה פלדמן את "טנדר הפקות". השתיים התפצלו ב-2016. במסגרת "טנדר הפקות", הפיקה בנאסולי את סדרות הטלוויזיה הבאות:

"חטופים" (2010)

סדרת דרמה ישראלית שעלתה לשידור בערוץ 2 במסגרת הזכיינית קשת. הסדרה מספרת את סיפורם של שני חיילים חטופים השבים לישראל אחרי 17 שנה בשבי בסוריה. זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 2010.
ב-2009 זכויות ההפקה של הסדרה נרכשו על ידי אולפני FOX האמריקאים. הגרסה האמריקאית ל"חטופים", בשם "הומלנד", עלתה לשידור בערוץ הכבלים "שואוטיים" באוקטובר 2011. הגרסה האמריקנית זכתה בפרסי גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר לשנים 2011 ו-2012, השחקנית הראשית בסדרה, קלייר דיינס, זכתה באותם טקסים בפרסי השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה, על תפקידה ב-"Homeland". כמו כן, זכה השחקן הראשי, דמיאן לואיס, ב-2012 בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בנוסף על חברת פוקס נמכרו זכויות ההפקה לחברות WeitMedia הרוסית, Medyapim הטורקית ו-Televisa המקסיקנית. האחרונה צפויה להפיק סדרה בספרדית המבוססת על שתי העונות של הסדרה המקורית.

"הפרלמנט" (2012)

סדרה קומית ישראלית המשודרת בערוץ 2 על ידי הזכיינית קשת החל משנת 2012. התוכנית היא סדרה-בת של "ארץ נהדרת". התוכנית מבוססת על פינה קבועה בשם "הפרלמנט של שאולי" ששודרה בעונתה השמינית של "ארץ נהדרת", בה הוצגה חבורה של גברים בגיל העמידה שיושבים באופן שגרתי בבית־קפה ומשוחחים. הסדרה הרחיבה את הפינה המקורית ועקבה אחרי קורותיהן של הדמויות גם מחוץ לבית הקפה ובאינטראקציה עם דמויות נוספות, כאשר הרכב השחקנים נותר בעינו. זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה הקומית הטובה ביותר לשנים 2013–2014.

"כפולים" (2015)

סדרת דרמת-מתח ישראלית שעלתה לשידור בערוץ 2 במסגרת הזכיינית קשת. הסדרה עוסקת בחמישה אזרחים ישראלים המוצאים עצמם לפתע במרכזה של פרשיית ריגול מסעירה. הם קמים בבוקר ומגלים כי שמותיהם שורבבו לתוך מבצע חטיפה דרמטי, המיוחס למוסד. פרק הבכורה הוקרן לראשונה בפברואר 2015 במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וזכה להצלחה גדולה כאשר הסדרה נרכשה בגרסתה המקורית על ידי ערוץ CANNAL+ הצרפתי, ועוד בטרם נכתבה במלואה, זכויותיה נמכרו לחברת ערוצי פוקס בינלאומיים. נמכרה ל-128 מדינות ברחבי העולם.

"פאודה" (2015)

סדרת דרמה ואקשן ישראלית שעלתה לשידור בערוץ yes Oh. הסדרה מגוללת את סיפורו של דורון (ליאור רז), מפקד צוות מסתערבים וחבריו לצוות הפועלים ביהודה ובשומרון ומנסים ללכוד מבוקשים בשטחים ואת בכיר המבוקשים אבו אחמד. הסדרה זכתה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה" לסדרת הדרמה הטובה ביותר ובפרסי עכבר העיר לשנת 2015. בנובמבר 2016 הסדרה נרכשה לשידור על ידי נטפליקס. מינואר 2017 משודרת בערוץ הראשון, ובהמשך בערוץ כאן 11.

שיתופי פעולה

בשנת 2010 שימשה בנאסולי כמפיקה בישראל מטעם שידורי קשת עבור SHOWTIME, במסגרת צילומי הפיילוט ל-HOMELAND, סדרת דרמה אמריקאית שהופקה על בסיס הסדרה הישראלית "חטופים".
שיתוף הפעולה חזר ב-2011 ו-2012 כאשר שימשה כמפיקה בחברת טנדר בישראל עבור SHOWTIME, במסגרת צילומי העונה השנייה ל-HOMELAND.
בשנת 2014 שימשה בנאסולי כמפיקה בשיתוף של "טנדר הפקות" עם שידורי קשת עבור הערוץ USA Network, במסגרת צילומי הסדרה האמריקאית “DIG”.
אדוארד טופול

קורות חיים

נולד ב-1938 בבאקו בירת אזרבייג'ן הסובייטית, למשפחה יהודית. שמו המקורי היה אדוארד ולדימירוביץ' טופלברג. גדל והתחנך בבאקו. שירת בצבא האדום וכשהשתחרר למד וסיים תואר ראשון באוניברסיטה הכלכלית האזרית. לאחר מכן עבד כעיתונאי ב-Bakinskiy Rabochiy ובקומסומולסקאיה פראבדה ובמקביל החל לפרסם שירים (הראשון פורסם ב-1957) ומ-1965 גם לכתוב תסריטים לקולנוע. הוא הספיק לכתוב ברוסיה שבעה תסריטים, אך שני האחרונים צונזרו על ידי השלטונות ויצרו את הטריגר לבקשתו להגר מהמדינה.
ב-1978, בגיל 40, ביקש וקיבל אשרת יציאה מברית המועצות לישראל, אך בהיותו במחנה המעבר בווינה החליט לנשור. הוא הספיק לבקר לזמן קצר את אחותו, בלה אברמוב שגרה כבר בישראל (בשכונת גילה, ירושלים) ואז ירד לארצות הברית והשתקע בניו יורק. בניגוד ליהודים רבים אחרים שנשרו כמוהו, סיבותיו לנשירה, לדבריו, לא היו חומריות, אלא אחרות - חשוב היה לו לספר לעולם, "מהי המפלצת הסובייטית, איך היא נראית מבפנים ואיזה עוול היא עושה לאנשים החיים בתחומה ובפרט ליהודים".
כשנה לאחר שהגיע לניו יורק, ב-1979 מונה לעורך הראשי של תחנת הרדיו הרוסית הראשונה בארצות הברית.
ספרו הראשון שהתפרסם במערב, כיכר אדומה, היה ספר מתח על רקע פוליטי. הספר יצא לאור ב-1983 והיה לרב מכר עולמי, שתורגם ל-16 שפות. ב-2004 הוא הפך גם לסדרת טלוויזיה רוסית.
סרטו התיעודי החצוצרן מרוסיה זכה ב-2011 בפרס הראשון של פסטיבל הקולנוע ביוסטון.
נשוי בשנית ויש לו בת ובן.
ב-2017 עלה לישראל וגר מאז בנתניה.
יוסטוס, קיסר אתיופיה

יוסטוס קיסר אתיופיה (געז: ዮስቶስ; ‏14 באוקטובר 1711 - 19 בפברואר 1716) הוכתר בשם "צאהי סגד" (געז:  ፀሓይ ሰገድ, עברית: לו השמש משתחווה). 
על פי ריצ'רד פאנקהארסט מותו של הקיסר הקודם טאוופלוס גרם למתיחות בין שני המחנות המרכזיים של הקיסרים לשעבר בבית המלוכה תומכי תקלה היימנות הראשון ותומכי טאוופלוס, בכירי השלטון פחדו מבחירת קיסר נוסף ממשפחת המלוכה ומהשושלת הסולומונית ולכן הם בחרו אחד משלהם לכהן כקיסר. במשך כל מלכותו נשקפה סכנה לחייו ולכן לא עזב את הבירה גונדר למעט לצייד. אחרי כמה שנים, המצב הפוליטי התייצב מספיק על מנת שיוכלו לבנות שתי כנסיות חדשות בגונדר, לאדטה "הלידה של מרים הבתולה" ב-1713 ואבבה אנטוניס "אבא אנתוני" ב-1715.
בינואר 1716 יוסטוס חלה והוצא מהחיים הפוליטיים. הנוסע הסקוטי ג'יימס ברוס מרחיב וכותב:
בזמן שפיקח על העבודות בכנסיית אבה אנטוניס, יוסטוס לקה באופן פתאומי וחשד שכישפו אותו, הקיסר הזמין כמרים שיבטלו את הקללה מארמונו.
— James Bruce, Travels to Discover the Source of the Nile (1805 edition), vol. 4 p. 52.
יוסטוס שהיה עדיין חולה פחד מהאפשרות להכריז על בנו פאסיל כקיסר החדש, הוויכוח שוב התעורר הפעם בין תומכי יוסטוס לבין תומכי השושלת הסולומונית המשמר הקיסרי. הסולומונים בסופו של דבר ניצחו והמליכו את  דווית השלישי  כקיסר ב-30 בינואר 1716. יוסטוס לבסוף מת ממחלתו ונקבר בכנסיית לאדטה שבנה.