זקיק שחלתי

אנטומיית הזקיק

הזקיק הוא יחידה ביולוגית המורכבת משכבות שונות של תאים. הזקיק המוקדם מכיל שכבת תאי סטרומל. אלה תאים תומכי פרנכימה ומהווים מרכיב בסיסי לרקמת חיבור של הזקיק אל השחלה. סיבי קולגן מרשתים את תאי הסטרומל ובכך הופכים את קרום הזקיק (הקרום החיצוני) לרקמת חיבור. מרכיב שלישי בקרום הם תאי טקה המספקים לתאים השכנים (תאי גרנולוזה) סוג של אסטרוגן (אנדרוסטנדיול) ובכך אחראי על הפרשת אסטרדיול (שאחראי על המחזור החודשי). התאים יתחלקו בהמשך חיי הזקיק לשכבה חיצונית, שתהווה קרום הגנה, ולשכבה פנימית שתמשיך בהפרשת אסטרוגנים. פנים הזקיק מורכב מתאי גרנולוזה שמפרישים אסטרוגנים בהשפעת הורמון מגרה זקיק (FSH). שכבת תאים זאת עוטפת את קרום ה zona pellucida שהיא קרום עוטף לנוזל הפלזמה שמסביב לאואוציט (תא ביצית מתפתח). שכבת תאים נוספת היא הכתר הזוהר. השכבה מתפתחת בעקבות טרנספורמציה של סוגי אפיתל בזקיק. האנטרום (Antrum) הוא נוזל המתפתח בתוך הזקיק בעקבות זליגה של חומצות היאלורוניות מפלזמת האואוציט. האנטרום גורם לפקיעת האואוציט השניוני מהזקיק בעקבות הלחץ שהוא מפעיל בתוך הזקיק.

התפתחות מוקדמת

הזקיק המוקדם (בלטינית: Primordial follicle) עוטף את האואוגוניום בשכבה דקה של תאי סטרומה (תאים מקשרים), תאי זקיק ראשונים וסיבי קולגן (מרכיב עיקרי ברקמות חיבור).
ראשית התפתחות הזקיקים במהלך העוברות. הזקיקים מכילים מספר סוגי תאים המגנים על האואוציט ותהליך התפתחותו. בתחילת תהליך האואוגנזה מתפתחים הזקיקים המוקדמים מסביב לאואוגוניום. הזקיקים המוקדמים מכילים שכבת תאים (תאי גרנולוזה, תאי סטרומל וסיבי קולגן) לא מפותחת ודקה.

התפתחות ראשונית

היפרטרופיה של הזקיקים המוקדמים מתרחשת לאחר חלוקה מיטוטית של האואוגוניום. בשלב זה הזקיקים המוקדמים מתפתחים לזקיקים ראשונים. תהליך זה קורה עדיין במהלך הריון העוברה. תהליך צמיחת הזקיק נעצר בשלב בו האואוציט נתקע בשלב המיוזה הראשונה. 
התפתחות האואוגנזה ממשיכה מתחילתה של הבגרות המינית ואיתה המשך התפתחות הזקיקים הראשונים המאוחרים (Late Primary follicle). בשלב הראשוני המאוחר, שכבת תאי גרנולוזה ותאי טקה (בלועזית: Theca) גדלים מסביב לתא הביצית. תהליך זה קורה מרגע הפרשת הורמון מעורר הזקיקים (FSH).

התפתחות שניונית

בשלב זה הזקיק נקרא זקיק שניוני (Secondary follicle) ומקומו עדיין בשחלה. האואוציט הראשוני מוקף בשכבת כתר זוהר (corona radiata) שמסביבה תאים גרנולוזים רבים, ובסמוך מופיעה בועית נוזל זקיקי המכילה חלבונים היאלינים. הנוזל הוא נוזל המופרש מהאואוציט. מעטפת הזקיק (Theca Externa) שומרת על המבנה בעוד שהמעטפת הפנימית (Theca interna) מפרישה אסטרוגן.

התפתחות שלישונית

הזקיק השלישוני (מכונה גם הזקיק הגרפיאני או הזקיק על שם גראף) הוא הזקיק המוכן לביוץ. בשלב זה האואוציט משלים את שלב המיוזה הראשונה (שנעצרה בשלב העוברות) וכך נוצר תא אואוציט שניוני יחיד בתוך הזקיק השלישוני. הזקיק הגרפיאני מכיל שכבה עבה של תאי גרנולוזה, תאי סטרומה וסיבי קולגן. כמו כן גדלה בועית נוזל (כיס אנטרום) מלאה בחומצה היאלורונית בסמוך לאואוציט. ביום ה-14 למחזור החודשי, הזקיק וכיס הנוזל גדלים לממדים גדולים עד כדי פקיעת האואוציט השניוני מהשחלה. הפקיעה נחשבת לפצע, אולם במונחי פריון מעידה על פוריות. הכתר הזוהר הוא החומר היחידי שנותר מהזקיק. הכתר נוצר בהתפתחות הזקיק המוקדם במעבר מאפיתל שטוח לקובייתי. הוא מכיל חלבונים מזינים ומלווה את הביצית עד לשלב הבא. הכתר מהווה מחסום ביולוגי לתאי זרע בגלל הרכבו הכימי.

הגופיף הצהוב

הזקיק ממשיך לתפקד בתהליך המחזור החודשי גם לאחר פקיעת הנוזל ההיאלרוני ותא הביצית מהשחלה. 
תאי הגרנולוזה, המרכיבים את הזקיק, עוברים לוטאינציה בהשפעת ההורמון והופכים לצהבהבים. הזקיק נקרא כעת גופיף צהוב (בלטינית: Corpus luteum). בתהליך זה חלה התפתחות כלי דם, אגירת שומנים והיפרטרופיה של התאים הגרנולוזים ותאי טקה בתוך הגופיף. תאי הטקה מפרישים אסטרוגנים ופרוגסטרון. תאי הגרנולוזה של הגופיף הצהוב מפרישים פרוגסטרון שמונע ביוץ נוסף וזאת משום שפרוגסטרון מדכא הורמון LH. במידת הצורך ממשיך הגופיף להתקיים, כלומר במקרה של הפריה.

הפריה

לאחר הפריה, כאשר העובר הראשוני נקלט ברחם, מופרש ההורמון HCG (המזוהה בעיקר כאינדיקטור להריון בבדיקת שתן סטיק). ההורמון מקיים תקשורת הורמונלית עם הגופיף עד אשר נוצרת השליה. כתגובה לסיגנלים מההורמון, הגופיף מפריש פרוגסטרון ואסטרוגנים לעיבוי הרחם. משך חיי הגופיף מרגע ההפריה, כ-3 חודשים.

ללא הפריה

במידה ולא מופרית הביצית בתוך 14 יום, הגופיף מתנוון והופך לגופיף לבן (בלטינית: Corpus albican). משך חיי הגופיף ללא הפריה, כ-14 יום.