google/wiki40b huggingface dataset:
סנצ'ו הרביעי, מלך קסטיליה

ביוגרפיה

סנצ'ו הרביעי נולד ב-12 במאי 1258 לאלפונסו העשירי, מלך קסטיליה וויולנטה מאראגון, בתם של חיימה הראשון, מלך אראגון ויולאנטה מהונגריה. בשנת 1275 מת אחיו הבכור של סנצ'ו - פרננדו דה לה סרדה במהלך קרב אסיחה נגד הכוחות המוסלמים, והשאיר אחריו שני בנים קטנים. סנצ'ו הכריז על עצמו כיורש העצר, תוך שהוא מבסס את טענתו על מנהג קסטיליאני ישן, שהתבסס על כך שלאחר מותו של הבן הבכור הנחלה עוברת לבנים האחרים. אביו אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה העדיף להשאיר את הכתר בידי נכדיו, אבל סנצ'ו זכה לתמיכה של האצולה. כתוצאה מכך פרצה מלחמת אזרחים מרה, ובשנת 1282 נאלץ אלפונסו העשירי לקבל את סנצ'ו כיורשו במקום נכדיו הצעירים שלו.
ב-4 באפריל 1284 מת אלפונסו העשירי, וסנצ'ו הרביעי עלה לשלטון במקומו. לאחר עלותו של חיימה השני, מלך אראגון לשלטון בשנת 1291 כרת עמו סנצ'ו ברית למלחמה כנגד המוסלמים. בשנת 1292, כחלק ממאמציו להשיג את השליטה במצר גיברלטר, הטיל סנצ'ומצור על העיר טריפה וכבשהּ.
ב-25 באפריל 1295 מת סנצ'ו משחפת, ובנו פרננדו הרביעי, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו, כשאמו לצידו כעוצרת.
עמותת עוגן

עוגן היא עמותה רשומה, בלתי מפלגתית, שהוקמה בשנת 1989 על מנת לסייע לעובדים אשר חשפו שחיתות במקום עבודתם. 
העמותה הוקמה על ידי מיה קוך, אשר חוותה פיטורים והתנכלויות עקב חשיפת שחיתות במקום עבודתה, יחד עם קבוצת אנשים נוספת, במטרה למגר תופעות שכיחות של שחיתויות במגזר הציבורי והפרטי בישראל.

פרויקט חינוך לבני נוער - "דרך הישר"

תוכנית לימודים לחינוך לטוהר המידות, המיועדת לתלמידי חטיבות הביניים. התוכנית מקדמת את מודעות התלמידים לנושא טוהר המידות כמרכיב חיוני בחברה דמוקרטית ומבהירה הבדלים בין מושגים דוגמת "מלשין", "רכלן", ו"מתריע". מטרת הפרויקט היא קידום מודעות תלמידים לנושא טוהר המידות כמרכיב חיוני במדינה דמוקרטית.

פרויקט "אתיקה בסביבת העבודה"

ערכת הדרכה לעובדים, בנושא של אתיקה בסביבת העבודה.
העמותה מעבירה הרצאות באורך של כשעתיים, במהלכה מוצג לעובדים נושא האתיקה בסביבת העבודה בדגש על שחיתויות במקום העבודה והצורך בחשיפתן. קהל היעד של פרויקט זה הם גופים ציבוריים וחברות עסקיות פרטיות וציבוריות.

"תו היושר"

תו תקן למניעת שחיתויות בארגונים. מטרתו של תו היושר הוא העברת ארגונים תהליך אשר בסופו, על פי אמות מידה ונהלים קבועים, יקבלו ארגונים אישור בדמות "תו התקן" לפיו הארגון פועל למיגור ולמניעת השחיתות בקרבו. הליך מתן "תו היושר" כולל שלבים רבים, החל בגיבוש מסגרת ואופן הפעילות, תוכן, תהליכים ונהלים, הטמעה (מינוי והכשרת גורמים בארגון), בקרה ומעקב.

פרויקט "הגנה על חושפי שחיתויות"

פרויקט משותף של העמותה יחד עם היחידה למעורבות חברתית במכללת ספיר, בו לוקחים חלק סטודנטים למשפטים, אשר מנסחים "תו תקן", המוענק לארגונים הפועלים למיגור ולמניעת שחיתות.

"קו היושר"

"קו חם" אנונימי, אשר מטרתו לתת מענה וכתובת לציבור הרחב בנושא שחיתויות, לדווח על שחיתות וכן להתייעץ באילו צעדים יש לנקוט במקרה ונתקלת בכזו.

הוועד המנהל של העמותה

חברי הוועד המנהל של העמותה הם עו"ד חי בר-אל המשמש כיו"ר העמותה, זאב ליפקוביץ, ד"ר חן קוגל – מנהל המכון הלאומי לרפואה משפטית אשר היה זה שחשף את אי-הסדרים בניהול המכון על ידי פרופ' יהודה היס, עו"ד מעיין רוזנברג, דב גולדברד ורו"ח חנה כהן.
מלון קריון

היסטוריה

המלון מצוי באחד משני בנייני אבן תואמים, שביניהם מפריד רי רואיאל, אשר נבנו בשנת 1758 בידי הארכיטקט לואי פרנסואה טרוּאָר שקיבל את המשימה מידי לואי החמישה עשר, מלך צרפת. בתחילה נבנו שני הבניינים על מנת לשמש את משרדי הממשלה והמזרחי שבהם משמש עד לעצם היום הזה (2010) להיות מפקדת ה-Royale, חיל הים הצרפתי. אולם, הבניין המערבי נהפך למלון פאר בו ביקרה כעבור זמן קצר מארי אנטואנט וחברי האליטה שלה. היא לקחה שם שיעורי פסנתר. 
בשנת 1788, פרנסואה-פליקס-דורותה ברטון דה באלב, רוזן קריון, רכש את המלון, אלא שזה הוחרם זמן קצר לאחר מכן בידי ממשלת המהפכה הצרפתית. לבסוף הושב לידי משפחתו של הרוזן קריון, שניהלה אותו עד לשנת 1907, ובאותה שנה החל לעבור שיפוץ מחודש שארך כשנתיים בידי ארגון "חברת הלובר" ("Société du Louvre"), תחת השגחת הארכיטקט גבריאל-איפוליט דטאייר. כיום, באמצעות החברה "קבוצת מלונות הקונקורד" ("Concorde Hotels Group"), מלון קריון הוא עדיין חלק מ-"חברת הלובר" שמניותיה נסחרות בבורסה של פריז, והוא מצוי תחת שליטת חברת האחזקות של משפחת טטינג'ה, כמו גם היותה של אן-קלייר טטינג'ה יושבת ראש הוועד המנהל של החברה. 
בשנת 1918, במהלך סיור ביקורת, שהה במלון הגנרל האמריקני ג'ון פרשינג כמו גם סגן מזכיר הצי האמריקני, פרנקלין דלאנו רוזוולט. שנה לאחר מכן, במהלך ועידת השלום בפריז (1919) שהו בקריון הנשיא וודרו וילסון וכל המשלחת האמריקנית שליוותה אותו. הטרקלין צויד בטלפונים אותן ניהלו האמריקאיות המפורסמות הדו-לשוניות, הידועות בשם "Hello Girls". למעלה מעשרים שנה לאחר מכן, במהלך כיבושה של צרפת במלחמת העולם השנייה, השתלט על המלון הפיקוד העליון הצבאי הגרמני. נשיאים אמריקנים אחרים ששכנו במלון היו תאודור רוזוולט, הרברט הובר וריצ'רד ניקסון. המלון מוצג בסצנת הפתיחה של הרומן "ראבלשטיין" ("Ravelstein") של סול בלו.
מדי שנה מתקיים בקריון נשף צדקה בשם "Bal des Débutantes".
פוניקולר קבאטש-טקסים

פוניקולר קבאטש-טקסים (טורקית Taksim-Kabataş Funiküleri) הוא קו פוניקולר תת-קרקעי בעיר איסטנבול בטורקיה. הקו המסומן כ-F1, נחנך ביום 29 ביוני 2006 על ידי ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, והצטרף אל קו הפוניקולר הוותיק המכונה "טונל" (F2). אורכו של הקו 600 מטר והוא כולל שתי תחנות בלבד שהפרש הגבהים ביניהן הוא 60 מטר. לאורך הקו נעות שתי רכבות המסוגלות להוביל עד 9,000 נוסעים בשעה, והן יוצאות אחת לחמש דקות במשך רוב שעות היום. משך הנסיעה הוא 110 שניות במהירות של כ-20 קמ"ש.
הקו מקשר בין תחנת כיכר טקסים שם הוא נפגש עם קו הרכבת התחתית של איסטנבול לבין תחנת קבאטש (Kabataş) שלחופי הבוספורוס, הסמוכה לקו החשמלית המודרנית ולרציף אוטובוס הים של קבאטש. הקו מופעל על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (İstanbul ulaşım a.ş.)
לאון רוטמן

ביוגרפיה

לאון רוטמן נולד בבוקרשט, רומניה, כאחד מחמשת ילדי משפחתו. 
באולימפיאדת מלבורן (1956) הוא זכה בשתי מדליות זהב, בקאנו משוטים ליחיד למרחק 1,000 מטר ול-10,000 מטר.
באולימפיאדת רומא (1960) הוא זכה במדליית ארד למרחק 1,000 מטר.
לאחר פרישתו מספורט תחרותי עסק באימון.
יאיוי קוסמה

ביוגרפיה

יאיוי קוסמה החלה ליצור אמנות בגיל צעיר. בשנת 1948 החלה ללמוד ציור בקיוטו, ופיתחה עניין בסגנון המערבי. הציגה את יצירותיה החל משנות ה-50 של המאה ה-20.
ב-1957 עברה לעיר ניו יורק בארצות הברית, שם הושפעה מהסגנון של אקספרסיוניזם מופשט. בשנות ה-60 החלה להיות מקושרת לתנועת הפופ ארט.
בשנת 1973 היא חזרה ליפן.
בשנת 1977 אשפזה את עצמה מרצון בבית חולים פסיכיאטרי ברובע שינג'וקו של טוקיו, משם היא ממשיכה להפיק את יצירותיה.
בשנת 2006 זכתה בפרס פרמיום אימפריאלה.

יצירותיה

לאורך הקריירה שלה השתמשה יאיוי קוסמה במדיה מגוונת הכוללת ציור, קולאז', פיסול, מיצגים ומיצבים.
רוב עבודותיה מציגות את העניין שלה בצבעים פסיכדליים, חזרתיות ודפוסים.
עבודותיה מתבססות על אמנות מושגית ומתייחסות גם לפמיניזם, מינימליזם, סוריאליזם וזרמים נוספים.
יצירותיה הוצגו בין השאר ברטרוספקטיבות גדולות במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, המוזיאון לאמנות מודרנית ומוזיאון טייט מודרן.
קתדרלת לאן

קתדרלת לאן, או בשמה המלא נוטרדאם דה לאן (Notre-Dame de Laon, בניב מקומי נקראת גם קתדרלת לה), היא קתדרלה גותית בעיר לאן שבצרפת.
קתדרלת לאן היא אחת הדוגמאות החשובות ביותר של אדריכלות גותית מוקדמת מהמאות ה-12 וה-13, יחד עם קתדרלת סן אטיין בסנס, קתדרלת נואיון וקתדרלת נוטרדאם דה פארי. היא ממוקמת בלאן במחוז פיקרדי שבצרפת. מאחר שלאן איבדה את מעמד הבישופות שלה בזמן המהפכה הצרפתית, הקתדרלה משמשת ככנסייה האזורית של לאן.
הקתדרלה הקודמת שניצבה באזור נשרפה במהלך מרד בקהילה בשנת 1112. בנייתו של המבנה הנוכחי החלה ב-1160 עם בניית בית המקהלה והסתיימה עד הצד המזרחי של הטרנספט ב-1174. ב-1180 חודשה הבנייה, והספינה הראשית נבנתה עד שהושלמה ב-1205. בית המקהלה הורחב והוארך ב-1215.
כמו שאר הקתדרלות הגותיות המוקדמות, הספינה הראשית מחולקת לארבעה אזורי קיר: קומת העמודים והקשתות, גלריה, טריפוריום וקומת תאורה. הקירוי הוא באמצעות קמרונות סיקספרטיט בעלי שש צלעות. הקתדרלה היא בצורת צלב, ובית המקהלה מסתיים בקיר ישר במקום באפסיס מעוגל. מתוך שבעת המגדלים המאגפים את החזית, רק חמישה הושלמו עד לגובה בסיס הצריח, שניים מהם של החזית המערבית עם פסלים בגודל מלא של שוורים, שני מגדלים - אחד בכל קצה של הטרנספט ומגדל אחד מעל מקום המצלב (crossing). מבחוץ, מוקפת הקתדרלה בתמיכות דואות שעליהן פסלי צריחון בצורות מלאכים הנקראים "שומרי הקתדרלה".
החזית המערבית היא בעלת שלוש אכסדרות ושלושה שערים עם גמלונות. במרכזה נמצא חלון רוזטה יפה, הניצב ליד חלון קתדרלת נוטרדאם דה פארי בטוהר סגנונו הגותי. בקתדרלה יש חלונות ויטראז' מהמאה ה-13 ומסך על המזרח מהמאה ה-18.
הצייר בן פיקרדי וילאר דה הונקור (Villard de Honnecourt) הכין ציורים מפורטים על אחד ממגדליה של הקתדרלה בסביבות 1230.
רודריגו מורנו

קריירה

רודריגו הוא יליד ריו דה ז'ניירו, והחל לשחק במחלקת הנוער של פלמנגו. בגיל 12 עברה משפחתו לגליסיה שבספרד והוא החל לשחק במחלקת הנוער של ניגראן לאחר מכן עבר לסלטה ויגו. בשנת 2009 עבר למחלקת הנוער של ריאל מדריד כאשר הוא בן 18. שבועות ספורים לאחר שהגיע, תפס מקום קבוע בהרכב הקבוצה. זמן קצר לאחר מכן, שיחק גם בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-31 ביולי 2010 חתם רודריגו על חוזה לחמש שנים בבנפיקה ליסבון עבור 6 מיליון אירו. לריאל מדריד הייתה אפשרות לשוב ולקנות את השחקן עבור 12 מיליון אירו, אותה יוכלו לממש בשנתיים הבאות. עם זאת, לאחר העברתו של פאביו קונטראו מבנפיקה לריאל, בוטל סעיף החזרה לריאל מהחוזה של רודריגו.
חודש לאחר מכן, הושאל רודריגו לבולטון וונדררס עד לסיום העונה. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במשחק גביע הליגה נגד ברנלי ב-21 בספטמבר 2010. את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך ב-23 באוקטובר 2010 נגד ויגאן אתלטיק, כשעלה כמחליף באמצע המחצית השנייה. ב-5 בינואר 2011, הבקיע את שער הבכורה שלו בבולטון, נגד ויגאן.
בעונת 2011/2012 חזר רודריגו לבנפיקה. במהלך העונה כבש 16 שערים ב-38 משחקים בכל המסגרות, וזכה עם הקבוצה בגביע הפורטוגזי. בעונת 2012/2013 שותף ב-37 משחקים בכל המסגרות במדי הקבוצה, וכבש 11 שערים, והעפיל עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית. בעונתו האחרונה במועדון כבש 18 שערים בכל המסגרות, זכה עם הקבוצה באליפות והגיע עמה בפעם השנייה ברציפות לגמר הליגה האירופית.
לקראת עונת 2014/2015 הושאל לוולנסיה מהליגה הספרדית ולאחר עונה נרכש. בעונתו הראשונה בוולנסיה ערך 31 הופעות וכבש 3 שערים. בעונתו השנייה ערך 25 הופעות וכבש 2 שערים. בעונתו השלישית הוסט לעמדת החלוץ המרכזי וכבש חמישה שערים ב-19 הופעות.

קריירה בינלאומית

בצעירותו שיחק רודריגו בנבחרת ספרד עד גיל 19, וסייע לה להגיע למקום השני באליפות אירופה לנוער בשנת 2010, לאחר שכבש שני שערים כולל אחד במשחק הגמר נגד צרפת. בשנת 2011 השתתף עם הנבחרת באליפות העולם בכדורגל עד גיל 20, בה כבש שלושה שערים וסייע לנבחרת להעפיל לשלב רבע הגמר.
רודריגו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ספרד ב-1 בספטמבר 2011, במשחק בו הבקיע שלושער בניצחון 7–2 על גאורגיה עד גיל 21 במסגרת מוקדמות אליפות אירופה לנבחרות צעירות. ב-21 במרץ 2013, במשחק ידידות נגד נורווגיה עד גיל 21, הבקיע את שערו ה-13 בנבחרת, ובכך הפך למלך השערים של הנבחרת הצעירה של ספרד, ושבר את שיאו של אוסקר גרסיה שנקבע ב-1992.
ב-3 באוקטובר 2014 זומן על ידי המאמן ויסנטה דל בוסקה לנבחרת הבוגרת של ספרד לקראת מוקדמות יורו 2016. הוא ערך את הופעתו הבכורה ב-12 באוקטובר, בניצחון 4–0 נגד לוקסמבורג, כאשר החליף את דייגו קוסטה בדקה ה-82. ב-6 באוקטובר 2017 כבש את שערו הראשון בנבחרת, בניצחון 3–0 על אלבניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
אלן אוסייר

ביוגרפיה

אוסייר נולדה בירינג.
באולימפיאדת פריז (1924) נערכה לראשונה במשחקים האולימפיים תחרות סיף, רומח, לנשים. בגיל 33 זכתה בתחרות אוסייר במדליית זהב לאחר שניצחה בכל חמשת הקרבות בשלב הגמר. במדליית כסף זכתה גלדיס דייוויס מבריטניה (1-4) ובמדליית ארד זכתה גרטה הקשר אף היא מדנמרק (2-3). בשלב רבע הגמר היא ניצחה בכל ששת הקרבות שלה וכן בשלב חצי הגמר היא ניצחה בכל חמשת הקרבות. היא סיימה את הטורניר עם 16 ניצחונות ללא הפסד.
בעלה איוון אוסייר בעל מדליית כסף אולימפית בסיף, השתתף ב-7 אולימפיאדות. הוא זכה ב-25 תוארי אליפות דנמרק בסייף ב-3 מכשירים.
בשנת 1962 נפטרה אוסייר בקופנהגן.
מחוז סיני של המדינה האסלאמית

פעילות נגד ישראל

עיקר פעילות הארגון מכוונת כנגד צבא מצרים. עם זאת, אידאולוגית, התנועה רואה עצמה אויבת של "מדינת היהודים" ומגדירה מדינה שכזו "האויב הגדול ביותר". הארגון הכריז רשמית כי:
"אללה הרשה לדגל הג'יהאד להתרומם במדינותינו, ומכבד אותנו להיות הלוחמים הנבחרים להלחם במר שבאויבינו, אומת היהודים."
הארגון נטל בעבר אחריות לפיגועים כנגד ישראל, לרבות ירי רקטות לעבר אילת ותקיפות בגבול ישראל-מצרים.
ביולי 2015, בתקופת הרמדאן, פוזרו בירושלים כרוזים של אנצאר בית אל-מקדס נגד האוכלוסייה הנוצרית בעיר, ובהם איומים שהם "יישחטו כמו כבשים".
בתחילת שנת 2018 דיווח העיתון "ניו יורק טיימס" כי חיל האוויר הישראלי תקף מטרות של שלוחת דאעש בסיני למעלה ממאה פעמים במשך השנתיים הקודמות, באישורו של נשיא מצרים.
ממנון מהראקליאה

ממנון מהראקליאה (ביוונית: Mέμνων; פרח בסביבות המאה ה-1 לספירה) היה סופר היסטורי יווני, ככל הנראה יליד הראקליאה פונטיקה .
ממנון תיאר את ההיסטוריה של העיר הזו בחיבור גדול הידוע רק דרך הקטעים המצוטטים (Excerpta) מפוטיוס, ומתאר במיוחד את הטיראנים ששלטו בהראקליאה. חיבורו ההיסטורי של ממנון כלל מספר לא ידוע של ספרים, אולם פוטיוס קרא את הספרים 9–16, ועשה מהחלק הזה תקציר די שופע.
פוטיוס מציין שהוא לא ראה את שמונת הספרים הראשונים וגם לא את הספרים נוספים אחרי הספר ה-16.
הספר התשיעי מתחיל בתיאור הטיראן קליארכוס מהראקליאה , תלמידם של אפלטון ואיסוקרטס. הספר ה-13 מכיל תיאור ארוך של עלייתה של רומא. האירוע האחרון הנזכר בספר ה-16 היה מותו של בריתאגורס, שנשלח על ידי ההרקליאנים כשגרירם ליוליוס קיסר, לאחר שזה תפס את השלטון בשנת 48 לפנה"ס.
משערים שממנון כתב שמונה ספרים בנוסף ל-16 הראשונים, שעסקו בתקופה שאחרי יוליוס קיסר, עד המחצית השנייה של המאה ה-1.
מתוך דברים אלה, גרארדוס ווסיוס (Gerardus Vossius) מניח שהחיבור נכתב בערך בזמנו של אוגוסטוס קיסר בתחילת המאה ה-1 לספירה. לדעת יוהאן קונרד אורלי, לא מאוחר מזמנם של אדריאנוס או הקיסרים האנטונינים, באמצע המאה ה-2. על פי פוטיוס, סגנונו של ממנון היה ברור ופשוט, ומילותיו נבחרו היטב. הקטעים המצוטטים מפוטיוס  כוללים עם זאת דוגמאות רבות של ביטויים נדירים ופואטיים, אך גם כמה דוגמאות המצביעות על שקיעתה של הלשון היוונית. קטעים אלה פורסמו בתחילה בנפרד, יחד עם הנותר מקטסיאס ואגאתרכידס, על ידי אנרי אטיין (Henri Estienne) בפריז בשנת 1557. המהדורה הטובה ביותר היא מאת יוהאן קונרד אורלי (Johann Conrad Orelli), בלייפציג בשנת 1816, הכוללת, יחד עם מה ששרד מממנון, מספר קטעים מאת סופרים אחרים על הראקליאה.
חיבורו ההיסטורי של ממנון הוא בעל ערך בשל היותו תיאור רצוף של כמעט כל התקופה ההלניסטית, אך עם זאת, דחוס ומנקודת מבט מקומית. הוא גם בעל ערך כדוגמה השלמה היחידה של הסוגה ההיסטורית היוונית של היסטוריה מקומית.
ממנון מזכיר פעמיים את ארץ יהודה (Photius, cod. 224, p. 229 a-b) בהקשר למלחמה בין הרפובליקה הרומית לאנטיוכוס השלישי. בשני האזכורים יהודה נזכרת לצד קומגנה ושתיהן נזכרות באופן ספציפי מתוך חלקיה הרבים של האימפריה הסלאוקית.
פסטור

פִסטור הוא תהליך שבו מחומם נוזל כדוגמת חלב במהירות עד קרוב לטמפרטורת הרתיחה ואז מקורר במהירות. מטרת התהליך היא להרוג נגיפים ואורגניזמים מזיקים כדוגמת חיידקים, פרוטוזואה ופטריות הנמצאים בנוזל מבלי לפגוע בטעמו או בערכו התזונתי. התהליך מאריך את חיי המדף של הנוזל. התהליך קרוי על שמו של לואי פסטר.
לואי פסטר מצא, שהסיבה לקלקול משקאות כגון בירה ויין ולהחמצתם היא פעילות החיידקים המצויים בהם. בתהליך של חימום המשקה, כך גילה, ניתן להשמיד את רוב החיידקים ולשפר את איכותו ויציבותו של המשקה. רעיון זה אומץ על ידי תעשיית החלב, שסבלה אף היא מקלקול מהיר והחמצת החלב, כתוצאה מפעילות החיידקים שבו. יחד עם קלוד ברנאר ביצע פסטר את ההליך לראשונה ב־20 באפריל 1862.
הפסטור הקלאסי הוא חימום לטמפרטורה של 63–68 מעלות צלזיוס למשך 30 דקות. פסטור תעשייתי בימינו הוא תהליך של חימום לטמפרטורה של 73 מעלות צלזיוס ל־16 שניות וקירור מיידי לשתי מעלות צלזיוס. תהליך זה הורס את כל החיידקים הפתוגניים ואת כל הפטריות (שמרים ועובשים שונים). החימום המהיר בטמפרטורה מבוקרת והקירור המהיר גורמים לכך, שנשמרים רוב הערכים התזונתיים של המזון המפוסטר. החיסרון בתהליך הוא שהוא אינו פוגע בנבגי החיידקים. דבר זה מגביל את אורך החיים של המזון המפוסטר שכן לאחר פרק זמן מסוים, הנבגים מתפתחים לחיידקים פעילים ופוגעים במזון. שמירה בקירור של מזון מפוסטר מעכבת את התהליך ומאריכה את אורך החיים של המוצר. בישראל, החלב הנמכר בשקיות הוא חלב מפוסטר.
תהליך דומה לפסטור הוא "פסטור על". בתהליך זה מתבצע חימום לטמפרטורה של 125 מעלות צלזיוס לשנייה אחת, והוא נועד להאריך את חיי המדף של החלב (תוך פגיעה קטנה בערכו התזונתי). בתהליך זה משתמשים בישראל עבור חלב הנמכר באריזת קרטון. חימום זה נותן אורך חיים עדיף על פני הפסטור הסטנדרטי, אך גם פוגע יותר בערכים התזונתיים של החלב, ולמעשה אינו נחשב פסטור.
תהליך קיצוני יותר הוא "אולטרה פסטור" או עיקור (UHT). תהליך זה מתבצע על ידי חימום לטמפרטורה של 140 מעלות צלזיוס למשך שתי שניות. תוצאת התהליך קרויה חלב עמיד. חלב זה סטרילי לחלוטין ולפיכך יכול להחזיק מעמד תקופה ארוכה מאד גם ללא שמירה בקירור כל עוד אריזתו לא נפתחה. בהתאם, לחלב עמיד ערך תזונתי נמוך יותר, ואף טעמו שונה יחסית לחלב המפוסטר.
בין המוצרים שניתן לפסטר: חלב, ביצים, יין, בירה, מיצי פירות ודבש.
תרבות אונס

תרבות האונס הוא מונח הלקוח מלימודי נשים ותאוריות פמיניסטיות. המונח מדגיש את הקשר שבין התרבות הרווחת בחברה, למידת האלימות המינית המצויה בה. בתרבות אונס הגישה הרווחת כלפי אלימות מינית היא של התעלמות, סובלנות, סלחנות, ואף עידוד למעשי אונס. התנהגות אופיינית בתרבות האונס כוללת: החפצה, האשמת הקורבן, וזלזול בחומרת מעשי אונס.

ביקורת

כריסטינה הוף סומרס ערערה על קיומה של תרבות אונס, כשהיא מציינת שהטענות כי "אחת מכל ארבע נשים תיאנס במהלך חייה" או "אחת מכל שמונה" וכולי, מבוססות על מחקרים לקויים, אך מצוטטות מאוד משום שהן מביאות למימון ציבורי לקבוצות נגד אונס בקמפוסים. הוף סומרס גם בחנה וביקרה את המתודולוגיה של מחקרי אונס רבים אחרים, וקבעה "יש חוקרים רבים שחוקרים מעשי אונס, אבל המספרים הנמוכים יחסית שלהם לא מייצרים שום כותרות". לטענתה, ההטיות המחקריות והתאוריות השולטות בתחום הן תוצאה של פעילות שאותה היא מכנה "פמיניזם מגדרי", הבאה בניגוד ל"פמיניזם שוויוני".
בניגוד ל"פמיניזם המגדרי", ה"פמיניזם השוויוני", לטענת הוף סומרס, מוצא לנכון לטפל בבעיית אלימות נגד נשים על ידי טיפול בגורמים של האלימות בחברה בכלל. הראייה באונס כפשע של שנאה מגדרית, בעידוד פטריארכיאלי המקבלת בסובלנות התעללות בנשים, היא חולנית ומחמיצה את טבעו האמיתי של האונס. אונס מבוצע על ידי עבריינים, כלומר, על ידי אנשים הנוהגים לספק את עצמם בדרכים פליליות ושלא אכפת להם מהסבל שהם גורמים לאחרים, וזו לא התנהגות גברית נורמטיבית. ע"פ הפמיניזם השויוני, אונס הוא עוד סוג ממגוון הסוגים של האלימות הכללית, וגם גברים רבים סובלים מאונס, (לדוגמה, ע"פ סטפן דונלדסון נשיא האגודה להפסקת האונס בבתי הכלא, ישנם 290,000 אסירים גברים הנאנסים מדי שנה בבתי הכלא בארצות הברית, ובממוצע מבוצעים שם 45,000 מעשי אונס מדי יום, מתוך אוכלוסייה של 1.2 מיליון אסירים גברים בארצות הברית). כמו כן רוב האלימות בעולם היא אלימות של גברים נגד גברים, ורק המיעוט הוא אלימות נגד נשים, לכן על פי הוף סומרס האלימות נגד נשים אינה נובעת משנאת נשים או מקיומה של "תרבות אונס", אלא פשוט מעבריינים המנצלים אנשים חלשים מהם, בין אם הם גברים או נשים. וכמו כן היא טוענת שאין שום בסיס מחקרי לטענה שאלימות נגד נשים היא תסמין של תרבות של שנאת נשים.
הגישה האבולוציונית טוענת שהטרדה מינית לא נובעת מתרבות אונס המקדשת עליונות גברית, אלא מתרכזת באסטרטגיה המינית בין גברים לנשים. המצדדים בגישה האבולוציונית טוענים שאילו מטרת הגברים הייתה להפחיד נשים הם היו מטרידים דווקא את הנשים שאינן בעלות התנהגות מינית חופשית, כי אלו תפגענה הכי הרבה. אלא שע"פ ממצאים לא כך הדבר, שכן נמצא שהתנהגות מינית חופשית (הנמדדית לפי פרטנרים מיניים רבים, פעמים רבות של קיום יחסי מין חד פעמיים, וכו’) היא המנבא הטוב ביותר ללהיות מוטרד מינית. הנתון נכון לשני המינים. עוד נמצא שרוב ההטרדות הן של בנים כלפי בנות, אך יש גם לא מעט הטרדות של בנות כלפי בנים, כמו גם הטרדות כלפי אותו המין. זאת מפני שהפתיחות המינית מסמנת לאחרים לבוא ולחזר, כי היא נתפשת כזמינות מינית. כשהחיזור לא רצוי הוא עלול להתפש כהטרדה. עוד נטען, שהטרדות (וגם תקיפות מיניות) אינן מתבצעות נגד כל הנשים, אלא בעיקר כלפי נשים בגילאי פוריות, לרוב צעירות ורווקות. הממצאים הללו תואמים לגישה האבולוציונית, השמה דגש על המיניות והפוריות.
ג'ויס א. ויליאמס ביקרה את האופי האחיד של מושג תרבות אונס, בשל ההשלכה שבסופו של דבר כל הנשים הן קורבן על ידי כל הגברים.
סופרים אחרים, כמו בל הוקס, מתחו ביקורת על הפרדיגמה תרבות האונס, בטענה שהיא מתעלמת מהמקום של האונס ב"תרבות של אלימות" מקיפה.
אליסיה מצ'אדו

ביוגרפיה

אליסיה מצ'אדו נולדה בשנת 1976 בעיר מרקאי שבוונצואלה. ב-1995 נבחרה למיס ונצואלה. שנה לאחר מכן הוכתרה כמיס תבל. במהלך שנת כהונתה התעוררה שערורייה סביב העלייה הניכרת במשקלה, ובין מותחי הביקורת עליה היה דונלד טראמפ, מבעלי השליטה בארגון מיס תבל. נפוצה שמועה שארגון מיס תבל שקל להדיח אותה מתוארה ולמנות את סגניתה כמיס תבל, אך נשיאת ארגון מיס תבל הכחישה שמועה זו.
ב-1998 החלה להופיע בתפקיד הראשי באופרת הסבון הפופולרית "סמנתה", ועל תפקידה זכתה בפרס בספרד ובניו יורק.
ב-1999 הוציאה את אלבומה כזמרת הנקרא “Alicia En El Pais De Las Maravillas”. 
ב-2001 שיחקה תפקיד משני בטלנובלה "סוד האהבה". 
בשנים 2004–2005 הופיעה בפרסומות רבות לטלוויזיה וקידמה מוצרי דיאטה שונים.
ב-2005 השתתפה בגרסה הספרדית של תוכנית המציאות "החווה".
ב-2006 הופיעה בתוכנית מציאות במקסיקו, באותה שנה הופיעה בגיליון של הגרסה המקסיקנית של מגזין "פלייבוי", ובכך נהייתה מיס תבל הראשונה שהצטלמה בעירום לפלייבוי.
ב-2008 ילדה את בתה.
במאי 2016 קיבלה אזרחות אמריקאית.
במהלך מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הזכירה המועמדת הדמוקרטית, הילרי קלינטון כיצד בייש המועמד הרפובליקני, דונלד טראמפ, את מצ'אדו, וכינה אותה "מיס פיגי" (בעקבות עלייתה במשקל) ו"מיס עוזרת בית" (בעקבות מוצאה מדרום אמריקה).
רותי (שיר)

רותי (במילותיו הראשונות: לי כל גל נושא מזכרת) הוא שיר מאת המשורר והפזמונאי הישראלי חיים חפר אשר חובר לפני 1948], ולחנו לקוח מן הלחן העממי רוסי של השיר האנונימי: "Вот мчится тройка почтовая" - הנה שלישיית הדואר דוהרת (בשינויים קלים).

תוכן השיר

"רותי" הוא אחד משירי הים אשר חיבר המשורר לחברי הפלי"ם, הזרוע הימית של הפלמ"ח. נעשה שיר אהוד אצל חברי הפלמ"ח. הוא זכה לביצועים רבים של זמרים, בהם של אריק איינשטיין שבצע אותו בין השאר עם חבורת לול והכליל אותו באלבומו ארץ ישראל הישנה והטובה, יהורם גאון, אברהם פררה, דודו זכאי, נחמה הנדל, שימי תבורי, הדודאים ואריק לביא. כמו כן, מבוצע השיר בהפקה הבימתית של יונה ונער על ידי אפרת בן צור כשיר המייצג את תקופת הפלמ"ח.
נושא השיר הוא געגועים אל האהוב והמוכר; האני השר אשר נמצא רחוק ממולדתו וביתו, ובהקשר העברי מביתו ביישוב וארץ ישראל; הוא מצוי בלב הים או בקרבתו, ומילות השיר אינם מספרים אם מלח הוא או ספן באוניה מפליגה. הוא מספר על הרגשות שגלי הים כביכול מעוררים בו: "לי כל גל נושא מזכרת" - כמייצגים של כוחות הטבע, אל נערה אהובה הנמצאת במרחקים, ושמה רותי; מילות השיר, בפי האני השר, מספקים מעט מידע על תארה: עיניה כחולות והבעת פניה עזה וחמה - "כלהבה"; וגעגועיו של האני השר מופנים גם אל "בית" שלידו "עצים יפי צמרת" ו"החוף" המוכר.
השיר המחורז כולל ארבעה בתים. הבית הראשון מספר על הגעגועים; הבית השני על הכמיהה להפגש עם הנערה "המצפה באלה החופים" המוכרים והיקרים לאני השר; הבית השלישי מתאר את הנערה ואת הרצון להגיע למגע קרוב איתה - "אז ידעתי מה זאת אהבה"; הבית הרביעי מתאר את הנסיבות שבהם נמצא האני השר, ב"ספינה חורקת", כאשר הוא רואה בדמיונו את הנערה האהובה: "צוחקת / ועם רוח לי תפרע תלתל".
השיר נעשה אהוב ביישוב ובחברה הישראלית, ונהוג לנגנו בכלי התקשורת בישראל בימי זיכרון, מועדים וימים טובים.
טלי אברהמי

ביוגרפיה

טלי אברהמי נולדה ברחובות והתחנכה במוסדות חב"ד. היא למדה בתיכון בית רבקה בכפר חב"ד ולאחר מכן למדה במכללת בית רבקה שבכפר חב"ד תואר ראשון אקוויוולנטי בחינוך עם התמחות בתורה שבעל פה (1996-1995) ותואר שני אקוויוולנטי בהוראה בחינוך (2004-2002). אברהמי עסקה בהוראה כמחנכת במשך 17 שנים, עד לשנת 2004.
אברהמי נשואה לשמעון, מתגוררת בקריית גת ואם לתשעה ילדים.

עבודתה כבמאית

ב-2004 פתחה את משרד ההפקות "הרוח החיה" המיועד לציבור החרדי, משרד העוסק בפיתוח סדנאות חינוכיות וחווייתיות, הפעלות לבתי ספר, מוסדות וארגונים. בד בבד, החלה אברהמי לעסוק בפיתוח הצגות והופעות קומדיה לנשים ולבנות. הופעותיה עוסקות בהעצמת והאדרת כוחה של האישה בבית היהודי ובגילוי ומימוש הפוטנציאל של כל אחת ואחת.
ההופעה הראשונה הייתה "הכח שבך", מופע שיצא בשנת 2005 וגרף הצלחה גדולה ברחבי הארץ]. לאחריו הגיעו המופעים "החן שבך", "קולות", "כאן בונים", "שעשני כרצונו", "עד כאן", "חצי חצי", "נעבור את זה", "אמא בחופשה" "בלי לחץ", "הנותן לעייפה כח" ו"אגרוייסע קולולולו".
בשנת 2010 נכנסה אברהמי לראשונה לתחום הקולנוע בהפקת הסרט שרה - אחת מול כולן. בשנת 2011 ביימה את הסרט הגדר, בפסח 2012 יצא הסרט מלאכיות בלבן, בסוכות תשע"ג (2012) יצא סרטה בומביי, בפסח תשע"ד (2014) הסרט סניורה,לאחר מכן יצא הסרט הריני מוחלת, ובמהלך 2017 יצא הסרט עלה קטן ובסוכות (2018) יצא הסרט לשם שינוי
בשנת 2012 נבחרה אברהמי להשתתף בפרויקט החממה ליוצרות קולנוע חרדיות הנקרא בשם "פתיחת מסך" מטעם קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. זהו הפרויקט הראשון מסוגו במגזר החרדי.
בשנת 2018 זכתה אברהמי בפרס שר החינוך ע"ש אורי אורבך - בקטגוריית קולנוע פורץ דרך בעל זהות יהודית.