google/wiki40b huggingface dataset:
מגדלית הנחלים

תיאור הקונכייה

למגדלית הנחלים קונכייה מוארכת, גבוהה וצרה, וצורתה היא כמגדל ספירלי. הפתח אליפטי עם שפה תמימה וללא מרזב. צבעה הוא חום בהיר עד צבע קרם, ועליה נקודות אדומות בצבע דמוי חלודה. לאורך הפיתולים ישנם רכסים מגובששים (ומכאן שם המין העברי).
הקונכייה היא צרה וגבוהה: אורכה הממוצע הוא 20–27 מילימטר (מ"מ), ולעיתים 30–36 מ"מ, אך מספר פרטים ענקיים נשאו קונכייה שאורכה עד 80 מ"מ (8 סנטימטר). בקונכייה יש 10–15 פיתולים וכאשר החילזון חי על רגלו יש מכסה קרני (operculum) שסוגר את הקונכייה כאשר החילזון מתכנס לתוכה.
הקונכייה של מגדלית הנחלים בישראל שונה משאר העולם בצבעה ובגודלה. גובהה/אורכה הממוצע הוא 40 מ"מ וצבעה שחור או שחום, ככל הנראה לשפר את ההסוואה על רקע סלעי הבזלת שבאזור הכנרת, ורק אחרי מותו של החילזון, כאשר נשטף ממנה הציפוי השחור, היא נותרת בצבע חום בהיר או לבן-צהוב.

אורח חיים

מגדלית הנחלים הוא חילזון מים מתוקים וחי בקרקעות בוציות שבתוך מקווי מים. הוא מצוי בעומקים של 3–10 מטר אך לפעמים מעמיק עד אף ל-15–20 מטר, בעיקר בחורף. רוב הזמן הוא מתחפר לעומק של עד 3 ס"מ בתוך האדמה ופעיל בעיקר בלילות.
הוא ניזון מאצות מיקרוסקופיות ומרקבובית.
החילזון מעדיף טמפרטורות של 18 עד 25 או עד 32 מעלות צלזיוס. הוא יכול לחיות גם במים חמים יותר, אך מחקר שנערך מצא שמים בטמפרטורה מעבר ל-50 מעלות צלזיוס הם קטלניים עבורו. רמת המליחות (ריכוז מלח) שהחילזון יכול לעמוד בה היא 32.5 פרומיל.

רבייה

הנקבות הן בעלי גונדות ירוקות ואילו הזכרים הם בעלי גונדות אדומות. אסטרטגיית הרבייה שלהם היא מסוג r: העדפה של הולדת מספר גבוה של צאצאצים שהסיכויי של כל אחד מהם לשרוד היא מאוד נמוכה.
הנקבות של מגדלית הנחלים מסוגלות לרביית בתולים והטלת בצים מופרות. את הבצים (שמספרן נע בין 1 ל-64) הן נושאות בכיס בתוך גופן, עד אשר הן בוקעות. גודל האבקועים הוא 1.2–2.2 מילימטר, וכאשר הם מגיעים לאורך של 5–10 מילימטר הם מגיעים לבגרות מינית ומסוגלים להתרבות.

אקולוגיה

מגדלית הנחלים נחשב לעיתים למזיק לחקלאות, אך עיקר האיום שלו על בני האדם היא עובדת היותו פונדקאי למספר רב של טפילים, חלקם מסוכנים לאדם. מחקר שנערך ב-2011 מנה 37 טפילים שחיים בגוף מגדלית הנחלים, מהם 11 מסוכנים לאדם. לכן נעשים ניסיונות לבערו ממקווי מים מתוקים שהאדם משתמש בהם.

תפוצה

מגדלית הנחלים נפוץ בחלקים רבים בעולם. תפוצתו הטבעית היא בחלק הדרומי של אסיה, במזרח התיכון ובאפריקה. כמין פולש הוא חדר גם לאמריקה (הן אמריקה הצפונית והן אמריקה הדרומית), לניו זילנד ולאירופה.
יליזבטה בויארסקאיה

משפחתה

נשואה לשחקן מקסים מאטבייב (יליד 1982), להם יש בן: אנדריי מאטבייב.
שרטן

תכונות

שרטן הוא כוכב כוכב כפול ספקטרוסקופי, כלומר לא ניתן להפרדה באמצעות טלסקופ אופטי, וקיומם של שני הכוכבים הוסק ממדידות ספקטרוסקופיות. בני הזוג מקיפים זה את זה במסלול מאוד אליפטי עם אקסצנטריות של 0.9 בזמן הקפה של 107 ימים והמרחק בין השניים נע בין 0.07 ל-1.3 יחידות אסטרונומיות. המערכת נמצאת במרחק של מעט פחות מ-60 שנות אור ובשל כך נכללת בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים.

שרטן A

שרטן A הוא הכוכב המסיבי והבהיר מבין השניים. זהו כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A5 V, מסתו כ-2 מסות שמש, רדיוסו כ-2.5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-8,400 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 23 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ומעט יותר מכך בתוספת הקרינה בתחום העל-סגול. בשל מסתו הגדולה יותר הוא צפוי לסיים את שלב היתוך המימן בליבתו הרבה לפני בן הזוג הקטן יותר ובשל כך להתנפח ולהתקרר בתהליך שיהפוך אותו לענק כתום, שרדיוסו יגיע אל בן הזוג. כתוצאה יעבור חומר ממנו אל בן הזוג שיהפוך למסיבי ובהיר יותר.

שרטן B

שרטן B הוא כוכב הסדרה הראשית צהוב מסוג ספקטרלי G0 V, דומה לשמש, אך מעט כבד, חם ובהיר יותר ממנה. מסתו מוערכת בכ-1.3 מסות שמש, רדיוסו כרדיוס שמש, טמפרטורת פניו מעט יותר מ-6,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה גדולה ב-30% מעוצמת ההארה של השמש. בהירותו צפויה לעלות כתוצאה מספיחת חומר משכבותיו החיצוניות של בן הזוג בזמן שיהפוך לענק כתום, ולאחר שבן הזוג יסיים את חייו כננס לבן ישאר שרטן B הכוכב הבהיר במערכת.
ישיבת חיי משה

תולדות הישיבה

הישיבה נוסדה בשנת ה'תשנ"ב (1992) בהר נוף, על ידי הרב בנימין קאהן, חתנו של הרב ישראל מאיר לאו, והיא קרויה על שם אביו הרב משה חיים לאו שנרצח בשואה. הישיבה מיועדת לתלמידים חסידיים מהזרם הכלל חסידי ושיטת הלימוד בה היא דרך הפלפול והעיון הנוהגת בעולם הישיבות הליטאי. היא הוקמה בעת המחלוקת בין החסידים לליטאים שהחלה בתשמ"ט, והיא נותנת מענה לסוג תלמידים שבעבר למדו בישיבות ליטאיות. שוכנת בבניין ששימש בעבר את ישיבת ישועות משה.

נושאי תפקידים

מייסד הישיבה הרב קאהן הוא מנהל הישיבה בפועל הן מהצד הכלכלי והן מבחינה רוחנית, הוא גם ממנה את אנשי הצוות ואחראי על קבלת בחורים. באופן רשמי, הרב נפתלי נוסבוים הוא ראש הישיבה. הרמי"ם הם הרב דוד מילר המשמש גם כר"מ בישיבת פוניבז', הרב אריה לייב אוירבך המשמש גם כר"מ בישיבת מיר ברכפלד, הרב משה פרידמן, הרב זלמן הלפרין, והרב חיים לייב ריזל, המשגיחים הם הרב יצחק וינגוט, והרב שלמה גליק שמשמש גם כמשפיע בישיבה, המשיבים, הרב וקסברגר והרב בניה נבנצל.

שיטת וסדרי הלימוד בישיבה

דרך הלימוד בישיבה דומה ביסודה לצורת הלימוד בישיבות הליטאיות. המתבססת על הקפת הנתונים בכל סוגיה תלמודית, עימותם ההדדי ומסקנות חדשניות. סדרי הלימוד בישיבה הם כמקובל בשאר הישיבות הליטאיות. בפועל מתקיים הלימוד בבית המדרש כמעט לכל אורך שעות היממה.
בישיבה נהוג שלכל שיעור (כיתה) ישנם מגידי שיעור המוסרים שיעור עיוני משך שעה. התלמידים מתכוננים לשיעורים אלו בלימוד המפרשים על הסוגיות הנלמדות באותה עת. בשיעורים (כיתות) הנמוכים לכל שיעור ישנם שני מגידי שיעורים. המחליפים את התלמידים ברוטציה של משך חצי שנה.
ההספק השבועי הוא כעמוד גמרא (או סוגיא) שמתלבנת ב"עיון" במשך השבוע. בניגוד ללימודי אחר הצהרים שבו הלימוד מתמקד בלימודי "בקיאות" שבה ההספק השבועי הוא כשני דפי גמרא.

ישיבה קטנה


לחיי משה יש גם ישיבה קטנה בירושלים, ברחוב ירמיהו ולומדים בה כ-150 בחורים. הישיבה הקטנה והגדולה מתנהלות בצורה נפרדת מלבד ההנהלה משותפת.
הפוגה

הפוגה היא שלב בעימות צבאי שבו ישנה הפסקת לחימה זמנית, לשם פינוי פצועים, ציון חג חשוב וכדומה, והיא נובעת במידה רבה מעייפות הצדדים הלוחמים. ההפוגה נקבעת בהסכמה בין הצדדים הלוחמים, ולעיתים נקבע לה זמן קצוב מראש.
הפוגה היא הדרגה הנמוכה ביותר של הפסקת לחימה, והיא פחותה מהפסקת אש. להבדיל מהפסקת אש ומשביתת נשק, שבהן כוונת הצדדים היא להביא את הלחימה לידי סיום (אם כי לא תמיד מתממשת כוונה זו), הרי בהכרזה על הפוגה המסר הוא "אנו עוד נשוב להילחם".
לעיתים נדרש זמן מה לייצובה של ההפוגה, משום שהצדדים עדיין מנסים להגיע לשיפור עמדות של הרגע האחרון.
דוגמה מובהקת למצב של הפוגה ניתן למצוא במלחמת העצמאות, שבמהלכה הוכרזו שתי הפוגות, שלאחריהן התחדשה הלחימה.
קלאוס מאן

ביוגרפיה

קלאוס היינריך תומאס מאן נולד בשנת 1906 בעיר מינכן שבגרמניה, כילדו השני של הסופר הגרמני הנודע תומאס מאן ואשתו היהודייה קטיה פרינגסהיים. מאן החל לכתוב סיפורים קצרים בשנת 1924, ובשנה שלאחר מכן היה למבקר תיאטרון של עיתון ברלינאי. יצירותיו הספרותיות הראשונות ראו אור ב-1925.
שנותיו הראשונות של מאן שפעו משברים. בשל היותו הומוסקסואל נתקל לעיתים קרובות ביחס מזלזל, וקשריו עם אביו, שסלד מנטייתו המינית, היו קשים ומתוחים. בשנת 1933 עזב את גרמניה ועבר להתגורר באמסטרדם. הוא קיבל אזרחות צ'כוסלובקית לאחר שאזרחותו הגרמנית נשללה בידי השלטונות הנאציים. בשנת 1936 עבר לארצות הברית והתגורר בפרינסטון, ניו יורק וניו ג'רזי. בשנת 1943 הוענקה לו אזרחות אמריקאית.
במהלך מלחמת העולם השנייה השתייך לנערי ריצ'י, ועבד בשירות הצבא האמריקאי.
ספרו המפורסם ביותר הוא "מפיסטו", אשר נכתב ב-1936 והתפרסם באמסטרדם. הספר הוא דיוקן מוסווה אך במעט של גיסו, השחקן גוסטף גרינדגנס. השערורייה הספרותית שהתחוללה סביב הספר הקנתה לו פרסום שלאחר המוות במערב גרמניה, לאחר שבנו המאומץ של גרינדגנס פנה לבית המשפט בניסיון לאסור את הפצת הספר לאחר פרסומו הראשון במערב גרמניה בתחילת שנות השישים. לאחר שבע שנים של דיון משפטי, בית המשפט העליון של מערב גרמניה אסר על הפצת הספר בתוצאה של שלושה נגד שלושה. למרות האיסור נדפסו ונמכרו בגרמניה כ-700,000 עותקים. ב-1971 התבטלה התביעה בשם חופש האמנות. כשהספר יצא לאור מחדש בגרמניה ב-1981, לא נשמעו קולות מחאה. קלאוס מאן הקפיד להדגיש כי לא התכוון לצייר את דמותו של איש מסוים, וכי מפיסטו שלו אינו אדם זה או אחר, אלא תמהיל של תכונות שונות, וכי הכוונה הייתה לתאר דמות סמלית, על רקע חברתי-פוליטי מסוים. אך למעשה, דמותו של השחקן הפגן מתבססת ברובה על דמותו של השחקן הגרמני גוסטף גרינדגנס, גיסו לשעבר של מאן, שהיה נשוי זמן קצר לאחותו האהובה אריקה, והיה גם, בהמשך, בן-חסותו של גרינג. 
ספרו של מאן, Der Vulkan, מיטיב לתאר את הווי המהגרים מגרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה. ספר נודע נוסף שלו הוא "הסימפוניה הפתטית".
מאן מת בקאן ממנת יתר של כדורי שינה, ונקבר בה. אביו, תומאס, שלא רצה להפסיק את מסע ההרצאות שבו השתתף, לא נכח בהלוויה.
הדרך לקנדלפורד

תקציר העלילה

מקום ההתרחשות של הסדרה הוא בכפר קטן באוקספורדשייר בשם לארק רייז ובעיר השוק הסמוכה קנדלפורד לקראת סוף המאה ה-19. הסדרה מתעדת את חיי היום יום של הפועלים במשקים, בעלי המלאכה, האומנים ואנשי האצולה הכפרית, תוך התבוננות אוהבת, קולנית, ומתחרה בקהילות של משפחות, יריבים, חברים ושכנים.
העלילה מסופרת מנקודת מבטה של נערה מתבגרת, לורה טימינס (אוליביה האלינן). היא עוזבת את בית הוריה בלארק רייז כדי לפתוח בחיים חדשים בעיר קנדלפורד, תחת חסותה של דורקס ליין (ג'וליה סוואלה) שהיא בת דודתה של אמה ומנהלת את בית הדואר בקנדלפורד. דרך שתי דמויות אלה הצופים חווים את עוצמת הידידות ביניהן בימים טובים ורעים.

צילומים

צילומי הפנים נערכו במחסן בייט שבדרום גלוסטרשייר. היישובים לארק רייז וקנדלפורד נבנו מאפס בחוות בבוקס ובנסטון פארק ילד קורשם שבווילטשייר. החווה בבוקס נבחרה בשל קרבתה לשדות תירס קיימים ולמבני משק. החווה בנסטון פארק נבחרה בשל היותה האופי המסורתי הישן של המבנים.
צילומי החוץ באתרים אלה נערכו במשך 25 ימים בתקופה של חמישה חודשים. צילומי נסיעותיו של אדון האחוזה צולמו בצ'אבנייג' האוס בצפון טטבורי שבגלוסטרשייר.
אלברו מורטה

ביוגרפיה

מורטה נולד בחבל אנדלוסיה בספרד. תפקידו הראשון היה תפקיד אורח בסדרה "בית חולים מרכזי" (Hospital Central) בשנת 2002.
תפקידו הראשי הראשון היה דמותו של ריי בסדרה "פלאנטה 25" בשנים 2007–2008, בה הופיע ב-65 פרקים.
בשנת 2008 אובחן כחולה סרטן, לאחר שברגלו התפתח גידול. מורטה מחשיב את תקופת מחלתו לאחד האירועים המכוננים בחייו, וכאמרתו בעקבותיו החליט "לנצל כל יום בחיים".
ב-2012 שב אל עולם התיאטרון, והקים את החברה "300 Pistolas"‏ (300 אקדחים) והחל לעסוק כבמאי מחזות.
את עיקר פרסומו רכש בשנת 2017, עת לוהק לתפקיד הדמות הראשית, "אל פרופסור" (סרחיו מרקינה), בסדרת הטלוויזיה "בית הנייר", שנרכשה על ידי נטפליקס. הסדרה הפכה לסדרה שאינה דוברת אנגלית הנצפית ביותר בחברה מאז ומעולם. מורטה היה מועמד על תפקידו לשלושה פרסים. בשנת 2019 שיחק בסדרת הדרמה "המזח" ("El embarcadero"), בתפקיד אוסקר לצידה של ססיליה רות. בשנה זו עלתה העונה השנייה של "בית הנייר". 
נשוי לסטייליסטית בלנקה קלמנטה (Blanca Clemente) ולזוג תאומים.
פיץ' פרפקט

תקציר העלילה

קבוצת אקפלה מאוניברסיטת ברדן שבלואיזיאנה בשם ה"ברדן בלאס" מבצעות קטע בתחרות עד שאחת מהן מקיאה על הקהל והן מושפלות בתחרות. בקה מתחילה את הלימודים באוניברסיטה ולא מרוצה מהעניין, לאחר שאביה מציב לה אולטימטום היא מצטרפת לקבוצת האקפלה של הבנות. לאחר שהיא מוצאת את מקומה בקבוצה, הברדן בלאס מתחרות בתחרות הארצית השנתית וזוכות בתחרות.

הפקה

הסרט מבוסס על ספר בשם "Pitch Perfect: The Quest for Collegiate a Cappella Glory" מאת מיקי רפקין. רפקין הוא עורך במגזין GQ, כחלק מהתחקיר לכתיבת הספר הוא אסף מידע על קבוצות אקפלה במשך שנה. הסרט צולם באוניברסיטת לואיזיאנה שממקומת בבאטון רוז', לואיזיאנה.

פסקול

הפסקול הרשמי של הסרט נשא את השם "Pitch Perfect: The Quest for Collegiate a Cappella Glory" והוא יצא רשמית ב-25 בספטמבר 2012. שלושה שירים מהפסקול נכנסו למצעד 100 הגדולים של הבילבורד. הוא נכנס למצעדי המכירות של 2013 עם מכירות של למעלה מ-1.2 מיליון עותקים, נכון לאפריל 2015.

סרטי המשך

באפריל 2013 אושר רשמית כי יופק סרט המשך אשר יצא בשנת 2015. הסרט פיץ' פרפקט 2 יצא ב-15 במאי 2015 וזכה להצלחה בקופות.
ביוני 2015 החלו העבודות על הסרט השלישי. הסרט פיץ' פרפקט 3 יצא רשמית ב-22 בדצמבר 2017.
בוקה ג'וניורס

היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-3 באפריל 1905 בעיר בואנוס איירס. צבעי הקבוצה, כחול וצהוב, נבחרו לאחר שהוחלט כי צבעי דגל הספינה הבאה שתכנס לנמל העיר יהיו צבעי הקבוצה. הואיל וספינה שוודית נכנסה לנמל באותו הזמן, נבחרו הצבעים כחול וצהוב.
הקבוצה הוקמה בשכונת בוקה ומכאן גם שמה.
למרות שנוסדה ב-1905, שיחקה הקבוצה במסגרות חובבניות עד למשחקה המקצועי הראשון ב-31 במאי 1931 מול קבוצת צ'קריטה ג'וניורס.
היריבה הגדולה של הקבוצה היא היריבה העירונית ריבר פלייט, שני המועדונים נחשבים לגדולים ולמצליחים ביותר בתולדות הכדורגל הארגנטינאי. משחק הדרבי בין שתי הקבוצות מכונה "הסופר קלאסיקו" ונחשב לאחד המפגשים המעניינים, החמים, החשובים והאלימים בכדורגל העולמי.

כינוי הקבוצה

לקבוצה מספר כינויים. הקבוצה ואוהדיה מכונים los xeneizes  - הגנואים, על שם מייסדי הקבוצה ומרבית תושבי שכונת לה בוקה שהיו מהגרים איטלקים מהעיר ג'נובה.
אוהדי קבוצות יריבות בעיקר אוהדי ריבר פלייט מכנים את הקבוצה bosteros - גללי צואה, וזאת בשל גללי הסוסים שהיו מפוזרים סביב אצטדיונה של הקבוצה. הקבוצה מכונה גם la azul y oro - הכחולים-זהובים.
אוהדי הקבוצה המסורים נקראים la número 12 או La Doce - השחקן ה-12.
אנלוג של סובסטרט

אנלוג של סובסטרט (או אנלוג למצב מעבר) הוא מרכיב כימיקלי-סינתטי או טבעי אשר מדמה התרחשות טבעית של סובסטרט האנזים במבנה או בתפקוד. כלומר, אנלוג של סובסטרט היא מולקולה בעלת דמיון רב לסובסטרט של אנזים מסוים ועל כן, יכולה להקשר או להיות מזוהה על ידי האנזים הספציפי. השפעת האנזים על האנלוג שונה מהשפעתו על הסובסטרט הטבעי שלו. מסיבה זו, אנלוגים לסובסטרט יכולים להוות מעכבים יעילים של תהליך קטליטי מסוים ויכולים להוות מקור להבנת המחקר של פעילות מולקולות ביולוגיות ומקור להבנת המכניזם של פעילות האנזים.

מנגנון

בעוד שמספר גדול של מולקולות, שאינן מוגדרות כסובסטרטים טבעיים של האנזים, יכולות להיכנס לאתר הפעיל של אנזימים, רק מספר קטן מאוד של אנלוגים יהיו בעלי זיקה ויוכלו להיקשר לאתר הפעיל. המנגנון הספציפי משתנה מאנלוג אחד לשני אך היכולת הכללית עבור אנלוגים אנזימטיים, לעשות זאת, נובעת מהדמיון המבני והדמיון הכימי הגבוהים לסובסטרט או למצב המעבר של סובסטרט האנזים. 
לדוגמה האנלוג N-(Phosphonacetyl)-L-aspartate (בקיצור: PALA) שונה ממצב המעבר של הסובסטרט הטבעי בכמה קבוצות פונקציונליות בודדות. 

חיקוי מצב המעבר אינו דבר של מה בכך, מאחר שהקישור בין אנזים לסובסטרט או למצב המעבר מורכב ממספר אינטראקציות כימיות ספציפיות באוריאנטציה מרחבית מסוימת.
ג'ובאני רוסו

קריירה

רוסו נולד בספליט שביוגוסלביה דאז (כיום בקרואטיה), כאחד משבעה ילדים למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא איטלקי. רוסו החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של היידוק ספליט, ולאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות בקרואטיה. ב-1996 הוא הובא לישראל על ידי מאמן הפועל באר שבע, אלי גוטמן. עם הקבוצה זכה רוסו בגביע המדינה כאשר בגמר הוא הבקיע שער במספרת. בתום העונה עבר גוטמן לקבוצת הפועל חיפה, וזמן קצר לאחר מכן עבר רוסו אחריו. יחד הם זכו עם הפועל חיפה באליפות היחידה בתולדות המועדון בעונת 1998/1999. בעונה זו כבש רוסו 13 שערים, והיה לשחקן הזר הראשון שנבחר לכדורגלן העונה בישראל. לאחר שלוש שנים בקבוצה עבר גוטמן לקבוצת בית"ר ירושלים, ורוסו עבר שנית אחריו. אחרי עונה לא מוצלחת בבית"ר ירושלים, עבר רוסו למכבי חיפה. רוסו נקלט יפה בקבוצה ושיתף פעולה עם יוסי בניון ואיגביני יעקובו. לאחר שהאחרונים עברו לאירופה, הפך רוסו לאחד משחקניה הבכירים של הקבוצה.
בעקבות הצלחותיו המרשימות של רוסו במדי מכבי חיפה, לרבות הופעה מרשימה בליגת האלופות בעונת 2002/2003 שכללה ניצחונות על מנצ'סטר יונייטד ועל אולימפיאקוס, החליט מאמן נבחרת קרואטיה דאז, אוטו באריץ', לזמן אותו לראשונה למשחקי נבחרת קרואטיה, על אף העובדה שהוא משחק בליגה הישראלית, הנחשבת לזניחה באירופה. לשיא הקריירה הבינלאומית הגיע רוסו ביורו 2004, אז זכה למחמאות רבות על הופעתו בטורניר. לאחר הטורניר הודיע רוסו על פרישה מהנבחרת.
בעונת 2004/2005 היה רוסו מושבת רוב העונה עקב פציעה קשה. למרות זאת זכתה חיפה באליפות הליגה, כאשר את מקומו של רוסו באגף ימין מילא גוסטבו בוקולי. במאי 2005 החליט ג'ובאני רוסו לעזוב את מכבי חיפה לאחר תקופה מוצלחת במועדון. רוסו חתם במכבי תל אביב לשנתיים, כחלק מפרויקט ה"גלאקטיקוס" שכלל גם את אייל ברקוביץ' ואת אבי נמני, ובסופן הפך לשחקן חופשי. בתקופתו, מכבי תל אביב לא נחלה הצלחות בליגה ובאירופה, ורוסו שחוזהו תם ביקש לחזור לעונת פרישה במכבי חיפה. יעקב שחר, נשיא מכבי חיפה, שחש פגוע מעזיבתו של רוסו מספר שנים קודם לכן, התלבט ארוכות האם לאפשר לרוסו לחזור לקבוצה, ולבסוף הסכים ורוסו הצטרף לשורות מכבי חיפה. חזרתו של רוסו לוותה בהתנגדות חלק מאוהדי הקבוצה, שלוותה בין היתר בהשחתת רכבו של מאמן חיפה, רוני לוי, ומספר הפגנות מחאה. בתום העונה, עם חילופי המאמנים במכבי חיפה ואי חידוש חוזהו, עזב לקבוצת נעוריו, היידוק ספליט, בה שיחק רק ארבעה משחקים לפני שנאלץ לפרוש עקב פציעות חוזרות.

מחוץ למגרש

רוסו דובר עברית שוטפת אותה למד במהלך שהותו בארץ. בשנת 2002, לאחר ששהה בארץ שש שנים, רצה לשחק בנבחרת ישראל. מכיוון שלא היה אזרח ישראלי, פנה למשרד הפנים ולשר הפנים דאז אלי ישי בבקשת אזרחות, אך נתקל בסירוב. רוסו החליט להסכים לשחק בנבחרת קרואטיה, וזאת לאחר שקודם לכן, עקב חוק פיפ"א האוסר על משחק בשתי נבחרות לאומיות שונות, סירב לקחת חלק במשחקיה, דבר שלא היה מאפשר לו לשחק בנבחרת הישראלית בעתיד. ב-2005 פנה רוסו בשנית למשרד הפנים בבקשת אזרחות, וב-5 ביולי 2005 קיבל מעמד של תושב קבע.
רוסו נשוי למאיה פישל, בת זוגו מאז שנת 2000, עוד כשהיה נשוי לאשתו הקרואטית. הזוג, שנישא בארץ בחתונה רפורמית, מתגורר בקריות ולהם בן משותף. לרוסו בן נוסף מאשתו הראשונה מורנה (חברתו מגיל 11), ובת נוספת ממערכת יחסים עם עיתונאית ספורט קרואטית בשם מירטה סורג'ק.
בשנת 2011 שימש רוסו כפרשן בתוכנית "שער השבת" בערוץ הספורט. החל משנת 2015 משתתף רוסו בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר". בשנת 2017 השתתף בתוכנית המציאות "זוג מנצח VIP" יחד עם אשתו מאיה. במשחקי מונדיאל 2018 שימש כפרשן בשידורי ערוץ כאן 11. בשנת 2019 זכה בתוכנית הישרדות VIP עונה 2.
ב-19 במרץ 2019 מונה רוסו למאמן המנטאלי במכבי חיפה.
גליל צלפים

הנדסה

גליל צלפים הוא רובה צלפים חצי-אוטומטי  בקליבר 7.62 מ"מ נאט"ו. הרובה מבוסס על ה"גליל AR" אך שופר כדי שיהיה מדויק יותר. הרובה ניזון ממחסנית נתיקה בת 25 כדורים. הקנה של הרובה הוא קנה כבד, הכבד יותר מהקנה של ה"גליל" הרגיל. בקצה הקנה יש התקן לוע רב-שימושי המתפקד הן כסתרשף והן כבלם לוע. ניתן להסירו ולהחליפו במשתיק קול שדורש שימוש בתחמושת תת-קולית ליעילות מרבית. ההדק הוא דו-שלבי עם כוח משיכה משתנה של 1.7-2.5 ק"ג. בגרסה המקורית הייתה קת מעץ המתקפלת ימינה, אך IWI החליפה אותה בקת טלסקופית הדומה לזו שברובי ה-M4 קרבין ("מקוצר"), אך בעלת יכולת כוונון ומשען לחי. מתחת לקנה ישנו דורגל כבד שניתן לקפלו מתחת למתפסים. הרובה מצויד בכוונת ברזל לגיבוי, הכוללת טריטיום זרחני למקרה של שימוש בלילה. ניתן להתקין על הרובה גם כוונת טלסקופית, כאשר IWI מציעה את ה"נמרוד" x6. ניתן להתקין גם כוונת טלסקופית לשימוש בלילה. בניגוד ל"גליל AR" הרגיל, IWI פתרה את בעיית איפוס הכוונות אחרי פירוק והרכבה של הכוונת הטלסקופית, ולפי IWI הרובה שומר על איפוס מצוין.
הרובה מגיע עם ערכת צלפים הכוללת תיק נשיאה, כוונת אופטית, פילטרים, רצועות, ערכת ניקוי ועוד.

משתמשים

ישראל - בשימוש משטרת ישראל.
 הודו - רובה הצלפים הסטנדרטי של הכוחות המיוחדים של צבא הודו.
 סנגל - בשימוש הכוחות המיוחדים של סנגל.
 קניה - בשימוש צבא קניה.
אחות (סיפור קצר)

אחות הוא סיפור קצר מאת ש"י עגנון, העוסק באהבתם של אח ואחות.
הסיפור נדפס לראשונה בשנת 1910 בכתב העת "הפועל הצעיר". בכל סיפורי ש"י עגנון נכלל בכרך "על כפות המנעול". הסיפור הוא הראשון במקבץ הקרוי "סיפורים קטנים", שבו נכללים גם הסיפורים "הרופא וגרושתו", "עובדיה בעל מום", "חופת דודים" ו"פנים אחרות".

עלילה

נעמן, משורר בן עשרים מיפו, העובד כפקיד, מתוסכל מאוד מעבודתו. לאחר יציאתו מהעבודה הוא מתלבט לאיזו נערה ילך כדי לבלות איתה, צילה או עדה. 
לבסוף עובר על בתי שתיהן ומחליט ללכת לבית אחותו, אותה לא ראה כבר שנתיים, מאז עזב את בית הוריו. הוא נזכר ביופיה הרב ובאהבתה אליו, וליבו נתמלא געגוע. כשנכנס לביתה מוצא אותה לבדה בחדר חשוך, יושבת על יד החלון. "ככה ישבה אמו עליה השלום". לאחר שיחה קצרה בין השניים, הממחישה את תוגתה של האחות, נעמן נישק את ידה נשיקה ארוכה.

מוטיבים מהיהדות

הסיפור רווי במובאות מקראיות וממסורות חז"ל, השופכות אור אחר על הסיפור. 
נעמן מתואר בסיפור "כאדם שעומד על גבי גחלים". בספר משלי תיאור זה מופיע לגבי איש המנאף עם אשת רעהו. ניתן לומר כי תיאור זה מציג את נעמן כדמות בעלת תחושת חטא חמור כמו ניאוף.]
גבריאל יוסף לוי

הרב גבריאל יוסף לוי (נולד ב- ז' באדר ה'תשי"ד, 10 בפברואר 1954) הוא ראש ישיבת באר התורה, יוזם ונשיא הגמ"ח המרכזי.

ביוגרפיה

נולד ליצחק ושיינדי לוי. גדל בכפר אליהו ובשכונת רחביה בירושלים. למד בבית ספר חורב, בישיבת קול תורה, אצל הרב שלמה זלמן אוירבך, ובישיבת פוניבז' אצל הרב שמואל רוזובסקי. לאחר פטירתו של הרב רוזובסקי היה שותף בעריכת כתביו ושיעוריו והוצאתם לאור.
בשנת 1977 נשא את שפרה בתו של הרב אהרן פלדמן, לימים ראש ישיבת נר ישראל. בשנת 1984 מונה למגיד שיעור בישיבת בית מתתיהו בבני ברק. בשנת 1992 מונה לעמוד בראשות ישיבת פחד יצחק בירושלים עם הרב יונתן דייויד. כמו כן היה ראש הקיבוץ בישיבת קול תורה ומגיד שיעור בישיבת אור אלחנן.
בקיץ ה'תשנ"ג (מאי 1993) הקים את ישיבת באר התורה בשכונת בית וגן בירושלים. בשנת 2016 עברה הישיבה לעיר בית שמש.
שיטת הלימוד של הרב לוי מתאפיינת בדרך לימודו של רבו הרב רוזובסקי.
בשל המצוקה הכלכלית של הורים במגזר החרדי הבאים להשיא את צאצאיהם, הקים הרב לוי ב-2001 את הגמ"ח המרכזי, המעניק הלוואות של מאות אלפי דולרים לאלפי משפחות חרדיות.
סמדר ברנר

ביוגרפיה

ברנר נולדה כסמדר אבניאל בחיפה לזוג הורים ניצולי שואה ולה אחות אחת, אלינוער. בצבא שירתה בלהקת פיקוד צפון.
ב-1978 גילמה את "יפצ'וק" בסרט המצליח "הלהקה" ותפקיד זה הקנה לה פרסום רב. לאחר מכן הופיעה בטלוויזיה החינוכית בסדרת הטלוויזיה "התזמורות" והשתתפה בסרטים ישראלים נוספים, בהם "אדון ליאון "הקרב על הוועד" ו"פוטו רומן", ב-2002 שיחקה בסרט "Enough" כמזכירת עורך דין, ב-2011 שיחקה בסרט "Session" לצד בר רפאלי.
ב-2007 התראיינה לסדרה הדוקומנטרית "חלום הוליוודי" של HOT בידור ישראלי.
ברנר נישאה לראשונה לשחיין, איש העסקים ובן משפחת ויצמן, דני ברנר, ומנישואים אלה נולדה בתה היחידה, השחקנית שירלי ברנר. לאחר שהתגרשה נישאה בשנית לאיתי דישון, בעל חברת מחשבים מצליחה בארצות הברית. בשנת 2008 הנישואים התפרקו והזוג התגרש.
סמדר ברנר שבה לישראל בשנת 2014 והיא מתגוררת כיום בחיפה.
ברנר אם לשירלי וסבתא לשתי נכדות המתגוררות בלוס אנג'לס.
כיום עוסקת ברנר בהדרכת משחק ובימוי לנוער ומבוגרים במסגרת בית הספר למוסיקה של חברת אתו"ס בחיפה.
דה יורה

דֵּה יוּרֶה (מלטינית: de jure, בעברית: לַהֲלָכָה) הוא ביטוי בלטינית שמשמעו "לפי החוק", בניגוד לדה פקטו, שמשמעו "למעשה".
הביטויים "דה יורה" ו"דה פקטו" משמשים כדי לציין את המצבים "בעקרון" ו"בפועל", בהתאמה, כשמתארים מצבים פוליטיים. בתקינה למשל, יכול תקן להתקיים "דה יורה" אבל לא "דה פקטו", ולהפך. למשל, בארצות הברית אין לשפה מעמד רשמי כשפת המדינה ("דה יורה"), אך השפה הרשמית "דה פקטו" היא אנגלית. כמו כן, התקן למדידת מרחקי דרך בארצות הברית הוא קילומטר (שכן ארצות הברית היא צד ל-Convention du Mètre), אך התקן "דה פקטו" למדידת מרחקי דרך הוא מיל.

דוגמאות

ניתן למצוא מספר רב של משפטים סותרים (דה יורה) אך אף אחד מהם אינו בתוקף (דה פקטו). דוגמה לכך היא מצרים, אשר לפי החוק העות'מאני הייתה פרובינציה של האימפריה העות'מאנית אך דה פקטו הייתה חלק מהאימפריה הבריטית.
אנקה (שרץ)

אֲנָקָה הוא אחד המינים המכונים בתורה "שרץ", אחד מאבות הטומאה. זהות האנקה אינה ידועה כיום, שכן מסורת הזיהוי אבדה כנראה כבר בשלב קדום. בין הצעות הזיהוי לאנקה בקרב התרגומים, פרשנים והמחקר המודרני הם: חולד, עכבר, חדף, קיפוד, שממית, עלוקה, כוח וחרדון צב.

האנקה במקרא

בתנ"ך נזכרת האנקה ברשימת השרצים בויקרא:
וְזֶה לָכֶם הַטָּמֵא בַּשֶּׁרֶץ הַשֹּׁרֵץ עַל הָאָרֶץ הַחֹלֶד וְהָעַכְבָּר וְהַצָּב לְמִינֵהוּ, וְהָאֲנָקָה וְהַכֹּחַ וְהַלְּטָאָה וְהַחֹמֶט וְהַתִּנְשָׁמֶת
— ספר ויקרא, פרק י"א, פסוקים כ"ט-ל'

זיהוי האנקה

האנקה מוזכרת פעם אחת במקרא, רביעית ברשימת שמונה השרצים הטמאים שבספר ויקרא, בהם יש לאווים רבים יותר משאר בעלי החיים ושרצים האסורים באכילה. מסורת הזיהוי של בעל חיים זה אבדה כבר בתקופת התרגומים למקרא, בהם לא ברור לאיזה בעל חיים כיוון המתרגם. בעלי החיים המופיעים בתרגומים השונים ובפירושיהם הם זוחלים, יונקים קטנים וחסרי חוליות. 
בין השיטות שנקטו הפרשנים לזיהוי האנקה היא דרך האונומטופיה- הניסיון לזהות את שם החיה עם קול שמייצר או רעש שמשמיע בעל חיים מסוים. שיטה נוספת היא שיוך האנקה למינים הדומים ל'צב' המוזכר לפני האנקה ברשימת השרצים ומזוהה על פי רוב עם חרדון הצב. יש פירושים שלא ניתן להבין מה מקורם, מלבד היותם אולי תוצאה של סיפורים ואמונות תפלות, כמו "מינקת חיויא" שבתרגום יונתן- שרץ היונק מן ה'חיויא' (נחש או בהמה).
השממית הפכה לאחד הזיהויים היותר מקובלים של האנקה. זיהוי זה מופיע בתרגום השומרוני, ברד"ק ובקרב החוקרים המודרניים. שיטת זיהוי זו מבוססת על פירוש המילה 'אנקה' כגניחה או צעקה. השממית היא הלטאה היחידה שיכולה להפיק קול, וקולה נשמע כ"מעין אנחת חולה".
קשה למצוא מכנה משותף לכל בעלי החיים המזוהים עם האנקה. ניתן לראות שעל פי רוב, בעלי חיים אלו הם אוכלי חרקים, פעילים בשעות היום או בחלקן ונפוצים או מוכרים בארץ. יש הסכמה כללית בין החוקרים ופרשנים שמדובר בבעל חיים ממשפחת הזוחלים. רש"י, שזיהה את האנקה עם הקיפוד, והתרגומים ליוונית, שזיהו אותה עם החדף, הם יוצאי דופן.
בעלי חיים אפשריים: