google/wiki40b huggingface dataset:
הרכבת התחתית של מילאנו

סקירה

אף על פי שמערכת הרכבת התחתית של מילאנו קטנה יחסית למערכות אחרות באירופה כמו הרכבת התחתית של לונדון והרכבת התחתית של פריז המפעילות קווים רבים ואלפי תחנות, המערכת במילאנו נבנתה בצורה חכמה שאפשרה את פרישתם של ארבעה קווים בלבד על פני שטח עצום.

היסטוריה

התכנונים הראשוניים עבור בניית קווי רכבת תחתית במילאנו החלו עוד בשנת 1914 בעקבות ההצלחה והפופולריות של רשתות תחבורה תת-קרקעית בערים אחרות באירופה כמו לונדון ופריז. בשנת 1938 ניתן האישור הסופי לבניית מערכת של 7 קווים, אך התכנון נפסק בשל מלחמת העולם השנייה ומחסור הכספים החמור שבא בעקבותיה.
שנים רבות מאוחר יותר בשנת 1952 הוצע שוב הפרויקט, אך מכיוון שלממשלה לא היה די כסף להשקיע בפיתוח המערכת הציעה הממשלה לחברת "Azienda Trasporti Milanesi" לבנות את המערכת.

הרחבת קווים קיימים

כל קווי הרכבת התחתית הקיימים נמצאים בשנים האחרונות בתהליכי שיפוץ והרחבה משמעותיים.
ישנן תוכניות להאריך את ארבעת קווי הרכבת הקיימים כדי ליצור קישוריות טובה יותר בין הרכבת התחתית לבין שאר אמצעי התחבורה הציבורית במילאנו וסביבותיה. תוכניות אלה כוללת הארכה של הקו M1 ב-4 קילומטרים וחמש תחנות נוספות. הפרויקט כיום בשלבי עבודה מתקדמים. קו M2 יורחב ב-18 קילומטרים ובתשע תחנות. קו M3 יורחב ב-23 קילומטרים ועשר תחנות. וקו M5 אשר הרחבתו היא הפרויקט הגדול ביותר יוארך בשמונה עשרה קילומטרים ושש עשרה תחנות חדשות יתווספו למסלולו.
נייג'לה לוסון

קורות חייה

לוסון היא בתו של נייג'ל לוסון, פוליטיקאי מהמפלגה השמרנית שכיהן כשר האוצר של הממלכה המאוחדת בימי מרגרט תאצ'ר וונסה סלמון שמשפחתה היא מיסדת ובעלת רשת המסעדות הבריטית J. Lyons & Co. שני הוריה יהודים. אחרי שסיימה את לימודיה בליידי מרגרט הול, אוניברסיטת אוקספורד, לוסון החלה לעבוד כמבקרת ספרים ומבקרת מסעדות, אחר-כך היא התמנתה לסגנית העורך הספרותי של הסאנדיי טיימס ב-1986. מאותה עת היא פתחה בקריירה של עיתונאית עצמאית, וכתבה למספר כתבי עת ועתונים. ב-1998, הוציאה לוסון את ספר הבישול הראשון פרי עטה, How to Eat, שמכר 300,000 עותקים ונהפך לרב מכר. היא המשיכה וכתבה את ספרה השני שיצא לאור ב-2000, How to be a Domestic Goddess וזיכה אותה בפרס הספר הבריטי לסופרת השנה.
ב-1999 היא החלה להנחות תוכנית בישול בערוץ 4 בשם Nigella Bites שזיכה אותה בפרס גילדת סופרי האוכל; אולם תוכנית שיחות שהגישה ב-2005 ברשת ITV נתקלה בביקורות שליליות וקיבלה מידרוג נמוך ובוטלה עקב כך. לוסון הגישה תוכנית בערוץ האוכל האמריקאי בשם Nigella Feasts ב-2006 ואחריה סדרה בת שלושה חלקים ברשת BBC Two, בשם Nigella's Christmas Kitchen, בבריטניה. הדבר הוביל לתוכניתה Nigella Express ברשת BBC Two בשנת 2007.
ללוסון מערכת כלי אוכל הנושאת את שמה, Living Kitchen. היא מכרה למעלה מ-3 מיליון ספרי בישול ברחבי תבל.
לוסון אינה שפית מוסמכת ומציגה גישה ישירה ונינוחה לבישול.
לוסון הייתה נשואה לעיתונאי ג'ון דיאמונד עד מותו ב-2001. לזוג נולדו שני ילדים. לאחר מכן נישאה לפרסומאי ואספן האמנות צ'ארלס סאצ’י. ביוני 2013 התפרסמו תמונות ממסעדה בה נראה סאצ'י חונק אותה. הם התגרשו לאחר מכן.
מלאח

מלאח (בערבית: אל-מלאח, الملاح) הוא שמו של הרובע היהודי בערי מרוקו (שם המקביל למושג "גטו" בקרב עדות אשכנז).
ב-1438 הוקם המלאח הראשון בעיר פאס. מאוחר יותר הוקמו מלאחים נוספים במרקש (1568) ובמקנס (1682). עד המאה ה-19 המלאח נתפש כמאפיין של עיר הבירה, אך לא בהכרח של ערים אחרות. הסולטאן מולאי סלימאן (1792-1822) שינה זאת והפך את המלאח לתופעה נפוצה ברוב ערי מרוקו. הוא היה אחראי לבנייתם של מלאח במספר ערי נמל חשובות - רבאט, מוגדור, סלא ותטואן (בה המלאח היה ידוע בשם הספרדי judería, "הרובע היהודי"). בהמשך נבנו מלאח ברוב ערי מרוקו, ואף השכונות היהודיות הנפרדות בכפרים קטנים קיבלו את השם "מלאח". ברבות מהערים הגירוש למלאח משאר חלקי העיר היה כרוך בסבל רב ליהודים.
קיימות מספר סברות לגבי מקור השם "מלאח". סברה מקובלת אחת היא שהשם "מלאח" נובע מכך שהרובע היהודי הנפרד הראשון, שהוקם בעיר פאס, שכן בקרבת ביצות מלח. סברה אחרת היא שהיהודים הרבו באופן מסורתי לסחור במלח ולכן הרובע בו גרו נקרא "אל-מלאח". יש מקורות סותרים ולכן אין יודעים בביטחון את מקור השם.
המלאח היה תחום בחומות כדי להפרידו מהרבעים המוסלמים, ולצורך הגנה מפני פרעות אנטי-יהודיות שהיו תדירות, בעיקר בתקופות של אי-יציבות. בנוסף המלאח שכן לרוב בקרבת מוסדות שלטון, ובעיר הבירה, בקרבת ארמונו של המלך.
בערים שבהן התקיים מלאח נאסר על היהודים לגור מחוץ לו, ולרוב אף נאסר עליהם לצאת ממנו בלילות. רק לעיתים רחוקות היהודים קיבלו אישור להרחיב את שטח המלאח, ועקב כך מלאחים רבים היו צפופים ומחלות ועוני שררו באזורים מסוימים. כשמרוקו נכנסה תחת חסות צרפת ב-1912, היהודים הורשו שוב לגור בשכונות מחוץ למלאח, בעיקר בשכונות האירופאיות, תוך העלמת עין מצד השלטון. הצעירים והאמידים היו הראשונים לנצל את ההזדמנות כדי לעזוב את המלאח. בכמה ערים, ובראשם מקנס הקהילה היהודית של העיר אף בנתה לעצמה מלאח חדש, מודרני ומרווח יותר, במטרה למנוע את עזיבת המשפחות. בעת מלחמת העולם השנייה הופיעה מחדש תוכנית לקיבוץ היהודים בתוך אזורי מלאח והיהודים שחיו מחוץ למלאח גורשו אליו חזרה על ידי פקידי משטר וישי. עם סיום מלחמת העולם השנייה התהליכים של עזיבת המלאח התחדשו ביתר שאת.
עם עלייתם של כמעט כל יהודי מרוקו לישראל והגירתם לארצות אירופה, המלאחים התרוקנו מתושביהם היהודים, וייושבו על ידי מוסלמים עניים, וכיום בחלקם משמשים נקודות פשיעה והזנחה, המלאחים הם חלק מהעיר העתיקה של ערים כגון פס (שהוגדרה כאתר מורשת עולמי) ומרקש, ומהווים יעד תיירותי.
אלינור פרג'ן

ביוגרפיה

כבתם של הסופר הפופולרי בנג'מין ומגי פרג'ן, באה אלינור ממשפחה ספרותית. שני אחיה הצעירים, ג'וזף והרברט פרג'ן, היו גם הם סופרים, ואילו הבכור, הארי פרג'ן, היה מלחין.
אלינור, שכונתה בחוג המשפחה "נלי", הייתה ילדה קטנה וביישנית, שסבלה מבריאות לקויה וראייה לקויה במשך כל ילדותה. היא התחנכה בבית, ובילתה את רוב זמנה בעליית הגג, מוקפת ספרים. אביה עודד אותה לכתוב מגיל חמש. משפחתה וילדותה מתוארים בספרה האוטוביוגרפי "חדר ילדים בשנות ה-90" (1935).
למרות שרוב חייה שהתה בקרב החוגים הספרותיים והתרבותיים של לונדון, חלק גדול מההשראה של פרג'ן בא מן החופשות המשפחתיות של ילדותה. חופשה בצרפת בשנת 1907 עוררה בה את ההשראה לסיפור על טרובדור, שעובד מאוחר יותר לאחד הספרים המפורסמים שלה, "מרטין פיפין במטע התפוחים". במהלך מלחמת העולם הראשונה, עברה המשפחה לססקס, שם היו הנוף, הכפרים והמסורות המקומיות למקור השפעה עמוק על כתיבתה המאוחרת, ובססקס גם מוקמו סיפורי מרטין פיפין שלה.
בגיל 18, כתבה פרג'ן את הליברית לאופרטה בשם "פלורטה", שהלחין אחיה הארי, מלחין ומורה למוזיקה. היא שיתפה פעולה גם עם אחיה הצעיר, הרברט, חוקר שייקספיר ומבקר תיאטרון. בין ההפקות שלהם: "מלכים ומלכות" (1932), "שתי כלות" (1938), "פיל בארקדיה" (1939), וכן "סנדל הזכוכית" (1944). שיר בשם "Morning has Broken", שכתבה בשנת 1931 ללחן גאלי עתיק, זכה לימים לביצוע מוכר של הזמר קט סטיבנס.
היו לה מגוון רחב של חברים בעלי כישרון ספרותי רב, כולל ד"ה לורנס, וולטר דה לה מר ורוברט פרוסט. במשך כמה שנים הייתה בידידות קרובה עם המשורר אדוארד תומאס ואשתו. לאחר מותו של תומאס באפריל 1917 במהלך קרב אראס, נותרה קרובה לאשתו הלן. היא פרסמה לאחר מכן את חליפת המכתבים ביניהם, ותיארה את מערכת היחסים שלהם בספר "אדוארד תומאס: ארבע השנים האחרונות" (1958).
לאחר מלחמת העולם הראשונה התפרנסה פרג'ן כמשוררת, עיתונאית, ושדרנית. פעמים רבות כתבה תחת שמות עט כמו Tomfool, במגזין פאנץ' ובמספר כתבי עת אחרים.
פרג'ן לא נישאה מעולם, אבל הייתה בידידות במשך שלושים שנה עם ג'ורג' ארל, מורה לאנגלית. לאחר מותו בשנת 1949, הייתה בידידות ארוכה עם השחקן דניס בלייקלוק, שכתב עליה בספר "אלינור, דיוקן של פרג'ן" (1966).
במהלך שנות ה-50 זכתה בשלושה פרסים ספרותיים מרכזיים: מדליית קרנגי על "החדר בעליית הגג", פרס אנדרסן, ומדליית רגינה. לזכרה של פרג'ן מוענק מדי שנה "פרס אלינור פרג'ן", על תרומה לספרות הילדים הבריטית.
רוחמה שיין

ביוגרפיה

נולדה בניו יורק, בתם הצעירה של הרב יעקב יוסף הרמן ואיידל לבית אנדרון. ביתם בלואר איסט סייד, שהתנהל באדיקות אורתודוקסית יוצאת דופן, בלט בהכנסת אורחים כמו כן שימש כאכסניה לגדולי הרבנים וראשי הישיבות מאירופה שהגיעו לניו יורק, ושיין עזרה להוריה  בהכנסת האורחים. בשנת תרפ"ט (1929) נערכה בביתם אספה של ראשי ישיבות ובראשם הרב ברוך דב ליבוביץ, הרב שמעון שקופ, הרב אלחנן וסרמן,  הרב ראובן גרוזובסקי והרב יוסף שלמה כהנמן, ושיין, שהייתה אז בת 14, הייתה אחראית על אירוח הרבנים. הרב ברוך דב ליבוביץ התאכסן בביתם במשך כשנתיים, ושיין הצעירה התקרבה אליו ונלוותה למסעותיו בארצות הברית לגיוס כספים למען ישיבתו.
בשנת תרצ"ב  (1932), בהיותה בת 17, נישאה למשה שיין, שהיה מתלמידי אביה. לאחר נישואיה נסעה עם בעלה למיר, שם למד בעלה בישיבת מיר. בתקופת מגוריהם במיר התקרבה מאוד לראשי הישיבה הרב אליהו ברוך קמאי והרב אליעזר יהודה פינקל ולמשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין.
לאחר כשש שנים שבו משה ורוחמה שיין לניו יורק. השניים עסקו במשך שנים רבות בהוראה – בעלה עסק בלימוד תורה לצעירים במנהטן והיא שימשה מחנכת בבתי ספר של בית יעקב בברוקלין.
בשנת תשכ"ח (1968), לאחר הקמת שכונת מטרסדורף בירושלים וייסוד ישיבת תורה אור על ידי גיסה הרב חיים פנחס שיינברג, עלתה עם בעלה לישראל והתגוררה בשכונה במבנן שבו התגוררו רבנים ואישי ציבור ידועים ובהם גיסה הרב שיינברג, הרב אליעזר גולדשמידט, הרב קלמן כהנא, הרב מנדל וינבך והרב ישראל גנס. במשך שנים היא שימשה מרצה ויועצת בסמינר "חיי יהודית" לתלמידות ממוצא אמריקאי.
בשנת תשמ"ד (1984) פרסמה את ספרה האוטוביוגרפי "הכל לאדון הכל", המגולל את חיי אביה ומשפחתה בארצות הברית ומתאר את חוויותיה בשנות מגוריה בעיירה מיר. הספר יצא באנגלית וכעבור זמן תורגם לעברית ולשפות נוספות, והוא נחשב לאחד מרבי המכר הגדולים של הספרות החרדית. כעבור זמן יצאה לאור גרסה חדשה של הספר מעובדת לנוער. כמו כן פרסמה את הספר "לגעת בכוכבים" שבו העלתה את זיכרונותיה כמחנכת בארצות הברית.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 נסעה לניו יורק כדי להשתתף בשמחה משפחתית ובשל מצבה הרפואי לא יכלה לשוב לישראל. במשך שהותה בארצות הברית הרבתה לכתוב על כמיהתה לשוב לישראל, ואוסף המכתבים יצא כספר.
נפטרה בניו ג'רזי, ביום שבת, 16 במרץ 2013, בגיל 98. ארונה הועלה לישראל והיא נקברה בהר הזיתים.
רונלד נמברס

ביוגרפיה

נמברס הוא בנו של מטיף שהשתייך לכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי, וגם נמברס השתייך לכת זו בנעוריו, אך כיום הוא אגנוסטי. הוא קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה של המדע מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1969. בין השנים 1989-1993 היה נמברס עורך "איסיס" , כתב עת להיסטוריה של המדע. הוא פרופסור להיסטוריה של המדע והרפואה באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון. בשנת 2008 הוענקה לו מדליית ג'ורג' סארטון , אות הכבוד הגבוה ביותר של החברה האמריקאית להיסטוריה של המדע , עבור "הישג מחקרי יוצא דופן ומתמשך".

פרסומים

נמברס ערך עם דייוויד לינדברג  שתי אנתולוגיות על היחסים בין דת ומדע. כעת (2014) הוא עורך עם לינדברג סדרה בת שמונה כרכים  על ההיסטוריה של המדע.
בשנת 1976 פרסם נמברס את ספרו הראשון, "נביאת  הבריאות", על יחסה של המטיפה אלן וייט  לרעיונות פופולריים על בריאות הציבור בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
בשנת 1992 פרסם נמברס את ספרו "הבריאתנים: האבולוציה של הבריאתנות המדעית", היסטוריה של מקורות ההתנגדות לאבולוציה. הספר נערך והורחב בשנת 2006, עם תוספת בנוגע לתכנון תבוני. הספר תואר בתור "ההיסטוריה המקיפה ביותר, ככל הנראה, של ההתנגדות לאבולוציה." הספר קיבל ביקורות אוהדות הן ממדענים והן מחוגים דתיים.
התנדבות

התנדבות היא מעשה שנעשה מרצונו החופשי של האדם, ללא תמורה חומרית או אחרת, והמונע על ידי רעיון או מטרה מסוימת. חלק מההגדרות מתייחסות לתפיסת הפעולה כבעלת ערך על ידי המבצע אותה.
זינוק לאתמול

עלילת הסדרה

הסדרה עוסקת בהרפתקאותיו של ד"ר סמואל בקט (המגולם על ידי השחקן סקוט באקולה), מדען מחונן השוקד על המצאת מכונה למסע בזמן. עקב חוסר תקציב, מחליט המדען להריץ את הפרויקט למרות שלא הושלם במלואו, כתוצאה מכך משתבש משהו במהלך הניסוי. סאם מוצא את עצמו בעבר, אך לא בגופו שלו אלא בתוך גוף של אדם אחר, כך שהסובבים אותו רואים אותו בתור אותו אדם. בכל פרק "מזנק" סאם לגופו של אדם אחר ומנסה בפעולותיו לתקן עוול היסטורי כלשהו שאותו אדם מסוגל להשפיע עליו, ובכך לשפר את חייו של האדם ואת חיי הסובבים אותו. לאחר שסיים את "משימתו" הוא מזנק לפתע ועובר לאדם אחר בתקופה אחרת. סאם אינו שולט בעיתוי הזינוק או בשנה והאדם אליו הוא מזנק. עם זאת, הוא מגלה כי כל ה"זינוקים" נעשים אל שנים שהן חלק מחייו שלו.
בזינוקיו, הוא נעזר בעוזרו אָל (המגולם בידי השחקן דין סטוקוול) ובמחשב-על בעל קול נשי בשם זיגי (סאם ואל מתייחסים למחשב כאל "היא"). אל נשאר בזמן ההווה (הסדרה מתחילה בשנת 1989), אך יכול להגיע כהולוגרמה אל הזמן והמקום בו נמצא סאם ולעזור לו להבין מהי "משימתו" - מה השתבש, מה היו התוצאות וכיצד סאם מסוגל לשנות זאת. אל מספק לסאם מידע על ההשפעה של השינויים אותם הוא מבצע ועוזר לו להבין מתי פעולותיו היו לטובה. 
לפעמים, חווה סאם הרפתקאות מיוחדות, כגון זינוק לתוך קוף במקום בן אדם באחד הפרקים, זינוק חוזר לתוך אותה הדמות בזמנים שונים או זינוק מחוץ לזמן החיים שלו באופן חד פעמי, כאשר זינק לתוך חייו של סבא רבא שלו בזמן מלחמת האזרחים. מדי פעם, פוגש סאם אישים היסטוריים או אירועים הנושקים להיסטוריה, כמו זינוק לעוזר של מרילין מונרו או זינוק לתוך לי הארווי אוסוואלד. 
בפרק האחרון בסדרה, סם "מזנק" אל עצמו. הוא מוצא את עצמו בפאב בו הוא פוגש במוזג אשר עוזר לו להבין שהוא תמיד יכול לחזור הביתה אם רק יכיר בכך שהוא ורק הוא קובע להיכן יזנק. סאם מתקן פרט בחייו של אל (כאשר אל שהה כשבוי בוייטנאם אשתו בת' ביטלה את נשואיהם ונישאה לאחר) ומזנק לאחר מכן אל הלא ידוע.
הסדרה מסתיימת בכתובית המספרת כי בת' לא נישאה בשנית, חיכתה לאל ונולדו להם ארבע בנות. כמו כן מסופר כי סאם מעולם לא חזר הביתה (כנראה מתוך בחירה שלו).
כתובת בקבוק תל סיראן

כתובת בקבוק תל סיראן היא כתובת עמונית החרותה על בקבוק ארד (ברונזה), שנתגלה בחפירה שנערכה בתל סיראן שליד אוניברסיטת עמאן. על פי ניתוח הכתובת היא מתוארכת לשנת 600 לפני הספירה. 
הכתובת מוצגת כיום במוזיאון לארכאולוגיה של עמאן. לכתובת שמונה שורות, וניתן לקרוא את כולן.
הכתובת:
מעבד עמנדב מלך בנעמנ

בן הצלאל מלך בנעמן

בן עמנדב מלך בנעמן

הכרם. וה.גנת. והאתחר

ואשחת

יגל וישמח

ביומת רבם ושנת

רחקת
תעתיק הכתובת, על פי שמואל אחיטוב:
מַעְבָּדֵ עַמִנָדָב מֶלֶךְ בְּנֵעַמֹן 

בֶּן הִצִלְאֵל מֶלֶךְ בְּנֵעַמֹן 

בֶּן עַמִנָדָב מֶלֶךְ בְּנֵעַמֹן 

הַכֶּרֶם. וְהַגִנָת. וְהָאֶתְחָר 

וְאָשֻחָת 

יָגִל וְיִשֹמַח 

בְּיוֹמֹת רַבִּם וְשָנֹת 

רְחֹקֹת
טיפול ברימות

טיפול ברימות הוא סוג של ביותרפיה הכוללת הנחת רימות (זחלי זבובים) על עור שאינו מתרפא או על רקמה פצועה, במטרה לנקות את החלקים הנקרוטים ולעודד ריפוי. הטיפול מתבסס על העובדה שהרימות אוכלות רק רקמה מתה.
יפתח קליין

ביוגרפיה

קליין נולד בתל אביב וגדל במושב בצרה. בשנת 1993, עם סיום שירותו הצבאי הקרבי, נרשם ללימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, בו הופיע עם ההצגה "הביצה" בפסטיבל "פודיום" במוסקבה שברוסיה, וזכה במלגת קרן שרת בשנת 1996, שנת סיום לימודיו.

קריירה

עם סיום לימודיו המשיך את דרכו בתיאטרון בהצגות "משחקים בחצר האחורית" בתיאטרון חיפה ו"הורדוס", "ליזיסטרטה", "ילדים רעים", "פרק ב'", "ביבר הזכוכית", "אחורי הקלעים", "מותו של סוכן", "שמנה" ו"הכתובה" בתיאטרון הקאמרי. בשנת 2004 זכה בפרס הראשון בפסטיבל "תיאטרונטו" על הצגת היחיד שלו, "בצהרי היום".
בשנת 1998 זכה לחשיפה בעולם הטלוויזיה, כשכיכב בסדרת הדרמה המצליחה של אורי ובני ברבש, "טירונות" ב"רשת" של ערוץ 2, אשר שודרה במשך שלוש עונות מצליחות. במקביל ולאחר ירידת הסדרה, השתתף קליין ב"החצר" (2003) ב"ערוץ התכלת", "משפחה וחצי" בטלוויזיה החינוכית, "המכון" ב"רשת" של ערוץ 2, "טייק אוואי", "הקמצן" בערוץ הילדים ו"חברות הכי טובות" (2006) ב"הוט 3". בנוסף, הנחה את "טלסינמה" בטלוויזיה החינוכית, והשתתף בסרט "קאמבק" של קבוצת באבון.
ב-2007 השתתף בסרטה של איילת מנחמי, "נודל", בסרטו של ארנון צדוק - "רק כלבים רצים חופשי", בסדרה "האקס המיתולוגי" ב"קשת" של ערוץ 2, ובסרט "החברה של אמיל".
ב-2008 עלו שלוש סדרות בהשתתפותו: "רביעיית רן" בערוץ yes stars ישראלי, "עד החתונה" ב"רשת" ו"על קצות האצבעות" בשידורי קשת.
ב-2010 עלתה סדרת הדרמה "בלו נטלי" בערוץ Yes Drama HD, בה מגלם קליין את יוני. ב-2011 הופיע בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "השוטר".
ב-2012 הופיע בסרט "למלא את החלל". במהלך אותה שנה הוקרנה ב-HOT3 הסדרה "אמא ואבאז", בה קליין משתתף בתפקיד ראשי לצד יהודה לוי ומיה דגן. במקביל באותה השנה גם שיחק בסרט "מלח ים", בבימויו של איתי לב.
ב-2015 נתמנה לתפקיד המנהל האמנותי של תיאטרון מ.ר.א.ה בקריית שמונה ושיחק בסדרה ג'וני ואבירי הגליל.
באוקטובר 2016 עלה בפסטיבל עכו הבינלאומי לתיאטרון אחר המחזה "ערב שקופיות" שאותו כתב וביים קליין. הוא גם משחק בו את התפקיד הראשי. המחזה עדיין מועלה ברחבי הארץ במהלך 2017.
ב-2018 גילם את דמותו של עוזר ראש אמ"ן למבצעים אהוד ברק בסרט "שבעה ימים באנטבה", המבוסס על אירועי מבצע אנטבה. באותה שנה יצא לאקרנים סרטו של מייק בורשטיין "אזימוט", בו הופיע קליין בתפקיד הראשי, וכן הסרט "המועדון לספרות יפה של הגברת ינקלובה", שגם בו הופיע בתפקיד ראשי. ב-2019 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "מראות שבורות". באותה שנה שיחק גם בסרט אהבה בשלייקס לצידם של יהודה ברקן וניצה שאול, שיחק בסדרה "כפולים" בתפקיד ראשי ושיחק גם בעונתה השלישית של הסדרה "השוטר הטוב" בתפקיד גדי יסעור, ביסקסואל שנשוי לשרון.

חיים פרטיים

יפתח קליין נשוי לשירי ארצי (בתו של שלמה ארצי) ולהם שלושה ילדים.
מאגמה (להקה)

מאגמה היא להקת רוק מתקדם צרפתית שהוקמה בשנת 1969 בפריז על ידי המתופף בעל ההכשרה הקלאסית כריסטיאן ונדר ופעילה עד היום. ונדר הוא הרוח החיה מאחורי הלהקה, והחבר הבולט ביותר בה. הלהקה השפיעה על אמנים אחרים עד כדי שנוצר בעקבותיה סגנון מוזיקלי המכונה Zeuhl.
ונדר יצר עולם בדיוני רחב יריעה ורוב אלבומי הלהקה מתארים עולם זה. מרבית שירי הלהקה מושרים בשפה מתוכננת שהמציא ונדר ונקראת קוביאנית (Kobaïan).
המוזיקה של מאגמה היא הרפתקנית ורבת דמיון. היא מושפעת מהמוזיקה המודרנית של המאה ה-20 וממלחינים דוגמת בלה בארטוק, איגור סטרווינסקי ומסקסופוניסט הג'אז ג'ון קולטריין. בדרך כלל השירים מושרים על ידי מקהלה קטנה ששרה, כאמור, בשפת הקוביאנית. אלמנט בולט במוזיקה של מאגמה, הלקוח מהמוזיקה המינימליסטית הוא הרפטטיביות של השירים, לעיתים קרובות הם לוקחים נושא קצר וחוזרים עליו פעמים רבות מאוד ובכך נותנים לשירים תחושת פראיות חזקה.
במשך השנים מוזיקאים רבים ניגנו עם מאגמה, עזבו אותה, אך המשיכו ליצור בסגנון דומה. הסגנון החדש שיצרו אמנים אלה ונוספים מכונה Zeuhl.
כביש 10

תולדות הכביש

הכביש נסלל בראשית שנות השמונים לקראת השלמת נסיגת ישראל מסיני, ונפתח לתנועה בשנת 1986. התנועה בכביש הותרה רק ביום. הכביש נסלל בפיקוח צמוד של פקחי רשות שמורות הטבע כדי למנוע פגיעה בנוף.
ועדת השמות הממשלתית קבעה לכביש, כבר בשנת 1979, את השם "דרך אילתה".
במהלך השנים האחרונות קטע הכביש שמפתחת ניצנה צפונה נסגר לתנועה על ידי צה"ל, ומשמש כיום דרך ביטחון שהשימוש בה היה מותר רק לכוחות הביטחון. באוגוסט 2011, בעקבות מתקפת הטרור בכביש 12 ובכביש 10 וההתערערות הביטחונית בסיני, נסגר כביש 10 לכל אורכו לתנועת אזרחים. כביש חדש החל להסלל והוא יחבר בין יישובי חלוצית לבין יישובי רמת נגב. בתחילת 2013 החליט הרמטכ"ל על סגירת כביש 10 לכל אורכו לתנועת אזרחים, למשך כל שנת 2013.
הכביש נפתח בחלק מהחגים לתנועת מטיילים.
יעל כהן

יעל כהן (נולדה ב-1972) היא מתופפת ישראלית, הייתה חברה בהרכב המכשפות.

ביוגרפיה

יעל כהן המוכרת בעיקר כמתופפת של להקת הרוק הנשי, "המכשפות", נחשבת לאחת המתופפות הבולטות בישראל. כהן נכנסה לתודעת הציבור בשנות ה-90, עם פריחתו של הרוק הישראלי. המכשפות הוציאו 3 אלבומים וצברו קהל מעריצים רחב.
עם התפרקות הלהקה בנסיבות טרגיות, כתוצאה ממותה בתאונה של הסולנית ענבל פרלמוטר, המשיכה כהן לעסוק במוזיקה, אך רוב עבודותיה נחשבות לרחוקות מהמיינסטרים.
בריזדוביץ'

יהודי בריזדוביץ

בסוף המאה ה-17 התארגנה ביישוב קהילה יהודית מאורגנת, ולה בית כנסת מעץ. במהלך המאה ה-19 גדל היישוב היהודי במקום, אך לקראת סוף המאה הצטמצם בשל הגירה. בשנת 1920 נמנו ביישוב כ-640 יהודים, כשליש מתושביו. בכפר כיהן כאדמו"ר רבי ברוך רובין, משושלת רופשיץ-גלגוב.
בין מלחמות העולם פעלו בכפר ארגונים ציוניים, אשר המרכזי שבהם היה המזרחי. משנת 1924 ועד השואה כיהן כרב הקהילה משה בר שלום יעקב באב"ד.
היישוב היהודי בכפר חוסל במחצית השנייה של שנת 1942, לאחר העברת יהודי המקום הנותרים לגטו שהוקם בבוברקה הסמוכה, ושילוחם להשמדה ממנו.
דדנים

דֹדָנִים הוא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית  כבנו הרביעי של יוון בן יפת. 
שמו של דדנים מופיע במקור העמים שבספר בראשית: "בְּנֵי יֶפֶת - גֹּמֶר וּמָגוֹג, וּמָדַי וְיָוָן וְתֻבָל; וּמֶשֶׁךְ, וְתִירָס. וּבְנֵי, גֹּמֶר--אַשְׁכְּנַז וְרִיפַת, וְתֹגַרְמָה. וּבְנֵי יָוָן, אֱלִישָׁה וְתַרְשִׁישׁ, כִּתִּים, וְדֹדָנִים." (בראשית, י', ב'-ד') 
ברשימת העמים המקבילה בספר דברי הימים א א' ז' השם המופיע הוא הרודנים, יושבי האי רודוס, אך נראה כי בעל דברי הימים ניסה לתת זיהוי ממשי לעם זה.  
בחומש השומרוני מופיע השם דדנים כרודנים והדבר מחזק את טענתם של חוקרים שמדובר באביהם של בני רודוס. 
שמו של דדנים מקושר גם עם קבוצה מתוך העם הטרויאני שנקראה דרדניאנים. הקבוצה קיבלה את שמם מעירם - דרדניה שנקראה על שם מקימה המיתולוגי - דרדנוס. השליטה בטראוד התחלקה בין טרויה לדרדניה. 
על פי קדמוניות המקרא בניו של דדנים הם איתב, באת' ופנך. האחרון מביניהם מתמנה להיות מלכם של בני יפת בעת בניית מגדל בבל. 
בראשית רבה, ל"ז מבאר אחרת את מוצאם: " 'בני יפת...ודדנים' (בראשית י', ב'- ד') - כתוב אחד אומר: ו'דודנים' וכתוב אחר אומר: 'ורודנים. רבי סימון ורבי חנין: רבי סימון אומר 'דודנים' , שהם דודיהם של ישראל, 'רודנים', שהם באים ורודים אותם. אמר רבי חנניא: בשעה שישראל נתונים בעלייה, הם אומרים להם: בני דודכם אנו: ובשעה שהם נתונים בירידה, הם באים ורודים אותם."
על הדרך

על הדרך הייתה תוכנית טלוויזיה לילדים ונוער, ששודרה בשנים 1999–2000 בערוץ הילדים. תוכנית זו מהווה המשך לתוכניות "קצפת" ששודרה בערוץ הילדים ו"הקרנבל של מיכל" ששודרה ב"ערוץ 2"
בתוכנית זאת מיכל ואבנר יוצאים לטיול במכונית של אסתריקה לכל מיני מקומות בישראל ומדי פעם מארחים כוכבים אורחים.
את שיר הפתיחה של התוכנית הלחין ירון כפכפי וביצעה מיכל ינאי.
אימפרומפטו

אימפרומפטו (Impromptu) הוא יצירה מוזיקלית בעלת מבנה חופשי הנושאת אופי אלתורי, (מכאן שמה, מלשון "אימפרוביזציה"), ומיועדת בדרך כלל לכלי סולו.
אימפרומפטו בנוי לרוב מקטע ראשון מהיר, קטע שני איטי (אם הראשון מינורי השני יהיה מז'ורי ולהפך) וקטע שלישי הזהה ברובו לראשון.
האימפרומפטו מזוהה בדרך כלל עם התקופה הרומנטית. המלחינים הבולטים שכתבו קטעים כאלה היו שומן, שוברט ושופן. מפורסמים במיוחד הם שניים מקטעי האימפרומפטו שהלחין שופן: הראשון בלה במול מז'ור - אופוס 29, וה"אימפרומפטו-פנטזיה" - אופוס 66.
פרדיננד גוגליה

תחילת דרכו

גוגליה נולד ב-13 בספטמבר 1855 בעיר בודפשט שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית (כיום העיר היא בירת הונגריה). אביו היה קצין בדרגת מיור. הוא למד באקדמיה הצבאית הטכנית בווינה, וב-1 בספטמבר 1875 התגייס בדרגת לויטננט לצבא האוסטרו-הונגרי. הוא הוצב ברגימנט הארטילריה ה-12 בלייבאך. ב-1878 השתתף בכיבוש של בוסניה והרצגובינה. בין 1879–1881 סיים בהצלחה את בית הספר לארטילריה, והועלה לדרגת אובר-לויטננט. הוא החל לטפס בסולם הדרגות: ב-1 במאי 1889 הועלה לדרגת האופטמן, ב-1 בינואר 1896 לדרגת מיור וב-1 במאי 1900 לדרגת אוברסט-לויטננט. באותה שנה הוא החל לשמש כמדריך בבית הספר לתותחנות, וב-18 בספטמבר מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-16. ב-1 במאי 1904 קודם לדרגת אוברסט. ב-24 באפריל 1906 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-2, וב-1907 עוטר באות מסדר כתר הברזל מחלקה שלישית על הישגיו כמדריך צבאי ומפקד רגימנט. ב-15 באפריל 1910 הוא מונה למפקד בית הספר לתותחנות. ב-1 במאי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה לנשיא הוועדה הצבאית הטכנית. ב-28 בספטמבר 1912 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט, וב-1 במאי 1913 עוטר בצלב האבירים של מסדר לאופולד על הצלחותיו בתפקיד מפקד בית הספר לתותחנות.