מהדק ניירות

מהדק ניירות הוא כלי המשמש כדי להדק גיליונות נייר ביחד העשוי בדרך כלל מתיל פלדה כפוף מעוצב כלולאה. 
מהדקי ניירות הם ברובם וריאציות של סגנון Gem שהוצג באזור 1890 או מוקדם יותר ומאופיין בשתי לולאות כמעט מלאות שנעשות על ידי חוט פלדה כפוף. 
המשותף למהדקי הניירות הטובים השונים הוא ניצול של הפיתול והגמישות בחוט והחיכוך בין החוט הברזל והנייר. 
השימוש במהדקי הניירות נעשה על ידי השחלת הדפים בין קפלי המתכת של מהדק בודד. אופן איסוף זה אינו מחורר את הנייר, אך לעיתים מכופף קלות את האזור הקרוב למהדק. כאשר מספר מתון של גיליונות מוכנסים בין שתי הלשונות של המהדק, הלשונות יופרדו במתיחה, דבר שיגרום לפיתול הכפוף של החוט להדק את הדפים ביחד. גיליונות רבים מדי יגרמו למתיחה מוגזמת שתהרוס את האלסטיות של המהדק וכתוצאה מכך תגרום לעיוות בלתי הפיך של צורת החוט.

צורה וקומפוזיציה

מהדקי ניירות הם בדרך כלל בצורה מלבנית עם דפנות ישרות, אבל הם יכולים להיות גם בצורה משולשת או עגולה, או צורות מורכבות יותר. החומר השכיח ביותר שמהם הם מורכבים הוא פלדה או מתכת אחרת, אבל גם פלסטיק הוא נפוץ. יש סוגים אחרים של מהדקי נייר שמשתמשים במערכת של שני חלקים כדי להדק. החידושים האחרונים בתחום כוללים מהדקי ניירות מפלסטיק המצופים בצבע מטעמי אסתטיות ומהדקי קפיץ לקלסר. בחלק קטן מהמהדקים, על מנת למנוע שריטות ונזקים אחרים לנייר כאשר "מלבישים" עליו את המהדק, קצוות החוט הם כדוריים או עגולים.
לעיתים יש קטע גלי באמצע העיקול במהדק, במיוחד עם מהדקי ניירות גדולים, כדי למנוע החלקה בעת חיבור כמויות גדולות של נייר.

היסטוריה

העדויות המוקדמות ביותר למהדק ניירות נמצאו בשומר, לפני כחמשת אלפים שנה. לא ידוע מיהו הממציא הראשון של מהדק הניירות הראשון. לעומת זאת, ישנם היסטוריונים הסבורים כי הביזנטים היו הראשונים להשתמש במהדק הניירות, שהיה עשוי מברונזה. עם זאת, מהדקים אלו היו יקרים לייצור ושימשו רק כדי לחבר את המסמכים הקיסריים. 
על פי המוזיאון לתולדות המוקדמות של המשרד, הפטנט הראשון עבור מהדק ניירות עשוי מתיל כפוף נרשם בארצות הברית על שמו של סמואל ב. פיי כפטנט מספר 64,088 ב-23 באפריל 1867. מהדק זה נועד במקורו בעיקר כדי לחבר כרטיסים לבד, אם כי צוין בו שניתן גם לחבר את הכרטיסים לנייר. למרות תפקודו ומעשיותו של המהדק שלו, תכנונו של פיי יחד עם 50 פטנטי עיצוב אחרים לפני 1899 לא נחשבים כמזכירים את העיצוב של המהדק המודרני. עיצוב נוסף שראוי לציון הוא מהדק הניירות שנרשם כפטנט על ידי ארלמן ג'יי רייט בארצות הברית ב-1877. מהדק ניירות זה פורסם באותה תקופה כמהדק ששימושו לחיזוק עיתונים. 
הסוג הנפוץ ביותר של מהדק הניירות שעדיין בשימוש, מהדק הניירות מסוג Gem, שמעולם לא נרשם כפטנט, וככל הנראה היה בייצור בבריטניה כבר בתחילת שנת 1870 על ידי "החברה לייצור Gem", על פי המומחה האמריקאי לחידושים טכנולוגיים, פרופ' הנרי ג'. פטרוסקי. הוא מתייחס למאמר משנת 1883 על "מחברי נייר (מסוג) Gem" המשבח אותם על היותם "טובים יותר מסיכות רגילות" בשביל "חיבור יחד של העיתונים באותו נושא, צרור מכתבים, או דפי כתב היד". מלפני המאמר מ-1883 לא הייתה המחשה מוקדמת יותר של סוג "Gem", אם כי השם של אז היה יכול להיות שונה מהשם של מהדקי הניירות המודרניים בשם זה. התיעוד המוקדם ביותר לקיומו היא פרסומת ל"מהדקי ניירות Gem" שפורסם על ידי חברת קושמן ודניסון, בכתובת השדרה התשיעית מספר 172, ניו יורק, בספר שכדאי לשמור (Book Keeper), אוגוסט 1894, עמ' 6. בשנת 1904 רשמה חברת קושמן ודניסון כסימן מסחרי את השם "Gem" בהקשר של מהדקי נייר. ההודעה מודיעה כי שם זה היה בשימוש מאז 1 במרץ 1892, דבר אשר עשוי להיות זמן השקתו בארצות הברית. מהדקי ניירות עדיין נקראים לפעמים, בארצות הברית, "מהדקי Gem", והמילה השוודית עבור כל מהדק ניירות היא "Gem".
הוכחה ניצחת כי הסוג המודרני של מהדק הניירות היה ידוע היטב לכל המאוחר באפריל 1899, הוא פטנט ארצות הברית 636,272 שהוגש על ידי ויליאם מידלברוק מ-Waterbury, קונטיקט ב-27 באפריל 1899 עבור "מכונה לייצור מהדקי ניירות מתיל", ומראה בבירור כי המוצר הוא מהדק ניירות מושלם מסוג Gem. מהעובדה שמידלברוק לא הזכיר אותו בשמו, עולה כי סוג מהדק זה כבר היה ידוע באותה עת. מאז נוצרו אין ספור וריאציות על אותו מהדק ניירות מסוג Gem. יש מהדקים עם קצוות חדים במקום קצוות מעוגלים, לחלקם סוף לולאה אחת כפוף מעט כדי להקל להכניס גיליונות של נייר, וישנם מהדקים עם קרסים או עיקולים כדי להשיג אחיזה טובה יותר. בנוסף, גרסאות ששונות לשם האסתטיות בלבד, ללא שום משמעות מעשית כבר נרשמו כפטנטים: מהדקים בצורה משולשת, עגולה ואפילו בצורת מגן דוד. למרות כל זאת, סוג Gem המקורי התברר במשך יותר ממאה שנים כמעשי ביותר, ולכן ללא ספק הפופולרי ביותר. את האיכויות שלו: קלות השימוש, תפיסת הדפים ללא קריעתם ואחסון בלי להסתבך היה קשה לשפר.
יש הטוענים, אם כי ככל הנראה ללא ראיות, כי הרברט ספנסר, יוצרו של המונח "דרוויניזם חברתי", המציא סוג מסוים של מהדק ניירות. ספנסר טען באוטוביוגרפיה שלו להמצאת "סיכה קושרת" שהופצה על ידי אקרמן וחברתו, והוא מראה ציור של הסיכה בנספח שלו. סיכה זו נראית יותר כמו "Split pin" מודרני מאשר מהדק ניירות מודרני, אבל זה נועד להחזיק גיליונות נייר ביחד. האורך של ההמצאה שלו הוא בערך 15 ס"מ כשהיא פתוחה.

המצאה נורווגית?

יש שזיהו בטעות כממציא של מהדק הניירות את הנורווגי יוהאן ואלר (1866-‏1910). ואלר רשם פטנטים בגרמניה ובארצות הברית (1901) עבור מהדק נייר עם עיצוב דומה, אך פחות מעשי, משום שהוא לא כלל את הסיבוב האחרון של התיל. ואלר כנראה לא ידע כי מוצר טוב יותר כבר היה בשוק, אף שעדיין לא היה בנורווגיה. הגרסה שלו מעולם לא יוצרה ושווקה, משום שסגנון Gem הטוב ממנו כבר היה בנמצא.
זמן רב לאחר מותו של ואלר ארצו יצרה מיתוס לאומי המבוסס על ההנחה הכוזבת שמהדק הניירות הומצא על ידי גאון נורווגי לא מוכר. מילונים נורווגיים מאז 1950 מזכירים את ואלר כממציא של מהדק הניירות, מיתוס שמאוחר יותר מצא את דרכו לתוך חלק גדול מהמילונים הבינלאומיים ורוב הספרות הבינלאומית על מהדקי נייר.
ואלר הצליח כנראה לרשום את העיצוב שלו כפטנט בחו"ל, למרות קיומו הקודם של מהדק ניירות שימושי יותר מכיוון שרשויות הפטנטים באותה תקופה היו ליברליות למדי באישור רישום פטנטים עבור כל שינוי שולי של המצאה קיימת. יוהאן ואלר החל לעבוד אצל אלפרד ג' ברניס פטנטקונטור בקריסטיניה בשנת 1892 ומונה מאוחר יותר למנהל המשרד, תפקיד שבו כיהן עד יום מותו. כעובד במשרד פטנטים, הוא היה יכול בקלות לרשום פטנט בנורווגיה. הסיבות שלו לרישום הפטנט מחוץ לארצו אינן ידועות, אך ייתכן שהיה לו ביטחון עצמי מוגזם בנוגע להמצאתו והוא רצה להבטיח לעצמו את זכויות המסחר הבינלאומיות. כמו כן, הוא יכול להיות מודע לכך שיצרן נורווגי יתקשה להציג המצאה חדשה בחו"ל, אפילו עבור השוק הביתי הקטן. הפטנטים של ואלר פגו בשקט, בעוד "Gem" היה בשימוש בכל רחבי העולם, כולל בארצו. הכישלון של העיצוב שלו היה ברור - הוא היה יותר מדי לא מעשי. ללא שתי לולאות מלאות במהדק הניירות המפותח, היה קשה להכניס גיליונות נייר לתוך המהדק שלו. היה אפשר לתפעל את הקצה של החוט פנימי, כך שהמהדק היה יכול לתפוס את הגיליון, אבל התיל החיצוני היה חסר תועלת כי הוא לא היה יכול לנצל את עיקרון הפיתול. במקום שהלולאה הפנימית של המהדק תבלוט בדף (כמו בסגנון Gem), החוט הפנימי היה מאונך לגיליון הנייר. חוסר המעשיות של העיצוב של ואלר היה יכול להיות מתוקן בקלות על ידי הוספת לולאה פנימית כמו במהדק Gem.

סמל לאומי

ממציא המיתוס של מהדק הניירות הנורווגי היה מהנדס של סוכנות פטנטים נורווגית שביקר בגרמניה בשנת 1920 כדי לרשום פטנטים נורווגים במדינה. הוא נתקל בפטנט של ואלר, אך לא הצליח לזהות שזה לא היה אותו דבר כמו מהדק Gem מהסוג הנפוץ. בדו"ח של חמישים השנים הראשונות של סוכנות הפטנטים, המהנדס כתב מאמר בו הוא הכריז על ואלר כממציא של מהדק הניירות הנפוץ. פיסת מידע זו מצאה את דרכה לתוך כמה אנציקלופדיות נורווגית לאחר מלחמת העולם השנייה.
אירועי המלחמה תרמו רבות למעמדו המיתי של מהדק הניירות. הפטריוטים הנורווגים לבשו אותם על הדשים שלהם כסמל של התנגדות לכובשים הנאצים ולשלטונות הנאציים המקומיים כאשר סימנים אחרים של התנגדות, כמו סיכות עם סמלו של מלך נורווגיה הגולה, הוקון השביעי או סיכות של דגל נורווגיה נאסרו. מי שלבשו אותם עדיין לא ראו בהם סמלים לאומיים, מכיוון שהמיתוס שלהם על כך שהם המצאה נורווגית לא היה ידוע כלל באותה עת. המהדקים נועדו לציין סולידריות ואחדות ("אנו קשורים יחדיו"). לבישת המהדקים נאסרה תוך זמן קצר ואנשים ששמו אותם על בגדיהם הסתכנו בקבלת עונש חמור.
הצגתו של תפקידו של מהדק הניירות כסמל ההתנגדות באנציקלופדיה הנורווגית הייתה בשנת 1952, אך באותו בזמן עדיין לא הוכרז עליו כהמצאה נורווגית. מידע זה נוסף במהדורות מאוחרות יותר. על פי מהדורת 1974, הרעיון של שימוש במהדק ניירות כדי לציין התנגדות מקורו בצרפת. מהדק שחוק על דש או הכיס הקדמי היה יכול להיחשב כ"deux gaules" (שתי הודעות או מוטות) אך גם להתפרש כהתייחסות למנהיג המחתרת הצרפתית, הגנרל שארל דה גול.
בשנים שלאחר המלחמה נראה גיבושו הנרחב של מהדק הניירות כסמל לאומי. מחברים של ספרים ומאמרים על ההיסטוריה של הטכנולוגיה הנורווגית תפסו אותו בשקיקה כדי להפוך סיפור רזה למשמעותי יותר. הם בחרו להתעלם מהעובדה שהמהדק של ואלר לא היה מפותח כמו המהדק מסוג Gem‏. בשנת 1989, אנדרטה של מהדק ניירו ענקי, בגודל של כמעט שבעה מטרים, הוקמה בקמפוס של המכללה למסחר ליד אוסלו לכבודו של ואלר, תשעים שנה אחרי שההמצאה שלו נרשמה כפטנט. אף על פי שהאנדרטה הוקמה לכבודו של ואלר המהדק שהיא מציגה הוא מהדק ניירות מסוג Gem, ולא המהדק שנרשם כפטנט על ידי ואלר. החגיגה של המצאת מהדק הניירות, על ידי ממציא נורווגי לכאורה, הגיעה לשיאה בשנת 1999, 100 שנים לאחר שואלר הגיש את בקשתו לרישום הפטנט בגרמניה. בול הנצחה לזכר כך הוצא באותה שנה, הראשון בסדרה על כושר ההמצאה הנורווגי. הרקע של הבול מראה העתק של רישום הפטנט במשרד הפטנטים הגרמני "Patentschrift". עם זאת, המהדק שבקדמת התמונה הוא לא מהדק הניירות שמתואר על מסמך זה, אלא של מהדק ניירות מסוג "Gem" הנפוץ. בשנת 2005, אנציקלופדיית הביוגרפיות הלאומית של נורווגיה (Norsk biografisk leksikon) פרסמה את הביוגרפיה של יוהאן ואלר, כממציאו של מהדק הניירות.

נתונים כלכליים

על פי הערך באנציקלופדיית הביוגרפיות הנורווגית (2005) הייצור הכולל של כל העולם של מהדקי ניירות נע סביב 20,000,000,000 מהדקי ניירות בשנה. החברה האוסטרית SAX-Werk הודיעה כי מכרה מהדקי ניירות בסכום שקרוב ל-120,000,000 שילינג (אוסטרי) (כ-66 מיליון כתרים) בשנה, ושהיא מייצאת ל-100 מדינות. איגוד החברות האמריקאיות למהדקי ניירות אמר שכלל החברות האמריקאיות הרוויחו כ-70,000,000 $ בשנה (מתוך הכנסות של 560,000,000 דולר).

האורך של חוט פרוש

הנוסחה האמפירית להלן מחשבת את האורך המשוער עבור הסוג הנפוץ ביותר של מהדק הניירות, שבו העיקולים הם חצאי עיגול וקצות הצדדים הימניים בסיבוב החיצוני שווים בערך למרחק בין קצות החוט למרכז העקומה הפנימית (כלומר, אם נמשוך יחידת מדידה כלשהי מכל אחד מהקצוות, בו זמנית, יחידות המידה ייפגשו בנקודת האמצע). אורכים שמוכנסים לנוסחה צריכים להימדד לאורך מרכז הקו של תיל הפלדה.
T = סה"כ אורך חוט.
L = האורך הכולל של מהדק הניירות (בין הקצוות של שני חצאי העיגול החיצוניים).
B = הרוחב של המהדק בין הצדדים הפנימיים.