google/wiki40b huggingface dataset:
לנה זידל

ביוגרפיה

לנה זידל נולדה בשנת 1962 בסנקט פטרבורג שברוסיה הסובייטית, בת יחידה להוריה אולגה ופליקס רבינוביץ, שעסקו בצילום וקולנוע. בשנת 1976 עלתה לישראל יחד עם הוריה.
לנה זידל היא אמנית רב-תחומית שעוסקת ברישום, ציור ופיסול. בוגרת בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים. בשנת 2016 זכתה בפרס שושנה איש שלום ליצירה אמנותית. כמו כן זכתה בפרס האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בשנת 1987 ובפרס קרן התרבות אמריקה-ישראל (קרן שרת) בשנת 1983. עבודותיה נמצאות באוספים ציבוריים ופרטיים, ביניהם אוסף מוזיאון ישראל בירושלים, אוסף הגלריה לאמנות אום אל-פחם ואוסף ד"ר גדעון עפרת.
נשואה לאמן עודד זידל. אם לבת נטע זידל שעוסקת באנימציה.
״נפשה היצירתית של לנה זידל נעה בין שני קטבים: באחד, המופשט, היא שואפת לשלווה רוחנית נשגבה, מהסוג המדיטטיבי והקדוש. ואילו בקוטב האחר, הריאליסטי, היא נמשכת לארצי, לגופני, לחייתי, לאנרגטי, שהזאב הוא שמייצגם ביצירתה. והרי זהו אותו ה"איום" שעלה בדבריה המצוטטים לעיל על אודות הזאבים ככוח מעורר מתרדמת השגרה והַקפיאה על השמרים. ציורה של לנה זידל נמשך אל שני הקצוות, שמַפרים האחד את משנהו: המדיטטיבי צומח מתוך הזאבי, הזאבי מתוך המדיטטיבי. שניות השלווה והדריכות, הטוב והאימה, הקדושה והחולין, הרוחני והארצי, הישועה והקץ. ירושלים, הכלה השמימית, לעומת זאב השאול. השניות הזאת היא פיצול בורא."
— חידת הזאבים, גדעון עפרת, טקסט לקטלוג התערוכה של לנה זידל: זאבי חוצות, בית האומנים, ירושלים, 2013
כריסטינה טופסקו

ביוגרפיה

טופסקו נולדה באוראדיה והיא בתו של העיתונאי והפוליטיקאי כריסטיאן טופסקו (רומ').
מ-1970 ועד 1979 הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה לילדים, הופעתה בטלוויזיה הופסקה עקב סכסוך בין אביה לבין גורמים במשטר הקומוניסטי במדינה. אמה עברה להתגורר בגרמניה.
היא בוגרת אוניברסיטה בפקולטה לשפות זרות שם למדה אנגלית ואיטלקית.
לאחר סיום לימודיה החלה לכתוב במגזין "Cinema".
ב-1991 החלה לשמש כמגישת חדשות ב-TVR, רשת הטלוויזיה הציבורית של רומניה.
באירוויזיון 1994 בו לראשונה רומניה השתתפה בתחרות היא הייתה מגישת תוצאות הניקוד של המדינה.
באפריל 2013 הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית.
סטיב האווי

קריירה

האווי ביצע הופעות אורח במספר סדרות טלוויזיה כמו 'ER'‏ (1994) ו'המופע של דרו קארי' (1995), וכיכב בסרט העצמאי 'Class'‏ (1998), שנכתב ובוים על ידי אביו, ואף הציג בפסטיבל הסרטים בדנבר.
בשנת 2001 קיבל האווי את התפקיד הראשי הראשון שלו בטלוויזיה, כשלוהק לתפקיד ואן מונטגומרי בסדרה 'ריבה'. האווי שיחק בסדרה עד לסיומה ב-2007. כמו כן הופיע בקליפ של ריבה מקנטאייר לשירה 'Every Other Weekend', לצד קולגתו מריבה, ג'ואנה גרסייה.
ב-2005 כיכב בסרט הפעולה 'סופר קרוס' בתפקיד קיי.סי. קרלייל, רוכב MX. כמו כן גילם את ות'רבי בסרט 'חי או מת', בו שיחק לצד ג'יימי פרסלי ואריק רוברטס. ב-2009 כיכב בסרט 'מלחמת הכלות' לצד אן האת'וויי וקייט הדסון. האווי גילם את מושא אהבתה של הדסון בשנית בשנת 2011, בסרט 'ארוס בהשאלה'. בנוסף כיכב בסרט 'סטן הלסינג', שיצא ב-2009. באותה שנה הופיע בסדרת הרשת 'Ctrl', בתפקיד בן פילר, וכן בתוכנית 'בניחוש חוקר'.
בקיץ 2010 הצטרף לקאסט של הדרמה הקומית של רשת שואוטיים, 'חסרי בושה', בה מגלם באופן קבוע את דמותו של קווין בול. הופיע ככוכב אורח בסדרה 'הבחורה החדשה', בפרק '“TinFinity”', בו גילם את ג'קס, שחקן כדורגל מקצועי שג'ס (זואי דשנל) מעוניינת בו.

חיים אישיים

ביוני 2007 התארס האווי לשחקנית שרה שהי, וב-7 בפברואר 2009 נישאו השניים בלאס וגאס. ב-8 ביולי של אותה שנה נולד בנם הראשון, ויליאם וולף האווי, בלידת מים בבית הזוג.
שהי עבדה לצד אביו של האווי. היא טענה שמוצאו של האווי הוא סקוטי בתוכנית אירוח בה התראיינה.
כיום מתגורר האווי בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בול מס שבתון

בול מס שבתון הוא בול דואר שהונפק על ידי דואר בולגריה בין השנים 1925 - 1941, ונועד לשלם את המס שהוטל על משלוח מכתבים בימי שבת וחג.

הרקע להנפקת הבול

ברבות ממדינות אירופה היה מקובל בתקופה שקדמה למלחמת העולם הראשונה להפעיל את שירותי הדואר שבעה ימים בשבוע, כולל בימי ראשון (יום המנוחה בעולם הנוצרי) ובחגים. נוהג זה היה טבוע עמוק בתודעת השירות לה ציפו לקוחות הדואר, ובמדינות בהן התנגדו הלקוחות מטעמי דת לקבל שירות ביום השבתון המקודש להם, היה צורך לקבוע נוהל מיוחד שיאפשר להם להימנע מקבלת דואר ביום המנוחה. בבלגיה יזם הדואר הנפקה של בול יום שבתון מיוחד על מנת לאפשר ללקוחותיו את היכולת לשלוט על אופי השירות שיקבלו. 
בתום מלחמת העולם הראשונה בוטלה בחלק מן המדינות פעילות הדואר בימי המנוחה.

בולגריה - בול מס שבתון

התייחסות מיוחדת אל עבודת אנשי הדואר ביום השבתון השבועי באה לידי ביטוי בפעילותו של דואר בולגריה בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה. ככלל, אנשי הדואר בבולגריה לא עבדו ביום השבתון השבועי, ולא עסקו במיון וחלוקת דברי הדואר. עם זאת, הדואר הציע למעוניינים בכך לזרז, תמורת תוספת תשלום, את הטיפול בדברי הדואר שלהם, והעסיק לצורך כך תורנים שעבדו בימי השבתון.   
על דברי דואר שטופלו בימי ראשון ובימי חג הוטל מס מיוחד אותו נדרש השולח לשלם. דואר בולגריה הנפיק לצורך כך בול מס דואר מיוחד אותו חייב היה השולח להדביק על המכתב, בנוסף לבולי הדואר הרגילים, כדי להוכיח את תשלום המס. 
ההכנסות ממכירת בולי מס השבתון שימשו לתחזוקת בית ההבראה שהוקם לרווחת עובדי שירות הדואר, הטלגרף והטלפון של בולגריה. בסך הכול הנפיק דואר בולגריה בין שנת 1925 לשנת 1941 18 בולי מס שבתון.
יזהר ארנון

יזהר ארנון (1927 – 2005) היה סופר ועיתונאי ישראלי.

ביוגרפיה

נולד בתל אביב. סבו היה הסופר אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ (אז"ר). שימש במשך כ-40 שנה כעיתונאי ועורך בעיתונים ידיעות אחרונות, מעריב, האומה, למרחב, קולנוע ואחרים. בין היתר שימש ככתב ספורט ב"חדשות ספורט וטוטו", עיתון שהופק בחסות ועבור הטוטו בישראל. נודע בדעותיו הימניות שאותן הביע במאמרי דעה רבים שכתב, שאחד מהם אף צוטט בכנסת במהלך דיון על הצהרות אש"ף ועמדת ישראל שנערך בכנסת בשנת 1989
שעונית מבאישה

תיאור

הגבעולים דקים ומכוסים בשערות דביקות בצבע צהוב. העלים בעלי שלוש או חמש אונות, שעירים ודביקים. הם משחררים ריח דוחה בעת מעיכה. הפרחים לבנים עד קרם בקוטר 5-6 ס"מ. הפרי עגול בקוטר 2-3 ס"מ, צהוב-כתום עד אדום בהבשלה ומכיל מספר זרעים שחורים קבועים בציפה. הפרי נאכל והזרעים מופצים על ידי ציפורים.
החפים של צמח זה משמשים כמלכודת לחרקים, אך עדיין לא ידוע האם הצמח מעכל וניזון מהם או שמא זהו רק מנגנון להגנה על הפרחים והפרי. זהו נושא לדיון בקרב חובבי צמחים טורפים
שעונית זו מסוגלת לסבול קרקע יבשה, אך מעדיפה קרקע לחה. במקומות מסוימים מין זה נחשב מין פולש.

שימושים

הפרי בגודל של קומקוואט ובעל קליפה אדומה דקה המקיפה ציפה לבנה סמוקה בטעם מתקתק עדין. עלים צעירים ואמירים ניתנים למאכל. עלים מיובשים משמשים לתה ברפואה העממית של וייטנאם לסייע לנדודי שינה.
הר מיצ'נר

היסטוריה

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1982 והוא נקרא על שם דניאל רולנד מיצ'נר, שכיהן כמושל הכללי של קנדה בין השנים 1967–1974. קודם לשינוי שמו נקרא ההר בשם "ההר מפנה המבטים" (Eye Opener Mountain) והר "החזה של פיבי" (Phoebe's Teat) אישה אשר נהגה לבקר את הכורים בנורדאג בשנות ה-30.

לקריאה נוספת

• Jane Ross, Daniel Kyba, The David Thompson Highway Hiking Guide – 2nd Edition, P 129
Ginx eSports TV

היסטוריה

Ginx tv נוסד בשנת 2007, והושק באוגוסט 2008 על פלטפורמת השידורים בלוויין של Boom TV ברומניה.
באוגוסט 2010 הודיע הערוץ כי הוא מתכנן להשיק את שידוריו בבריטניה ובאירלנד, שם צפוי לו קהל פוטנציאלי של מעל 12 מיליון צופים באמצעות Sky ו-Virgin Media. במרץ 2011 דווח כי השקת הערוץ נדחתה, ושידורי הערוץ הושקו רק ב-9 ביולי 2013.
באוקטובר 2013 הערוץ רכש את ערוץ הפוקר על מנת להגיע ל-19 מיליון בתים נוספים באירופה, בתשלום של 26 מיליון דולר.
ב-23 במאי 2014 הושק Ginx tv באינדונזיה בשידורי TransVision.
אתר אינטרנט חדש לערוץ הושק ב-2015. האתר מאפשר ללקוחות הערוץ לרכוש מינוי לחודש, לרבעון או לשנה, ובמסגרתו יקבלו גישה לשידורי הערוץ ולתוכניות VOD נבחרות.

בישראל

בפברואר 2017 החלה החברה המפעילה את הערוץ בפעילות גם בישראל, באמצעות שותפות עם אפליקציית 4GTV של פרטנר.
בחודש יוני 2017 עלה הערוץ בשירות הטלוויזיה סלקום tv ובשירות פרטנר TV. הערוץ משודר בתרגום לעברית ברוב התוכניות.
באוגוסט 2017 שידר הערוץ, ללקוחות סלקום tv בלבד, את גמר אליפות ישראל בספורט אלקטרוני של אותה השנה. החל מאפריל 2018 משדר הערוץ באופן קבוע את משחקי ליגת אליפות ישראל ב-League of Legends לשנת 2018.
במרץ 2018 עלה הערוץ ב HOT באפיק 93.
ב-26 בספטמבר 2019 ירד הערוץ מסלקום tv.
ב-23 באוקטובר 2019 הערוץ צפוי לרדת מHOT.
עזאם אל-אחמד

ביוגרפיה

אל-אחמד נולד בכפר רומאנה מצפון לג'נין (ממערב לתל תענך) ב-1947 או ב-1948. אביו, נג'יב-אל אחמד, גורש ב-1968 לירדן על ידי השלטון הישראלי. נג'יב וחלק מתשעת ילדיו עסקו בגלות בעמאן בפעילות פוליטית למען העניין הפלסטיני. זמן קצר לאחר הגירוש לירדן הפך נג'יב לחבר בפרלמנט הירדני. עזאם אל-אחמד סיים את לימודיו בתיכון והחל ללמוד באוניברסיטאות סוריות, אך מאוחר יותר עבר לבגדד עם עליית מפלגת הבעת' לשלטון בעיראק ב-1969 והתבלט כתומך נלהב של העניין הפלסטיני. בשנים שלאחר מכן, בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין בעיראק, נחשב אל-אחמד כ"מחזיק התיק העיראקי" ברשות הפלסטינית.
אל-אחמד הוא אחד מארבעת נציגי ג'נין במועצה המחוקקת הפלסטינית.
ב-2007 ספג אל-אחמד ביקורת מחוגים מוסלמים נרחבים בעת שהתראיין לערוץ הטלוויזיה הלבנוני אל מנאר ואמר כי גם אם אללה ירצה לסייע לערבים בכך שיספק את התנאים שנדרשים על ידי ארצות הברית, ארצות הברית תדחה את התנאים ואת הסיוע של אללה. רבים טענו כי בכך בפגע בשמו של אללה.
ב-2010 האשים פהמי שבאנה, הממונה לשעבר על המלחמה בשחיתות במנגנוני המודיעין הפלסטינים, את עזאם אל-אחמד ואת אחיו, עלאם, בגניבת 2.7 מיליון דולר מקופת הרשות הפלסטינית. לטענת שבאנה, רכשו השניים קרקעות בסכומים שקיבלו על מנת "להציל קרקעות מהשתלטות ציונית". לטענתו, התברר מאוחר יותר כי בחלק מהמקרים שולמו לבעלי הקרקע סכומים נמוכים בהרבה ממה שהוצהר על ידי האחים אל-אחמד ובחלק מהמקרים נעשה זיוף והעסקאות בוצעו רק לכאורה.
פילבה (מחוז)

היסטוריה

המחוז הוא חדש יחסית למחוזות אחרים באסטוניה, הוא הוקם בשנת 1961 על ידי הרשויות הסובייטיות על שטח הנפות הצפוניות של מחוז וורו - פילבה, קאנפי ורפינה.
תוואי הגבול המזרחי עם מחוז פסקוב שברוסיה נמצא במחלוקת - הוא הוכר ואושרר מן הצד האסטוני ב-2005 אולם לא הוכר מן הצד הרוסי. מספר כפרים אסטוניים נגישים לתנועה רק דרך טריטוריה רוסית.
עד אוקטובר 2017 חולק המחוז ל-13 נפות: נפה עירונית (linn) אחת, פילבה, ו-12 נפות כפריות.

גאוגרפיה

מרכז ומערב המחוז שייכים לרמת אוגנדי (Ugandi lavama).
כל הנהרות והנחלים במחוז, כ-40 במספר, מתנקזים לאגמים פיחקווה (Pihkvajärv) ולמי (Lämmijärv) שהם חלקיו המרכזי והדרומי של אגם פייפסי.
הנהר הארוך ביותר באסטוניה, ווהנדו (Võhandu), זורם בחלקו במחוז ונשפך לאגם למי.
במחוז מצוים 130 אגמים, שטחם הכולל הוא 10 קמ"ר. האגם הגדול ביותר הוא מלווה (Meelva järv) המכסה שטח של 0.787 קמ"ר (787 דונם).
בנפה הכפרית של פילבה נמצאת אחת האטרקציות הבולטות של אסטוניה - סור טאבסקודה (Suur Taevaskoda) - זהו סלע מאבן חול מתקופת הדבון המתנשא לגובה של 22.5 מטרים.
מערות פיוסה (Piusa koopad) שוכנות מזרחית לעיר וורו, בנפת אוראווה, קילומטרים ספורים דרומית לעיירה, על גבול מחוז וורו. 
המערות הן חלק משמורת טבע המשתרעת על שטח של 46 הקטאר. המערות נוצרו על ידי אדם בשנים 1922–1970 כאשר נכרה במקום חול קוורץ לתעשיית הזכוכית. משנת 1970 עברו לכרייה בבור פתוח במקום. החל משנות ה-50 התגלו במערות עטלפים. משנת 1958 נספרת אוכלוסיית העטלפים בקביעות וכיום חיים שם כמה מינים שונים ולמעלה מ-3,000 פרטים, זוהי מושבת העטלפים הגדולה ביותר במזרח אירופה.

שפה

השפה המדוברת במחוז היא שפת וורו אשר מדוברת גם במחוז וורו וחלקים ממחוזות ולגה, וטרטו. מבחינה לינגוויסטית השפה היא ניב של האסטונית, אך רוב המקומיים מתייחסים אליה כאל שפה עצמאית.

ממשלת המחוז

בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (באסטונית: maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (באסטונית: maavanem), אשר ממונה בידי ממשלת אסטוניה לקדנציה בת חמש שנים. מאז נובמבר 2007 משרת מושל המחוז מאוישת על ידי פריט סיבול (Priit Sibul).
דן קרצר

דניאל צ'ארלס קרצר (באנגלית: Daniel Charles Kurtzer; נולד ביוני 1949) הוא דיפלומט יהודי-אמריקאי, היה שגריר ארצות הברית במצרים (1998-2001), ולאחר מכן מונה על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לשגריר בישראל, וכיהן בתפקיד זה בשנים 2001–2005.

ביוגרפיה

קרצר נולד להורים יהודים, נתן וסילביה קרצר, באליזבת שבניו ג'רזי. הוא סיים לימודי תואר ראשון בישיבה יוניברסיטי, ודוקטורט באוניברסיטת קולומביה. בין השנים 1977-1979 כיהן כדיקן לימודי תואר ראשון (ישיבה קולג') בישיבה יוניברסיטי, בטרם הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית.
קרצר כיהן כצוער בשגרירות ארצות הברית בקהיר, בזמן שבו נרצח נשיא מצרים אנואר סדאת ב-1981, וכן כמזכיר לעניינים מדיניים בשגרירות ארצות הברית בתל אביב. בתום כהונתו במצרים וישראל, שב לארצות הברית ובין השנים 1982-1986, עבד בתפקיד סגן מנהל הדסק המצרי במחלקת המדינה של ארצות הברית. במסגרת תפקידיו הדיפלומטיים, בשנים 1981-1982, נטל חלק פעיל בארגונו של כוח המשקיפים הרב-לאומי בחצי האי סיני. מאוחר יותר, כיהן בצוות תכנון המדיניות, כסגן עוזר מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב, וסגן עוזר מזכיר המדינה למודיעין ומחקר. בשנת 1988 היה קרצר בין מנסחי יוזמת השלום של מזכיר המדינה ג'ורג' שולץ. בשנת 1991 כיהן כחבר המשלחת האמריקאית לוועידת השלום במדריד.
ב-2006, פרש ממחלקת המדינה. במהלך עבודתו במחלקת המדינה זכה לאות השירות המצטיין של נשיא ארצות הברית. לאחר פרישתו מונה ליושב ראש לימודי המזרח התיכון בבית ספר וודוורד ווילסון לעניינים ציבוריים ובינלאומיים, שבאוניברסיטת פרינסטון. בשנת 2008 פרסם ספר על תפקידה של ארצות הברית במגעים לשלום במזרח התיכון. קרצר גם מונה לאחרונה לממונה (קומישינר) של ליגת הבייסבול הישראלית. 
קרצר הודיע על תמיכה במועמדותו של הסנאטור ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית 2008. על פי ה-Wall Street Journal, קרצר, יחד עם ג'יימס סטיינברג ודניס רוס, היו אחראים לכתיבת הנאום של אובמה בפני השדולה הפרו-ישראלית איפ"ק. נאום זה נתפס כאחד מהנאומים הבולטים ביותר של מועמד דמוקרטי בנושאים בינלאומיים.
בג"ץ הסיכולים הממוקדים

בג"ץ 769/02 הוועד הציבורי נגד העינויים בישראל נ' ממשלת ישראל, שכונה בתקשורת הישראלית בג"ץ הסיכולים הממוקדים או בג"ץ החיסולים, הוא פסק דין של בג"ץ מ-14 בדצמבר 2006 שבה נקבעו התנאים שבהם מדינת ישראל רשאית לבצע סיכול ממוקד של פעילי טרור. בית המשפט דחה את טענת המדינה לפיה קיים סטטוס של "לוחמים בלתי חוקיים", אך קבע שאזרח המשתתף בלחימה אינו נהנה מחסינות שלה זכאים אזרחים, וניתן לפגוע בו.

טענתה של מדינת ישראל

מדינת ישראל טענה שדיני המלחמה כמו שהם אינם מתאימים ללחימה בטרור ויש להוסיף סטטוס נוסף שלישי, לא רק לוחמים ואזרחים. למדינת ישראל הייתה מחד בעיה להכיר באנשי הארגונים הפלסטיניים כלוחמים כי אז אם יתפסו יש להעניק להם מעמד של שבויי מלחמה, ומאידך הכרה בהם כאזרחים משמעותה שכלל לא ניתן לפגוע בהם. מדינת ישראל טענה כי יש להכיר בסטטוס שלישי הקרוי "לוחמים בלתי חוקיים", שמחד - בדומה לאזרחים - הם חסרי זכות להשתתף בלחימה ומאידך הם מטרה לגיטימית כמו לוחמים. מדובר במין יצור כלאיים של החסרונות של שני הסטטוסים.

המשפט


העתירה הוגשה בינואר 2002 כשהוזכרו בכתב העתירה עשרים ואחד יעדים לחיסול שחוסלו. 
פסק הדין ניתן בדצמבר 2006, ביום האחרון לכהונתו של אהרן ברק כנשיא בית המשפט העליון, היה זה פסק הדין האחרון שלו. כשניתן פסק הדין נספרו על ידי הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל, הוא העותר בתיק, למעלה מחמש מאות קורבנות של המדיניות מהם למעלה ממאה וחמישים עוברי אורח שלא היו כלל יעד לחיסול, ומאות פצועים. את העותרים ייצגו אביגדור פלדמן ומיכאל ספרד ואת הממשלה, הצבא והשב"כ ייצג שי ניצן.

חוקיותו של סיכול ממוקד

בפרוטוקול הראשון לאמנת ז'נבה בסעיף 51 פסקה 3 נאמר שאזרחים לא יהיו מטרה להתקפה, אלא לזמן שהם משתתפים באופן ישיר בלחימה. פסק הדין דחה את התזה המשפטית של המדינה, שלפיה ניתן להכריז על קיומו של סטטוס שלישי והניח כי יעדי החיסול הם אזרחים.
בית המשפט פירש באופן רחב את הביטוי "למשך אותו זמן" של סעיף 51 פסקה 3, וקבע שאזרח משתתף בלחימה כל זמן שהוא פועל במסגרת ארגון בפעילות של לחימה ולא התנתק מהארגון, ולכן גם בין לבין יש לראות בו כמשתתף באופן ישיר וניתן לפגוע בו. לכן בית המשפט איפשר לבצע סיכולים ממוקדים. לפי פסק הדין כל סיכול ממוקד יבחן לגופו שכן "אין לקבוע מראש כי כל סיכול ממוקד הוא אסור על פי המשפט הבינלאומי, כשם שאין לקבוע מראש כי הוא מותר". כמו כן, קבע בג"ץ שאזרחים פעילי טרור אינם נחשבים כלוחמים, אך מנגד אינם נהנים מההגנה שהחוק הבינלאומי נותן לאזרחים. בפסיקה קבע בג"ץ כללים שלאורם תבחן חוקיות הסיכולים הממוקדים. בין השאר נקבע כי על הסיכול הממוקד להיות רק כפעולת מניעה של סיכון חזק ומשכנע ולא כהרתעה או ענישה, המחבל צריך להיות שותף בפעילות מתמשכת ולא חד-פעמית, שאין להשתמש בסיכול ממוקד כאשר ניתן לבצע מעצר או כאשר נלווה לסיכול הממוקד פגיעה נלווית בלתי-מידתית באזרחים תמימים ושחיסולו של אדם נעשה כאשר הוא עדיין חלק ממערך הטרור. כדוגמה לחיסול שאינו חוקי ושאינו מידתי נתן בג"ץ מקרה של שימוש בטיל לעבר מחבל שנמצא בבניין כאשר הטיל משמיד את כל הבניין ויושביו.
רב אסי

בני דורו

רב אסי היה חברם של אמוראי בבל, רב, שמואל ורב כהנא (הראשון). רב אסי נחלק מספר פעמים בתלמוד הבבלי עם האמורא רב. לפי המסופר בתלמוד הבבלי נהג שמואל ברב אסי כבוד, ונמנע מלהיכנס לפניו לברית מילה.

תלמידיו

מתלמידיו היה האמורא רב יהודה, שלמד גם אצל רב ושמואל.

זיהויו

אין להחליף אותו עם האמורא הארץ-ישראלי רבי אסי שהיה בן הדור השלישי לאמוראים, והמופיע פעמים רבות בשני התלמודים.
בתלמוד הירושלמי מופיע רב אסי כ"איסי" או "אסי" ללא התואר רב או רבי, בדומה לאמוראים אחרים מן הדור הראשון.

פטירתו

לפי האמור בתלמוד הבבלי נפטר רב אסי בבבל, זמן קצר לאחר פטירת האמורא רב. על כך מסופר בתלמוד, כי שילא בר אבינא מגדולי תלמידיו של רב, נהג לפסוק כמותו בפסק מסוים בהלכות נידה (בסוגיית המקשה ללדת). לפני פטירתו של רב, שהה רב אסי ליד מיטתו, ורב אמר לו כי הוא חוזר בו מפסקו זה, אלא ששילא בר אבינא תלמידו עדיין נוהג כמותו, ולכן - הורה רב לרב אסי - "גרייה", כלומר: שכנע אותו בטעמים וראיות כי פסק זה אינו נכון. רב אסי לא שמע בבירור את קולו של רב, וחשב כי הוא אומר מילה דומה בארמית שמשמעותה שונה - "גדייה", כלומר: אם לא יסכים לדבריך, כרות אותו על ידי שמתא. לאחר פטירתו של רב בא רב אסי לשילא ואמר לו כי רב חזר בו מפסקו. נענה שילא: אם היה רב חוזר בו מפסקו, הוא היה אומר לי זאת, שהרי ידע שנוהג אני על פי פסקיו. כאשר ראה רב אסי ששילא מסרב להשמע לדבריו, הוא הטיל עליו שמתא, כהוראתו של רב (כפי שחשב בטעות). בא אליו שילא ואמר לו: האם אינך דואג ממאמר חז"ל "והוי זהיר בגחלתן שלא תכווה"?! נענה רב אסי: כוחי גדול כשל התנא איסי בן יהודה, שנקרא גם איסי בן גור אריה, איסי בן גמליאל, ואיסי בן מהללאל (השם איסי דומה לשם אסי), "אסיתא דנחשא דלא שלט ביה רקבא" - כרפואה שנוצרת על ידי ארס של נחש, שלא שולט בו רקבון. נענה שילא בר אבינא: אני הוא שילא בר אבינא, פטיש החזק השובר את ארס הנחש. כאשר אמר זאת שילא, חלה רב אסי בחולי חמור, ולא יכול היה להרפא ממנו. כאשר נרפא מחולי אחד נפל לחולי אחר וחוזר חלילה, עד שנפטר. מיד לאחר שנפטר עוד לפני שנקבר רב אסי, אמר רב שילא לאשתו: הכיני לי תכריכים, נאלץ אני להפטר מכיוון שחושש אני מרב אסי שלא ילשין עלי אצל רב בשמים. אשתו הכינה לו תכריכים והוא נפטר. החכמים קיימו את שני ההלויות של שני החכמים שנפטרו באותו יום יחד, והחכמים ראו כי ההדסים של הדס, שאותם נהוג היה להניח על מיטתם של הנפטרים, פורחים ממיטה למיטה, והסיקו שהחכמים עשו שלום ביניהם, לאחר פטירתם.
כאשר מת, נעקרו כל האילנות בארצו באופן שמימי, כאות אבל
גרסה אחרת אומרת שהיה באזור מבצר עם עבודה זרה וכשמת אז נחרב המבצר..
יעקב גרופר

יעקב אשל גרופר (בכתיב יידי: גראָפּער; ברומנית: Jacob Ashel Groper,‏ Yankev Groper;‏ 21 באוגוסט 1890, מולדובה, רומניה – 12 בדצמבר 1968, חיפה) היה משורר יידיש יהודי-רומני.

ביוגרפיה


גרופר נולד בקיץ 1890 במיכאילן (Mihăileni) שבמולדובה, רומניה. למד משפטים באוניברסיטת יאשי. ב-1908 החל לכתוב שירה ברומנית, בגרמנית ובעיקר ביידיש, והוא נחשב לאחד מחלוצי שירת היידיש ברומניה. היה ממשתתפי ועידת צ'רנוביץ (1908). ב-1914 היה, לצד אברהם לייבה זיסו וראובן רובין, חלק מקבוצת אנשי רוח שנאבקו למען ספרות יידיש, והוציאו לאור את הירחון "ליכט" (יידיש: "אור"). החל מאותה שנה החלו להדפיס משיריו בכתבי עת בווילנה, בלבוב, בבוקרשט ובלונדון. חלק משיריו תורגמו לרומנית. 
מ-1914 הופיעו שיריו בירחונים ובשבועונים בווילנה, בלבוב, בבוקרשט ובלונדון, כמו גם באנתולוגיות ובכרך "אין שאָטן פֿון אַ שטיין" (1934).
בנוסף, ערך אוסף משירי י.ל. פרץ (1915).
התגורר בברלין עד עליית הנאצים לשלטון.
כיהן כיו"ר מחלקת היידיש בהתאחדות הסופרים של רומניה.
ב-1964 עלה לישראל, ערירי, והתגורר ברחוב מיכאל בחיפה.
נפטר ב-1968 בעת ששהה בברלין המערבית, לשם נסע כדי למכור נדל"ן שהיה בבעלותו. הובא לקבורה בבית העלמין בחיפה. בן 78 במותו.
גרופר הותיר אחריו ירושה של כמיליון לירות, שמחצית ממנה הקדיש למספר מטרות ספרותיות: הוצאת כל יצירותיות הספרותיות בישראל ביידיש ובתרגום עברי; הוצאת אנתולוגיה של כתבי משוררים וסופרים יהודים, והקמת קרן פרסים על שמו.
כן נוסדה קרן על שמו שמטרותיה פרסום ספריו והענקת פרסים על שמו מטעם קרן קיימת לישראל והתאחדות עולי רומניה למחברי עבודת מחקר, דברי ימי יהדות רומניה או יצירה אחרת המתייחסת ליהדות רומניה (הפרס הוענק לראשונה ב-1971 לשלמה ביקל וחיים רבינזון).
לדברי המשורר וחוקר השירה עזרא פליישר, שהיה ידידו, גרופר "היה המשורר האידי הגדול ביותר של יהדות רומניה. יהודי רומניה, מזקן ועד טף, הכירוהו והעריצוהו ואף בין הגויים זכה להוקרה רבה".
סטפקה קוסטדינובה

ביוגרפיה

קוסטדינובה נולדה בפלובדיב וסיימה ב-1982 את בית הספר לספורט שבעיר כשהתמחתה בהתעמלות ובשחייה. רק לאחר מכן עברה לקפיצה לגובה בהדרכת המאמן הצעיר ניקולאי פטרוב שהיה מאמנה לאורך כל הקריירה ואשר לו גם נישאה בהמשך.
סטפקה קוסטדינובה זכתה במדליית הזהב בקפיצה לגובה באולימפיאדת אטלנטה (1996) כאשר קבעה שיא אולימפי 2.05 מטר. היא זכתה גם במדליית הכסף באולימפיאדת סיאול (1988). קוסטדינובה זכתה גם פעמיים באליפות העולם באתלטיקה ברומא 1987 ובגטבורג 1995. היא נטלה חלק באליפויות העולם באולם בשנים 1985, 1987, 1989, 1993 ו-1997. בכל חמשת המפעלים הללו היא זכתה במדליית הזהב. היא זכתה במדליות זהב גם בכל אליפויות אירופה באתלטיקה בהן נטלה חלק. ב-1986 במסלול פתוח ובשנים 1985, 1987, 1988 ו-1993 באולם.
שיאה העולמי, אותו קבעה באליפות העולם ב-1987 ברומא, הוא אחד מהשיאים הוותיקים ביותר בטבלת השיאים העולמיים. היא שברה שבע פעמים את השיא העולמי. שלוש פעמים באצטדיון וארבע פעמים באולם סגור.
קוסטדינובה זכתה ארבע פעמים בתואר ספורטאי השנה של בולגריה בשנים: 1985, 1987, 1995 ו-1996. כמו כן, זכתה חמש פעמים בתואר ספורטאי השנה של הבלקן. זכיות אלו הפכו אותה לספורטאי (גבר או אשה) בעל הזכיות הרבות ביותר בתואר זה הן בבולגריה והן בבלקן. היא גם נבחרה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית כאחת מעשר האתלטיות המצטיינות במאה ה-20.
ב-1995 ילדה קוסטדינובה את בנה ניקולאי חודשים ספורים לפני שניצחה באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה בשוודיה. ב-1999 התגרשה קוסטדינובה מבעלה שהיה גם מאמנה לאורך כל הקריירה הספורטיבית שלה ובמקביל הודיעה על סיום הקריירה הספורטיבית שלה, וזאת לאחר שלמעשה, היא חדלה להתחרות כבר ב-1997. מ-1999 קוסטדינובה שימשה כסגנית נשיא התאחדות האתלטיקה הבולגרית ומ-2003 ועד 2005 כסגנית שר הספורט בממשלת בולגריה. בנובמבר 2005 נבחרה לתפקיד נשיאת הוועד האולימפי הבולגרי.
אולג סמולנקוב

ביוגרפיה

אולג סמולנקוב נולד במחוז איוואנובו בשנת 1969.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 עבד כדיפלומט במחלקת המימון והמטבע של משרד החוץ של רוסיה. דיווחים שונים משערים כי עבד במחלקה האירופית של משרד החוץ, יחד עם אלכסנדר אודאלצוב שניהל את המחלקה בשנים 2001—2005 (כיום מכהן כשגריר רוסיה בליטא).
באמצע שנות ה-2000, סמולנקוב כיהן כמזכיר שני בשגרירות רוסיה בוושינגטון. באותה עת, יורי אושאקוב כיהן כשגריר רוסיה בארצות הברית, כאשר בהמשך הוא מונה לעוזרו של נשיא רוסיה בעניינים בינלאומיים, כאשר אושאקוב חזר למוסקבה הוא לקח איתו את סמולנקוב לעבוד בלשכת הנשיא בשנת 2008. לדברי דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב, סמולנקוב אכן עבד בלשכת הנשיא, אך לפני כמה שנים פוטר בהנחיה פנימית ולתפקידו לא היה נגיעה לאישים בכירים בממשל ולנשיא. ברם האמריקאים טוענים כי לסמולנקוב הייתה יכולת לצלם מסמכים מתוך שולחנו של פוטין.
בדצמבר 2008 דמיטרי מדבדב חתם על צו לפיו סמולנקוב קיבל תואר יועץ ממלכתי מדרגה שלישית כאשר שימש כיועץ ראשי בלשכת הנשיא.
בשנת 2017 סמולנקוב עבד במינהל למדיניות חוץ בסגל הקרמלין ושימש כיועצו של יורי אושאקוב. ביוני אותה שנה עזב את רוסיה עם רעייתו ושלושת ילדיהם לחופשה במונטנגרו ומאז נעלמו עקבותיהם. הטענה היא כי קהילת המודיעין האמריקאית החליטה להוציא את סמולנקוב מרוסיה ולהבריחו לארצות הברית.
לאחר שפורסמו פרטי הפרשה בספטמבר 2019, רשויות החוק ברוסיה הכריזו עליו כעל מבוקש ודרשו את הסגרתו באמצעות פנייה לאינטרפול.

חייו האישיים

הוא נשוי לאנטונינה ולדימירובנה סמולנקובה (ילידת 1984), בוגרת המכון המחוזי המוסקבאי לניהול ומשפט. עבדה בקרמלין גם כן. לשניים שלושה ילדים.