google/wiki40b huggingface dataset:
טרמין

טרמין הוא כלי נגינה ממשפחת הכלים האלקטרוניים, וכלי הנגינה הראשון שהנגינה בו מבוצעת ללא מגע. הוא הומצא על ידי הממציא הרוסי לב טרמין (רוסית: Лев Сергеевич Термен) בשנת 1919. הנגינה בכלי זה מתבצעת על ידי שינוי מרחק הידיים מזוג אנטנות המשפיע על השדה האלקטרומגנטי בסביבתן. האות מהאנטנות שולט על מתנד אלקטרוני המחולל את אות השמע אותו מעביר הטרמין למגבר ומשם לרמקולים. יד אחת שולטת בתדר האות, והשנייה בעוצמתו. גובה הידיים שולט בעוצמה, ומיקומם על ציר הימין-שמאל על גובה הצליל. חסרונו הגדול של הטרמין הוא אי-יכולתו לנגן צלילים קטועים (סטקטו).
צליליו של הטרמין יוצרים אווירה מסתורית וזרה, ומשמשים בין היתר בסצנות בסרטים המתארות חייזרים, במידה רבה בשל השימוש החלוצי שעשה בו המלחין ברנרד הרמן בפסקול שכתב לסרט היום שבו הארץ עמדה מלכת, בשנת 1951. הטרמין הוא גם כלי פופולרי במוזיקה מודרנית. ז'אן מישל ז'אר עשה בו שימוש נרחב באלבומו "Oxygene". הרכבי רוק רבים השתמשו בטרמין, ביניהם לד זפלין, הרולינג סטונס והרכב הרוק הפסיכדלי הברזילאי המוטנטים. חברי ההרכב פאטו פו אף חיברו שיר מחווה לממציא הכלי, לב טרמין, בו נשמעים צלילי הטרמין, וגם צילמו קליפ של השיר, בו מופיע גיטריסט ההרכב בתפקיד לב טרמין.
הטרמין משמש כיום גם כגלאי שינויים באותות החשמליים של חפצים בסביבתו ולמדידת שינויים בגודלם. חיישני הטרמין מסוגלים לקלוט שינויים של ננומטר.
בזכות היותו בעל חיישנים רגישים כל כך, הטרמין שימש לבניית מערכת המראות המהוות חלק ממכלולי הטלסקופ במצפה הכוכבים קק שבהוואי.
אוגוסט רולינג

רוגוסט רולינג (בגרמנית: August Rohling; ‏15 בפברואר 1839 נויקירשן – 23 בינואר 1931 זלצבורג) היה כומר בפראג ופרופסור לתאולוגיה קתולית, וסופר פולמוסן שהיה לאנטישמי ידוע, בראש ובראשונה בשל כתב הפלסתר שלו, "Der Talmudjude" ("היהודי התלמודי"), שיצא ב-1871.

השכלה אקדמית וחייו

אחרי סיום לימודי בית הספר התיכון ב-1858 התחיל רולינג ללמוד תאולוגיה באקדמיה במינסטר. אחרי לימודים בפריז ב-1863 חזר למינסטר כדי ללמוד לימודי הסמכה לכמורה אצל הבישוף יוהאן גאורג מילר. לאחר מכן עבד כמורה פרטי בבריסל ופריז. ב-1871 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד ופרופסור לפרשנות המקרא באוניברסיטת מינסטר. ב-1874 היה רולינג פרופסור באוניברסיטת מילווקי ויסקונסין בארצות הברית. הוא חזר לאירופה ב-1875 והתגורר באיטליה, אנגליה ופראג. ב-1892 הוא היה כומר בכנסייה הראשית של פראג. ב-1897 פרסם רולינג את ספרו "מדינת העתיד" (Der Zukunftsstaat). ב-1899 הוא פרש ממשרת ההוראה שלו, עבר לגוריציה ואחרי כן לפריישטט (באוסטריה עלית) ולבסוף עבר לזלצבורג.

נגד התלמוד ואנטישמיות

רולינג התפרסם, בראש ובראשונה כמחבר אנטישמי, במיוחד בספרו "היהודי התלמודי" שהפך להיות ספר יסוד עבור מחברים אנטישמים ועיתונאים. את המבוא לחיבור כתב העיתונאי הצרפתי האנטישמי אדואר דרימון. בחיבור זה הוא יצר קשרים בין ציטוטים מנותקים מהקשרם מן התלמוד ופירש אותם בצורה שלילית. בכך הוא חיפש אחר דרך תאולוגית לפעול נגד מה שמכונה "הגזע היהודי" (jüdische Rasse). הוא הסתמך בזה בעיקר על חיבורו של  אייזנמנגר "היהדות שנחשפה, או, דין וחשבון יסודי ואמיתי על האופן המבעית שבו מכפישים היהודים העיקשים את השילוש הקדוש וממיטים עליו חרפה" (Entdecktes Judenthum Oder Gründlicher und Wahrhaffter Bericht, welchergestalt die verstockten Juden die Hochheilige Drey-Einigkeit lästern und verunehren“). מקור אחר של רולינג היה המומר אהרן ישראל ברימן (Aron Israel Brimann) (ד"ר יוסטוס), שהצטיין בכתבי פלסתר אנטישמיים. לספרו על התלמוד היהודי הייתה השפעה גדולה ואפילו יוליוס שטרייכר הסתמך על טיעוניו של רולינג בעיתונו דר שטירמר. רולינג טען שעל פי הדת היהודית ומאמיניה יש לפגוע בכל אפשרות בנוצרים ולהרגם. בכך הגן רולינג על עלילות הדם בימי הביניים.

משפטי עלילות דם

אוגוסט רולינג הופיע במשפטי עלילות דם רבות כמומחה. במשפט עלילת טיסאסלר הונגריה הוא הודיע שהוא מוכן לבוא ולהעיד שהיהודים עוסקים בפולחן דם לחג הפסח. התאולוג הפרוטסטנטי פרנץ דליטש הוכיח את הזיופים והסילופים בגישתו של רולינג לתלמוד. אחרי שהרב יוסף שמואל בלוך האשים את רולינג בזיופים ושבועת שקר תבע אותו האחרון על הוצאת דיבה. בית המשפט אפשר את הופעתו של דליטש כמומחה נגדי. אחרי שהוא חשף שרולינג לא מסוגל לקרוא את התלמוד במקור משך רולינג את התביעה. אף על פי שרולינג איבד את רישיון ההוראה שלו והותיקן הציב את כתביו ברשימת הספרים האסורים הם היו בשימוש נרחב בקרב קתולים במרכז ומזרח אירופה.
רולינג קיבל תמיכה משני צירי הרייכסטג האוסטרים גאורג פון שנרר (Georg von Schönerer) ‏1841‏-1921 וקרל לואגר (1841-1910), שהיו גם אנטישמים. בגרמניה הופצו רעיונותיו בעיקר על ידי אגודת בוניפציוס.
עלי ספורי

עלי סלימאן סעיד אל סעדי (ספורי) הוא פעיל בכיר של הג'יהאד האיסלמי, שנמנה עם ראשי הארגון באזור ג'נין. במוצאו ממחנה הפליטים ג'נין. ספורי עומד מאחורי שורה של פיגועי תופת וניסיונות פיגוע שבוצעו בישראל במהלך שנת 2001. הוא מוחזק במעצר בישראל מאז מבצע חומת מגן.
תומאס מלנקסטר, דוכס קלרנס

קורות חיים

החל משנת 1399 נשא תומאס במשרת הלורד השרת העליון (Lord High Steward) של אנגליה - והיה האחרון שנשא במשרה זו.
בין השנים 1401–1413 שימש המושל העליון של אירלנד ובשנים 1405–1406 כיהן כלורד האדמירל העליון (מפקד הצי המלכותי האנגלי).
בנובמבר או בדצמבר 1411 נשא תומאס לאישה את מרגרט הולנד, אלמנתו של ג'ון בופורט, רוזן סומרסט. מרגרט הייתה בתו של תומאס הולנד, רוזן קנט. לתומאס ולמרגרט לא נולדו צאצאים (אף שלמרגרט היו שישה ילדים מנישואיה הקודמים).
בשנים 1412–1413 כיהן כמושל אקוויטיין ובשנת 1415 מונה לדייל העליון של צ'סטר.
בשנת 1417 מונה למפקד הצבא האנגלי, ובהמשך גם פיקד על צבאות אנגליה בצרפת. בין יולי 1418 עד 19 בינואר 1419 לחם תומאס ברואן שבצרפת ופיקד על הכוחות הצרים על העיר. כמו כן תומאס השתתף בקרב בוג'ה ב-22 במרץ 1421, שבו מצא את מותו. ככל הנראה תומאס נהרג על ידי סר אלכסנדר ביוקנן או על ידי סר ג'ון דה לה קרויס, ונקבר בקתדרלת קנטרברי.

תארים

ב-9 ביולי 1412 הוענק לתומאס תואר דוכס קלרנס אותו נשא עד מותו. כמו כן ב-9 במרץ 1421 הוענק לו התואר רוזן אומיל.
תומאס נשא תואר אביר מסדר האמבט (מ-12 באוקטובר 1399) ואביר מסדר הבירית (משנת 1400) ועד ליום מותו.
דין הול

דין "רוקט" הול (באנגלית: Dean "Rocket" Hall; נולד ב -14 במאי 1981) הוא מעצב משחקים מאומארו, ניו זילנד. ידוע בשל היותו המעצב של המוד "Dayz" למשחק המחשב ארמא 2. היה מועמד לפרס החדשנות באינטרנט, המוענק בטקס פרסי האינטרנט "GDC".
הול היה קצין זמני של חיל האיתותים בכוחות המזוינים של ניו זילנד והשתתף באימוני הישרדות בברוניי, שם הוא הגה את הרעיון הבסיסי עבור המוד "Dayz".

ראשית חייו

הול גדל באומארו, ניו זילנד, ולמד בבית הספר התיכון "Waitaki". הוא שיחק במשחקי תפקידים עם עמיתו הניו זילנדי כריס בוטצ'ר, ולאחר זמן מה נהיה המנהל הטכני בחברת "Bungie" שעבדה על המשחקים המפורסמים "Halo" ו-"Destiny".
הול תמיד התעניין בטיפוס הרים, ועניינו בתחום גבר עוד יותר כאשר קרא ספר על האוורסט ואת מדריך הטיולים להר קוק של בית ספרו. הוא התחיל לפתח משחקי וידאו במחשב אישי מסוג "Amiga" שהוריו קנו לו כשהיה ילד.
בשנת 1998 הול עזב את התיכון באומארו ועבר לדנידין כדי ללמוד באוניברסיטת אוטגו.

שירותו בצבא

הול שירת כקצין זמני בחיל האוויר המלכותי של ניו זילנד במשך חמש שנים, וסיים תואר באוניברסיטת אוטגו תחת מלגה שניתנה לאנשי כוחות הביטחון הניו זילנדיים.
ב-2009 הול גויס מחדש לצבא הניו זילנדי, ונרשם לתוכנית חילופין עם הכוחות המזוינים של סינגפור. הול קיבל השראה ממאמציו באימוני ההישרדות ומן השימוש במשחקי וידאו כשיטה להכשיר חיילים לתגובות הרגשיות שהם עשויים לעמוד בפניהן. הוא העלה רעיונת למשחק וידאו, וכאשר לא גילו עניין ברעיונותיו, החליט להוסיף זומבים ולהוציא את המשחק לפומבי.
הול הועבר אל הכוחות המזוינים של סינגפור אל תוכנית חילופין שבמהלכה הוא סיים את אימוני ההישרדות בברוניי. חוויותיו במסע הזה היוו את הבסיס לרעיונותיו בעת פיתוח משחקו. להול אזל המזון במהלך אימוני ההישרדות ובסופו של דבר הוא ניסה לאכול דגים רקובים ושרכים. לקראת סוף הכשרתו, הול שקל 25 ק"ג פחות והיה פצוע קשה. נדרשן ניתוח וטיפולים בני חמישה שבועות כדי לרפא את פצעיו.

קריירת משחקי הווידאו

לאחר שעזב את חיל האוויר, הול הועסק כמפיק ב"Sidhe Interactive" בולינגטון, ניו זילנד ועבד על משחק הווידאו "Speed racer: The VideoGame". הול חישב את עלויות פיתוח המשחק, והגיע למסקנה כי המקום בו הן תהיינה נמוכות ביותר הוא צ'כיה. מאוחר יותר הוא יצר את Dayz, מוד הישרדות אימה מז'אנר הזומבי, עבור משחק הלחימה הטקטי ארמא 2 שיצא על ידי החברה "Bohemia Interactive". הול עזב תוך זמן קצר את תעשיית המשחקים כדי לחזור לצבא, ולאחר מכן חזר לצורך קבלת חוזה מחברת "Bohemia Interactive" לצורך עבודה על המשחק ארמא 3. לאחר הצלחת המוד, הול החל לעבוד באותה חברה, והפעם כמוביל פרויקט עבור הגרסה העצמאית של Dayz.
בחודש נובמבר 2014 הוא עזב את "Bohemia Interactive" כדי ליצור סטודיו משלו, "RocketWerkz".

דעותיו על תעשיית משחקי הווידאו

בשנת 2012, הול ציין כי הדור השביעי של קונסולות משחק מצוי בסוף חייו, וכי דבר זה יגרום למחשב לספק משחקים חדשניים יותר עבור הקונים.
הול השמיע ביקורת של מודל הפרסום המסורתי עבור משחקי וידאו. הוא אף ציין שחברות המוציאות לאור הופכות בלתי רלוונטיות, וציטט את משחק המחשב "Minecraft" כדוגמה לכך.

טיפוס הרים

הול הוא מטפס מוכשר, שטיפס את ההר קוק בניו זילנד. ב-21 במאי, בשעה 4:33 בבוקר, הוא עלה על פסגת האוורסט, מה שהפך אותו לניו זילנדי ה -42 שרשם הישג זה. הול טיפס על האוורסט במשך חודשיים, לאחר שהתאמן פיזית במשך כשנה, תכנן את מסעו כשישה חודשים והוציא כ-100,000 דולר על הטיפוס. אחרי כחודש וחצי בטיפוס, הול העיד שטיפוס על האוורסט הוא אתגר פסיכולוגי ולא רק פיזי. הוא אף הצהיר כי חוויותיו במסע היוו חלק גדול מההשראה עבור עבודתו כמעצב משחקים.
פאול טרוסט

חייו

טרוסט למד בבית הספר הגבוה לאדריכלות בדרמשטט בתחילת המאה העשרים, ועסק באדריכלות כבעל משרד עצמאי עד שנת 1930. במשך השנים לא נחשב לאדריכל מוביל, אך בשנה זו נערכה לו היכרות עם אדולף היטלר אשר התלהב מסגנונו הנאו קלאסי ו"אימץ" אותו כאדריכל האישי שלו ולמעשה לאדריכל הראשי של הרייך השלישי עד מותו, אז החליפו אלברט שפר. 
החל משנת 1933, עם עלייתו של היטלר לשלטון בגרמניה, היה טרוסט בעל השפעה רבה על התפתחות סגנון האדריכלות הנאצית. מיד עם תחילת תקופת שלטונו, מינה היטלר את טרוסט לעצב ולרהט עבורו את בניין לשכת הקאנצלר בברלין. הקו העיצובי של טרוסט היה הסגנון הקובע גם לגבי שאר האדריכלים בתכנון מבני ציבור ומבני מגורים ברחבי גרמניה. 
המבנה המפורסם ביותר שתיכנן בתקופה זו היה המשכן לאומנות במינכן, אשר נועד לשמש כאכסניה הראשית של האומנות הגרמנית הטהורה על פי ההשקפה הנאצית.
לאחר מותו בשנת 1934 המשיכה אלמנתו, פרופסור גרדי טרוסט להיות בעלת השפעה רבה על סגנון הבנייה והאדריכלות לאורך תקופת השלטון הנאצי בגרמניה, אולם בשלב זה כבר נטש היטלר את הסגנון הנקי והמאופק של טרוסט לטובת ראוותנות עצומת ממדים המגמדת את קנה המידה האנושי.
לזמן את הרוע 3

פיתוח

בשנת 2016, אמר ג'יימס ואן בנוגע לסרטי המשך פוטנציאליים: "יכולים להיות הרבה סרטים נוספים [של לזמן את הרוע] מכיוון שזוג וורן יש כל כך הרבה סיפורים". בנוסף, זוג התסריטאים צ'אד וקארי הייס הביעו רצון לעבוד על תסריט לסרט המשך נוסף. עם זאת, ואן אמר שייתכן שהוא לא יוכל לביים את הסרט בשל התחייבויותיו לפרויקטים אחרים. בשיחה עם "Collider", ואן אמר: "בהנחה שיהיה לנו מספיק מזל לעשות פרק שלישי, ישנם יוצרי קולנוע אחרים שהייתי אוהב שימשיכו את היקום הקולנועי של לזמן את הרוע, אם יהיה לנו מספיק מזל." ואן גם ציין, שאם יהיה סרט שלישי, הוא יתקיים באופן אידיאלי בשנות ה-80 של המאה ה-20. ואן אמר מאוחר יותר שייתכן וסרט ההמשך יכלול את נושא הליקנתרופיה: "אולי אנחנו יכולים לעשות את זה בסגנון של הקלאקסיקה זאב אמריקאי בלונדון [...] להציב את הזוג וורן על רקע כלבם של בני בסקרוויל". במאי 2017, זפרן אמר שלא סביר שהסרט השלישי יהיה סרט של "בית רדוף".
ביוני 2017, הוכרז שהסרט השלישי נמצא בתהליכי פיתוח, והתסריטאי-שותף של לזמן את הרוע 2, דייוויד לזלי ג'ונסון, נשכר למלאכת כתיבת התסריט. באוגוסט 2017, אמר ואן ל"אנטרטיינמנט ויקלי" שהיוצרים "עבדו קשה על לזמן את הרוע 3", וש"אנחנו נמצאים כעת בעיצומה של העבודה על התסריט, ועדיין יש לנו את זה. התסריט נמצא במקום טוב מאוד. עם כמה שאנשים אהבו את [שני סרטי לזמן את הרוע] הראשונים, אני לא רוצה למהר עם הסרט השלישי אם זה אפשרי." בספטמבר של שנת 2018, המפיק פיטר זפרן ציין שהתסריט כמעט הושלם ושתהליכי ההפקה יחלו במהלך 2019.

קדם הפקה

באוקטובר 2018, הוכרז שהסרט לא יבוים על ידי ואן, אלא על ידי במאי הסרט מקוללת, פרקו השישי של יקום "לזמן את הרוע", מייקל צ'אבס. ואן אמר על החלטה זו שהוא התרשם מצ'אבס במהלך עבודתם המשותפת במהלך תהליכי ההפקה של מקוללת. בדצמבר 2018, אושר שפטריק וילסון וורה פרמיגה ישובו לגלם את דמויתיהם של אד ולוריין וורן, בהתאמה, מסרטיו הקודמים של היקום הקולנועי. בדצמבר 2018, ואן אישר את פרטי העלילה של הסרט ובמהלך ראיון עם האתר "Bloody Disgusting", אמר: "אני חושב שזו הפעם הראשונה בהיסטוריה של אמריקה שבה הנאשם השתמש בדיבוק כסיבה, כתירוץ." תהליכי ההפקה החלו ב-3 ביוני 2019, וצילומי הסרט מתקיימים באטלנטה.
רובר ניוול

קריירה מוקדמת

רובר ניוול נולד ב-15 באוקטובר 1856 בטול לאב צרפתי ולאם פרוטסטנטית אנגלייה. בשנת 1878 התגייס ניוול לצבא הצרפתי ושירת בו כקצין תותחנים. ניוול מילא מספר תפקידי פיקוד ומטה, אך עקב היותו פרוטסטנטי קידומו בצבא היה מאוד איטי. בשנת 1900 השתתף בחיל המשלוח לסין שנשלח לדכא את מרד הבוקסרים.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ המלחמה היה ניוול מפקד רגימנט הארטילריה ה-5.  לאחר הצלחותיו בקרב הראשון על המארן ובקרב הראשון על האן באוקטובר 1914 קודם לדרגת גנרל בריגדה וקיבל את הפיקוד על הבריגדה ה-27. בינואר 1915 קודם לדרגת גנרל דיוויזיה וקיבל את הפיקוד על דיוויזיית המילואים ה-61. בדצמבר 1915 מונה ניוול למפקד הקורפוס ה-3 ולחם עמו בקרב ורדן כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פיליפ פטן. ב-30 באפריל 1916 מונה פטן למפקד קבוצת הארמיות המרכזית, ובמקומו מונה ניוול למפקד הארמייה השנייה. ניוול היה אחד המפקדים הראשיים בזמן קרב ורדן והוביל את צרפת לניצחון על הגרמנים בקרב זה. בדצמבר 1916 הוא מונה למפקד הראשי של כוחות צרפת בחזית המערבית, והיה האחראי למתקפת ניוול, מבצע רחב היקף של מדינות ההסכמה שנועד להכניע את הגרמנים. מבצע זה נחל כישלון חרוץ וגרם למספר אבדות גבוה אצל הצרפתים, והוביל לפרוץ המרידות בצבא הצרפתי (1917). בעקבות כישלון המבצע הועבר ניוול מתפקידו אל המערכה בצפון אפריקה. ניוול חזר לצרפת בנובמבר 1918 עם תום המלחמה. ב-1921 פרש סופית מצבא צרפת. הוא מת בפריז שלוש שנים לאחר מכן, ב-22 במרץ 1924.
אלינה לואנסון

ביוגרפיה

לואנסון נולדה בבוקרשט למשפחה יהודית. אביה ניצול שואה, ששהה במחנה ריכוז. היא היגרה עם אמה לארצות הברית. לאחר סיום התיכון החלה ללמוד משחק בניו יורק ושיחקה במספר הפקות בתיאטרון.
היא שיחקה בעשרות סרטים וסדרות. היא גילמה את תפקיד דיאנה רייטר בסרט רשימת שינדלר. ב-1994 שיחקה בסדרה סיינפלד כמתעמלת היוצאת עם ג'רי. בשנה זו גם שיחקה את תפקיד נדיה בסרט הערפדים "נדיה".
ב-1995 שיחקה בסרט אנטוניה שלי המבוסס על הרומן בעל אותו שם. 
ב-1997 שיחקה בסרט "שש דרכים ליום ראשון" לצד דבי הארי.
ב-1998 שיחקה בסרט "חיי נצח" לצד ג'וד לאו.
ב-2005 שיחקה בסרט מים אפלים. 
ב-2006 שיחקה ב-פיי גרים, המהווה סרט המשך להנרי פול. 
ב-2009 שיחקה בסרט "לורדס" לצד לאה סדו.
פטר שמייכל

קריירה

שמייכל הוא השחקן בעל מספר ההופעות המרבי בנבחרת דנמרק בכדורגל, עם 129 הופעות. הוא פרש מכדורגל בינלאומי באפריל 2001. באותה העת נחשב לשוער הטוב בעולם. שוער וירטואוז עם יכולת עצירת בעיטות מצוינת, שמייכל היה אחד מעמודי התווך בזכייתה של נבחרת דנמרק ביורו 1992. הוא שיחק עם נבחרתו גם ביורו 1996, מונדיאל 1998 ויורו 2000.
שמייכל ידוע בכינוי "הדני הענק".
שמייכל החל את דרכו המקצוענית בקבוצת הבידוברה, תחנתו השנייה הייתה ברונדבי. בהמשך, רכשה אותו מנצ'סטר יונייטד תמורת 550,000 לירות שטרלינג ובשורותיה הוא שיחק במשך מרבית הקריירה שלו, שמונה שנים בסך הכל, בהצלחה גדולה. עם היונייטד שמייכל זכה ב-5 אליפויות, 3 גביעים, בליגת האלופות ובגביע הליגה.
רגע השיא בקריירה שלו הגיע בשנת 1999, עת זכה בטרבל (אליפות, גביע וגביע האלופות). במשחקו האחרון בקבוצה, גמר ליגת האלופות 1999 נגד באיירן מינכן, שימש כקפטן. במשחק הזה היה זכור בגילגול שביצע מיד לאחר שער הניצחון. בשנה לאחר מכן, עבר שמייכל לספורטינג ליסבון, איתה זכה באליפות פורטוגל ב-1999/2000. כעבור עונה אחת בלבד חזר שמייכל לאנגליה, לקבוצת אסטון וילה. עונתו האחרונה הייתה במנצ'סטר סיטי.
הוא נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם במרץ 2004.
בנו, קספר שמייכל, הוא כדורגלן המשחק אף הוא בעמדת השוער, בקבוצת לסטר סיטי האנגלית ובנבחרת דנמרק.
מימן נוזלי

מימן נוזלי (LH2) הוא היסוד הכימי מימן במצב צבירה נוזל.
כאשר המימן בטמפרטורת החדר הוא נמצא במצב צבירה גז, כדי שמימן יתקיים במצב צבירה נוזל, הוא חייב להיות מקורר לנקודה קריטית של 240.15– מעלות צלזיוס. אך כדי שמימן יהפוך לנוזלי לחלוטין בלי לרתוח בלחץ אטמוספירי, הוא צריך להיות מקורר לטמפרטורה של 252.87– מעלות צלזיוס (20.28 מעלות קלווין ; 432.17– מעלות פרנהייט).
כמו בכל גז, אחסון המימן במצב צבירה נוזל תופס פחות מקום מאחסונו במצב צבירה גז בלחץ ובטמפרטורה נורמליים. לעומת זאת, צפיפות המימן הנוזלי נמוכה מאוד בהשוואה לדלקים נפוצים.
לאחר שעובה, יכול המימן להישאר נוזלי, אם הוא מאוחסן במיכלים מבודדים תרמית בלחץ.

היסטוריה

בשנת 1885, פרסם זיגמונט פלורנטי ורובלסקי  את הטמפרטורה לעיבוי מימן: 240.15– מעלות צלזיוס; בלחץ של 13.3 אטמוספירות ; ואת נקודת הרתיחה: 250.15– מעלות צלזיוס.
המימן עובה לראשונה בשנת 1898 על ידי ג'יימס דיואר  על ידי שימוש בקירור רגנרטיבי ועל ידי ההמצאה שלו - תרמוס.
הצורה היציבה של המימן הנוזלי (פראהידרוגן) הושגה על ידי פל הארטק  וקארל פרידריך בונהופר  ב-1929.

שימושים

מימן נוזלי הוא דלק נפוץ לטילים ורקטות. נאס"א וחיל האוויר של ארצות הברית מפעילים מספר רחב של מיכלי מימן נוזלי עם קיבולת של עד 3.8 מיליון ליטרים ליחידה.
במרבית מנועי הרקטות המונעים על ידי מימן נוזלי, המימן הנוזלי מקרר תחילה את הזרבובית וחלקים אחרים במנוע ולאחר מכן מעורבב עם מחמצן - בדרך כלל חמצן נוזלי  ונשרף כדי להפיק מים עם עקבות של אוזון ומימן על-חמצני. מימן נוזלי יכול לשמש דלק עבור מנוע בעירה פנימית או תא דלק. צוללות שונות וכלי רכב פרטיים המתודלקים במימן נבנו באמצעות שיטה זו של תדלוק במימן.
הפצצה התרמו-גרעינית הראשונה, אייבי מייק, השתמשה בדאוטריום נוזלי (מימן -2), לצורך מיזוג גרעיני.
עדן אלנה

ביוגרפיה

אלנה נולדה בשכונת קטמון בירושלים להורים שעלו לישראל מאתיופיה: זהבה (וורקנש), מעצבת כובעים, ומונוגטה. כשהייתה בת שנתיים הוריה התגרשו. היא גדלה כבת יחידה לאם חד-הורית, ועם אביה לא שמרה מעולם על קשר. מגיל 3 עד 13 למדה בלט. עד כיתה ט' למדה בבית ספר דתי, ולאחר מכן עברה לבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה ולמדה במגמת תיאטרון, ובאותן השנים למדה פיתוח קול.

קריירה מוזיקלית

במרץ 2017 שיתפה פעולה עם הראפר שחר פרץ, ושרה איתו את השיר "אוטופיה". 
באוקטובר 2017, בגיל 17, השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות אקס פקטור ישראל, באודישן הראשון ביצעה את השיר Stone Cold  של דמי לובאטו. כבר אז סומנה כמועמדת מובטחת לזכייה, ובינואר 2018 זכתה בגמר של העונה ובהפקת סינגל בין לאומי. 
במרץ 2018, לכבוד יום האישה, הוציאה לאור דואט עם עברי לידר לשיר "היי שקטה" של ריקי גל. באפריל 2018, השתתפה בטקס הדלקת המשואות לציון 70 שנה למדינת ישראל במסגרתו שרה את השיר "מי אוהב אותך יותר ממני" של ארקדי דוכין. באותו חודש בנוסף נבחרה על ידי אולפני וורנר לבצע את הגרסה העברית של שיר הנושא של הסרט "מפלצות בשלג" (את הגרסה האנגלית שרה זנדאיה). 
באוקטובר 2018 התגייסה עדן לצה"ל, ללהקה צבאית בחיל החינוך והנוער ומשרתת ״בלהקת טקסים״. בדצמבר 2018 הוציאה לאור את שיר הבכורה שלה, Better.
בפברואר 2019, לקראת שידור האירוויזיון בישראל, הוציאה לאור חידוש לשיר Save Your Kisses For Me, של להקת Brotherhood of Man, שזכה בתחרות האירוויזיון בשנת 1976. במרץ 2019 הוציאה לאור את הסינגל השני שלה, When It Comes To You. את השיר הזה הקליטה אלנה בלוס אנג'לס עם המפיק המוזיקלי ג'וליאן בונטה (Julian Bunetta), שעובד עם להקת וואן דיירקשן. ממאי 2019, אלנה משתתפת בגרסה הישראלית של המחזמר "חנות קטנה ומטריפה" בהפקת עידן ליפר.
סטפני (אונייה)

סטפני היא אונייה קפריסאית שהובילה מחבלים פלסטינים לפיגוע בישראל ונלכדה על ידי סטי"ל של חיל הים הישראלי ממערב לראש הנקרה ב-28 במרץ 1979. 
האונייה יצאה ב-25 במרץ 1979 מנמל טריפולי שבלבנון כשהיא מובילה מטען מלט. שישה מחבלים יצאו בסירות גומי מטריפולי ומנהר אל-בארד ועלו על "סטפני" בלב ים. עקב תקלה במנוע הפליגה האונייה לקפריסין, ולאחר תיקון התקלה יצאה מלימסול לכיוון פורט סעיד. בעקבות התרעות שהתקבלו בחיל הים הוגברו סיורי הבט"ש, וב-28 במרץ 1979 בלילה גילה הסטי"ל אח"י אילת, בפיקודו של סרן אודי דביר, את "סטפני", כ-50 מייל ממערב לראש הנקרה, והחל במעקב מרוחק אחריה. בשעות הבוקר,  כאשר "סטפני" הגיעה למרחק של 60 מייל מחיפה, התקרבה אח"י אילת אליה לשם זיהויה. לפי דרישת מפקד הסטי"ל הסיר רב החובל של "סטפני" כיסוי ברזנט שהיה על הסיפון, ומתחתיו התגלתה ספינת גומי עם מנוע. רב החובל טען שאחד מאנשי הצוות רכש את הסירה. מפקד הסטי"ל הורה לרב החובל לרכז את כל אנשי הצוות, שמונה במספר. 
עם קבלת אישור להשתלט על האונייה בלב ים, עלה צוות של שבעה ימאים מהסטי"ל על האונייה. במהלך בדיקת אנשי הצוות הגיחו ממבנה בירכתיים חמישה מחבלים חמושים שהסגירו עצמם, ואחד מאנשי הצוות זוהה כמפקד החוליה. חוליה של לוחמי שייטת 13 נשלחה במסוק לשם השלמת ההשתלטות על האונייה. 
באונייה התגלו כמויות גדולות של אמצעי לחימה, ובהם טילי טאו ורובי קלשניקוב. מפקד חוליית המחבלים הובל במסוק לחוף, ויתר המחבלים הובלו לבסיס חיפה באח"י אילת, ולאחר חצות הגיעה גם "סטפני" לבדיקה במפרץ חיפה.
התברר שהמחבלים תכננו פיגוע הרג המוני באחד מערי החוף של ישראל, עם שובו של ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, מטקס החתימה על הסכם השלום בין ישראל למצרים, שנערך ב-26 במרץ בוושינגטון.
בעקבות לכידת האונייה, ובהתחשב בסיכונים השונים שבפעולה זו, קבע מפקד חיל הים, האלוף זאב אלמוג נהלים לעריכת השתלטות מסוג זה, ובהם הקביעה שבהשתלטות יעסקו לוחמי שייטת 13, המיומנים מכולם בפעולה זו.
עאטף צדקי

חייו הפרטיים

צדקי נולד בשנת 1930 בעיר טנטא שבדלתא של הנילוס. בהכשרתו הוא עו״ד וכלכלן. את הדוקטורט בכלכלה קיבל מאוניברסיטת פריז.
בשנת 1986 החליף את עלי לוטפי מחמוד בתפקיד ראש ממשלת מצרים.
נפטר בתאריך 25 בפברואר 2005 בבית חולים בקהיר.

קריירה פוליטית

כראש הממשלה, צדקי פיקח, ולעיתים אף מתח ביקורת על רפורמות שהוצעו על ידי קרן המטבע הבינלאומית. בנובמבר 1993, הוא ניצל מניסיון התנקשות בקהיר, שבוצע על ידי קבוצה אסלאמית מיליטנטית, כאשר במהלך ניסיון ההתנקשות נהרגה תלמידת בית ספר. ב -2 בינואר 1996, הוא, יחד עם ממשלתו, התפטר מתפקידו, וכעבור יומיים הוחלף על ידי יורשו, כמאל גנזורי.
תקופת כהונתו של צדקי כראש ממשלת מצרים היא הארוכה ביותר בהיסטוריה של ראשי ממשלת מצרים, מאז סוף שלטונה של האימפריה העות'מאנית במדינה בשנת 1914.
אהרן מנדל כהן

הרב אהרן מנחם מנדל הכהן בהר"ן (י"א בניסן תרכ"ו, 1866 - ח' בחשוון תרפ"ח) היה רבה של הקהילה היהודית בקהיר, מחבר פורה שהתפרסם בשלל יוזמות שביניהן ניסיון לחידוש הסמיכה ומיזמי חינוך.

ביוגרפיה

נולד בטבריה בי"א בניסן ה'תרכ"ו לר' נתן ב"ר בנימין מקוסוב. למד בישיבות טבריה והוסמך לרבנות.
בשנת תרנ"ז נענה להזמנת העדה האשכנזית בקהיר שהייתה אז בראשית התלכדותה, וקיבל בה את כהונת הרב הראשי שהתמיד בה כשלשים שנה. ארגן את הקהלה ויסד בה מוסדות חינוך וחסד שנותרו קיימים למשך שנים.
לצד פעילותו הרבה חיבר ופרסם מספר ספרים בכמה תחומים. ביניהם כלילת חתנים - ריכוז דינים ומנהגים בחיי הנישואין; אבל מצרים - אוסף הספדים על גדולי ישראל; הנשמה והקדיש - מחקר על עניין הישארות הנפש ברוח הקבלה; חוברת הקדיש - על מקור הקדיש דיניו ומנהגיו והניח בכתב יד ספר תרוכין - שלשים שאלות מסובכות בדיני גיטין.
ספרו העיקרי הוא סמיכת חכמים שבו הביע את הדרישה לחידוש הסנהדרין בישראל, כדי לחזק את סמכות הרבנות. לרעיונו זה התמסר במרץ רב. דרש לכונן מועצה בשם "כנסת הגדולה", ויסד אגודת רבנים שמנתה למעלה מ-500 חברים בכל תפוצות ישראל. כתוצאה מפעולה זו, התכנס בחודש אב תרס"ג קונגרס עולמי של רבנים בקרקוב בהשתתפותו של הרב בהר"ן, "לטכס עצה להרמת דגל התורה ולבקש אופן נאות ורצוי לגדור הפרצות ולבנות הנדחות". בין משתתפי הכינוס היו גם הרב אליהו עקיבא רבינוביץ מפולטבה, והאדמו"ר רבי מנחם מנדל חיים לנדאו מזוויירצ'ה.
אורח נוסף שיצא לאירופה יחד עם בהר"ן היה הרב הראשי לאלכסנדריה רבי אליהו בכור חזן שתמך בו בכל מיזמיו ועל פי השתדלותו החליטו ראשי הקהילה באלכסנדריה והברון ז'אק די מנשה, לממן את הוצאת הקונגרס.
פרטי הקונגרס וקורותיו תוארו בהרחבה בעיתוני התקופה, בעיקר על ידי הרב מפולטובה בירחונו "הפלס", ועל ידי בהר"ן עצמו בספר כנסת הגדולה - מחברת אגודת הרבנים ובנימה ביקורתית יותר על ידי האדמו"ר מזוויירצ'ה בספר מקיץ נרדמים. הדברים גם תועדו בפרוטרוט בקונטרס ארוכת בת עמי של אפרים דיינארד בארצות הברית, באנציקלופדיה אוצר ישראל ועוד.
ברבות השנים אף ארגן בהר"ן קבוצת רוכשים לשטחי מגורים בארץ ישראל, בין אדמות בית הכרם ובין בית וגן ליד ירושלים, בזמן שעוד לא היה שם יישוב. ביוזמתו נעשו הצעדים הראשונים ליסוד שכונת 'כנסת ישראל'. בדעתו היה להקים בתוכה את בית המוסד הדתי העליון של הסנהדרין המחודשת.
נפטר בחיפה בח' חשוון תרפ"ח ונקבר בבית העלמין היהודי הישן של חיפה "כנסת ישראל".
טיסה 911 של תאגיד בריטיש אוברסיז איירוויס

הגורמים לאסון

המטוס שהתרסק הגיע לטוקיו בשעה 12:40 שעון מקומי, לאחר שהופנה אל נמל התעופה פוקואוקה יום לפני כן, בשל מזג האוויר הקשה ששרר בטוקיו. מזג האוויר לא השתפר, והטייסים תודרכו לטוס בגובה 31,000 רגל, ולהשתמש בכללי טיסת מכשירים (IFR). נתיב הטיסה שנקבע היה דרומה, לכיוון האי איזו אושימה.
בשעה 13:42 קיבלו הטייסים אישור להפעיל מנועים, המטוס החל בהסעה בשעה 13:50, ובשעה 13:58 הוא המריא. עקב תנאי מזג האוויר שהשתפרו, קיבל הטייס ברנרד דובסון אישור לטיסה מערבה לכיוון הר פוג'י, על מנת לאפשר לנוסעים לראות את ההר מלמעלה.
בעודו מתקדם לעבר ההר נתקל המטוס במערבולות אוויר קשות, מה שגרם להתמוטטות גוף המטוס. בעת התאונה, נמדדו בפסגת ההר רוחות במהירות שבין 60 ל-70 קשר. 
הצי האמריקני שלח מטוס A-4 סקייהוק זמן קצר לאחר התאונה, כדי לעזור בחיפושים אחר ניצולים. אולם לאחר שנתקל ברוחות קיצוניות באזור, הוא נאלץ לנחות. מטוסים רבים שעברו באותו היום ליד ההר, דיווחו על רוחות עזות.
התאונה צולמה על ידי חייל בצבא יפן שהיה בתרגיל סמוך למקום התאונה. עדי ראייה דיווחו שראו את המטוס צולל כלפי מטה, כשאחריו נגרר עשן לבן. לאחר התאונה נקבע כי ה"עשן" היה דלק סילוני שפרץ בעוצמה.
סרט צילום ובו תמונות שצילם אחד הנוסעים במטוס שרד את התאונה. התמונות שפותחו הראו שבעת האסון המטוס נקלע למערבולת חזקה. במטוס לא הייתה קופסה שחורה, ולא התקבלו מהמטוס אותות מצוקה.
שרידי המטוס נמצאו בשטח של 16 קילומטרים. ניתוח מיקום ההריסות, איפשר לחוקרים לקבוע כי המייצב האנכי קרס ראשון, אחריו קרס המייצב האופקי. זמן קצר לאחר מכן ניתק גחון המטוס, וארבעת המנועים כבו. תא הטייס וקדמת המטוס ניתקו זמן קצר לפני הפגיעה בקרקע.
כביש 225

אפשרות הנסיעה בכביש

לקראת סוף שנת 2008 נסגר הכביש לתנועה מפני ליקויים בטיחותיים ומשום שהכביש לא תוחזק שנים רבות, אך נפתח שוב לתנועה נוכח פניה של החברה להגנת הטבע לשר התחבורה ישראל כץ בנימוק שהיות הכביש סגור לתנועה מונעת גישה לאחד הנופים היפים בארץ. במקביל החברה הלאומית לדרכים החלה במקצה שיפורים בטיחותיים בכביש.