google/wiki40b huggingface dataset:
פנג שוואי (טניסאית)

ביוגרפיה

פנג נולדה בסיאנגטאן מחוז חונאן. הדוד שלה, מאמן טניס ידוע בסין החל ללמד אותה לשחק בגיל 8. בגיל 13 עברה ניתוח לב, אותו היא מכנה "הבלתי אפשרי הוא כלום" במסע פרסום עבור חברת אדידס.

2011

באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר ניצחה פנג בסיבוב השני את ילנה יאנקוביץ' מסרביה (7 בעולם) והגיעה עד לשלב שמינית הגמר בו הפסידה לאגניישקה רדוונסקה מפולין (12 בעולם) בשלוש מערכות, 7-5, 3-6, 7-5 וזאת לאחר שהחמיצה שתי נקודות משחק במערכה השלישית.
בטורניר וימבלדון שנערך ביוני הגיעה פנג לשלב שמינית הגמר בו הפסידה למריה שארפובה מרוסיה (6 בעולם) בשתי מערכות.
טיסה 655 של איראן אייר

רקע

בספטמבר 1980 החלה מלחמת איראן-עיראק. במהלך המלחמה תקפו האיראנים מכליות נפט של כווית, מה שגרם להתערבותה של ארצות הברית במלחמה.
בהמשך עצרו שלטונות איראן ספינות מטען נייטרליות במצר הורמוז (המצר בתחום המים הטריטוריאליים של איראן ועומאן על פי חוק הים), מה שהוסיף למתיחות באזור.

התקרית

המטוס המריא בשעה 10:17 שעון מקומי. הטיסה הייתה אמורה להימשך 28 דקות. המטוס עלה לגובה 14,000 רגל (4,300 מטר), גובה נמוך יחסית לטיסה סילונית מסחרית. הטייס היה מוחסן רזאיאן (Mohsen Rezaian), טייס ותיק עם יותר מ-7,000 שעות טיסה. 
במימי המפרץ הפליגה באותה תקופה הסיירת האמריקנית וינסנס. צוות הספינה היה דרוך, בעקבות תקרית שאירעה ב-17 במאי 1987, בה ירו מטוסי חיל האוויר העיראקי טילי אקסוסט לעבר סיירת אמריקנית אחרת (באירוע זה נהרגו 37 אנשי צוות הספינה).
טיסה 655 נקלטה במכ"ם האונייה, וצוות האונייה חשב בטעות שמדובר במטוס F-14 של חיל האוויר האיראני המתכונן לתקוף את הספינה. קפטן האונייה ויליאם רוג'רס (William C. Rogers III) הורה להפיל את המטוס. שני טילי קרקע-אוויר RIM-66 Standard נורו לעבר המטוס. רק לאחר הפגיעה הבין צוות הספינה את הטעות.

לאחר התאונה

מחקירת האירוע התברר כי צוות האונייה ניסה ליצור קשר עם מטוס האיירבוס, ושידר אות חירום שבע פעמים. צוות המטוס לא הבין את המסר ולא השיב. בחקירה התברר גם כי מד מהירות הרוח במטוס טעה ב-50 קשר (93 קמ"ש), והמטוס סטה מנתיבו. עוד נבדקו בחקירה גם מכשירי המכ"ם של האונייה, והתברר כי לא היו בהם בעיות. עם זאת הוצבה טייסת של חיל האוויר האיראני בנמל התעופה של בנדר עבאס (משם המריא המטוס).
ממשלת ארצות הברית הביעה צער על אובדן חיי חפים מפשע, אך מעולם לא הודתה באחריות למקרה, ולא התנצלה בפני הממשל האיראני. 
בשנת 1996 תבעה איראן את ארצות הברית בבית הדין הבינלאומי לצדק. בסופו של דבר שילמה ארצות הברית למשפחות הקורבנות סכום של 131,800,000 דולר (כ-300,000 לכל איש), בתנאי שהכסף לא יעבור דרך הממשלה האיראנית. תאונה זו סיבכה עוד יותר את היחסים המתוחים ממילא בין שתי המדינות.
לאירוע הוקדש פרק בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "תעופה בחקירה".
פנטלאון הקדוש

תולדות חייו

על פי המסורת הוא נולד לאב עשיר ופגני והוא התנצר בהשפעת אמו שהייתה נוצרית. לאחר מותה התרחק מהדת, למד רפואה והיה לרופאו של הקיסר מקסימיאנוס או גלריוס. איש דת נוצרי בשם הרמולאוס התחבר אליו באותו זמן ושכנע אותו לחזור לחיק הנצרות. הוא חולל נס כאשר ריפא עיוור על ידי הזכרת שמו של ישו והמיר את דתו של אביו. לאחר מות אביו, ירש רכוש גדול, אבל שחרר את עבדיו, פיזר את ממונו לעניים ושמו יצא לתהילה ברחבי ניקומדיה. אנשים שקינאו בו הלשינו לקיסר שהוא נוצרי, לאחר שאמונה זו נאסרה ברומא. הקיסר לא אבה להורגו וביקש ממנו להכחיש את הדיבה, אך פנטלאון לא זו בלבד שהצהיר על אמונתו, ביצע נס נוסף וריפא חולה שיתוק כהוכחה לאמיתותו של ישו. הקיסר ראה בזה כישוף והורה להוציאו להורג.
על פי כתבי הגיוגרפיה מאוחרים, ניסו בתחילה להורגו בשריפה, אולם הלפידים כבו. גם כל דרך אחרת שבה ניסו להוציאו להורג נכשלה בנס עד אשר תלייניו התנצרו גם הם. לבסוף, לאחר שהסכים למותו, הוא נערף.

בכנסיות המזרח

על פי הכנסייה האורתודוקסית, שרידיו הועברו מניקומדיה לקונסטנטינופול וכנסיות ומנזרים רבים נקראים על שמו, בהם מנזר איו פנטליימונוס בהר אתוס שביוון, כנסייה מהמאה ה-18 בסנט פטרסבורג וכנסייה מהמאה ה-12 במקדוניה. על פי הכנסייה הארמנית, שרידיו נמצאים במנזר גנדזסאר (Gandzasar) שבנגורנו קרבך.

בכנסיות המערב

בכנסיית ארבעה-עשר הקדושים המסייעים שבגרמניה, הוא מתואר כשידיו ממוסמרות לראשו, בהתאם לאגדה מקומית על הוצאתו להורג. בזמן מגפת המוות השחור החלה הערצתו להיות פופולרית גם במערב אירופה בזכות היותו פטרון הרופאים והמיילדות. בצרפת, בזיליקת סן-דני וכנסייה בליון מציגות שרידים שלו ושש עיירות ברחבי צרפת קרויות על שמו. כנסייה על שמו קיימת בקלן, גרמניה וכן בוונציה שבאיטליה.
אוגאנסון

היסטוריה

ב-7 ביוני 1999 טענו מדענים מהמעבדה הלאומית לורנס ברקלי כי יצרו את יסודות 116 ו-118. המדענים טענו כי יצרו את האיזוטופ ²⁹⁷Og ונייטרון חופשי על ידי הפצצת יוני ⁸⁶Kr ב-²⁰⁸Pb במאיץ חלקיקים.
מההפצצה נוצרו 3 אטומי אונונאוקטיום לאחר 11 ימי ניסויים.
בנוסף לכך טענו המדענים כי ניתן ליצור ²⁹⁴Og על ידי הפצצת ²⁴⁹Cf ב-⁴⁸Ca תוך פליטת 3 נייטרונים חופשיים. המדענים ניסו לשחזר את הניסוי כדי לאמת את התגלית. גם מעבדות שונות ניסו לשחזר זאת אך ללא הצלחה, ולא נמצאה כל עדות ליסוד אוגאנסון.

ביוני 2002 הכריז מנהל מעבדת לורנס ברקלי כי התביעה לגילוים של יסודות 116 ו-118 התבססה על מידע מזויף או שגוי על ידי מנהל הדוחות ויקטור נינוב.
ב-10 באוקטובר 2006 חזרו המדענים על הניסוי במטרה לאמת את התגלית שלטענתם נכונה, ולבסוף פרסמה קבוצת מדענים מן המכון המאוחד למחקר גרעיני בעיר דובנה שברוסיה, יחד עם מדענים מהמעבדה הלאומית לורנס ליברמור באוניברסיטת קליפורניה, שהם יצרו בהצלחה את היסוד ²⁹⁴Og ו-3 נייטרונים חופשיים. היסוד נוצר על ידי הפצצת ²⁴⁹Cf ביוני ⁴⁸Ca במאיץ חלקיקים מעגלי מסוג ציקלוטרון. המטרה העשויה מקליפורניום הופצצה בכ-16×10¹⁸ יוני סידן במשך 1,080 שעות ולבסוף נוצרו 3 אטומי אוגאנסון. היסוד לא נצפה ישירות, אלא על ידי זיהוי שני תוצרים של הדעיכה שלו - ²⁹⁰Lv ו- ²⁹¹Lv. לאיזוטופ 294 נצפה זמן דעיכה של 0.89 מילישניות. בסוף שנת 2015 הכיר האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית ביסוד זה כיסוד חדש.

שם

קבוצת המדענים האמריקאים שעבדה במעבדה הלאומית לורנס ברקלי התכוונה לקרוא ליסוד 118 "גיורסיום" (Ghiorsium) על שם המדען אלברט גיורסו.
השם הזמני שניתן ליסוד היה אונונאוקטיום, עם הסימון Uuo. השם הזמני, כמו בשמות זמניים של יסודות על כבדים אחרים, נבע מהמספר האטומי שלו. ביוני 2016, הכריז הIUPAC כי השם הוא אוגאנסון (Oganesson) והסימון Og. השם ניתן כדי להוקיר את פרופסור יורי אוגאנסיאן, על תרומתו הנכבדת לגילוי היסודות הכבדים ביותר. בנוסף, הצוותים במכון המשותף למחקר גרעיני בדובנה ברוסיה והצוותים במעבדת המחקר הלאומית באוק רידג', טנסי, כובדו בשמות היסודות מוסקוביום וטנסין.
לאחר תקופת המתנה של חצי שנה, ב-28 בנובמבר 2016, אושר השם רשמית.
סידר פוינט

היסטוריה

במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, אזור חצי האי בו נמצא כיום הפארק, הכיל ארבע סוללות ארטילריה אשר איבטחו את מחנה שבויי המלחמה אשר היה שכן בסמיכות. לאחר שהמלחמה הסתיימה, סידר פוינט הפך שוב למוקד נופש. הפארק נחנך במתכונתו הראשונית בשנת 1870 כאשר המהגר הגרמני לואיס זיסל הקים במקום את האטרקציות הראשוניות של הפארק והסיע את המבקרים אל הפארק באמצעות הסירה שלו.
בשנת 1892 הוקמה בפארק רכבת ההרים הראשונה. לקראת תחילת המאה ה-20, איש העסקים ג'ורג' ארתור בוקלינג, הרחיב במשך מספר עשורים את הפארק באמצעות שתילת גינות פרחים, הוספת אטרקציות, בנייה לגונות, ופתיחת מספר בתי מלון, בהם מלון ברייקרס אשר נפתח ב-12 ביוני 1905, ועדיין פועל כיום. בין השנים 1902 עד 1912 נחנכו בפארק ארבע רכבות הרים נוספות ורכבות ההרים הפכו בעקבות כך לאטרקציה העיקרית של הפארק.
תקופת השפל הגדול השפיעה באופן ניכר על המצב של הפארק כאשר הפארק היה בדעיכה עד שנות החמישים כאשר אנשי העסקים ג'ורג' רוז ואמיל לגרוס רכשו את הפארק. בתחילה השנים תכננו להרוס את הפארק הקיים והקים במקום דירות מגורים. בשל כך השניים הקימו מרינה וסללו כביש אשר חיבר בין הפארק ליישוב הסמוך סאנדוסקי. לאחר שתושבי סאנדוסקי גילו אודות תוכניתם של רוז ולגרוס הם פנו למושל אוהיו על מנת שיתערב וימנע מהיזמים מלהרוס את הפארק. בשל ההתנגדות הרבה להריסת הפארק ובשל הפופולריות הרבה לה זכה באותה העת פארק השעשועים דיסנילנד שבקליפורניה, רוז ולגרוס החליטו כי הם יהפכו במקום זאת את סידר פוינט לדיסנילנד של אזור המערב התיכון. 
הפארק המשיך להתרחב באופן מואץ ב-50 השנים הבאות. במהלך השנים סידר פוינט הפך מפארק שעשועים פשוט לאתר נופש רחב היקף המכיל מספר רב של בתי מלון ואזורי קמפינג. רבים מרכבות ההרים שנחנכו לאורך השנים בפארק קבעו שיאים חדשים בגובהם או במהירותם כאשר נחנכו לראשונה. בשנים האחרונות נפתח בתחום הפארק גם פארק מים גדול.
דייוויד אתרטון

חייו

אתרטון נולד בבלקפול, לנקשייר למשפחה מוזיקלית. אביו, רוברט אתרטון, היה המורה למוזיקה בסנט ג'וזף קולג' בבלקפול וכן היה מנצח. אמו הייתה זמרת.
אתרטון למד מוזיקה בפיצוויליאם קולג' באוניברסיטת קיימברידג' בשנים 1962-66 ובאקדמיה המלכותית למוזיקה. בשנת 1967 הכניס אותו גיאורג שולטי לסגל של קובנט גארדן, שם ניצח לראשונה על טרובאדור בשנת 1968 וכיהן כמנצח הבית עד 1980. בשנת 1976 הופיע לראשונה בלה סקאלה ובשנת 1978 באופרה של סן פרנסיסקו. בשנים 1968 עד 1973 ושוב מ-1980 עד 1983 כיהן כמנהל מוזיקלי של הסינפונייטה של לונדון. בתקופת כהונתו השנייה בסינפונייטה כיהן במקביל גם כמנהל מוזיקלי של הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, שם המשיך וכיהן כמנצח אורח ראשי בשנים 1983 עד 1986. באותן שנים היה גם המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של סן דייגו. בשנת 1989 התמנה למנהלה המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של הונג קונג ואף ייסד את פסטיבל "בעיקר מוצרט" בסן דייגו. בשנת 1991 ניצח בקובנט גארדן על הפקה בימתית מלאה של "ההוגנוטים" מאת מאיירבר, הראשונה בלונדון מאז מלחמת העולם השנייה. 
אתרטון התבלט בהתלהבותו למוזיקה חדישה, שהתבטאה בין השאר בביצועי בכורה ל"הלוויתן" של ג'ון טאוונר (1968), "פאנץ' וג'ודי" של הריסון ברטוויסל (1968) ו"אנו באים אל הנהר" של האנס ורנר הנצה (1976). כמו כן ערך והקליט את מכלול יצירותיו של שנברג להרכב קאמרי והקליט יצירות משל לאוש יאנאצ'ק, מוצרט, שוברט, וייל ואחרים עם תזמורות ידועות-שם. פרשנותו ל"המלך פריאם" של מייקל טיפט זכתה לשבחי המלחין.
אמנואל, דוכס ונדום

ביוגרפיה

אמנואל נולד ב-18 בינואר 1872 במראן, לנסיך פרדיננד, דוכס אלנסון ולסופיה שרלוטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה ולודוביקה, נסיכת בוואריה. בשנת 1897 ביקרה אמו בבזאר דה לה שריטה - אירוע צדקה שארגנה האצולה הצרפתית בפריז מדי שנה, ונספתה שם במהלך שריפה גדולה שפרצה במקום.
ב-12 בפברואר 1896 התחתן אמנואל בבריסל עם הנרייט, נסיכת בלגיה, בתם של הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה ומריה, נסיכת הוהנצולרן, ממנה נולדו לו 4 ילדים. לבני הזוג היו אחוזות בבלגיה, בצרפת ובשווייץ עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, אולם לאחר מכן הדרדר מצבם והם נאלצו למכור נכסים. ב-1 בפברואר 1931 מת אמנואל במפתיע מאי ספיקת לב לאחר שקיבל הצטננות, בקאן, צרפת.
איוואן קלאייב

ביוגרפיה

קלאייב נולד כבן לקצין משטרה בוורשה. החל משנת 1897 הוא למד באוניברסיטת סנקט פטרבורג והשתתף במחאות הסטודנטים. הוא נכלא, גורש מהאוניברסיטה וגורש ל יקטרינוסלב. עם חזרתו הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית, שאז עוד לא היו מחולקים לבולשביקים ומנשביקים, אבל עזב את המפלגה, כי לא הייתה מהפכנית מספיק לטעמו. הוא עבר ללבוב ולמד באוניברסיטה שם. הוא חיפש קשר עם מהפכנים שהגיעו מרוסיה. זמן קצר לאחר מכן הוא נעצר בברלין בגלל אחזקת ספרות מהפכנית שהייתה מיועדת לרוסיה. ממשלת גרמניה הסגירה אותו לרוסיה, שם ישב שוב בכלא וגורש לירוסלבל. שם הוא הכיר את הסוציאל-רבולוציונים והשתכנע שמעשי טרור ייקדמו את מטרתו. הוא פגש את יונה אזף ושיכנע אותו, שהוא מוכן לפעולה. 
קלאייב השתתף בהתנקשות בשר הפנים ויאצ'סלב פלבה, והקורבן הבא תוכנן להיות סרגיי אלכסנדרוביץ' רומנוב. ההתנקשות תוכננה ל-15 בפברואר 1905. רומנוב רצה לראות הופעה בתיאטרון בולשוי. על קלאייב היה להטיל פצצה לכרכרה, כשרומנוב ייתקרב לתיאטרון. שניות ספורות לפני הטלת הפצצה הוא הבחין באשתו אליזבת, נסיכת הסה ובילדים בכרכרה וביטל את תוכניתו. יומיים לאחר מכן הוא הרג אותו ואת הרכב קרוב לקרמלין. הוא נעצר מיד, כי לא התכוון להינצל. כמה ימים לאחר מכן ביקרה אותו אלמנתו של רומנוב. היא ניסתה לשכנע אותו להתחרט על מעשיו, אך הוא סירב. בבית המשפט הוא אמר:
"איני מואשם, אני שבוי. אנחנו במלחמה. אתם נציגי ההון והכוח, אני נוקם העם, סוציאליסט ומהפכן."
קלאייב הוצא להורג במבצר שליסלבורג ב-23 במאי. 
ההתנקשות ובעיקר ההיסוס בניסיון הראשון היוו השראה עבור אלבר קאמי ברומן "הצודקים" (1949).
ראסינג פריז

היסטוריה

קבוצת הכדורסל של ראסינג נוסדה במושב של ארגון ראסינג צרפת בשנת 1922 תחת השם RC France. בשנת 1989 השתנה שם קבוצת הגברים לראסינג פריז ובשנת 1992 לפס"ז ראסינג ובשנת 2000 בחזרה לראסינג פריז. קבוצת הגברים נפרדה מארגון ראסינג צרפת בשנת 1992 וקבוצת הנשים שייכת לראסינג צרפת עד היום.
בכל גלגוליה זכתה ראסינג פריז ב-4 אליפויות צרפת בשנים 1951, 1953, 1954 ו-1997 והגיע פעמיים לגמר הגביע הצרפתי ב-1956 ו-2000. 
בשנת 2007 הקבוצה התמזגה עם קבוצת לבלואה ספורט קלאב ויצרה את קבוצת פריז לבלואה שמופיע בליגה העליונה בצרפת משנת 2007/2008.
סייני

תולדות היישוב

סייני נזכרת לראשונה בשנת 1552 ככפר בבעלות אצולה, ובשל מיקומה בנתיב סחר בין פולין וליטא ועריכת ירידים במקום, בשנת 1593 הוענקו לה זכויות עיר.
בחלוקת פולין השלישית, בסוף המאה ה-18, נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. במהלך המאה ה-19 נפתחו בעיירה מספר מפעלים, ואוכלוסייתה גדלה.

יהודי סייני

יהודים ישבו בעיירה עוד במאה ה-17, ובשנת 1778 נחנך בה בית כנסת מפואר. מסוף המאה ה-18 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה, עד שהגיעה בשנת 1857 ל-2,368 איש, רוב תושביה, חרף האיסור הרשמי על התיישבות יהודים באזור. הקהילה המקומית נודעה ברבניה שהיו מפורסמים בליטא כולה, בהם: רבי יהודה בכרך מחבר "נימוקי הגרי"ב" על כל התלמוד הבבלי וספרים נוספים; רבי משה יצחק אביגדור, מחבר "פרדס רמונים", שאף יסד בעיר ישיבה גדולה בסגנון ישיבת וולוז'ין; רבי משה בצלאל לוריא, מגדולי דורו, והרב חיים פישל עפשטיין.
מסוף המאה ה-19 התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ומראשית המאה ה-20 התקיימה בה גם פעילות של הבונד. במהלך הכיבוש הגרמני של העיירה במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרעו אלו ביהודיה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 661 יהודים בלבד, אך נמשכה בה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל, שהפעילו ביישוב בתי ספר ותנועות נוער מטעמם.

בשואה

בספטמבר 1939 נכנסו לעיירה חיילי הצבא האדום, אך בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב, עברה העיירה לשליטת הגרמנים. עם כניסת הגרמנים לעיירה, החלו בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, וב-26 באוקטובר 1939 גירשו את כל היהודים שנותרו בעיירה אל עבר הגבול הליטאי.
573 היהודים שגורשו מהעיירה שהו למעלה משבועיים בשדה פתוח בשטח ההפקר הסמוך לגבול, בקור עז וללא מזון, וחלקם נפטרו במקום. משם כמה משפחות הגיעו לסובאלק, והיתר הצליחו לעבור את הגבול לליטא, ולהתפזר ביישובים שונים בה. לאחר פרוץ מבצע ברברוסה וכיבוש ליטא בידי הגרמנים נספו רובם.
מרטי קיל

מרטי קיל (באנגלית: Marti Kheel‏; 25 באוגוסט 1948, ניו יורק, ארצות הברית - 19 בנובמבר 2011, גריניץ', הממלכה המאוחדת) הייתה ד"ר לאתיקה סביבתית, פעילה וחוקרת אקו-פמיניסטית טבעונית בולטת אשר הקימה בשנת 1982 בקליפורניה את הארגון 'פמיניסטיות למען זכויות בעלי חיים', ופרסמה מאמרים רבים העוסקים באקולוגיה עמוקה ובאקו-פמיניזם. הבולט בעבודותיה הוא הספר Nature Ethics: An Ecofeminist Perspective.

ביוגרפיה

קיל נולדה בניו יורק. היא עברה לצמחונות בשנת 1973 (בגיל 25). במשך השנים, המודעות שלה למתרחש בתעשיית משק החי גברה והיא עברה לטבעונות. היא הקימה את הארגון 'פמיניסטיות למען זכויות בעלי חיים' בשנת 1982, בתקווה שהארגון יהווה גשר בין התנועה הפמיניסטית לבין התנועה לשחרור בעלי חיים ויאחד ביניהן. באותה השנה היא החלה לחקור את ההקבלות בין דיכוי נשים לדיכוי בעלי חיים, ואת האופן בו החברה הפטריאכלית משמרת את השליטה שלה על קבוצות אלה. את ממצאיה היא פרסמה תחילה במצגת, ומסריה הופצו בתוך ארצות הברית ומחוצה לה, כאשר הרעיון של 'דיכוי משותף' נמצא בחזית האידאולוגית. עם הזמן, הארגון התרחב והיה לארגון בקנה מידה לאומי, עם משרדים במדינות שונות בתוך ארצות הברית ואף מחוצה לה.

מותה

ב-2011 נפטרה מרטי קיל מלוקמיה והיא בת 63 שנים.
חוק חניה לנכים

חוק חניה לנכים, התשנ"ד-1993 הוא חוק במדינת ישראל, שנחקק בשנת 1993, על מנת להעניק מעמד חוקי לתג נכה, אשר מונפק לנכים על ידי רשות הרישוי במשרד התחבורה, ולקבוע את זכויות החניה שתג מעניק לבעליו.

הזכאים לתג נכה לרכב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

חניה לנכה סמוך למקום מגוריו  (תיקון מס' 7) תשע"ז-2017

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

חניה לנכים בשטח פריקה וטעינה  (תיקון מס' 6) תשע"ז-2017

על רשות תימרור מקומית לסמן מקומות חניה לכלי רכב הנושאים תג נכה, בשטח פריקה וטעינה, במועדים שאינם מיועדים לפריקה ולטעינה, ובלבד ששטח הפריקה והטעינה אינו נתיב נסיעה; מספר מקומות החניה שיסומנו כאמור יהיה לפי הגבוה מבין אלה:
(1) מקום חניה אחד;
(2) מספר מקומות החניה שניתן לכלול במחצית משטח הפריקה והטעינה.

נעילה או גרירה רכב של נכה

על אף האמור בחוק בנוגע לרשות לנעול או לגרור רכבים על ידי המוסמכים לכך, אסור לשוטר או גורר מורשה, כך כלפי גלגלי רכב הנושא תג נכה גם אם הרכב חונה בניגוד להוראות סעיף 0א לחוק התעבורה, אולם רשאים הם להזיז את הרכב, ובמידת הצורך גם לגררו, אם אופן חנייתו מסכן עוברי דרך או גורם הפרעה ממשית לתנועה.

החוסם את הכניסה אל רכב הנכה במקומות המיועדים לחניית נכים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

החונה שלא כדין בחניית נכה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

המשתמש שלא כדין בתג נכה לרכב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
שמעון רייף

שמעון רייף הוא רופא ישראלי, מנהל מחלקת ילדים בהדסה עין-כרם. מומחה עולמי ברפואת ילדים ובפרט בגסטרואנטרולוגיה של ילדים. הוא מכהן כפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים.

ביוגרפיה

למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ולאחר מכן שירת בנח"ל המוצנח.
לאחר מכן למד בבית הספר לרפואה בטכניון בחיפה, את ההתמחות ברפואת ילדים עשה בבית החולים לילדים 'דנה' שבמרכז הרפואי תל אביב. 
את התמחותו בגסטרואנטרולוגיית ילדים עשה בבית החולים לילדים בעיר באפלו שבמדינת ניו יורק.
בשנת 1996 התמנה למנהל יחידת גסטרו ילדים בבית החולים דנה.
בשנת 2000 שהה כפרופסור אורח במחלקת הגסטרו ובמעבדה לחקר מחלות כבד בבית החולים האוניברסיטאי בצפל היל, מדינת צפון קרוליינה ועסק שם במחקר בפירוזיס כבדי, ולבסוף כתב שני מאמרים שפורסמו בכתב העת הרפואי הנחשב - JBC.
בשנת 2003 התמנה למנהל מחלקת הילדים בבית החולים הדסה.
בין השנים 2009-2011 ניהל את אגף הילדים בבית החולים דנה-דואק לילדים.
בנוסף לתפקידיו משמש כמזכיר החברה הישראלית לחקר הכבד. חבר בחברה הישראלית לפדיאטריה קלינית. חבר בוועדת הגסטרו.
וכן יו"ר איגוד האיגוד הישראלי לגסטרואנטרולוגיה ותזונת ילדים.
משמש גם כעורך המשנה של ה-journal of pediatric gastroeherology עיתון עולמי לענייני גסטרו.
כיום הוא משמש כחבר במספר ארגונים בינלאומיים בתחום הגסטרו ילדים.
בנוסף בעל מרפאה פרטית בעיר תל אביב.

פעילותו המחקרית

פרופ' רייף פרסם מעל 100 מאמרים בתחום רפואת ילדים גסטרו ילדים ומחלות כבד. מחקריו מתמקדים בתחום מחלות מעי דלקתיות, שלשולים, זיהום בהליקובקטר, אנדוסקופיות בילדים, בעיות בגדילה ותזונת ילדים. 
מחקרו המעבדתי העיקרי מתמקד בפיברזיס כבדי. הוא חקר יחד עם מעבדתו של פרופ יואל קלוג באנטגוניסט ספציפי ל-RAS בשם FTS כמונע ואף מטפל בפיברוזיס כבדי. 
בשנת שבתון במעבדה לחקר הכבד חבר לאיש מוביל בתחום הפיברוזיס, פרופ' ברנר מ- UNC NORTH CAROLINA, שם התמקד בפעילות של AKT ומתווכים נוספים ב SIGNAL TRUNSDUCTION PATHWAY בעיקר בתפקידם בפיברוזיס ועיכובם על ידי מעכבים כימיים או בטרנספקציות. כיום במעבדת המחקר שלו הוא ממשיך בחקר פיברוזיס כבדי. 
בנוסף הוא חקר את הפעילות האנטי פיברוטית של ויטמין D .

משפחתו

נשוי לנעמי ואב לחמישה. מתגורר בירושלים ולפרקים בקרני שומרון,שם התגורר בקביעות למעלה משלושים שנה.
אצטט

אצטט הוא מלח הנוצר מתגובה של חומצה אצטית עם בסיס אלקלני, בורוני או מתכתי.
אצטט גם מציין את היון C₂H₃O₂⁻.
רוב החומצה האצטית המיוצרת בעולם מיועדת לייצור אצטטים פולימריים.

שימוש תעשייתי

כבר ב-1865 ידעו ליצור חוט מאצטט, אבל רק ב-1894 זה נרשם כפטנט.
יוטה (מותג)

היסטוריה

החברה הוקמה במאי 2007 ובספטמבר 2008 השיקה את רשת WiMAX במוסקבה ובסנקט פטרבורג תחת המוצג יוטה (Yota).‏. באוקטובר אותה שנה נמכר לראשונה בעולם טלפון בתמיכת WiMAX HTC MAX 4G מתוצרת HTC בהזמנת יוטה, במיוחד לרוסיה ובשנת 2009 החלה למכור על אותה רשת גם מחשב נייד.
החברה מיתגה את עצמה כמפעילה בלעדית של רשת WiMAX ברוסיהועד אוגוסט 2009 היו ליוטה כבר מאה אלף מנויים. באוקטובר 2009 כבר היו לה למעלה ממאה וחמישים אלף מנויים. בדצמבר 2009 כבר היו לה 250,000 מנויים ובדצמבר 2010 החלה למתג את עצמה כחברת אלקטרוניקה מתקדמת עם אירוח פסטיבל Yota Space‏ והחלה להפעיל רשת דור רביעי גם בבלארוס
במרץ 2011 ראש ממשלת רוסיה דאז ולדימיר פוטין התארח במשרדי החברה לחתימת הסכם בין החברה לבין וימפל קום, מגאפון, МТС ורוסטלקום לפיתוח רשת LTE ברוסיה וביוני החברה החלה למכור את מכשירי ה-Yota One ו-Yota Many‏ והשיקה את רשת LTE גם בנובוסיבירסק באפריל 2012.
ביוני 2012 החברה החליטה להפסיק את פעילותה בבלארוס. החברה המשיכה לבסס עצמה כאחת מחברות הטכנולוגיה המתקדמות ברוסיה עם השקת רשת LTE Advanced במוסקבה, באוקטובר 2012.
באוקטובר 2013 חברת Skartel (המחזיקה בבעלות על יוטה) נרכשה על ידי מגאפון ובאפריל 2014 יוטה הפכה גם למפעילת תקשורת סלולרית. במאי 2017 יוטה חנכה את Yota Arena, האולם הגדול ביותר ברוסיה לספורט אלקטרוני ובאפריל 2018 נחנך Yota Lab, המתחם הפתוח הראשון מסוגו לטכנולוגיה.
בוריס פאיצ'דזה

ביוגרפיה

בוריס פאיצ'דזה נולד בשנת 1915 בכפר אונצ'יכתי שבחבל גוריה, כאשר גאורגיה הייתה חלק מהאימפריה הרוסית; הוא סיים את לימודיו בבית הספר בתום כיתה ח' והחל ללמוד בבית הספר לטכנאות ימאית של פותי. במקביל ללימודיו, פאיצ'דזה עבד כסבל בנמל והתקדם לדרגה של מנהל עבודה; הוא הכיר את הכדורגל באמצעות משחקים, שימאים אנגלים ארגנו בעת עגינת אוניותיהם בנמל פותי; אחרי סיום לימודיו בבית הספר הטכני, פאיצ'דזה החל לעבוד כמכונאי על האונייה "טֵנדרַה".
בשנת 1934 פאיצ'דזה הצטרף לראשונה לקבוצת כדורגל - זאת הייתה נבחרת העיר פותי. באותה שנה הוא החל ללמוד במכון הטכני של עבר הקווקז. בשנת 1936, לפני פתיחת עונתה הראשונה של ליגת העל הסובייטית, פאיצ'דזה הועבר מקבוצתו הראשונה לדינמו טביליסי בהוראתו של לברנטי בריה (שהיה אז המזכיר הראשון של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הגאורגית ושל ועד עבר הקווקז במפלגה הקומוניסטית הרוסית). 
בשנת 1938 פאיצ'דזה הוכר כחלוץ מרכזי השלישי בטיבו באותה עונת אליפות סובייטית (נכלל ברשימת 33 המצטיינים כסגן שני של החלוץ המרכזי שבין 11 המצטיינים). 
פאיצ'דזה השתתף ב-180 משחקי דינמו טביליסי בליגת העל הסובייטית וכבש 99 שערים לזכותה. בשנים 1939, 1940 ו-1951 הוא זכה יחד עם קבוצתו בסגנות אליפות ברית המועצות, ואילו בשנים 1936, 1946, 1947 ו-1950 - במקום השלישי. 
פאיצ'דזה שיחק ב-40 במדי דינמו טביליסי במסגרת גביע ברית המועצות וכבש 25 שערים לזכותה; שלושה מאותם 40 משחקים היו משחקי גמר הגביע (בשנים 1936, 1937 ו-1946); בשנים 1937-1946, הוא השתתף בכל שבעת המשחקים הבינלאומיים בהן שיחקה הקבוצה, כולל הופעות באיראן ורומניה.
בשנת 1950 פאיצ'דזה נפצע בעת מאבק על הכדור עם שחקנהּ של טורפדו מוסקבה, ניקולאי מורוזוב. בשנת 1951 הפציעה חייבה אותו לסיים את קריירת המשחק. פאיצ'דזה היה מוכר כשחקן הוגן, שבמהלך הקריירה לא קיבל ולו אזהרה אחת מהשופטים.
פאיצ'דזה לא רצה להיות מאמן בתום קריירת המשחק, אך בשנים בשנים 1954-1953 הוא אימן דינמו טביליסי. בשנים 1963-1954 הוא שימש כיו"ר ועד הספורט של העיר טביליסי. בשנים 1985-1963 פאיצ'דזה ניהל את האצטדיון של דינמו טביליסי, שלימים (מ-1991) ייקרא על שמו.
פאיצ'דזה זכה בחייו בתארים ובפרסים הבאים: עיטור "אות הכבוד" של ברית המועצות (1941), אמן ספורט נכבד של ברית המועצות (1944), עיטור הדגל האדום של העמל (1957) ופרס וחטנג גורגסלי הגאורגי.
בוריס פאיצ'דזה מת בשנת 1990 בטביליסי. נכון לשנת 2014, הוא ניצב במקום ה-26 במועדון המבקיעים של גריגורי פדוטוב, עם 136 שערים (המועדון הלא-רשמי מהווה רשימת דירוג של כדורגלנים סובייטים ורוסים, שהבקיעו 100 שערים ויותר במשחקים רשמיים בכול המסגרות). 
בשנת 2001 בוריס פאיצ'דזה הוכרז רשמית ככדורגלן הגאורגי הטוב ביותר במאה ה-20. 
הבמאי הגאורגי רוואז צ'חיידזה ביים סרט על בוריס פאיצ'דזה.
תל גיבורים (חולון)

היסטוריה

בשכונה נתגלו קברי פיר מתקופת הברונזה התיכונה.
השכונה נבנתה בשנות ה-50 ונקראה כך לזכר לוחמי חטיבת גבעתי שנפלו במלחמת העצמאות בקרב לשחרור תל א-ריש והפילבוקס שבראשו (קרב שנערך במסגרת מבצע חמץ). בהמשך ניטע פארק הפילבוקס שמהווה את הפארק השני בגודלו בעיר ואחד היפים בה. קבוצת צפרירים חולון הוותיקה הוקמה בשכונה ואימוניה התקיימו ב"מגרש הפחים" שבמרכז השכונה, במשך שנים רבות. במהלך השנים התרכזה בשכונה אוכלוסייה דלת אמצעים. עיריית חולון בראשותו של חיים קוגל החליטה על פתיחת בית הספר "המגינים" בשנת 1950. שם בית הספר ניתן לכבוד חברי ההגנה תושבי העיר וסביבתה שנלחמו באזור ב- מלחמת העצמאות. בשנות ה-90 התקיים ניסיון מוצלח לשקמה באמצעות מיזמי מגורים "חולון הירוקה", "חולון הצעירה", ועוד מיזמי נדל"ן נוספים שבמסגרתם נבנו בשכונה מספר רב של בניינים חדשים עם פתרונות דיור משתלמים ולא יקרים.

השכונה כיום

שכונת תל גיבורים מוכרת בזכות משרד הרישוי אשר נמצא מזרחית לפילבוקס. במזרח השכונה, בסמיכות לנתיבי איילון ומשרד הרישוי נמצא ה"קאנטרי קלאב" של חולון. כמו כן, המרכז הרפואי וולפסון נמצא בגבולה המערבי של השכונה עם העיר בת ים. על פי השנתון הסטטיסטי של עיריית חולון לשנת 2014, התגוררו בשנת 2013 בתל גיבורים 14,140 נפש.
בשכונת המגורים ממוקמים חטיבת הביניים והתיכון למדעים ולאומניות על שם חיים הרצוג (לשעבר מת"ג- מקיף תל גיבורים).
בשכונה ישנם עוד שני בתי ספר יסודיים, "המגינים" הישן יותר ו"עלומים" החדש יותר ויחד עם בית הספר היסודי כצנלסון משכונת גרין הסמוכה, אלו הם בתי הספר היסודיים המזינים את התיכון על שם חיים הרצוג.
השכונה נודעה בעבר כשכונת פשע אך כיום השתקמה ומעמדה נחשב כשכונה בעלת מעמד סוציו-אקונומי בינוני-נמוך.
בשכונה נמצא גם מתנ"ס קליין הכולל בתוכו אולם קטן.
שטח השכונה מתחלק לשניים - חולון הירוקה שהוא חלק חדש בעל רבי קומות של 20–25 קומות וחלק ישן של שיכונים ישנים.
בשכונה עוברים קווי אוטובוסים רבים בעיקר של חברת אגד.