google/wiki40b huggingface dataset:
אנטארס

מאפיינים

אנטארס הוא על-ענק אדום מטיפוס ספקטרלי M1.5, שנמצא בשלב האחרון של חייו. כתוצאה מסיום היתוך המימן והמעבר להתכת הליום ליסודות כבדים יותר, הכוכב התנפח וקוטרו קרוב ל-4 יחידות אסטרונומיות - יותר מהמרחק בין השמש שלנו למאדים, אך צפיפותו נמוכה מאוד. באור נראה, הכוכב מאיר בעוצמה גדולה פי 10,000 מהשמש, אך אם כוללים גם את התחום התת אדום, שבו נמצאת רוב הקרינה של הכוכב, עוצמת ההארה שלו היא פי 60,000 מהשמש. בהירות הכוכב  משתנה באופן לא סדיר בין דרגות 0.9 ו-1.2 על פני מספר שנים. עם מסה של מעל 15 מסות שמש הכוכב צפוי להפוך לסופרנובה תוך מיליון שנים לכל היותר.

אנטארס B

לאנטארס יש בן זוג עמום - אנטארס B. זהו כוכב הסדרה הראשית מטיפוס B2.5, שמסתו 7-8 מסות שמש ועוצמת ההארה שלו היא פי 170 מהשמש. זוג הכוכבים מקיפים זה את זה במרחק של כ-550 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של כ-880 שנים. בשל הבדל הבהירות הגדול קשה מאוד להבחין באנטארס B, גם באמצעות טלסקופים גדולים. עם זאת, ניתן לצפות בו בעין בלתי מזוינת למשך כמה שניות בעת ליקוי ירח, כשאנטארס עצמו מוסתר על ידי הירח. כך נתגלה הכוכב ב-13 באפריל 1819. אף על פי שזהו כוכב הסדרה הראשית כחול, הוא נראה בתצפיות ירקרק בשל ניגוד הצבעים עם הענק האדום.

אנטארס בתרבות

מקור שמו של אנטארס הוא במיתולוגיה היוונית. ανταρης פירושו "כנגד ארס (מאדים)", שכן צבעו האדמדם הזכיר לקדמונים את מאדים. צבע ייחודי זה הפך את הכוכב למקור עניין לקבוצות שונות במהלך ההיסטוריה: מקדשים מצריים קדומים רבים נבנו כך שאורו של אנטארס יאיר דרך פתח בגג וישמש בטקסים פולחניים. אנטארס היה גם אחד מארבעת "הכוכבים המלכותיים" של הפרסים הקדמונים, בסביבות שנת 3000 לפנה"ס.
בשנת 1971, נאס"א קראה למודול הירח של אפולו 14 על שם אנטארס.
אחת משמונה ספינות התובלה המהירות של חיל הנחתים האמריקאי (T-AKR 294) נקראת "אנטארס" גם היא.
במשחק המחשב Master of Orion II, שוכני הכוכב אנטארס הם חייזרים רבי עוצמה ומרושעים הפולשים באופן אקראי למערכות כוכבים אחרות.

תצפית

הזמן הטוב ביותר לצפות באנטארס הוא בסביבות ה 31 במאי. אז הכוכב נמצא "במנוגד" לשמש, וזורח במשך כל הלילה. למשך כשבועיים-שלושה בסביבות ה 30 בנובמבר אנטארס אינו נראה כלל בשל זוהר השמש, תקופה זו ארוכה יותר בחצי הכדור הצפוני משום שאנטארס נוטה מספר מעלות דרומה ממישור המילקה. בשל קרבתו למישור המלקה מוסתר אנטארס לעיתים על ידי הירח ולעיתים רחוקות על ידי נוגה.
כמעלה וחצי ממערב לאנטארס נמצא הצביר הכדורי M4 שקל למוצאו באמצעות משקפת או אפילו ללא ציוד עזר בתנאי תצפית מיטביים.
האוכפים

ביוגרפיה בדיונית

מבחינה כרונולוגית, האוכפים הופיעו לראשונה כפושעים שהושכרו בידי התעשיין נורמן אוסבורן, והובסו בידי נאמור. הם הופיעו כעושי דברו של ראש המאפיה "האיש הגדול", והובסו בקרב נגד ספיידרמן. הם סייעו לגובלין הירוק נגד ספיידרמן אך הובסו ונכלאו, אך ככל הנראה ברחו היות שהובסו לצד סאנדמן בידי ספיידרמן ולפיד האנושי. לאחר מותם של האיש הגדול ושל השור, מונטנה ודן שיתפו פעולה עם סאנדמן, האיש הגדול החדש ואדון הפשע החדש. במהלך קרב נגד ספיידרמן, הלפיד האנושי ובני הנמר, אדון הפשע ירה בטעות באיש הגדול - שהתגלתה כבתו של האיש הגדול המקורי, ג'ניס. הצוות הובס, ונכלא שוב.
הם הושכרו בידי לייטמאסטר, והובסו שוב בידי ספיידרמן. בקרב זה הצטרף לצוות אחיו של השור המקורי, שהחליף אותו. הם נלחמו בדאזלר, וצירפו לצוות את הלוליין סנייק מארסטון ואת המתאגרף בעל כפפות הפלדה האמר האריסון. הם עבדו עבור הקינגפין, והובסו בידי ספיידרמן וסאנדמן. הם נלחמו בדרדוויל, ולאחר שהשור המקורי הוקם לתחייה, נלחמו בספיידרמן. במהלך אירועי "מלחמת אזרחים", השור וסנייק מגויסים לקבוצת ת'נדרבולטס. הם עבדו עבור מיסטר פיר, מה שהביא אותם לעימות נגד דרדוויל. כשפיר נעצר, הקבוצה מצטרפת לצבא הפשע של הברדס. 
במהלך אירועי "יום חדש לגמרי", האוכפים נראו בבר ללא שם. הם הימרו עם "סוכן ההימורים" האם ספיידרמן יופיע להלחם ב"באשר", נבל שטען כי נלחם בספיידרמן. ספיידרמן אכן הופיע, אך התגלה כמתחזה. האוכפים החליטו לנקום בסוכן ההימורים ולכדו אותו, מה שגרם לאביו של סוכן ההימורים להביא את ספיידרמן. ספיידרמן מביס את דן המגונדר ומונטנה והציל את השור, שבתגובה סירב להלחם. לאחר שהתינוק של "אימה" נגנב ממנה בידי זיקית, ספיידרמן נלחם באוכפים, שלא היו חלק מהאירועים אך נאלצו להצטרף לקרב כשסאנדמן ניסה לגייס אותם. בסופו של דבר, נראה כי הצוות התפרק.
אביאל רון

ביוגרפיה

רון נולד בשכונת הדר בחיפה, למד בבית הספר הריאלי ובמחזור הראשון של תיכון עירוני ה' ופעל בתנועת  הצופים. בשנת 1966 התגייס לחיל התותחנים ולחם במלחמת ששת הימים כחייל בשירות סדיר ובמלחמת ההתשה כמפקד סוללה. במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים כמפקד סוללה בגדוד 839, הוא הוצב כקצין קישור ארטילרי בגדוד 113, לחם עמו בחזית המצרית ונפצע במלחמה. בשנים 1970–1974 למד גאודזיה בטכניון ובשנים 1976–1978 עבד באיראן. בשובו לישראל התגייס לשירות קבע בצה"ל.
במסגרת שירותו היה רון שותף לפיתוח תורת לחימה ייחודית שהפכה את האגד הארטילרי למרכז אש אוגדתי. תחת פיקודו של האלוף ישראל טל היה מנהל פיתוח תותח מתנייע "השולף" ושותף לתכנון מרכבה 3. מאוחר יותר היה מעורב גם בפיתוח תותח בקוטר 120 מ"מ, לשימוש בטנקי מרכבה, עליו זכה עם צוותו מהתעשייה הצבאית בפרס ביטחון ישראל (1998). כמו כן פיקד רון בשנים 1986 - 1991 על עוצבת הרעם, אגד ארטילרי פיקודי.
במהלך שירותו הצבאי הושאל לעבודה במרכז למיפוי ישראל ולאחר סיום שירותו (בדרגת אלוף-משנה) התמנה, בשנת 1994, למנהל המרכז. בתקופתו בתפקיד הוקמה מערכת מידע גאוגרפית לאומית בה רוכזו כלל הנתונים הגאוגרפיים לשימוש משרדי הממשלה. כמו כן החל המרכז לעשות שימוש במערכות ניווט לווייניות לצורכי מיפוי והוקם באוניברסיטת חיפה הארכיון הלאומי למפות ולתצלומי אוויר. באמצעות נתוני המרכז קודמו על ידו תוכניות מערכתיות לחיזוי רעידות אדמה ולמלחמה בתאונות הדרכים. רון עמד גם בראש הוועדה לקביעת קו המים העליון של הכנרת.
ב-31 במרץ 2002 שהה רון עם משפחתו במסעדת "מצה" בחיפה ונהרג בפיגוע התאבדות. שני ילדיו, ענת ועופר, נהרגו גם הם. רעייתו, כרמית, נפצעה קשה.
בשנת 2003 הוקם במרכז למיפוי ישראל "הארכיון הלאומי למפות ולתצלומי אוויר ע"ש אביאל רון" על פי החלטת ממשלה ובתיאום עם גנזך המדינה.
רון היה חובב רכיבת אופניים ועל שם בני המשפחה נקרא חניון "שבילי רון" להליכה ולרכיבה באופניים. כמו כן נקראה על שמו צעדת "לוחמי האש" של חיל התותחנים ובאוניברסיטת חיפה הוצא לזכרו הקובץ "מחקרים בארץ ישראל - ספר אביאל רון". כמו כן בבית הספר "חוגים" נקראה כיתה על שם ביתו של רון: "החדר של ענת".
קלארק קר

קלארק קר (באנגלית: Clark Kerr;‏ 17 במאי 1911 - 1 בדצמבר 2003), סוציולוג וכלכלן אמריקני, מראשי קבוצת חוקרים שעסקה בשוק העבודה במשך יותר משני עשורים לאחר מלחמת העולם השנייה. כיהן כנגיד אוניברסיטת קליפורניה בברקלי וכנשיא אוניברסיטת קליפורניה.
ב-1954 טען קאר כי בשוק עבודה קפיטליסטי קיימת נטייה לחלוקת שוק העבודה לענפים כלכליים וגאוגרפיים, בכל אחד מהם מתקיים שוק עבודה פנימי. נטייה זו כינה קאר בשם בלקניזציה (על שם הפיצול המדיני הרב באזור הבלקן).
קאר טוען כי בתוך שווקים פנימיים אלו קיימות הגבלות רבות על גמישות השוק (בניגוד לכלכלה נאו-קלאסית ליברלית, שהזניחה את קשיחות השוק). הגבלות אלו נובעות הן מפעולותיהם הכלכליות של העובדים והמעסיקים (לדוגמה: הגבלת הכניסה לשוק לפי קריטריונים כגון הכשרה ייחודית, חברות בארגון מסוים, תקופת חונכות וכו'), ומהגבלות מוסדיות הפועלות על השוק (חוקים המגבילים את התעסוקה, פעולותיהם של איגודים מקצועיים ושל איגודי מעסיקים וכו').

מנהיג ההשכלה הגבוהה של קליפורניה

ב-1952 מונה קאר כנגיד הראשון של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, עד אז ניהל את הקמפוס נשיא אוניברסיטת קליפורניה (שכלל בשנים אלה עוד שני קמפוסים בדרום קליפורניה) באופן ישיר. ב-1958 הוא מונה לנשיא אוניברסיטת קליפורניה. בתפקיד זה היה אחראי להכנת תוכנית האב של ההשכלה הגבוהה בקליפורניה, לפיה חולקו המוסדות הציבוריים (הקיימים ואלה העתידים לקום) לשלוש שכבות: אוניברסיטאות שישתייכו למערכת האוניברסיטה של קליפורניה (היום עשרה קמפוסים) בהם יתקימו לימודים לכל התארים, מכללות שיישתייכו למערכת "האוניברסיטאות של המדינה" California State University, בהן לא יתקיימו לימודי דוקטורט, ומכללות מקומיות (Community Colleges) בהן לומדים שנתיים. למערכת הראשונה יוכלו להתקבל השמינית העליונה של בוגרי התיכון, לשנייה השליש העליון ולמכללות המקומיות כל בוגרי התיכון. התוכנית אף יצרה מסלול מעבר בין המכללות המקומיות למערכות האחרות. 
ב-1960 אימצה קליפורניה באופן רשמי את התוכנית ופתחה בהרחבה גדולה של מערכת ההשכלה הציבורית שלה שנחשבת בסקרים שונים כטובה בעולם.
בתקופת כהונתו של קאר התחוללו הפגנות ומהומות סטודנטים רבות על רקע "התנועה לחופש הדיבור" ומלחמת וייטנאם. תגובתו של קאר, שסלד מגירוש סטודנטים מהאוניברסיטה, ספגה ביקורת מחוגים שמרניים שסייעו לבחירתו של רונלד רייגן כמושל. לאחר בחירתו של רייגן ב-1967 פוטר קאר ממשרתו כנשיא.
קאר כיהן בתפקידים שונים הקשורים להשכלה גבוהה בקרן קרנגי. 
בשנת 2002 נודע כי ה-FBI בימיו של אדגר הובר עקב אחרי קאר והדליף אודותיו מידע כוזב לחבר הנאמנים של אוניברסיטת קליפורניה, לרייגן ולבית לבן.
העתקה בזמן כתיבה

Copy-on-write (נקראת גם COW) היא אסטרטגיית אופטימיזציה אשר נעזרים בה בתכנות.
Copy-on-write נובעת מההבנה שמספר משימות שונות יכולות להשתמש בעותקים זהים של מידע, כלומר אין צורך לבצע עותק של המידע לכל תהליך. במקום זה, ניתן להצביע על אותו המשאב מכל התהליכים הדורשים עותק זה. כאשר יש מספר תהליכים המשתמשים באותו המשאב מקבלים ניצול טוב יותר של משאבים. כאשר עותק מקומי עובר שינוי, פרדיגמת COW לא מתחייבת כי המשאב המשותף לא השתנה בינתיים על ידי תוכנית אחרת. לכן שיטה זו נוחה מאוד אם רק העדכון האחרון חשוב.
דוגמה ל-COW במערכת linux: כאשר קריאת המערכת fork מופעלת, עותק של כל הדפים התואמים לתהליך האב נוצרים ונטענים לאזור זיכרון נפרד על ידי מערכת ההפעלה לטובת התהליך הבן. פעולה זו אינה נדרשת במקרים מסוימים. למשל, במקרה שנבצע דרך התהליך הבן את קריאת המערכת execv או בזמן יציאה לאחר זמן קצר מרגע ה-fork. כאשר תהליך הבן צריך להריץ פקודה לטובת תהליך האב, אין צורך להעתיק את דפי תהליך האב, זאת מפני ש-execv מחליף את מרחב הכתובות של התהליך.
במקרים כאלו, טכניקת COW באה לידי ביטוי. בעזרת טכניקה זו, כאשר מתרחש ה-fork, דפי תהליך האב לא מועתקים לתהליך הבן. במקום זאת, הדפים משותפים בין תהליך האב ותהליך הבן. בכל פעם שתהליך (אב או בן) משנה דף, נוצר עותק נפרד של הדף הספציפי אשר שונה לתהליך הרלוונטי. תהליך זה ישתמש בדף החדש במקום הדף המשותף בכל הפעולות העתידיות. התהליך האחר (זה אשר לא שינה את הדף) ממשיך להשתמש בעותק המקורי של הדף (אשר לא משותף יותר). זוהי בדיוק טכניקת COW מפני שהדף מועתק בזמן שחלק מהתהליכים כותבים אליו.
גבעת ווטרשיפ (מיני סדרה)

הפקה

ביולי 2014, הוכרז ש-BBC ישדרו מיני סדרה אנימטיבית שתתבסס על הרומן. באפריל 2016, הוכרז שהסדרה, שתכלול בסך הכל ארבע שעות, תופק בשיתוף פעולה בין BBC לנטפליקס. הסדרה קיבלה תקציב של 20 מיליון ליש"ט. צוות המדבבים של הסדרה הוכרז בנובמבר 2018.

שידור

במקור, הסדרה הייתה אמורה לעלות לשידור בערב חג המולד, אך שידורה הוקדם ל-22 בדצמבר 2018 בערוץ BBC One ול-23 בדצמבר 2018 בכל הפלטפורמות של נטפליקס.
מגלשות הרים

מגלשות הרים הם מתקן שעשועים שבו גולשים במורד הר בתוך מסלול במעין מזחלת בעלת גלגלים. המתקן הוא פיתוח של מזחלת. המסלולים הם בעצם צינורות מיוחדים (העשוים מפלדת אל-חלד או מפלסטיק מחוזק) שבתוכם גולשים הרוכבים בדומה לרכבת הרים אבל בניגוד לרכבת הרים במגלשות הרים לנוסע יש אפשרות לשלוט במהירות.

היסטוריה

מה שקדם למגלשות הרים היה מגלשה אלפינית, בשנת 1970 הציגה חברה גרמנית את המגלשה האלפינית הראשונה, ובשנת 1997 פיתחה החברה את רעיון למגלשות הרים ואף הציגה דגם של מגלשות הרים.

מסלולים

רוב מגלשות ההרים מותקנות באתרי סקי כדי להגדיל את ההכנסה בחודשי הקיץ.

כל המסלולים של מגלשות ההרים קלים להתקנה ללא צורך בעבודות בטון מלבד בנקודת ההתחלה.

ברוב המסלולים של רכבות ההרים ישנם גשרים או מנהרות.

מסלולים שבנויים מאלומיניום או מפלדת אל-חלד הם מסלולים שקל לתחזק אותם אבל העמידות שלהם נמוכה.
אלמנטים שנמצאים ברוב מגלשות ההרים: המגלשה מתעקמת, סיבובים חדים ומעגלי ספירלה.
עמוק מבפנים (ספר)

עלילת הספר

גיבור הספר הוא אלכס ברטל, יליד 1961, ראש אגף מבצעים במוסד, בן לניצולי שואה יוצאי פולין ויוצא יחידה מובחרת בצה"ל. ברטל הוא לוחם מוסד מיומן בעברו, הבקי בשימוש בנשק קל וקרב מגע. במהלך הקריירה שלו במוסד לקח ברטל חלק ואף פיקד בעצמו על מבצעי ביון והתנקשות רבים. ברטל היה מעורב בשנות השמונים במבצע סיכול ממוקד חשאי וארוך במיוחד ברחבי אירופה כנגד מחבלים השייכים לארגוני טרור פלסטיניים וכנגד אנשי הביון האיראני.
הספר נפתח בעת שמבצע לחטיפת גנרל איראני בטורקיה שנחשף ומסתבך. גליה, מפקדת חולית החטיפה נופלת בשבי הטורקי. בנוסף נהרג סוכן מיוחד, השייך לרשת סוכנים המכונה "טבעת הניבלונגים", על שם האופרה מאת ריכרד וגנר, הפועלת תחת ראש הממשלה וראש המוסד, ואנשיה מבצעים פעולות מיוחדות, מבצעי ביון וכן מתן סיוע למבצעי המוסד ברחבי העולם. על ברטל מוטלת המשימה להיפגש בברלין עם האיש המרכז את פעולות רשת "טבעת הניבלונגים". זמן קצר לאחר שהגיע לברלין ופגש את האיש מתברר לו שהאיש נעלם וכן כי סוכני הרשת נרצחים בזה אחר זה. ברטל, המגייס למשימה את אהובתו משכבר הימים, סוכנת הרשת בעצמה, יוצא למרדף ברחבי אירופה אחר המתנקשים.
הספר, כמו הספרים הקודמים בסדרה, פועל על פי קווי עלילה שבמרכזה מרגל או לוחם בודד, אשר אף כי הוא מצטייר כפראנואיד בתחילה, מתברר שאכן מתנהל אחריו מצוד, לעיתים על ידי עמיתיו לארגון, והוא רדוף ונמלט עד אשר הוא מוצא לעצמו עמית או חבר, שלא ברור אם ניתן לבטוח בו. בדרך כלל על פי נוסחה זו מצליח הפרוטגוניסט להוכיח כי הוא חף מפשע ולהביא את הרשעים על עונשם. בעלילה שכזו תמיד מצויה בקונפליקט זכותו של הגיבור להפעיל את כל כישוריו, אותם רכש ובהם השתמש בשירות המולדת, כנגד רודפיו ובכדי לנצח את אויביו אף כי לא קיבל לכך הכשר על ידי המדינה. הספר כתוב בצורה תמציתית עם פסקאות קצרות ועלילה רבת תפניות ופעולה, באותו סגנון המאפיין את כתיבתו של דונביץ'.
מסגד סולימאנייה

היסטוריה

המסגד נבנה בין השנים 1550-1558 על ידי האדריכל המוסלמי הנודע  מימר סינאן, בהוראתו של הסולטאן סולימאן הראשון (המפואר). סגנון הבנייה של המסגד משלב בין מוטיבים של אדריכלות מוסלמית לזו של האדריכלות הביזנטית ודומה במידת מה למסגד איה סופיה, אשר נבנה על ידי הביזנטים בתור כנסייה, ובהמשך הפך למסגד בתקופת האימפריה העות'מאנית.
סגנונו של מסגד הסולימאנייה, המזכיר במידת מה גם את כיפת הסלע בירושלים, אשר עומדת על המקום בו עמד קודם מקדש שלמה, מנציח את דימויו העצמי של הסולטאן סולימאן המפואר כמלך שלמה השני. בהקשר זה, היסטוריונים רואים גם בדמיון בין מסגד הסולימאניה לאיה סופיה התרסה של סולימאן כלפי אמירתו המפורסמת של הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון לאחר השלמת הכנסייה בשנת 537 - "שלמה, התעליתי עליך!"
המסגד ניזוק בשריפה בשנת 1660 ושוקם בהוראתו של הסולטאן מהמט הרביעי. חלק מכיפת המסגד קרס פעם נוספת ברעידת אדמה שהתרחשה בשנת 1766, ושיקומה לאחר מכן כמעט העלים לחלוטין את הקישוטים המקוריים של סינאן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש חצר המסגד כמחסן נשק, מה שגרם לשריפה נוספת כשהתחמושת שבחצר עלתה באש.

תיאור המבנה

ממערב למבנה המסגד חצר מפוארת, אשר מופרדת מהמבנה עצמו על ידי שורת עמודים עשויים שיש, גרניט ופורפיר, וארבעה מינרטים מוצבים בארבע פינותיה. מספר המינרטים מסמל את העובדה שהמסגד נבנה על ידי סולטאן, מכיוון שלפי המסורת העות'מאנית, נסיכים הורשו להקים מסגדים עם שני מינטרים בלבד, והשאר עם מינרט יחיד בלבד (את המסורת הזו הפר בהמשך הסולטאן אהמט הראשון, כשבנה את המסגד הכחול עם שישה מינרטים). המספר ארבע מתקשר גם אישית לסולימאן, בגלל היותו הסולטאן הרביעי במספר מכיבוש קונסטנטינופול (איסטנבול) על ידי האימפריה העות'מאנית.
על גבי המינרטים יש סך הכל 10 מרפסות תצפית (3 מרפסות על כל אחד מזוג המינרטים הגבוהים ו-2 מרפסות על כל אחד מהמינרטים הנמוכים יותר). מספר המרפסות מסמל לפי המסורת את היותו של סולימאן המפואר הסולטאן העשירי של האימפריה העות'מאנית.
כיפת המסגד בגובה 53 מטרים וקוטרה 27.5 מטרים. בעת בנייתו של המסגד, הכיפה שלו הייתה הגבוהה באימפריה העות'מאנית אם סופרים מגובה פני הים, אך עדיין נמוכה יותר וקטנה בקוטרה מכיפת האיה סופיה. צורתו הפנימית של המסגד קרובה לריבוע, כשאורכו 59 מטרים ורוחבו 58 מטרים.
הכיפה הראשית מוקפת בכיפות משנה ובצידו הצפוני והדרומי של המסגד קשתות כשתחתן חלונות טימפנון. מימר סינאן נקט בחידוש ארכיטקטוני כשבנה את התמיכות האימתניות שנצרכו עקב גודלו של המבנה כך שחציין מצידו הפנימי של המבנה וחציין מחוצה לו, ואת החלקים הגלויים הסתיר באמצעות גלריות.
פנים המבנה קושט בעידון באמצעות אריחי איזניק. המינבר והמחראב עשויים שיש לבן ועוצבו בפשטות. גם השימוש בקישוטי העץ מרוסן למדי, עם קישוטים פשוטים משנהב ואם הפנינה.
כפי שהיה נהוג גם במסגדים אחרים באיסטנבול, המסגד מוקף במתחם מבני ציבור, ביניהם חמאם, חאן, מדרסה, בית תמחוי ועוד. חלק מהמבנים נותרו בשימושם המקורי עד היום.
בחצר המסגד מצוי קברו של סולימאן הראשון, אשתו הורם סולטאן, בתם מיהרימה סולטאן, וכן של הסולטאנים סולימאן השני ואהמט השני. קברו של האדריכל שבנה את המבנה, מימר סינאן, שנפטר בגיל 96, ממוקם מצפון לקירות המסגד.
מחשב זומבי

מחשב זומבי (או בקיצור זומבי) הוא מחשב המחובר לאינטרנט ונפרץ על ידי האקר, וירוס, תולעת מחשב או סוס טרויאני. בדרך כלל המחשב נפרץ כחלק מפעילות רחבת היקף היוצרת רשת בוטים (באנגלית: Botnet), המשמשת בבוא העת ככלי להוצאת התקפות רחבות היקף אל הפועל בהנחיה מרחוק של ההאקר השולט בה.
רוב בעלי המחשבים הזומבים אינם מודעים לכך שהמחשב שלהם נמצא בשליטה של גורם נוסף, ובשל חוסר המודעות הזה המחשבים מכונים "זומבים".

שימושים

זומבים היו בשימוש נרחב בקרב מפיצי דואר זבל אלקטרוני. בשנת 2005 מוערך כי בין 50 ל-80 אחוזים מדואר הזבל בעולם נשלח על ידי מחשבים אלו. הסיבה העיקרית לשימוש במחשבי זומבי היא היכולת למנוע זיהוי, לעקוף סינון ברמת הספקית וכמובן - לחסוך רוחב פס למפיץ עצמו ואת העלות הכרוכה בכך. 
זומבים גם משמשים פעמים רבות כחלק ממערך התקפת מניעת שירות מבוזרת. בהתקפות מסוג זה המפעיל של הרשת משתמש בזומבים כדי להוציא לפועל התקפה הדורשת משאבים רבים, בדרך כלל משאבי רוחב פס. התקפות לדוגמה הן הצפת SYN, התקפת פינג וכיוצא בזה.
פולינה צ'יקטונוב

פולינה צ'יקטונוב (נולדה ב-17 בינואר 1980) היא רקדנית, מורה לריקוד וכוריאוגרפית ישראלית.

ביוגרפיה

נולדה בטג'יקיסטן, לאב פרופסור לביולוגיה ולאם מורה לנגינה בפסנתר. בגיל 6 החלה ללמוד ריקוד ובשנת 1992, בגיל 12, עלתה עם משפחתה לישראל. בוגרת תואר ראשון בהנדסת תוכנה וניהול מטעם המכללה האקדמית להנדסה, אפקה.
משנת 1995 עד שנת 1998 החזיקה צ'יקטונוב בתואר אלופת ישראל בריקודים סלוניים למקצוענים. כמו כן היא משתתפת בקביעות בתחרויות ארציות בריקודים סלוניים ולטיניים. בן זוגה המקצועי לריקודים הסלוניים משנת 2000 הוא אורון דהן (למעט שנתיים בהן רקדה עם דניס בלוצרקובסקי). צ'יקטונוב ייצגה את ישראל בתחרויות בינלאומיות, ובהן אליפויות אירופה ואליפויות העולם בריקודים סלוניים.
משנת 2005 עד 2012 השתתפה בתוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים". בעונה הראשונה השתתפה כבת זוגו לריקודים של אבי גרייניק, בעונה השנייה - פבלו רוזנברג, בעונה השלישית - מיכאל הנגבי, בעונה הרביעית - אורן סמדג'ה, בעונה החמישית - משה פרץ (השניים זכו במקום השני), בעונה השישית - אקי אבני, ובעונה השביעית - שלמה בראבא. צ'יקטונוב היא הרקדנית היחידה שהשתתפה בכל שבע העונות של התוכנית.
משנת 2000 היא מופיעה יחד עם בן-זוגה לריקוד אורון דהן במופעי מוזיקה קובנית, יחד עם ההרכב המוזיקלי "סולו טו". צ'יקטונוב בעלת תעודת מדריך, בוחן ושופט בריקודים סלוניים, והיא מלמדת ומדריכה רקדנים לקראת תחרויות בארץ ובעולם. 
צ'יקטונוב נשואה ואם לשתי בנות.
סלאניק

גאוגרפיה

סלאניק נמצאת בגבעות המיוערות שלמרגלות רכס הקרפטים המזרחיים החיצוניים.
את העיירה חוצה נחל שגם שמו סלאניק.

היסטוריה

סלאניק מוזכרת בכתובים לראשונה ב-1532. בשנת 1685 הוחל בכריית מלח. ב-1713 מיכאיל קנטקוזינו ספטאר ולאכיההעניק את העיירה ואת המכרות כמתנה למנזר קולטאה {Colțea) בבוקרשט. מאז המאה ה-19 החלו שימושים רפואיים במלח, וב-1886 הוכרה סלאניק רשמית כאתר מרפא. ב-1892 ניתן לה מעמד של עיר.

כלכלה

בעבר כריית המלח הייתה הענף הכלי העיקרי. 
כיום הענף הכלכלי העיקרי הוא התיירות.
ג'וזף שנק

חייו

שנק נולד למשפחה יהודית בעיר ריבינסק שברוסיה, עמה היגר בשנת 1893 לניו יורק.
התחיל את דרכו בתעשיית הקולנוע האמריקאית לצד אחיו ניקולס שנק, באמצעות רכישת אולמות קולנוע בראשית המאה ה-20', בשיתוף מרקוס לב, לימים מייסד חברת מטרו גולדווין מאייר, ואדולף צוקור, לימים מייסד חברת פרמאונט.
בשנת 1917 הקים חברת סרטים יחד עם אשתו, ובהמשך עבר לחוף המערבי, שם מונה לנשיא השני של חברת יונייטד ארטיסטס.
בשנת 1933 חבר לדריל זאנוק בהקמת חברת פוקס המאה ה-20, והיה לנשיאה. במסגרת זו היה אחראי להזנקת הקריירה הקולנועית של מרילין מונרו.
היה ממייסדי האקדמיה האמריקאית לקולנוע, ובשנת 1952 זכה בפרס אוסקר לשם כבוד על תרומתו לתעשיית הקולנוע האמריקאית.
נפטר בלוס אנג'לס בשנת 1961, ונטמן בבית העלמין "רמב"ם" בברוקלין.
על שמו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
יוג'ין לוי

ביוגרפיה

לוי נולד למשפחה יהודית בעיר המילטון שבדרום פרובינציית אונטריו שבקנדה.
את לימודיו באוניברסיטת מקמסטר סיים בהצלחה בשנת 1969.
לוי התפרסם לראשונה בזכות תפקידו הקומי בסדרת קומדיית המצבים הקנדית "עיר הטלוויזיה השנייה". הוא זכה ביחד עם שאר שחקני הסדרה בשני פרסי אמי בתחילת שנות ה-80.
את קריירת הקולנוע שלו החל לוי בקומדיית האימה הקנדית "Cannibal Girls". לאחר מכן דיבב במותחן הפעולה המונפש "רוק בחלל", ושיחק בקומדיה הרומנטית של רון הווארד "ספלאש" ובתפקיד משני בקומדיית ההרפתקאות "נסיעה טובה, המפתחות בפנים".
ב-1995 שיחק לוי בקומדיה "אבי הכלה 2". בשנה שלאחר מכן השתתף בקומדיות "בעל משוכפל" ו"מחכים לגופמן".
בשנת 1999 התפרסם לוי בעקבות תפקידו הראשי בקומדיית הנעורים "אמריקן פאי". בסרט גילם לוי את דמותו של נוח לבנשטיין, אביו של גיבור הסרט ג'ים (ג'ייסון ביגס). בסרט מנסה לבנשטיין ללמד את בנו מספר עובדות לגבי יחסי מין בדרכים מביכות. בשנת 2000 שיחק בסרט הקומדיה "הכי טוב בשלג". בשנת 2001 הופיע לוי בחלק השני בסדרת סרטי "אמריקן פאי", "אמריקן פאי 2". בסרט זה דמותו מסדר לבנו פגישה עם אהובתו מהסרט הראשון נדיה (שאנון אליזבת).
לוי שיחק בקומדיה הרומנטית "בדיוק כשהתאהבנו" ובתפקיד ראשי בקומדיה "כוכב התערוכה", עליו זכה לוי לשבחים.
בשנת 2003 זכה לוי ביחד עם כריסטופר גסט ומייקל מקין בפרס הגראמי על כתיבת שיר הנושא של הקומדיה המוזיקלית "משב רוח מוזיקלי" בה גם שיחק לוי בתפקיד ראשי. באותה שנה שיחק בקומדיה "אמריקן פאי: החתונה" (הסרט השלישי בסדרת סרטי "אמריקן פאי") בה מתחתן בנו של לבנשטיין.
לוי שיחק בקומדיה "מפרקים את הבית" ובסרט ההמשך לקומדיה המצליחה "טיפשים בלי הפסקה", "טיפשים בהפסקה שנייה - כשהארי פגש את לויד".
ב-2005 שיחק לוי בסרט הרביעי בסדרת "אמריקן פאי", "אמריקן פאי מציגים: מחנה התזמורת", ובקומדיה "12 במחיר 1". בנוסף שיחק לוי בקומדיית הפשע "גבר גבר". ב-2006 השתתף לוי בסרט "אמריקן פאי: המירוץ בעירום", החמישי בסדרת "אמריקן פאי", ודיבב בסרט האנימציה "מעבר ליער". ב-2007 גילם לוי בפעם השישית את דמותו של נוח לבנשטיין בקומדיה "אמריקן פאי מציגים: בית בטא".
ב-2009 שיחק לוי בסרט השביעי בסדרת "אמריקן פאי", "אמריקן פאי מציגים: ספר האהבה". בשנת 2012 שיחק בדרמת הפשע "מדיאה בהגנת עדים" לצד טיילר פרי. 
בשנת 2015 יצר יחד עם בנו דניאל לוי את סדרת הטלוויזיה הקומית "שיט'ס קריק" לרשת הטלוויזיה קנדית CBS Television, בה הם מככבים כאב ובן, לצדה של קתרין אוהרה כאם המשפחה. בינואר 2020 תעלה לשידור עונתה השישית של הסדרה.

חיים אישיים

לוי נשוי לדבורה דיביין, כותבת בתוכנית טלוויזיה מקומית. לזוג שני ילדים: בן בשם דניאל (דן), מנחה טלוויזיה בקנדה, ובת בשם שרה.
זולדן

אתר הסקי

זולדן הוא אחד מאתרי הסקי הגבוהים באוסטריה, ומרחב הגלישה שלו כולל שלוש פסגות בגובה של יותר מ-3,000 מטר ושני קרחונים (Rettenbach ו-Tiefenbach). הפסגה הגבוהה ביותר באתר היא Wildspize (שגובהה 3,768 מטר), והיא השנייה בגובהה באוסטריה אחרי Grossglockner (שגובהה 3,798 מטר). הפסגה אליה מגיעים רוב הגולשים היא גייסלאכרקוגל (Geislacherkogel) שגובהה 3058 מעל פני הים. בשל גובהה והשלג התמידי מגיעים אליה גולשים גם בקיץ.
נוסף לגובה האתר, יש בו גם מערכת ענפה לייצור שלג מלאכותי ותותחי שלג מכסים 67% מהמסלולים. שני גורמים אלה יחד מבטיחים עונת גלישה ארוכה, ולכן באופן מסורתי מארח זולדן את המירוץ הראשון בסבב הגביע העולמי של ה-FIS (פדרציית הסקי העולמית) כבר באוקטובר.
מעלית הסקי הראשונה בזולדן נבנתה בשנת 1948 והייתה מסוגלת לשנע 398 גולשים בשעה. כיום, הסקי פס של זולדן מכסה 150 ק"מ של מסלולים לכל הרמות ובאתר 36 מעליות שמסוגלות לשנע 69 אלף גולשים בשעה. 69 ק"מ מתוך המסלולים מסווגים כמסלולים כחולים, 51 ק"מ כאדומים, 28 ק"מ כשחורים ו-2 ק"מ אינם מהודקים (Ski Route). נוסף לכך יש בזולדן שטחי אוף פיסט רבים לגלישת פרירייד וכן סנופארק גדול עם מגוון מתקנים לגולשי פריסטייל.
המסלול הארוך ביותר בזולדן מוביל מפסגת Schwartze Schnide (שגובהה 3,340 מטר) לעיירה (1,370 מטר) ואורכו כ-15 ק"מ. באתר מסלולים נוספים שאורכם 10, 9 ו-8 ק"מ.
אחרי סטונוול

פרסים

ב-1999 זכה הסרט בפרס הקהל לסרט תיעודי  מצטיין בפסטיבל Outfest, פסטיבל סרטים גאה בלוס אנג'לס. 
ב-2000 היה הסרט מועמד לפרס GLAAD.
אצטדיון מנואל מוריו טורו

היסטוריה

בעקבות ההחלטה שבטולימה תהיה קבוצה מקצוענית שתשחק בליגה, הוחלט גם לבנות לה אצטדיון משלה שכן לא היה כזה במחוז באותם הימים. ב-20 ביולי 1955 נחנך האצטדיון בשמו "גוסטבו רוחאס פינייה" במשחק בין דפורטס טולימה ובוקה ג'וניורס קאלי, שבו ניצחה האורחת מקאלי 2-3. 3,000 צופים מילאו את האצטדיון וחזו במשחק ההיסטורי שחנך את האצטדיון. הוא נחשב דאז לאחד מהאצטדיונים המודרניים ביותר במדינה. הוא לא כלל גדר המגינה על הצופים וכן היה הראשון לכלול מנהרה ישירות אל המגרש.
האצטדיון נקרא בשנותיו הראשונות "גוסטבו רוחאס פינייה" על שם נשיא המדינה, אחר כך שונה השם ל"סן בוניפסיו" לכבוד העיר איבגה שנוסדה כ"סן בוניפסיו איבגה" ולבסוף שונה לשמו הנוכחי, "מנואל מוריו טורו" על שמו של הפוליטיקאי המקומי שנבחר בשתי קדנציות להיות נשיאה של קולומביה.
ב-18 בנובמבר 1981, אירחה דפורטס טולימה את דפורטיבו קאלי לעיני 20,000 צופים כשלפתע אחת היציעים העליונים קרס אל הטריבונה שמתחתיו וגרם לאסון כבד של 17 הרוגים ו-30 פצועים. בעקבות האסון בוצעו שינויים נרחבים באצטדיון בין השנים 1982–1985, מה שגרם לכך ששטולימה תשחק את משחקיה הביתיים באצטדיון אל קמפין. כמו כן, הוחלט על הריסת היציעים העליונים והשארת קומה אחת בלבד מסביב לאצטדיון.
האצטדיון עבר מספר שיפוצים והרחבות לאורך השנים כאשר הראשון שבהם היה ב-1970 שבו הורחבה התכולה מ-3,000 ל-18,000. נכון להיום תכולתו של האצטדיון היא 28,200 מקומות. השיפוץ האחרון שעבר האצטדיון היה ב-2010 לקראת אירוח של המונדיאליטו ב-2011.
בשנים 2016–2017 שימש האצטדיון גם בתור אצטדיונה הביתי של אתלטיקו וילה כאשר זו נאלצה לעזוב את מגרשה שנסגר לשיפוצים.

אירועים

מלבד אירוח אירועים ספורטיביים כמו גמר הליגה, גביע ליברטדורס, גביע סודאמריקנה או המונדיאליטו, משמש האצטדיון לקיום הופעות חיות של אמנים מקומיים ובינלאומיים דוגמת מנה, קרלוס ויוס, שאקירה, ריקי מרטין, דון עומר, אנדרס ספדה ומארק אנטוני.