וילי וונקה ומפעל השוקולד

תקציר העלילה

עם סיום יום הלימודים, הילדים הולכים לחנות הממתקים המקומית, שבה ביל, בעל המקום, מגיש שוקולד לילדים. צ'ארלי באקט, עצוב שאין לו כסף, מביט מבעד לחלון הראווה בעוד ביל שר לילדים שיר על ממתקים. מר ג'ופק, המוכר בדוכן העיתונים שעבורו עובד צ'ארלי אחרי בית הספר, נותן לו השכר השבועי שלו, וצ'ארלי משתמש בו כדי לקנות כיכר לחם. בדרכו לביתו, הוא עובר בסמוך למפעל השוקולד של וילי וונקה. עובר אורח מסתורי אומר לו כי אף אחד לא נכנס אל המפעל, ואף אחד לא יוצא ממנו. צ'ארלי מביא את הלחם בחזרה אל בית אימו האלמנה, בו אף גרים סביו וסבתותיו. בלילה, צ'ארלי מספר לסבא ג'ו על עובר האורח המסתורי ומה שהוא אמר, וסבא ג'ו מספר לו אודות וונקה - כיצד מרגלים ניסו לגנוב את סודותיו ואת מפעל חייו. לפיכך, וונקה סגר בפתאומיות את המפעל, אולם שלוש שנים לאחר מכן הוא החל שוב למכור ממתקים אף על פי שמעולם לא נראה שוב, עד לעצם היום הזה.
יום אחד, המשפחה, יחד עם שאר העולם, לומדת כי וונקה הסתיר חמישה כרטיסי זהב בחפיסות שוקולד וונקה שלו. כל מי שימצא כרטיס מיוחד שכזה - יזכה לסיור מלא במפעל השוקולד שלו, כמו גם אספקה ​​לכל החיים של שוקולד. צ'ארלי רוצה לקחת חלק בחיפוש, אבל לא יכול להרשות לעצמו לקנות כמויות אדירות של חפיסות שוקולד כמו משתתפים אחרים. ארבעת הכרטיסים הראשונים נמצאים על ידי: אוגוסטוס גלופ, ילד גרמני זללן; ורוקה סולט, ילדה אנגלית עשירה ומפונקת; ויולט ביוריגרד, ילדה אמריקנית הלועסת מסטיק, ומייק טי.וי, ילד אמריקאי האובססיבי כלפי טלוויזיה. לאחר שכל אחד מהם בתורו מוצא את הכרטיס שלו, גבר מסתורי, בעל מראה מרושע וצלקת גדולה על פניו, ניגש אליהם ולוחש דבר-מה באוזניהם. למרות עיסוקיהם עם האובססיות שלהם, הילדים מקשיבים לו בתשומת לב רבה. תקוותיו של צ'ארלי למצוא את הכרטיס החמישי והאחרון מתנפצות, כאשר במהדורת החדשות מתבשר כי הכרטיס האחרון נמצא על ידי מיליונר מפרגוואי.
למחרת, כשהשיגעון העולמי אודות כרטיסי הזהב מסתיים, צ'ארלי מוצא מטבע בתוך מרזב באמצע הרחוב, ומשתמש בו כדי לקנות לעצמו שוקולד בחנות הממתקים. מאחר שנשאר לו עודף לאחר אכילת השוקולד, הוא רוכש חפיסת שוקולד וונקה כמתנה עבור סבא ג'ו. בעודו עוזב את החנות, הוא מגלה מהאנשים ברחוב כי הכרטיס החמישי שנמצא, על ידי המיליונר מפרגוואי, היה מזויף, ולפיכך - כרטיס זהב אחד נוסף עדיין נמצא איפשהו. כאשר צ'ארלי פותח את החפיסה, הוא מוצא בתוכה את כרטיס הזהב האמיתי האחרון ורץ הביתה לספר למשפחה שלו. בדרכו הביתה, צ'ארלי פוגש באותו איש מסתורי, שקודם לכן נראה לוחש לאוזניהם של ארבעת הזוכים האחרים. האיש מציג את עצמו כארתור סלאגוורת', קונדיטור שהוא יריב של וונקה, שמציע לשלם לצ'ארלי סכום גדול מאוד של כסף, בתמורה לאבטיפוס של יצירתו האחרונה של וונקה - הגובסטופר הנצחי.
סבא ג'ו מזנק מהמיטה כדי לשמש כמלווה של צ'ארלי בסיור במפעל השוקולד, וצ'ארלי מספר לו על פגישתו עם סלאגוורת'. ביום שלמחרת, וונקה מברך את הילדים ומלוויהם בשערי המפעל. הוא מוביל אותם פנימה, ודורש מכל אחד מהם לחתום על חוזה לפני שהסיור מתחיל. בפנים, המבקרים נחשפים לארץ פלאות פסיכדלית הכוללת נהרות של שוקולד, פטריות מאכל ענקית, טפטים לקיר בטעמי פירות, סוכריות והמצאות גאוניות אחרות. כמו כן, המבקרים פוגשים בעובדי המפעל - האומפה לומפה כתומי העור וירוקי השיער. בהיותם בחדר ההמצאות, וונקה מעניק לכל אחד מהילדים דוגמה של יצירתו האחרונה - סוכריית מציצה שלעולם נשארת באותו הגודל, המכונה "הגובסטופר הנצחי".
ככל שהסיור מתקדם, כל אחד מארבעת הילדים הראשונים מתעלמים מאזהרותיו של וונקה, וכתוצאה מכך ישנן השלכות חמורות: אוגוסטוס נשאב דרך מערכת צינורות שאיבת השוקולד אל חדר פאדג', לאחר שנפל לנהר שוקולד שממנו הוא מנסה לשתות; ויולט הופכת לאוכמנית ענקית לאחר שניסתה פיסת מסטיק בת שלוש מנות, ארוחת ערב ניסיונית; ורוקה נופלת במורד מגלשת אשפה לאחר שהיא נחשבה בטעות להיות ביצת שוקולד מוזהבת מקולקלת, ומייק התכווץ לגובה של מספר סנטימטרים בלבד, לאחר שהועבר על ידי ה-"Wonkavision", טכנולוגיית שידור שיכול לשלוח אובייקטים - ולא תמונות - דרך מכשיר הטלוויזיה. עם עזיבתו של כל ילד בתורו, האומפה לומפה שרים שיר קצר אודות האירוע, בו הם מותחים ביקורת על ההתנהגות הלקויה של כל ילד.
במהלך הסיור, גם צ'ארלי נכנע לפיתוי, ביחד עם סבא ג'ו, כאשר הם נשארים מאחור בחדר הבועות, וטועמים בחשאי משקה תוסס. מיד לאחר מכן הם מתחילים לרחף באוויר, וכמעט שנשאבים אל תוך מאוורר התקרה. כדי להימנע מגורל זוועתי זה, הם מתחילים לגהק שוב ושוב עד אשר הם חוזרים אל הקרקע. בתחילה, נראה כי וונקה מודע לאירוע הזה, על אף שלא נכח בו. בסופו של דבר, כאשר צ'ארלי נשאר הילד האחרון שנותר בסיור, וונקה שולח אותו ואת סבא ג'ו לדרכם, ועוזב אותם. סבא ג'ו עוקב אחריו אל משרדו, ושואל אותו בנוגע לאספקה ​​של שוקולד לכל החיים שהובטחה לצ'ארלי. וונקה, בכעס רב, מגלה שצ'ארלי הפר את החוזה שנחתם לפני שהחל הסיור, בכך שגנב משקה תוסס בחדר הבועות, ובכך איבד את הפרס שלו. סבא ג'ו עוזב בכעס את המשרד, ומציע לצ'ארלי כי ימסרו את הגובסטופר הנצחי של וונקה ליריבו - סלאגוורת'. צ'ארלי, לעומת זאת, אינו יכול להביא את עצמו לפגוע בוונקה, ומניח את הממתק על שולחנו.
וונקה מתנצל בפני שני אורחיו, ומתוודה כי סלאגוורת' הוא למעשה עובד בשם וילקינסון, והצעתו לקנות את הגובסטופר הייתה חלק מבדיקת מוסר עבור זוכי כרטיס הזהב, וצ'ארלי היה היחיד שעבר את המבחן בהצלחה. השלושה נכנסים אל ה-"Wonkavator", מעלית זכוכית רבת ממדים, באמצעותה הם עפים אל מחוץ למפעל. בעודם מרחפים מעל העיר, וונקה מגלה לצ'ארלי שהפרס אמיתי שלו הוא לא רק השוקולד, אלא המפעל עצמו, שכן החיפוש אחר כרטיס הזהב נוצר כדי לעזור לוונקה לחפש אחר ילד כן, הראוי להיות היורש שלו. צ'ארלי ומשפחתו מוזמנים לעבור ולהתגורר במפעל ולהשתלט על הפעלתו, בעוד וונקה פורש מתפקידו.

פרה-פרודקשן

הרעיון ליצור עיבוד קולנועי לספר הילדים עלה לראשונה כאשר בתו בת ה-10 של הבמאי מל סטיוארט קראה את הספר, וביקשה מאביה שיעשה ממנו סרט, ביחד עם "הדוד דייב" (המפיק דייוויד ח. וולפר), שיפיק אותו. סטיוארט הראה את הספר לוולפר, שבמקרה היה בעיצומה של שיחות עם חברה לייצור מזון משיקגו בשם Quaker Oats Company (שלימים שינתה את שמה ל-the Willy Wonka Candy Company ונמכרה לנסטלה). וולפר שכנע את החברה, שלא היה לה כל ניסיון קודם בתעשיית הקולנוע, לקנות את הזכויות על הספר ולממן את הסרט, על מנת לקדם מכירות של מותג חדש של חפיסות שוקולד - Wonka Bar.‏
הוסכם כי הסרט יהיה סרט ילדים מוזיקלי, וכי רואלד דאל עצמו יכתוב את התסריט. עם זאת, בעוד ששם הספר הוא "צ'ארלי ומפעל השוקולד", נקבע כי שם הסרט יהיה "וילי וונקה ומפעל השוקולד", וזאת על מנת לקדם את המכירות של הממתק בשם זה, כאמור. התסריטאי דייוויד זלצר הגה גימיק בלעדי לסרט, שוונקה מצטט מקורות ספרותיים רבים, כגון הסוחר מוונציה של ויליאם שייקספיר, חשיבותה של רצינות של אוסקר ויילד ועוד. כמו כן, זלצר גם שילב את דמותו של סלאגוורת' (שרק הוזכרה בשמה בספר, כיצרן ממתקים יריב של וונקה) לתוך העלילה, כדמות ממשית.
דאל, שהיה בעל הזכויות להפקת הסרט, ניסה, ללא הצלחה, לקדם את מועמדותו של ספייק מיליגן לתפקיד הראשי של וילי וונקה. הבחירה הבאה שלו, השחקן רון מודי, סירב לתפקיד. ג'ון פרטווי גם כן דחה את התפקיד בשל התחייבויות שוטפות לדוקטור הו. כמו כן, נשקלה האפשרות ללהק את כוכב ברודוויי ג'ואל גריי, אך בסופו של דבר נדחתה אפשרות זו בשל קומתו הפיזית הקטנה של השחקן. האודישנים התקיימו במשך שבוע במלון פלאזה בניו יורק, שבו ג'ין ויילדר זכה בתפקיד באופן מיידי. ויילדר אמר שהוא יעשה את הסרט רק אם וונקה יופיע לראשונה על המסך כשהוא מגיעהמתוך המפעל, מדדה על מקל הליכה, אשר מיד אחר כך יאבד אותו ויעשה סלטה. אודישנים נוספים נערכו בניו יורק, לונדון ומינכן כדי ללהק את תפקידיהם של הילדים האחרים והוריהם.

הצילומים

צילומי הסרט החלו ב-30 באפריל 1970 והסתיימו ב-19 בנובמבר 1970. אתר הצילום העיקרי היה מינכן, בוואריה, גרמניה המערבית, מאחר שהצילומים באתר זה היו זולים יותר באופן משמעותי מאשר לצלם בארצות הברית תוך שימוש בתפאורה שהייתה מתאימה למפעל של וונקה; כמו כן, סטיוארט אהב את העמימות ואת חוסר ההיכרות של הצופים עם העיר. צילומי החוץ של המפעל צולמו במפעל גז מקומי; המבנה שדרכו הדמויות נכנסות למפעל עדיין קיים. רצף צילומי החוץ שמשמשים את סיקוונס הסיום של הסרט (התצפית מתוך המעלית המרחפת מעל למפעל) צולם מעל העיר נורדלינגן אשר בבוואריה.
המעצב הארפר גוף התרכז בעבודתו בעיצוב חדר השוקולד המסיבי. נהר השוקולד, שעומקו 0.6 מ', והמפל נוצרו על ידי הוספת תערובת קרם שוקולד ל-570,000 ליטר של מים, שסופו של הדבר הפכו למעופשים ויצרו ריח רע שחלחל לכל מקום באולפן.
בראיון לרגל הוצאת מהדורה מיוחדת לציון 30 שנה לסרט, ג'ין ויילדר הצהיר כי הוא נהנה לעבוד עם רוב השחקנים-ילדים, אבל אמר שהיו לו ולצוות כמה בעיות עם פריז תמן (שגילם את דמותו של מייק טי.וי.).

תגובתו של דאל

רואלד דאל התכחש לסרט, לתסריט ששוכתב על ידי דייוויד זלצר, לאחר שדאל לא הצליח לעמוד בלוחות הזמנים. דאל אמר שהוא "מאוכזב", כי הוא חשב שהעלילה "שמה יותר מדי דגש על וילי וונקה ולא מספיק על צ'ארלי", כמו גם שספייק מיליגן לא לוהק לתפקיד וונקה. כמו כן, הוא "רתח" מהחריגות הרבות מהעלילה שבטיוטה שלו, שזלצר המציא, כולל השינוי בדמותו של סלאגוורת', שהפך למרגל, וכן סצנת המשקאות התוססים בחדר הבועות.

צפייה ביתית

הסרט הופץ לראשונה על גבי DVD בשנת 1997, כמהדורת 25 שנה שכללה דיסק כפול המכיל דיסק דו צדדי המכיל את הסרט הן בגרסת מסך רחב והן בגרסה "רגילה". כמו כן, גם עותקי VHS של הסרט נמכרו, אבל אלו הכילו רק את הגרסה "הרגילה".
ב-28 באוגוסט 2001 יצא לאור DVD במהדורה מיוחדת לרגל 30 שנה לסרט, אם כי בגרסת מסך מלא בלבד. לנוכח מחאות הצרכנים, האחים וורנר הפיצו בסופו של דבר גרסת וידאו ביתית במסך רחב, החל מה-13 בנובמבר 2001. גרסת ה-VHS כללה תוספת אחת בלבד מתוך גרסת ה-DVD. כמה מחברי הצוות המקוריים התאחדו, כדי לצלם סרט תיעודי במיוחד למהדורה DVD מיוחדת זו. שתי הגרסאות כללו שיחזור של הצליל ואיכות תמונה טובה יותר. כמו כן, בנוסף לסרט התיעודי, ה-DVD כלל גם קדימון, גלריית תמונות וערוץ אודיו של פרשנות של השחקנים.
בשנת 2006 האחים וורנר הוציאו לאור את הסרט ב-DVD HD עם כל התוספות המיוחדת שנכללו בגרסת ה-DVD משנת 2001.‏ הסרט יצא לאור גם ב-Blu-ray ב-20 באוקטובר 2009.‏ גרסה זו כללה הוא כולל את כל התוספות שהופיעו ב-DVD משנת 2001 וב-DVD-HD משנת 2006, כמו גם ספר בעל 38 עמודים.
ב-1 בנובמבר 2011, לרגל 40 שנה לסרט, שוחררה מהדורה מיוחדת הכוללת סט של Blu-ray ‏+‏ DVD. המארז כלל מגוון תוספות נדירות, כגון ספר המתאר את עשיית הסרט, ניירות הפקה מקוריים וכרטיס זהב המאפשר השתתפות בהגרלת נסיעה ללוס אנג'לס.