google/wiki40b huggingface dataset:
היום יום

מבנה הספר

הפתגמים כוללים קטעים קצרים של אמרות חסידיות והדרכות לחיי היום יום ולעבודת השם על פי דרך חב"ד. בעקבות החלטת חתנו יצא הספר בהוצאת קה"ת לקראת חודש כסלו ה'תש"ג ונקבע על ידי הרב יוסף יצחק ל"אור זרוע לחסידי חב"ד", ללמוד ממנו מדי יום, במקביל ללימוד היומי של החת"ת. לוח השנה בספר מתחיל מחג הגאולה י"ט בכסלו, הנחשב בחב"ד 'ראש השנה לחסידות'.
הספר, שרובו נכתב ביידיש, נדפס בכארבעים מהדורות, בעברית, אנגלית, ספרדית, צרפתית, רוסית, כתב ברייל ועוד. הספר מכיל גם מראי מקום לשיעורים היומיים בחת"ת וכמה ממנהגי חסידות חב"ד.
בדפוסים המאוחרים של הספר נוספו פתגמים שליקט הרבי מלובביץ' כשערך את הספר, ככל הנראה במטרה להדפיסם כחלק שני בסדרה. חלק זה נקרא היום יום - חלק שני.
בהקדמה לספר מופיעה סקירה בת כ-40 עמודים על אדמו"רי חב"ד הקרויה "שלשלת היחס", שבה מתוארים קורות חייהם, משפחתם, ספריהם ועוד. סקירה זו נכתבה גם היא בידי הרב יוסף יצחק]. לאחר שנתמנה הרבי מלובביץ' לאדמו"ר הוסיפו חברי מערכת  אוצר החסידים את קורות חייו, בניסוח שקיבל את אישורו.

לימוד ודיוק בספר

חסידי חב"ד רבים נוהגים לקרוא וללמוד את הפתגם היומי מתוך הספר, החסידים מייחסים לספר דיוק רב ורמזים רבים הטמונים בכל פרטיו. הרב מיכאל אהרן זליגסון (ניו יורק) הוציא לאור שלשה ספרים הכוללים דיוקים וביאורים בספר.
מצודת כירכוכ

מצודת כירכוכ (בערבית: قلعة كركوك; בטורקית: Kerkük Kalesi) היא מצודה הממוקמת במרכזה של העיר כירכוכ בעיראק ונחשבת לחלק העתיק ביותר של העיר. המצודה ממוקמת על תל בגובה של כ-40 מטרים הנמצא, בסמיכות לנהר ח'אסה. מאמינים כי התל נבנה על ידי המלך אשורנצירפל השני בין 858-884 לפני הספירה כקו הגנה צבאי עבור העיר עראפה (Arrapha).
בין השנים 319 ועד 311 לפנה"ס בנה המלך סלאוקוס הראשון חומה חזקה עם 72 מגדלים סביב 72 הרחובות ושתי הכניסות למצודה. בתוך המצודה ממוקמת "הכנסייה האדומה" ובה עקבות של פסיפסים המקדימים את התקופה המוסלמית. הקירות המודרניים מתוארכים לתקופה העות'מאנית. מאמינים כי השליט טימור לנג ביקר במצודה בשנת 1393 במהלך מסעו הצבאי.
בשנת 1990 הכריז סדאם חוסיין על קמפיין במטרה לייפות את המצודה המוקפת חומה. יש שסבורים כי כוונתו הייתה בעיקר להוציא ממנה 800-900 משפחות טורקמניות וכורדיות שהתגוררו בבתיה העתיקים.
המצודה נחשבת על ידי הטורקמנים כגורם משמעותי בהיסטוריה שלהם. קיימות מספר שכונות שלהם בתוך ומסביב למצודה. בנוסף קיימים בה מספר רב של אתרים היסטוריים ודתיים, ובהם קבר שמאמינים כי הוא קברו של דניאל הנביא.

המבנה

במצודה 4 דלתות או שערים: שניים בצידה המזרחי (שנקראים "הלוואג'ילאר" ו"יידי קיזלאר") ושניים בצידה המערבי ("טופקאפי" ו"טאשקאפי"). היא מחולקת לשלושה רבעים: רובע מידאן (בצפונה), רובע קלעה ("המצודה"; במרכז) ורובע חמאם (דרום). כן נמצאים בשטח המצודה מספר מסגדים ומבני קבר ששרדו גם את הרס המקום בימי שלטון הבעת'.
במרכז המצודה ממוקם מבנה של כיפה מתומנת כחולה. הסגנון האדריכלי הייחודי נבנה מלבנים, טיח וסיד. קירות הכיפה מעוטרים בצורות גאומטריות והיא ממוקמת במרחק הליכה משער טופקאפי, בצפון-מערבה של המצודה.
מוריס קוב דה מירוויל

מוריס קוב דה מירוויל (בצרפתית: Maurice Couve de Murville; ‏ 24 בינואר 1907 - 24 בדצמבר 1999) היה מדינאי צרפתי שכיהן במשך שנים רבות כשר החוץ של צרפת, וכן בין 1968 ל-1969 כראש ממשלת צרפת, בשלהי נשיאותו של שארל דה גול.

ביוגרפיה

קוב דה מירוויל נולד בעיר ריימס שבצרפת בשנת 1907. הוא הצטרף למשרד האוצר הצרפתי ב-1930 וב-1940 נשא בתפקיד בכיר במשרד האוצר של צרפת של וישי. במרץ 1943, לאחר נחיתות מבצע לפיד בצפון אפריקה, היה דה מירוויל לאחד הבכירים בווישי שהבינו כי ימיו של משטר וישי ספורים, וכי יש לפעול כנגדו. הוא יצא לאלג'יר דרך ספרד, והצטרף לאנשיו של הגנרל אנרי ז'ירו, שהיה המפקד הצבאי והאזרחי העליון מטעם בעלות הברית לאחר כיבוש מושבות צפון אפריקה. ב-7 ביוני 1943 מונה לחבר ב"וועד השחרור הלאומי" שהקימו ז'ירו ושארל דה גול. הייתה זו מעין ממשלה בגלות בה נשא קוב דה מירוויל בתפקיד שר האוצר. כמה חודשים לאחר מכן הודיע על נאמנותו לשארל דה גול ולצרפת החופשית. בפברואר 1945 מונה על ידי הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית בראשה עמד דה גול, לשגריר באיטליה במעמד של שר.
לאחר המלחמה שימש כשגריר במספר ארצות. בין 1950 ל-1954 שימש כשגריר בקהיר. ב-1954 היה השגריר הצרפתי למוסדות נאטו, בין 1955 ל-1956 שימש כשגריר בוושינגטון ובין 1956 ל-1958 שימש כשגריר בבון. ב-1958 כאשר שב דה גול לשלטון, היה קוב דה מירוויל לשר החוץ הצרפתי, ושימש כתפקיד זה כעשר שנים. לאחר אירועי שנת 1968, שחייבו שידוד מערכות שלטוני מצד דה גול, שחשש לאבד את שלטונו, החליף לתקופה קצרה את מישל דברה כשר האוצר, ולאחר הבחירות, ב-10 ביולי 1968 החליף את ז'ורז' פומפידו בתפקיד ראש הממשלה. לאחר כשנה בתפקידו, ב-22 ביוני 1969 הוחלף בז'אק שבאן-דלמאס.
קוב דה מירוויל המשיך בקריירה פוליטית כחבר הפרלמנט והסנאט מטעם מפלגות גוליסטיות שונות עד שנת 1995. בשנת 1999 מת בפריז.
לוקאס לייבה

גרמיו

לוקאס התחיל את הקריירה ב-2005 כקשר התקפי וזכה בליגת המשנה הברזילאית. השנה שלאחר מכן, 2006, הייתה שנה מוצלחת עבורו ועבור הקבוצה, כאשר זכו באליפות מחוז ריו דה ז'ניירו. באותה השנה, הפך לשחקן הצעיר ביותר אי פעם שקוטף את תואר כדורגלן השנה בליגת העל הברזילאית. על ידי מגזין פלאסר המקומי. לאחר מכן, לוקאס זכה למחמאות רבות מזיקו, פלקאו, רומאריו, רוביניו, קאקה וקרלוס טבס.
יכולתו בעונת 2006/2007 הובילה להתעניינות רבה ממספר מועדונים מובילים באירופה, כולל הצעות מריאל מדריד, ברצלונה ואינטר. ב-13 במאי 2007 הודיעה ליברפול על החתמתו של לוקאס מגרמיו. לעומת זאת, לוקאס נשאר לשחק בגרמיו בקמפיין הגביע ליברטדורס 2007. בעונה זאת, גרמיו הפסידה בשלב הגמר לבוקה ג'וניורס 5:0 בסיכום התוצאות.

ליברפול

ב-26 ביולי 2007, הוא הוצג לראשונה במדי ליברפול באצטדיון אנפילד תמורת 5 מיליון יורו ואף קיבל זימון ראשוני לברזיל. מאמן ליברפול, רפא בניטס, אמר: "אני מצפה לראות אותו מבקיע שערים לליברפול בעתיד ואנחנו מאמינים שיש לו את המנטליות והאופי שאותה הוא צריך להמשיך גם באנגליה". למחרת, ב-27 ביולי 2007, ערך לוקאס הופעת בכורה במדי ליברפול נגד פורטסמות' כאשר החליף את מוחמד סיסוקו במחצית. הוא גם זכה בפנדל לאחר שנדחף על ידי פיל נוויל במשחק מול אברטון, היריבה העירונית.
בסוף חודש נובמבר, המנג'ר של ליברפול דאז, רפאל בניטס, נתן ללוקאס את ההזדמנות בהרכב הפותח, לאחר שהרשים אותו בחודשים הראשונים בקבוצה. ב-27 בינואר 2008, הבקיע לוקאס את השער הראשון שלו במדי ליברפול לאחר שהבקיע מ-25 מטרים במשחק גביע ה-FA. לוקאס הפך להיות הברזילאי הראשון שכובש במדי ליברפול.
תחילת עונת 2008/2009 הייתה נקודת מפנה די חשובה בקריירה של לוקאס לייבה. הפרשנים ציפו ממנו בהרבה לאחר שהרשים בעונה הקודמת, העונה הראשונה שלו בליברפול.

לאציו

ב-17 ביולי 2017, לוקאס עבר ללאציו תמורת 5 מיליון פאונד.

סגנון משחק

לוקאס לייבה הגיע מגרמיו לליברפול כקשר התקפי מרכזי. לעומת זאת, המאמן לשעבר של ליברפול, רפאל בניטס הורה ל-לייבה לשחק כקשר מרכזי, בעיקר בעקבות עזיבתו של צ'אבי אלונסו לריאל מדריד. כאשר חאבייר מסצ'ראנו עבר לברצלונה, הפך לוקאס לשחק כקשר אחורי תחת רוי הודג'סון ולאחר מכן תחת קני דלגליש.
בעונת 2010/2011, אמר על לוקאס פאביו אאורליו ש"הוא הרבה יותר בוגר, חזק פיזי ויודע יותר על איך לנצח משחקים. הוא הראה אישיות ויכולת גדולה לשנות דברים מסביב". לאחר שהראה יכולת מצוינת במשחקים, הכריז קפטן ליברפול, סטיבן ג'רארד בעונת 2011/2012, כי "לוקאס לייבה היה השחקן הכי טוב שלנו בעונה שעברה".

חיים אישיים

ב-14 במרץ 2011 הפך להיות אב כאשר בנו, פדרו, נולד. ב-19 במרץ 2011, כאשר דירק קאוט כבש שער נגד סנדרלנד, הוא רץ עם חבריו לקבוצה לקהל ונדנד את זרועותיו בצורת עריסה.
רבי יהודה

חייו

רבי יהודה הוא בנו ותלמידו של התנא רבי אלעאי. מושבו היה באושא. בילדותו למד אצל רבי טרפון בלוד, אצל רבי ישמעאל, וכן היה מגדולי תלמידיו של רבי עקיבא. כמו כן, קיבל מאביו רבי אלעאי מסורות בשם רבי אליעזר, רבו של אביו. היה בין חמשת התלמידים שנסמכו לרבנות על ידי רבי יהודה בן בבא, שנהרג בגלל מעשה זה, בתקופה שבה גזרו הרומאים איסור חמור על הסמיכה. על פי המדרש, רבי יהודה הוא בן העיירה אושא שבגליל.
התלמוד הבבלי מספר על ויכוח משולש בנושא היחס לרומאים שבו השתתף. רבי יהודה שיבח את מעשי הרומאים, רבי יוסי שתק ורבי שמעון בר יוחאי גינה את הרומאים. בעקבות זאת, קידמו הרומאים את רבי יהודה והוא כונה "ראש המדברים בכל מקום" - כלומר, ראש המדברים בכל כינוס. במסכת מנחות מצוין כי שימש כ"מוריינא דבי נשיאה", כלומר שהיה מורה ההלכה בבית הנשיא.
מסיפור הוויכוח אפשר לראות שתפיסתו הפוליטית הייתה מתונה, והוא יכל לשבח את הרומאים על פיתוח חומרי של ארץ ישראל, על אף הגזרות שהטילו הרומאים על היהודים, ועל אף שבשתי המרידות הרגו מאות אלפי יהודים. מסיפורים אחרים אפשר להסיק שגם מבחינה אישית היה ענו וסובלן, והמשיך בכך את הקו האישיותי של הלל הזקן.
על אף מסירותו הרבה ללימוד תורה שהפכה לסמל אצל חז"ל, דגל בתפיסה של "לעולם תהא דעתו של האדם מעורבת עם הבריות" ויישם אותה בחייו. בניגוד לתפיסתו של רבי שמעון שיש להתמסר ללימוד תורה באופן בלבדי, היה באסכולה של החכמים שסברו שיש לשלב לימוד תורה עם מלאכה (בבלי, ברכות לה ב), ואף נזף במי שאינו מלמד את בנו מקצוע. ועוד מסופר עליו שהיה נושא על כתפו כד מחרס כאשר היה הולך לבית המדרש והיה אומר "גדולה מלאכה שמכבדת את בעליה".
עוד מסופר עליו בתלמוד שהיה עני מרוד, ולא ניצל את מעמדו הרם בעיני השלטון לטובות הנאה (בבלי, נדרים מט ב).
בתלמוד מבואר כי כל מקום בו מוזכר "מעשה בחסיד", הכוונה היא לרבי יהודה בר אילעאי או לרבי יהודה בן בבא.

חכם לכשירצה

איסי בן יהודה כשמנה את שבחם של חכמי המשנה אמר על רבי יהודה שהוא "חכם לכשירצה". רש"י מסביר שהכוונה היא "כשהיה רוצה להיות מתון ומתיישב בדבריו היה חכם". המהרש"א הקשה על כך שאין זה שבח. בדברי תוספות מוסבר שאין כוונת איסי בן יהודה לומר שבמקרים אחרים רבי יהודה אינו חכם אלא שבמקרים אלה הוא חכם יותר מרבי מאיר. המהרש"א עצמו מסביר על פי הערוך שכשרבי יהודה פותח פיו הוא ראש המדברים.

קבר המיוחס לו

קבר שמיוחס לרבי יהודה בן אלעאי נמצא בדרך מעין זיתים לצפת, שימש במהלך הדורות כמקום תפילה. הידיעות הראשונות שבידינו על ציון קברו הן מהמחצית השנייה של המאה ה-13, כאלף שנים לאחר מותו. על פי העדויות שימש המקום לתפילה ולפולחן, היו בו נרות והקדש, ואילנות היו נטועים סביבו.
במאה ה-16 נהגו חכמי צפת ומקובליה לעלות על הקבר, כך אנו מוצאים את רבי שלמה אלקבץ והרמ"ק, האר"י וחבורתו ומקובלים נוספים מגיעים לציונו של רבי יהודה בר אלעאי כדי ללמוד שם תורה וכדי לעשות שם ייחודים ומעשיים קבליים שונים. רבי אלעזר אזכרי אף מספר על גילוי אליהו לו זכה רבי יוסף סרגוסי. גם בני חבורתו של רבי משה בן מכיר קיבלו על עצמם ללמוד ולהתפלל בקברו של התנא.
כיום, קיים מבנה גדול במקום ציון הקבר ורבים פוקדים אותו מתוך אמונה כי זו סגולה לפרנסה טובה. שנים רבות היה בחצר הקבר עץ, שלקיחת ענף מענפיו נחשבה כסגולה לפרנסה.
בנוסף, נהוג להקיף את ציון הקבר שבע פעמים בתור סגולה לפרנסה.
הבורגנים

תיאור כללי

הסדרה עוקבת אחר חייהם של קבוצת חברים, הנמצאים במעמד כלכלי-חברתי בורגני, בדרך ובמהלך יומם, סיפוריהם ומצביהם השונים, בניסיון להגיע לאושר, לחיי משפחה, לאהבה ולחיים מקצועיים נוחים. במהלך הסדרה נוצרים סיפורי אהבה, חברויות, קשיים, ריבים ושלל מצבים בין הדמויות השונות.
הסדרה זכתה להצלחה גדולה ולקהל צופים רחב, אשר הזדהה עם הדמויות השונות.

פסקול

שיר הנושא של העונה הראשונה היה "Ne Me Quitte Pas" (בתרגום חופשי מצרפתית: "אל תעזבי אותי"), במקור של ז'אק ברל, בביצוע הזמר פאודל.
שיר הנושא של העונה השנייה היה "דרכנו" של יענקל'ה רוטבליט ויזהר אשדות, בביצוען של כוכבות הסדרה, שרית וינו-אלעד וחני פירסטנברג. אלבום הפסקול הגיע למעמד אלבום זהב.
שיר הנושא של העונה השלישית היה "אלוהים נתן לך במתנה" של דוד חלפון ואיתן מסורי בביצוע חני פירסטנברג ואיתי טיראן.

מטבעות לשון

בסדרה נטבע הביטוי "כן, אָה?", שבו השתמשו רבות דמויות הסדרה להדגשת ריקנותם ובינוניותם. דב נבון, שהדמות בגילומו עשתה שימוש רב בביטוי, הביע את דעתו עליו: "יש בשתי המילים האלה הרבה, בעיקר הרבה חרא. יש בזה את המובן מאליו, את השנאה, תלוי באיזה קונטקסט זה בא. 'כן, אה?' על המקום הזה, על הזבאלה הזאת. תלוי מי יושב מולי. זה נורא ישראלי. יש בזה בעיקר הסכמה בלי להבין על מה אתה מסכים". עוזי וייל הגדיר אנשים שמשתמשים בביטוי כ"אנשים שעולמם כל כך ריק שהם כל הזמן מחפשים דברים שייכנסו להם בין המלים, כי הם לא אומרים שום דבר. הם מחפשים את המשהו שימלא את הריק". עמיחי שלו תיאר את הביטוי כך: ""כן, אה?" היה אחד ממטבעות הלשון הקצרים, המדויקים והכה מאפיינים של סדרת הדרמה הקומית "הבורגנים". איכשהו, אותו מטבע לשון שהוא סוג של תשובה הטומנת בחובה הזדהות, ובעצם טומנת בחובה סוג של אטימות, ואיזושהי אפיסות של שפה, שיקפה בצורה הכי קולעת, עגומה ומעוררת חמלה את המצב הבורגני. היא תמיד נשמעה עייפה, דואבת, אבל יחד עם זאת הכי אותנטית ומשקפת את מצבנו הקיומי.". פרשנות אחרת ראתה בביטוי "גלגול מודרני של "נעשה ונשמע" של בני ישראל. קודם נציית, אחר כך נבדוק. לכאורה, הבורגנים הם חברים, אומרים קודם כן לאישור וחיזוק דבריו של חבר, ואחר כך תוהים 'הא'. אבל יש לזה פירוש נוסף, של משיכת החבר למלכודת, שידבר עוד ויגלה ויחשוף, ואז נועצים בו חרב מילולית משוחה ברעל". 
אמונה אלון, שכתבה על האגואיזם, המרירות והריקנות המאפיינים לדעתה את מעמד הביניים החילוני והשמאלני בתל אביב כתבה כי "דומה שאם תסביר להם שהעוני משתולל, גוש קטיף עומד להיחרב בשביל לא כלום והנגב בטווח טילי האויב המתקרב, לכל היותר ירימו אליך את עיניהם העטויות דוק חסין רגש ויגידו: "כן, הא?". גם דורון רוזנבלום השתמש בביטוי לתיאור הלך הרוח האדיש של הציבור הישראלי: "ממש במקום שבו אנו דורכים ומתהלכים כיום, קהויים וכבויים, ומהמהמים "כן, אה?", ו"אז מה", ו"כאילו" - ובכן ממש במקום זה, ב"תקופה הישראלית" (זו שקדמה ל"תקופת האבן" הנוכחית), היו פעם כללים".
לואיס ליקי

בתרבות

בסדרת הטלוויזיה המפץ הגדול, שמו האמצעי של אחד מהדמויות הראשיות בסדרה, לאונרד הופסטטר, הוא ליקי. הוא נקרא כך מכיוון שאביו עבד עם לואיס ליקי.
הצפנה מקצה-לקצה

הצפנה מקצה-לקצה היא מערכת תקשורת שבה רק הצדדים המשתתפים בשיחה יכולים לקרוא את ההודעות. למעשה, נמנעת האזנה של צד שלישי וגורמים שאינם מהווים חלק מן השיחה - כגון: ספקי אינטרנט, ספקי תקשורת סלולרית, ואפילו מספק התקשורת עצמו, מלגשת למפתחות ההצפנה הדרושים כדי לפענח את השיחה. מערכות אלו נועדו למנוע כל ניסיון של מעקב או שינוי של המידע המועבר משום שאף צד שלישי לא יכול לפענח את הנתונים שמועברים או מאוחסנים. למשל, חברות שמיישמות הצפנה מקצה לקצה אינן יכולות למסור טקסטים של לקוחותיהם לרשויות.

חילופי מפתחות

במערכת הצפנה מקצה לקצה מפתחות ההצפנה חייבים להיות ידועים רק לצדדים המתקשרים. כדי להשיג מטרה זו, מערכות הצפנה מקצה לקצה יכולות להצפין מידע באמצעות מחרוזות של סמלים הנקראים סוד משותף מראש (PGP), או סוד חד פעמי (DUKPT) הן גם יכולות לעשות שימוש בפרוטוקול דיפי-הלמן (OTR).

שימושים מודרניים

מספר דוגמאות למערכות הצפנה מקצה לקצה כוללות את: PGP, OTR, וואטסאפ, iMessage ,Signal ,FaceTime ועוד.
נכון לשנת 2016, מערכות תקשורת מבוססות שרתים אינן כוללות הצפנה מקצה לקצה. מערכות אלו יכולות להבטיח הגנה רק על התקשורת שבין תוכנת הלקוח לשרת, משמע המשתמשים צריכים לסמוך על צד שלישי המפעיל את השרת. הצפנה מקצה לקצה נחשבת לבטוחה מכיוון שהיא מורידה את מספר הצדדים שיכולים להתערב או לפגום בהצפנה. במקרה של מסרים מידיים משתמשים יכולים להשתמש בתוכנת צד שלישי (כגון: פידג'ין) כדי ליישם מערכות הצפנה מקצה לקצה (כגון: OTR) על גבי פרוטוקול שאינו מאפשר הצפנה מקצה לקצה.
מספר מערכות שאינן מיישמות הצפנה מקצה לקצה, למשל: Lavabit ו־Hushmail מתארות את עצמן ככאלה המציעות הצפנה "מקצה-לקצה" בשעה שהן לא מספקות הצפנה מקצה לקצה. מערכות אחרות כגון: טלגרם ו־Google Allo ננזפו על כך שהן מציעות הצפנה מקצה לקצה אך לא מאפשרות אותה כברירת מחדל.

דלתות אחוריות

חברות עשויות מרצונן או שלא מרצונן להכניס דלת אחורית לתוכנה שלהן שתאפשר להן לגשת למפתחות ההצפנה וכך לעקוף את מערכת ההצפנה ולפענח את ההודעות לגמרי. בשנת 2013 מידע שהודלף על ידי אדוארד סנודן, הראה שיש דלת אחורית בתוכנת סקייפ שמאפשרת לחברת מיקרוסופט לשלוח את כל תוכן הודעות המשתמשים לסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית, למרות שתוכן ההודעות היה מוצפן מקצה לקצה מבחינה רשמית.
מירב בן-ארי

ביוגרפיה

בן-ארי נולדה ברעננה לרפאל בן אריה (איובי) שעלה מאיראן, ולאסתר (לבית סעדון). כשהייתה בת עשר, משפחתה עברה לגור בנתניה. שירתה בצה"ל בחיל החינוך והייתה מצטיינת אלוף פיקוד הצפון בשנת ה-50 למדינה. בתפקידה האחרון הייתה קצינת החינוך של חטיבת גולני.
היא בעלת תואר ראשון במשפטים וממשל ותואר שני במנהל עסקים והתמחות במנהיגות ציבורית, שניהם מהמרכז הבינתחומי הרצליה. בין השנים 2003–2004 כיהנה כיושבת ראש אגודת הסטודנטים במרכז הבינתחומי והייתה לאישה הראשונה בתפקיד זה.
בן ארי בוגרת קורס דירקטורים בתאגידים עירוניים ממשלתיים של להב - לימודי הכשרה בניהול.
בשנת 2005 השתתפה בתוכנית המציאות "דרוש מנהיג" בערוץ 2 של טלעד, וזכתה בה במקום הראשון. את כספי הזכייה, חמישה מיליון ש"ח, השקיעה כחלק מתנאי התחרות בהקמת מרכזי ספורט אתגרי להעצמת נוער בסיכון - בשנת 2006 הקימה את מרכז "דרך אתגר" בנתניה. בשנת 2008 הקימה מרכז מקביל בהרצליה בשם "דרך הגלים", מטעם העמותה לתפנית בחינוך קרן רש"י.

פעילות פוליטית

בשנת 2013 התמודדה למועצת העיר תל אביב יפו מטעם רשימת "רוב העיר", בה הוצבה במקום הרביעי. היא נבחרה למועצת העירייה והייתה מחזיקת תיק "אכפת" – קידום נוער וילדים בעירייה.
בשנת 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, הצטרפה למפלגת "כולנו" בראשות משה כחלון, שובצה במקום העשירי ברשימתה ונבחרה לכנסת. במהלך הקמפיין נאמה בן ארי את "נאום ההומלסים" בו התייחסה לבעיית הדיור בישראל.
ביולי 2018, בהצבעה על "חוק הפונדקאות", הצביעה בן-ארי נגד אישור החוק, בניגוד לעמדת הקואליציה, משום שהחוק לא כלל גברים יחידניים בין הזכאים להליך זה. בהודעה שפורסמה לאחר ההצבעה נאמר, כי בן-ארי וח"כ אמיר אוחנה, שגם הוא הצביע נגד, יגישו יחד הצעה לתיקון החוק כך שתתאפשר פנייה להליך פונדקאות גם לגברים מהקהילה הלהט"בית.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצבה במקום השישי ברשימת כולנו. עם זאת, המפלגה זכתה בכ-4 מנדטים בלבד והיא לא נבחרה לכנסת.

חיים אישיים

מתגוררת בתל אביב ואם לבת (ילידת 2017) מידידה אופיר לוסטמן.
הקורפוס ה-21 (האימפריה הגרמנית)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-1 באוקטובר 1912 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה פריץ פון בלו. מטה הקורפוס היה בזארבריקן, וחייליו גויסו מאזור קובלנץ, טריר וחלק מאלזס-לורן. בתחילה היה הקורפוס בפיקודו של פריץ פון בלו תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עמה בחזית המערבית, תוך שהוא נוטל חלק במערכה על הגבולות ובקרב לורן. באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה, ולחם עימה במרוץ אל הים. בתחילת 1915 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה העשירית בחזית המזרחית, ולחם עימה בקרב השני על האגמים המזוריים. הקורפוס נשאר בחזית המזרחית עד לאחר נובמבר 1917, ולאחר מכן חזר לחזית המערבית, שם לחם בתחילה כחלק מפלגת הארמייה A, ולאחר מכן כחלק מהארמייה החמישית. הקורפוס השתתף בניסיון לבלום את מתקפת מז-ארגון האמריקנית, אך ללא הצלחה, ולאחר סיום המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס באפריל 1919.
סחלב (משקה)

סַחְלָבּ (בערבית: سحلب) הוא משקה סמיך על בסיס חלב, עמילן תירס (קורנפלור), סוכר ותבלינים אשר מקורו במדינות המזרח התיכון.
מקור שמו של הסחלב הוא צמח הסחלב, אשר פקעותיו הטחונות משמשות באופן מסורתי כבסיס להכנת המשקה. בשנות האלפיים, בישראל כבר לא משתמשים באבקת פקעות הסחלב בהכנת המשקה, לאור מחירה הגבוה, ועמילן התירס מהווה לה תחליף.
הסחלב מוגש חם ונמכר בעונת החורף בטורקיה, ביוון ובמדינות ערב. בישראל נמכר הסחלב בקיוסקים בעיקר ביפו, בדרום תל אביב ובישובים ערביים, ובעת האחרונה הוכנס המשקה גם לתפריטיהם של בתי הקפה המודרניים. כמו כן נמכרת בישראל אבקת סחלב להכנה מהירה. בטורקיה מוגשת גלידת מסטיק הידועה הנקראת "סאלפ דונדורמה", מבוססת סחלב.
למשקה הסחלב נהוג להוסיף תוספות כגון קוקוס, קינמון, אגוזים, בוטנים, מי ורדים ופיסטוק.

סחלב טריפולטאי

ישנו סוג של מעדן מן המטבח הלובי העשוי דוחן, אגוזים ותבלינים הקרוי "סחלב טריפולטאי" או: "דרוע".
תיקיית בית

תיקיית בית היא תיקייה במערכות הפעלה מרובות משתמשים, המכילות קבצים של משתמש נתון במערכת.
ההגדרה המסוימת של תיקיית הבית כדוגמת שם התיקייה ומיקומה, תלויה במערכת ההפעלה שבה קיימת התיקייה. לדוגמה במערכות ההפעלה חלונות בין 2000 ל-2003, אוחסנו תיקיות המשתמשים בתיקייה הנקראת Documents and Settings.

תיאור

תיקיית בית של משתמש מיועדת להכיל קבצים של משתמש מסוגים שונים.
סוג אחד של קבצים הם קבצים אישיים, כדוגמת קובצי טקסט, וידאו, מוזיקה, תמונות, וכדומה. סוג אחר של קבצים הם קובצי הגדרות של תוכנות מערכת, או תוכנות רגילות של משתמשים, כפי שהגדיר המשתמש המסוים בהתאם להעדפותיו. דוגמאות להגדרות שכאלו הם סימניות של דפדפן, תמונות רקע של שולחן העבודה, ערכות נושא, וססמאות להתקנים חיצוניים, אשר ניגשות אליהם תוכנות מסוימות. המשתמש יכול להתקין קובצי הרצה בתיקייה זו, אך הם יהיו זמינים רק לו, או למי שיש לו הרשאות להיכנס לתיקיה. ניתן לסדר את תוכן התיקייה בתתי תיקיות.
תוכן התיקייה מוגן באמצעות הרשאות מערכת קבצים, וכברירת מחדל יכול לגשת לתיקייה רק המשתמש לו שייכת התיקייה ומנהלי המערכת.
Oral Fixation, Vol. 1 & 2

רקע

באמצע סיבוב ההופעות של הזמרת הנקרא "Oral Fixation Tour", הוציאה הזמרת את מארז התקליטורים הזה הנקרא; Oral Fixation, Vol. 1 & 2. הזמרת הודיעה על כך באמצעי התקשורת העיתונים ואמצעי פרסום אחרים. 
בכריכת העטיפה של המארז ניתן לראות שתי תמונות של שאקירה בתוך מסגרת עגולה כאשר באחת ניתן לראותה מכוסה בעלים ומחזיקה בתפוח ובשנייה ניתן לראותה מחזיקה תינוק על רקע אדום. שתי תמונות אלו לקוחות משני אלבומי האולפן הקודמים שלה; Oral Fixation, Vol. 2, ו-Fijación Oral, Vol. 1, אשר הרכיבו מארז זה. 
שני האלבומים הללו ביססו את מעמדה של הזמרת בכך שהיו לתשתית סיבוב ההופעות הגדול ביותר של הזמרת ובנוסף, היו לתשתית מארז התקליטורים הזה, והיו לאלבומי האולפן המצליחים ביותר של הזמרת ביחד עם אלבומה החמישי, Laundry Service. 
לאחר יציאת מארז התקליטורים, יצא אלבום ההופעה השלישי של הזמרת הנקרא, Oral Fixation Tour. הזמרת הוציאה אלבומים רבים, גרסאות רבות, ומוצרים רבים עבור כל התקופה הזאת הנקראת; "Oral Fixation".
יצחק ירוחם בורודיאנסקי

קורותיו

נולד בתל אביב לרב אפרים בורודיאנסקי, עורך האנציקלופדיה התלמודית ולהניה. למד בישיבת פוניבז' והיה תלמיד מובהק לראשי ורבני הישיבה  בעיקר התבלט בקשר עם הרב יחזקאל לוינשטיין משגיח ישיבת פונביז'. בסוף שנות ה-60 נישא להרבנית מלכה, בתו של הרב שלמה זלמן אוירבאך. שימש כר"מ בישיבת קול יעקב. בשנת 1982 התמנה למשגיח בישיבת קול תורה, במקום הרב גדליה איזמן שפרש מהתפקיד. שיחותיו נמסרים מדי יום שלישי ובליל שבת בהיכל בית המדרש של הישיבה, ובחדרו בישיבה הוא מוסר "ועדים" לקבוצות של 4-8 תלמידים החפצים בכך. ].
הרב בורודיאנסקי חיבר סדרת ספרים "הליכות יצחק" על מסכתות הש"ס. ושיח יצחק מאמרי חכמה ומוסר על התורה והמועדים  בנוסף תלמידיו מוציאים לאור "שיחות" שמוסר בישיבה.

משפחתו

אחיו הוא הרב בן ציון בורודיאנסקי, ר"מ בישיבת קול תורה. בין בניו המוכרים הם: הרב חיים יהודה ממודיעין עלית מנהל רוחני בישיבת חכמת התורה, הרב יהושע עורך ומהדיר כתבי זקנים,  הרב אברהם דב מרכסים ראש בית המדרש ברקאי בחיספין שבגולן.
The Forgotten Kingdom

עלילה

אטאנג הצעיר הוא בן בסוטו שחי כמובטל חסר מטרה בשכונות העוני של יוהנסבורג בדרום אפריקה. הוא עוזב את העיר וחוזר לארץ מולדתו, לסוטו, לעיירה ההררית והמרוחקת בה נולד. מטרת חזרתו היא לקבור את אביו, שהיה מנוכר אליו, וחי בנפרד בסווטו שביוהנסבורג, לאחר שעזב בעקבות מות אשתו - אמו של אטאנג, כשאטאנג היה ילד. חזרתו של אטאנג מעלה מחדש את זיכרונות ילדותו ובמקביל הוא מתאהב בדינאו - חברת הילדות שלו, שמשמשת כמורה בבית הספר המקומי. דרך הקשר עם דינאו נמשך אטאנג אל יופיו של הנוף ואל חוויית הקושי והמצוקה היומיומיים ונקשר מחדש אל הקהילה ששכח. כשאביה של דינאו מציב אולטימטום לאטאנג - לשלם את המוהר הנדרש עבור דינאו ולשאתה לאישה, מתלבט אטאנג האם לשוב ליוהנסבורג או להישאר בקהילה הכפרית בלסוטו. כל זמן שהותו בלסוטו, מלווה את אטאנג ילד יתום שהתחבר אליו ומדריך אותו במנהגי הארץ ואנשיה ונוהג לתאר את עצמו: "אני העיניים שבעננים השחורים העוקבים אחריך בארץ הזאת".

הפקה

.
הבמאי, אנדרו מאדג', אמריקאי מברוקלין בניו יורק, הגיע לראשונה ללסוטו כדי לבקר את אחיו ששירת במקום במסגרת חיל השלום. לקראת הסרט שהוא סרט הבכורה באורך מלא שלו, שהה הבמאי בלסוטו כמעט שנה לפני תחילת הצילומים, למד להכיר את הווי הארץ, התוודע לאנשי העיירות והכפרים ואסף סיפורים. לדבריו, הוא ניסה ליצור סרט בסגנון לירי-אלגורי כשהסרטים שהשפיעו עליו בכיוון זה הם: "Men with Guns" של ג'ון סיילס (1997), "סיפור פשוט" של דייוויד לינץ' (1999) ו-"Walkabout" של ניקולס רוג (1971). עוד אמר הבמאי כי ניסה ליצור סרט שיהיה בראש וראשונה חזותי ויסופר דרך הצבעים שבנופי הארץ ובפניהם של אנשי הבסוטו.
הסרט צולם בחודשים מרץ-מאי 2011, במשך 54 ימי צילומים. הסרט צולם ביוהנסבורג שבדרום אפריקה ובאתרים רבים בלסוטו, בהם סמונקונג , רומה , מאלאואננג , מוחוטלונג , ספיקנג , מלאלאה , קות'ינג , מוהאל'ס הוק  ומוריג'ה . במרץ 2014, לאחר הקרנת הבכורה בלסוטו בפני לטסי השלישי, מלך לסוטו והמלכה, מאסנאטה מוהאטו סיסו, יצא הסרט למסע הקרנות בקהילות בהן הוא צולם.

הפצה וביקורת

הצגת הבכורה של הסרט הייתה ב-5 באפריל 2013 בפסטיבל הקולנוע העצמאי של אשלנד  המתקיים באשלנד  שבאורגון. הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל אשלנד ובפסטיבלים נוספים בהם הציג, כגון פסטיבל הסרטים של סרסוטה , פסטיבל הסרטים של פלורידה  ובפסטיבל הסרטים של קיימברידג' . הסרט היה מועמד בתשע קטגוריות (כולל פרס הסרט הטוב, הבמאי הטוב והשחקן הראשי הטוב) וזכה בשלושה פרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע בטקס העשירי לפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע : פרס השחקן הילד הטוב ביותר ללבוהנג נטסאנה, פרס על הישגים בצילום לקרלוס דה קרוואליו ופרס הסאונד.
הסרט זכה לדירוג של 86% באתר Rotten Tomatoes. לזלי פלפרין, מבקר הקולנוע של הגרדיאן, העניק לסרט שלושה כוכבים מתוך חמישה. הוא כותב כי מדובר בסרט המשלב ריאליזם קלאסי עם דמויות צבעוניות, נופים עוצרי נשימה בציפוי קליל של על-טבעי. הוא סובר כי חלק מהצופים עשויים למצוא את הסיום כחיובי באופן מפתיע, אבל עבור אחרים זו תהיה הנקודה המושכת שתסייע לפן המסחרי. דייוויד קלאק, מבקר הקולנוע של Time Out, העניק לסרט אף הוא שלושה כוכבים מתוך חמישה. הוא רואה בסרט כ"סרט מסע" שבו עובר הגיבור, דרך מפגשיו עם הנופים והאנשים אותם הוא פוגש, מסע מהציניות והתועלתנות הקרה של הכרך העירוני אל המנהגים והמסורות, כולל האמונות התפלות של הקהילה הכפרית. טרוור ג'ונסטון מבקר הקולנוע של Radio Times  נתן לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה. הוא רואה בהתייחסות הסרט לבעיות החברתיות שיוצרת מחלת האיידס כאחד הנושאים המרכזיים בסרט.