מני מזוז

ראשית חייו ומשפחתו

מני (מנחם) מזוז נולד בשנת 1955 באי ג'רבה שבתוניסיה. ב-1956 עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בעיירה נתיבות, שם גדל כילד החמישי מבין תשעה אחים ואחיות. אביו, הרב שלמה מאזוז, היה רב ודיין בג'רבה, שחיבר שמונה ספרי הלכה וחידושים, שהתפרסמו לאחר מותו. לאחר עלייתו לארץ, פתח האב חנות בנתיבות.
עם סיום לימודיו היסודיים בנתיבות המשיך מזוז את לימודיו התיכוניים - במסגרת מסלול לתלמידים מחוננים שהפעיל משרד החינוך - בישיבה התיכונית "מרום ציון-קריית נוער" בירושלים, בראשות הרב אברהם רביץ במגמה הריאלית (מתמטית-פיזיקלית). בטרם התגייס לצה"ל נטש מזוז את אורח החיים הדתי. שירת כמפקד טנק בחיל השריון.
בתום שירותו הצבאי למד בפקולטה למשפטים, באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים את לימודיו בהצטיינות. התמחה כשנה בבית המשפט העליון, אצל השופטים שלמה אשר והדסה בן-עתו, ושנה במחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה - אצל עורכי הדין מיכל שקד ושמואל צור.

קריירה משפטית מוקדמת

מיד לאחר שהוסמך כעורך דין ב-1981, החל מזוז לעבוד בפרקליטות המדינה, ולאורך השנים מילא שורת תפקידי מפתח במשרד. תחילה שימש כפרקליט במחלקה הפלילית ובמחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה, ולאחר מכן עבר למחלקת הבג"צים, שבה כיהן כפרקליט, ובהמשך - כממונה על ענייני הבג"צים, עד 1994.
בין השנים 1991–1995 שימש, במקביל לתפקידיו האחרים במשרד המשפטים, כיועץ משפטי וחבר במשלחת הישראלית למשא ומתן עם הפלסטינים והירדנים, וכראש הצוות המשפטי למשא ומתן על הסכם עזה-יריחו, והסכם הביניים עם הפלסטינים.
בפברואר 1994 מונה למשנה ליועץ המשפטי לממשלה (ייעוץ), ועבד לצדם של היועצים המשפטיים מיכאל בן יאיר (1994–1996) ואליקים רובינשטיין (1997–2003). בתפקיד זה עסק במגוון הנושאים שבטיפול היועץ המשפטי לממשלה, ובעיקר בסוגיות של משפט מנהלי וחוקתי הנוגעות לעבודת הממשלה ושריה, ענייני מערכת הביטחון, משטרת ישראל, יחסי ישראל והרשות הפלסטינית, אמנות והסכמים בינלאומיים, מינויים בשירות הציבורי, מינהל אוכלוסין והגירה, ענייני תכנון ובניה, רשויות מקומיות, מכרזים, תמיכת המדינה בגופים ציבוריים, נושאי דת ומדינה ודיני עבודה].
במהלך כהונתו כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה הוביל רפורמות משמעותיות במספר תחומים, ובהם: רפורמה מקיפה בדרכי המינוי ומנגנוני הבקרה על מינויים בשירות המדינה ובשירות הציבורי, קביעת קריטריונים לתמיכות תקציביות של המדינה בגופים ציבוריים, הקמת הרשות לאכיפת דיני התכנון והבניה במקרקעין והקמת המחלקה להסכמים בינלאומיים. היה פעיל בחקיקת חוק בתי משפט לעניינים מנהליים, התש"ס-2000, שחולל רפורמה בשיפוט המ
נהלי בישראל. כן הוביל את הליך חקיקת חוק שירות הביטחון הכללי, המסדיר את מעמדו, סמכויותיו ודרכי הפיקוח על פעילותו של שירות הביטחון הכללי, את "חוק הפונדקאות" וחוקים רבים נוספים.

היועץ המשפטי לממשלה 2004 - 2010

בפברואר 2004 מונה מני מזוז ליועץ המשפטי לממשלה ה-11 של מדינת ישראל. בתחילה הוא לא היה אחד המועמדים למשרה. בעקבות פרשת בר-און חברון והסערה הציבורית שחוללה, מונתה ועדה ציבורית בראשותו של נשיא בית המשפט העליון לשעבר, השופט מאיר שמגר, שעליה הוטל לבחון את כל הסוגיות הקשורות בתפקידו של היועץ המשפטי לממשלה. ועדת שמגר המליצה, בין השאר, שהממשלה לא תמנה ישירות את היועץ כפי שנקבע בחוק, אלא שוועדה ציבורית, חיצונית, תציע מועמדים לתפקיד ותבחן אותם - ואחר כך תמליץ על אחד או שניים מהם בפני הממשלה, שתוכל למנות לתפקיד רק את מי שהוועדה תמליץ עליו. בכך רוקנה ועדת שמגר מתוכן את סמכות הממשלה למנות את היועץ המשפטי לממשלה. הוועדה הציבורית שמונתה פסלה את המועמדים המועדפים של ראש הממשלה ושל שר המשפטים, עו"ד זהר ועו"ד טורבוביץ', ורק לאחר שהם ומועמדים נוספים נפסלו על ידי הוועדה, התאפשר מינויו של מזוז. בכך היה מזוז ליועץ הראשון שמונה בהליך שנקבע על-פי המלצות ועדת שמגר לבחינת דרכי מינויו של היועץ המשפטי לממשלה - באמצעות ועדה מקצועית בראשות שופט בית המשפט העליון בדימוס.
בדיקה שערך החשב של משרד האוצר בשנת 2013 העלתה כי במהלך כהונתו של מזוז כיועץ המשפטי לממשלה שולמו לו בטעות הטבות סוציאליות, בסכום מצטבר של כ־100,000 ש"ח. באוקטובר 2013 פנתה היועצת המשפטית של משרד המשפטים, למזוז בדרישה כי ישיב את הכסף, אולם הוא סירב בטענה כי אין המדינה זכאית לדרוש את השבת הכספים רטרואקטיבית, שנים לאחר ששולמו.

המאבק בשחיתות הציבורית

אחד מהיעדים העיקריים שהתווה מזוז למערכת אכיפת החוק היה המאבק בשחיתות הציבורית, בדגש על מוקדי שחיתות בחברה הישראלית, בשלטון המרכזי ובשלטון המקומי. מזוז סיפר כי ביקש לייצר הרתעה ולחדד את המסר כי אין אנשים מעל החוק, ולא משנה מה תפקידם ומעמדם במערכת הציבורית.
לשם כך יזם מאבק עקבי ושיטתי לאורך זמן, במוקדי השחיתות בחברה הישראלית - בשלטון המרכזי והמקומי - ולא הסתפק בטיפול האקראי בתיק הבודד, וזאת לשם השגת אפקט מצטבר ומשמעותי של הרתעה ושיגור מסר ציבורי ברור של "שינוי כללי המשחק". במסגרת מאבק זה היה טיפול ממוקד בתחום הקשר המושחת שבין נבחרים לחברי גוף בוחר; טיפול בתופעה של עבירות מימון בחירות; טיפול בתופעה של מינויים פוליטיים ומינוי מקורבים; טיפול בתופעות של קבלת טובות הנאה אסורות; טיפול בתופעות של שחיתות מערכתית, כגון: ברשות המיסים, במינהל מקרקעי ישראל, בתחום התכנון והבניה ובמכרזי רשויות מקומיות.
המאבק בשחיתות לא עסק רק בשוליים וב"דגי הרקק" אלא גם בלב ההגמוניה השלטונית ומוקדי הכוח והאליטות של מערכות השלטון והחברה - ראשי ממשלה, נשיא מדינה, שרים, חברי כנסת, רבנים ראשיים, שופטים, ראשי ערים ועוד.
פעילותו של מזוז בתחום זה נתפסת ככזו השמה את נושא המאבק בשחיתות על סדר היום הציבורי]. בתקופת כהונתו היו יותר חקירות, יותר כתבי אישום ויותר הרשעות בעבירות שחיתות של אנשי ציבור מאשר בכל תקופה אחרת בעבר. אנשי ציבור רבים נחקרו, הועמדו לדין והורשעו ואף נשלחו למאסר. בתקופה זו איש מבין אנשי הציבור שהועמדו לדין לא זוכה בבית משפט. בחלק מהפרשות ההליכים המשפטיים עדיין מתנהלים.
בהתייחסו לסוגיית המינויים הפוליטיים, ציין מזוז כי אלה מעולם לא היו עניין לגיטימי, כפי שנקבע בדו"חות מבקר המדינה ופסקי דין בבג"ץ, אלא עניין שהיה פלילי גם לפני עשרות שנים, והסביר כי ההחלטה על העמדתו לדין של צחי הנגבי הייתה החלטה אסטרטגית, תוך כוונה ברורה להפעיל לראשונה את הכלי הפלילי כנגד התופעה הפסולה, במקרה בעל נסיבות חמורות במיוחד. החלטתו נתמכה בין היתר בהבנה שמרכזי המפלגות הפכו לאחד המוקדים של שחיתות שלטונית בישראל, מקום בו מקורבים צוברים כוח ויכולים להשיג טובות הנאה.
בעניין פרשת רשות המיסים ציין מזוז שהפרשה הייתה חמורה במיוחד וכי אם הפרשה לא הייתה נחשפת, תוך זמן קצר כל צמרת רשות המיסים הייתה מאוישת באנשים שהיו חייבים את מינויים לגורמים בעלי עניין מחוץ למערכת. מזוז הוסיף כי: "זה הדבר הכי קרוב שהגענו אליו של השתלטות עוינת של גורמים בעלי עניין על אחת המערכות הציבוריות הכי רגישות. לכן, בעיני זו הפרשה הכי חמורה. פה הנגע העמיק לתוך הגוף והפך ממש לסרטני."
המלחמה בנושא המינויים הפוליטיים טופלה לא רק באפיק הפלילי, אלא גם באמצעות הנחיות לשרים ואמצעים נוספים, כל זאת במטרה לייצר הרתעה ולהשתית נורמות חדשות כנגד תופעה שלדברי מזוז איימה להשחית את המערכת הפוליטית.

המלחמה בפשיעה המאורגנת

יעד נוסף שהושם עליו דגש בתקופת מזוז היה המאבק במשפחות הפשע והפשיעה המאורגנת, שסבל עד אז מחוסר אפקטיביות. לשם כך, לדברי מזוז, גובשה, בשיתוף עם רשויות האכיפה השונות, "תורת לחימה" חדשה, ופותחו וגובשו כלים חדשים – לרבות אמצעי חקירה חדשים, תשתיות מודיעין ושיתופי פעולה בין רשויות האכיפה ועם רשויות חקירה זרות – לשם הגברת אפקטיביות האכיפה הפלילית נגדם. במסגרת זו גם הוקם פורום משותף: "צוות על למאבק בפשיעה החמורה והמאורגנת", בראשות היועץ המשפטי לממשלה, בו שותפים כל גופי האכיפה הפלילית והכלכלית. לצד אלה נבנה גם מערך תקיפה כלכלית משולבת, וזאת, על בסיס ההבנה כי לשם מאבק אפקטיבי בארגוני הפשיעה, הכרחי לפגוע בתשתיות הכלכליות שלהם, ואין להסתפק רק באכיפה במישור הפלילי – וזאת באמצעות חילוט כספים ורכוש, סגירת עסקים והטלת מגבלות שונות על פעילותם העסקית. ואכן בשנים שלאחר מכן, כתוצאה מפעילות זו, חלק ניכר מראשי משפחות הפשע וארגוני הפשיעה ורבים מ"חייליהם" נעצרו, הועמדו לדין ונכלאו, ופעילותם של גופים אלה הוגבלה.

פעילות בתחומים נוספים

מזוז נאבק נגד היוזמות לפיצול תפקיד היועץ המשפטי לממשלה, בין תפקיד התובע הכללי, לבין יועץ הממשלה, וראה בהן סכנה לפגיעה ולהחלשת מערכת אכיפת החוק.
מזוז יזם והוביל רפורמה נרחבת בכל תחום המינויים בשירות המדינה - שכללה הסדרה כוללת של הליכי המינוי ומנגנוני בקרה על מינויים, בעיקר של המינויים הבכירים בשירות המדינה, מתוך מגמה שכל מינוי שאינו בהליך פומבי-תחרותי, ייבדק על ידי מנגנון מקצועי קודם לאישורו.
כן הוקם מנגנון פיקוח גם על המינויים בתאגידים עירוניים. כמו כן קידם החלטות ממשלה וחקיקה לפיהן נקצבו כהונותיהם של כל נושאי המשרה הבכירים בשירות המדינה, לרבות משרת היועץ המשפטי לממשלה עצמו. מזוז הוביל רפורמה ניהולית-ארגונית בפרקליטות ובמערך הייעוץ והחקיקה, שנועד לשפר את האפקטיביות והיעילות של מערכות אלה והתאמתן לאתגרים העכשוויים. מזוז הוביל את הרפורמה בשיפוט המינהלי – הקמתם של בתי המשפט לעניינים מינהליים והעברת סמכויות אליהם מבג"ץ. כן יזם הקמת בתי דין מקצועיים לענייני זרים.
מבין פעולותיו בתחומי ההגנה על זכויות אדם ניתן לציין בקצרה, את פעילותו בתחום ההגנה על זכויות בני המיעוט הערבי ומניעת אפלייתם לרעה, שבאה לידי ביטוי, בין היתר - ביצירת הסדרים של העדפה מתקנת בקבלת ערבים לשירות המדינה, בנושאים כלכליים של הטבות מס ושל תמיכות המדינה, באיסור על פרסום מכרזים על ידי מינהל מקרקעי ישראל המיועדים ליהודים בלבד,] בהחלטתו לפסול את מינויו של יואל לביא למנהל מינהל מקרקעי ישראל עקב התבטאויותיו הגזעניות נגד ערבים, בעמדתו בבג"ץ לפיה אין לפסול רשימות ערביות מהשתתפות בבחירות לכנסת, ובהנחייתו לביטול החלטת ועדת שרים המאפשרת הפקעת נכסי פלסטינים במזרח ירושלים.
כמו כן, בשורה של החלטות והנחיות בעניינם של בני זוג בני אותו מין ביסס מזוז את זכויותיהם. בין היתר, הוא הנחה להכיר בבני זוג מאותו מין לצורך מתן זכויות כלכליות-סוציאליות לפי חוקי השיקום, הורה להכיר בזכות הירושה של בני זוג מאותו מין, להכיר בזכות של בן זוג מאותו המין לעניין זכות לאימוץ ילדיו הביולוגיים או המאומצים של בן זוגו, ולאשר תרומת ביציות בין בנות זוג.
בסוגית זכויות נאשמים בהליך הפלילי, התווה מדיניות של כיבוד זכויות חשודים ונאשמים, ובין היתר, הנחה מזוז שלא להגיש כתב אישום על יסוד הודאת נאשם שניתנה בחקירה בהיעדר ראיה משלימה המהווה דבר מה נוסף, להבטיח ייצוג משפטי לכל נאשם הצפוי לעונש מאסר, יזם, לראשונה מקום המדינה, לקיים משפט חוזר לצעיר שהורשע בביצוע מעשה מגונה, לאחר שהתגלה, מספר שנים לאחר מכן אגב הליך אחר, כי המתלוננת בעניינו מסרה עדות שקר בתיק אחר.
עם פרישתו, קיבל מזוז מלשכת עורכי הדין את התואר איש השנה במשפט, מהתנועה לאיכות השלטון את אות אביר איכות השלטון ומתנועת אומ"ץ את אות המופת.

שופט בבית המשפט העליון

ב-22 בספטמבר 2014 נבחר לכהן כשופט בבית המשפט העליון, הושבע ונכנס לתפקידו ב-10 בנובמבר 2014.
בפסק דין בו נותר בעמדת מיעוט, הביע מזוז את עמדתו כי על בית המשפט לנהוג בריסון משפטי בבואו לבחון החלטות של ועדות סטטוטוריות. עם זאת, הוא נחשב לשופט בעל גישה ליברלית מובהקת. לדוגמה, בעמדת מיעוט הוא ביקש לאסור על המדינה לדרוש כי מנהל בית חולים ממשלתי יהיה רופא והוא סבר בעמדת מיעוט שיש להוציא צו על תנאי נגד המפקח על הבנקים לצורך דיון באישור מינויו של אדם למנהל בנק
מזוז מתנגד באופן עקבי להריסת בתי מחבלים כצעד הרתעתי והוא שב ומביע עמדה זאת בדעות מיעוט בעתירות בנושא, ואינו מקבל את הטענה שהועלתה על ידי שופטים אחרים המתנגדים להריסות, כמו אסתר חיות, שהנושא הוכרע ולעת עתה אין לדון בו שוב דיון עקרוני.

משפט פלילי

בפסק דין חדאד זיכו מזוז וג'ובראן את הנאשם כנגד דעתו החולקת של עמית. בפסק דין און יהודה, ביקש מזוז בדעת מיעוט לבטל הרשעה שהייתה מבוססת על חקירה במשטרה שפגעה לשיטתו באופן חמור בזכות ההיוועצות של הנחקר. עם זאת, בפסק דין גור פינקלשטיין התנגד לעמדתו של יצחק עמית לזיכוי של נאשם מחלק מהאישומים. באחד מפסקי הדין שלו, הוביל לזיכוי פה אחד של נאשם שהורשע בסיוע לעבירות אלימות מפחד מהנאשמים האחרים, וכתב: "לא היה מקום לדעתי להעמדתו לדין של המערער. גם אם סבר התובע כי מתקיימים יסודות עבירת הסיוע, וחזקה עליו שכך סבר, עדיין נתונים לו הסמכות ושיקול דעת שלא להגיש אישום מקום "שאין במשפט עניין לציבור"".

משפחתו

נשוי לאלינער מזוז - עורכת דין שכיהנה, עד לפרישתה בשנת 2008, כמשנה ליועץ המשפטי של משטרת ישראל. אב לשתי בנות, מתגורר בשכונת בית הכרם בירושלים.
אח, לימימה מזוז - שהייתה היועצת המשפטית של משרד האוצר, ולשולה בן-צבי - ראש אגף במינהל מקרקעי ישראל. בן-דודו, הוא הרב מאיר מאזוז - ראש ישיבת כסא רחמים - ומנהיגה הרוחני של מפלגת יחד (בראשות אלי ישי).