google/wiki40b huggingface dataset:
Steins;Gate (תוכנית טלוויזיה)

עלילה

שטיינס גייט היא עיבוד של משחק תחת אותו שם. העלילה מוגדרת באקיהבארה, טוקיו, ועוקבת אחר רינטארו אוקבה, הטוען שהוא "מדען משוגע", ומנהל את "מעבדת הגאדג'טים העתידיים" בדירה יחד עם חבריו מאיורי שינה ואיטארו "דארו" האשידה. בעת הוא נוכח בכנס על מסע בזמן, אוקאבה מוצא את גופתה של קוריסו מאקיסה, חוקרת בתחום מדעי המוח. הוא שולח הודעה לגבי זה לדארו, ומאוחר יותר מגלה שקוריסו עודנה בחיים, ושההודעה הגיעה לפני שהוא שלח אותה. חברי המעבדה לומדים שתא המיקרוגל המופעל על ידי הטלפון הסלולרי שהם מפתחים יכול לשלוח הודעות טקסט אחורה בזמן; קוריסו מצטרפת אליהם על מנת לחקור זאת, ולשלוח הודעות טקסט, המכונות "D-mails", אל העבר על מנת לשנות את ההווה. קוריסו בסופו של דבר יוצרת מכשיר שיכול לשלוח זיכרונות דרך המיקרוגל, ומאפשר בפועל למשתמש לנסוע בזמן.
SERN, ארגון בדיוני המבוסס על CERN החוקר בחשאי נסיעה בזמן, לומד על מכונת הזמן ושולח אנשים למעבדה כדי לאחזר אותה, דבר אשר הורג את מאיורי. אוקבה חוזר בזמן מספר פעמים כדי למנוע מותה של מאיורי, אבל נכשל בכל פעם. הוא לומד כי הוא צריך לבטל את כל השינויים שה-D-mails גרמו, ועושה זאת עד שהוא מבין כי ביטול הD-mail הראשון יחזיר אותו אל ציר הזמן שבו נמצא קוריסו מתה. אוקאבה וקוריסו מספרים זה לזה על הרגשות הרומנטיים שלהם אחד לשנייה, לאחר מכן קוריסו אומרת לאוקבה להציל את מאיורי. דארו פורץ למסד הנתונים של SERN, מוחק את כל הרשומות על ה-D-mail, ובכך מצליח להחזיר אותם אל ציר הזמן המקורי.
מאוחר יותר, סוזוהא אמאנה, בתו לעתיד של דארו, מגיעה במכונת זמן בכדי לספר לאוקאבה שהדרך היחידה למנוע מרוץ חימוש של נסיעה בזמן, שיוביל למלחמת העולם השלישית, היא למנוע מאבא של קוריסו, נאקבאצ'י, להרוג אותה ולגנוב את התאוריות של בדבר מסע בזמן. סוזוהא ואוקאבה נוסעים אחורה בזמן, אך אוקאבה הורג בעצמו את קוריסו בטעות. בחזרה אל ההווה, אוקאבה מקבל הודעה מהאני העתידי שלו האומרת לו שכדי להימלט מציר הזמן הנוכחי, הוא צריך להציל את קוריסו תוך יצירה מחדש של המראה של קוריסו המתה שהאני בעבר שלו ראה. כשהוא חוזר אחורה בזמן, הוא מתגרה בנאקבאצ'י שידקור אותו, מכה את קוריסו למצב של חוסר הכרה, ושם אותה בבריכת הדם של עצמו בשביל שהאני בעבר שלו יראה. בכך הוא גורם לציר הזמן להתפצל לאחד בו קוריסו חיה ומלחמת העולם השלישית לא מתרחשת.

הפקה ושידור

שטיינס גייט נוצרה באולפן האנימציה White Fox, והופקה על ידי מיקה נומורה ויושינאו דוי, בבימוים של הירושי המאצ'קי וטאקוייה סאטו, ונכתבה על ידי ג'וקי האנאדה, יחד עם קיוטה סאקאי ששימש כמעצב הדמויות ומנהל האנימציה הראשי. טאקשי אבו וג'ון מוראקמי היו אחראים על הלחנת הפסקול עבור הסדרה.
עיבוד האנימה הוכרז בחודש יולי 2010 על ידי צ'יומארו שיקורה, ראש 5pb. שודרו 24 פרקים מ-6 באפריל עד 14 בספטמבר 2011, ושוחררו בדי-וי-די ובבלו ריי בתשעה כרכים מ-22 ביוני 2011 ועד 22 בפברואר 2012 ביפן; הכרך התשיעי והאחרון כלל פרק 25 מיוחד שלא נכלל בשידור. עבור שידור מחדש של הסדרה בשנת 2015, גרסה חלופית של פרק 23 שבה אוקאבה אינו מציל את קוריסו שודרה כדי לקדם את משחק ההמשך של שטיינס גייט, Steins;Gate 0. סדרת האנימה קיבלה גם סרט המשך, Steins;Gate: The Movie − Load Region of Déjà Vu, שהוקרן ב-20 באפריל 2013, ועיבוד לאנימה של המשחק Steins;Gate 0 ששודר בשנת 2018.
מוצב כאוכבא

מוצב כאוכבא היה מוצב בגזרה המזרחית ברצועת הביטחון  בלבנון שהיה ממוקם בפאתי הכפר כאוכבא, על הרכס המערבי של מורדות החרמון. מזרחית לו שכנו ארבעת מוצבי צד"ל זומריא, חצביא, שוויא ומגל.
עד תחילת שנת 1994 היה מוצב כאוכבא מוצב צה"לי ובדרך כלל איישה אותו פלוגה סדירה עם צוות מרגמות 81 מהמסייעת וכוח שריון בגודל של כמחלקה.
הפעילות מרכזית הייתה פתיחת צירים למוצב עצמו ותל שריפה. כמו כן הוצאו מארבי לילה של טנקי ארטישוק ומארבי חי"ר, לרבות מארב קבוע ממוצב חצביא של צד"ל.
בשנת 1994 בעקבות החלטת צה"ל להעביר את האחריות על רצועת הביטחון לידי צד"ל, הועבר מוצב כאוכבא לאחריות צד"ל. המוצב היה חלק מגדוד חצביא (גדוד 30 של צד"ל) תחת פיקודה של החטיבה המזרחית של יק"ל. משימתו של מוצב כאוכבא הייתה לשמור על צומת הצירים המרכזית בגזרה המזרחית הנמצאת קרוב לגבול הסורי. המוצב שלט בתצפית על מעבר זומריא (מעבר בין רצועת הביטחון ללבנון). בקרבת המוצב נפגעה השיירה בה נסע מפקד יק"ל דאז, תא"ל ארז גרשטיין ממטען רב עוצמה שהניחה חולייה פעילי חזבאללה. מהפיצוץ נהרגו עימאד אבו ריש, עומר אלקבץ, אילן רועה וגרשטיין.
עיקר חשיבותו של המוצב נבעה  ממיקומו על הרכס בין החצבני לליטאני . וכחוצץ בין הכפרים זלייה. קלייה ויוחמור אל בקע לרצועת הביטחון.
מוצב כאוכבא ננטש על ידי גדוד 30 של צד"ל בעת נסיגת צה"ל מלבנון במאי 2000.
מנשה לב-רן

מנשה לב-רן (ליברמן) (נולד ב-1946) הוא מנהל מוזיקלי ומנצח תזמורת ישראלי.

ביוגרפיה

לב-רן נולד כמנשה ליברמן בשנת 1946 בתל אביב. כבר בגיל 12 החל לנצח על מקהלת ביל"ו בתל אביב. לאחר גיוסו לצה"ל הקים בשנת 1967 את מקהלת הרבנות הצבאית, עליה ניצח במשך כ-15 שנה. מאז ייסודו של פסטיבל הזמר החסידי בשנת 1969 שימש לב-רן כמנצח ומנהל מוזיקלי של הפסטיבל.
בין השנים 2008-1980 ניצח על תזמורת משטרת ישראל. לב-רן מנצח על מקהלות רבות בארץ ובהם מקהלת בית הכנסת הגדול בתל אביב מאז 1970, מקהלת "השקמים" - (מקהלת ה"דגל")- מאז 1982,  מקהלת "צלילי כפר סבא" מאז 1983, מקהלת "זמר חי" והמקהלה המסורתית "זמר לציון". בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 ליוותה המקהלה של לב-רן, הכוללת שמונה מתוך זמרי האופרה הישראלית, את החזן משה שטרן בתפילות הימים הנוראים בסאו פאולו שבברזיל ובשיקגו שבארצות הברית.
בשנת 2018 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
הירי בנמל התעופה פורט לודרדייל

הפיגוע

סמוך לשעה 12:55 פתח היורה באש מאקדח חצי אוטומטי במסוף איסוף המזוודות שבטרמינל 2 של נמל התעופה, שמארח את חברות התעופה דלתא איירליינס ואייר קנדה.
משרד השריף המקומי דיווח כי חמישה אנשים נרצחו מהירי ושמונה נפצעו, אך בהמשך התברר כי מהירי נפצעו שישה אנשים, כששלושה מהם במצב קריטי. השריף המקומי ציין כי כוחות הביטחון לא פתחו באש והיורה נעצר ללא התנגדות. תבהלה נוספת נוצרה כאשר הגיעו דיווחים על ירי נוסף בנמל התעופה, דיווחים שהתבררו כשגויים.
ארי פליישר, דובר הבית הלבן בעבר, נכח בנמל התעופה בעת הירי וצייץ בחשבון הטוויטר שלו: "נורו יריות. כולם רצים".

היורה

היורה זוהה כאסטבן סנטיאגו-רויס (נולד ב-16 במרץ 1990), תושב אלסקה בן 26, איש צבא, והוא נעצר מיד לאחר הירי.
הוא הגיע לפלורידה מנמל התעופה שבאנקורג', קנדה על טיסה של חברת דלתא איירליינס, עם קונקשיין בנמל התעופה שבמחוז הנפין, מינסוטה, ארצות הברית. החוקרים טענו כי סנטיאגו הביא איתו במטענו אקדח עליו הצהיר, וטען אותו בשירותי נמל התעופה טרם הירי. לפי גורמי אכיפת חוק, הוא קנה אקדח וקליעים בעבר, אך לא ידוע האם מדובר באלה שבהם השתמש במתקפה. לפי הדיווחים  סנטיאגו נשא בזמן המתקפה תעודה צבאית.
סנטיאגו נולד בניו ג'רזי, ושנתיים לאחר מכן עבר לפוארטו ריקו. ב-4 בדצמבר 2007 הוא הצטרף למשמר הלאומי של פוארטו ריקו, ושירת בעיראק במהלך מלחמת עיראק מה-23 באפריל 2010 עד ה-19 בפברואר 2011 כמהנדס קרבי. לאחר מכן שירת במשמר הלאומי של אלסקה מה-21 בנובמבר 2014 ועד ששוחרר בחודש אוגוסט 2016 בשל אי התאמה מקצועית. הוא היה בדרגת טוראי ראשון וזכה בעשרה עיטורים במהלך שירותו הצבאי. לדברי בני משפחתו, הוא השתגע לאחר שירותו בעיראק, וטופל בשל מספר תקריות. גורמים פדרליים רשמיים אושרו כי הוא טופל בשל בעיות בבריאות הנפש.
גורמים רשמיים דיווחו כי בחודש נובמבר 2016 ביקר סנטיאגו במשרד של ה-FBI באנקורג' ודיווח כי הוא שומע קולות במוחו שמבקשים ממנו לנהוג באלימות. הוא גם אמר כי הוא נמצא בשליטה ולא מתכוון לפגוע באף אחד. מאוחר יותר דיווחו גורמים רשמיים לסוכנות הידיעות האמריקאית Associated Press שבמהלך הביקור טען סנטיאגו כי הממשל הפדרלי של ארצות הברית מנסה לשלוט במוחו ולגרום לו לצפות בסרטונים של המדינה האסלאמית, וכי ה-CIA דחף אותו להצטרף לארגון. הרשויות הציעו לסנטיאגו לפנות לטיפול נפשי והודיעו למשטרה המקומית שלקחה אותו למתקן רפואי כדי להעריך את בריאות נפשו.
יו הולנד

ביוגרפיה

נולד בצפון ויילס ולמד בבית הספר ווסטמינסטר בלונדון ובטריניטי קולג' בקיימברידג'. עם סיום תואר שני בלימודים קלאסיים ב-1597 המיר דתו לנצרות קתולית ונסע לרומא, שם דיבר בגנות אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. לאחר מכן המשיך לארץ ישראל וביקר בירושלים, שם היה לאביר כנסיית הקבר. מארץ ישראל המשיך לקונסטנטינופול, שם ננזף על ידי שגריר בריטניה על דבריו בגנות המלכה.
כאשר שב לאנגליה המשיך ללמוד באוקספורד ולאחר מכן המשיך ללונדון, שם היה חבר בקבוצת אינטלקטואלים (Mermaid Tavern) שכללה את בן ג'ונסון, ג'ון דאן וכותבים נוספים בהם אולי גם ויליאם שייקספיר. הולנד כתב שירה, הקובץ הידוע ביותר של שיריו הוא Cypress Garland משנת 1625 והתקבל אצל המלך ג'יימס הראשון.
סונטה שלו בשבח שיקספיר (שכותרתה: "Upon the lines and life of the famous scenick poet, master William Shakespeare", על שורותיו וחייו של המשורר המפורסם, מאסטר ויליאם שייקספיר), נדפסה בראש מהדורת הפוליו הראשונה.
נקבר במנזר וסטמינסטר ב-28 ביולי 1633.
מצפה יריחו

הקמת היישוב

ההתנחלות הוקמה בשנת 1977 על ידי גרעין יריחו, שהיו בו חברים דתיים וחברים חילוניים. בסוכות ה'תשל"ח, בזמן כהונתו של מנחם בגין כראש ממשלה, עלו המתיישבים על הקרקע למקום שיועד להם מלכתחילה ביריחו על אדמות מדינה. שר הביטחון דאז, עזר ויצמן לא אישר זאת, והאנשים פונו מיריחו. חלק מחברי הגרעין החליטו לגור בינתיים במתחם מישור אדומים, עד שימצא להם מקום התיישבות קרוב ככל האפשר ליריחו. במהלך חול המועד הגיעו אריק שרון, שר החקלאות ועוזרו אורי בר-און, והמליצו לעלות למקום שנקרא "טיבק ריאש", היא מצפה יריחו. ביום א' בחשון (13/10/1977), עלו המתנחלים לנקודה.
באוגוסט 1978 עבר היישוב, שהיה על סף פירוק בגלל סכסוכים פנימיים, לטיפול החטיבה להתיישבות. החטיבה להתיישבות דרשה, כתנאי לקבלת היישוב לטיפולה, שהגרעין החילוני יעבור ליישוב חדש שיוקם עבורו בבקעה, וכך יסתיים הסכסוך במקום. כאשר התקרב מועד האיכלוס של היישוב החדש ורד יריחו, ניהלו חברי הגרעין החילוני מאבק ציבורי ומשפטי כדי להשאר במצפה יריחו. ביום כ"ג בחשון תשמ"א (2/11/1980), הוקם היישוב ורד יריחו, וכמה ממשפחות הגרעין החילוני במצפה יריחו עברו לגור בו יחד עם משפחות אחרות. באמצע חודש שבט תשמ"א (1/1981) עזבו כל משפחות הגרעין החילוני את מצפה יריחו, רובן לורד יריחו, ובמקום נשאר הגרעין הדתי.

היישוב כיום

היישוב מונה כיום כ-450 משפחות. מרבית התושבים גרים בבתי קבע. כ-20% מתושבי היישוב מוצאים את פרנסתם בתחומי היישוב. הפעילות השוטפת של היישוב מנוהלת על ידי ועד הנהלה נבחר, ועד המקומי ועל ידי ועדות משנה הפועלות בתחומי: החינוך, הקליטה, החסד, הדת, התרבות ועוד..
ביישוב ישנם גם מוסדות חינוך: מעון יום, מספר גנים, בית ספר יסודי, תלמוד תורה, הישיבה התיכונית נתיבות יוסף, הישיבה הגבוהה והכולל אברכים מאור טוביה בראשות הרב שבתי סבתו. בתפקיד רב היישוב מכהן הרב יהודה קרויזר.
באזור התעשייה של היישוב פועלים: מפעל אלקטרוניקה לייצור מעגלים מודפסים, "המדען הצעיר" - חברה העוסקת ביצור ערכות לימודיות להדגמת תהליכים מדעיים, מפעל מצננים, שתי נגריות, פנסיון לבעלי חיים, וסדנת ויטראז'.
כמו כן יש ביישוב חברות העוסקות בטיולי אופניים ובטיולי ג'יפים, ואולם אירועים (נוף הירדן) המשקיף על ים המלח והרי מואב.
הקונגרס היהודי-רוסי

הקונגרס היהודי-רוסי (ברוסית: Российский еврейский конгресс,‏ РЕК) הוא ארגון יהודי בפדרציה הרוסית הפועל למען יהודי רוסיה ונחשב לארגון הגדול והמשפיע ביותר בקרב קהילה זו.
הארגון הוקם ב-1996, והוא מאגד בתוכו אנשי עסקים, פוליטיקאים ומדינאים, אנשי תרבות ואמנים, מנהיגים ופעילים בקהילות היהודיות השונות (חרדים וחילונים) ברחבי רוסיה.
מטרות הקונגרס היא שיפור במגוון נושאים חשובים עבור הקהילות היהודיות בפדרציה הרוסית כגון: חינוך, צדקה, פיתוח והפצת תוכניות ופעילויות חברתיות.

הנהלת הארגון

גופי הניהול הם הפרזידיום (נשיאות הקונגרס), מועצת המנהלים והמועצה הציבורית. בהנהלת הארגון מעורבים ולדימיר רסין (בעבר ממלא מקום ראש העיר מוסקבה), מיכאיל פרידמן, אלכסנדר ברוד, יבגני אלבץ, יולי גוסמן, אנדריי קוזירב (שר החוץ) לשעבר, ברל לזר (הרב הראשי לרוסיה), הרב פנחס גולדשמידט, הנרי רזניק, ולדימיר סולוביוב, גנאדי חזנוב, מיכאיל ברגר, מאטווי גנאפולסקי, מיכאיל ז'באנצקי ועוד. בראש הוועדה הרוויזיונית עומד יעקב אורינסון, שר הכלכלה הרוסי לשעבר.

פעילות ותוכניות סיוע

הקונגרס היהודי-רוסי מסייע למוסדות יהודיים ומפתח פעילויות ומיזמים ברוסיה. ותחת חסותו יש פעילות במגוון רב של תחומים בקהילות היהודיות ברחבי מדינות חבר העמים, בחינוך, דת ותרבות, זיכרון השואה ופרויקטים רבים.

זיכרון השואה

מוזיאון השואה על גבעת פוקלוניה, שהוקם על ידי הקונגרס היהודי הרוסי בסיוע שלטונות מוסקבה, נפתח בשנת 1998, מבנה בית הכנסת והמוזיאון, עוצבו על ידי האדריכלים המפורסמים משה זרקי ו-ולדימיר בוודאייב.
כימיה אורגנומתכתית

כימיה אורגנומתכתית (או אורגנומטלית) היא ענף בכימיה העוסק בחקר תרכובות כימיות הכוללות קשר בין אטום פחמן למתכת. לעיתים הגדרה זו מצומצמת מדי, מכיוון שתרכובות רבות שאינן כוללות קשרים כאלה דומות מבחינה כימית. הגדרה חלופית תהיה "תרכובות הכוללות קשר מתכת-יסוד בעלי אופי קוולנטי בעיקרו". כימיה אורגנומתכתית משלבת בין הכימיה האורגנית לכימיה האנאורגנית. תרכובות אורגנומטליות מצוינות על ידי התחילית "אורגנו-".

תרכובות אורגנומתכתיות משמשות בעיקר כקטליזטורים. בשל חשיבותם הרבה של זרזים לעולם הכימיה, פיתוחם של תרכובות אורגנומתכתיות חדשות נמצא היום בחזית המחקר.

ספרות ישראלית

בשנת 2010 יצא ספר מבוא מקיף בנושא, "מבוא לכימיה אורגנו מתכתית" על ידי פרופסור א. זילכה מהאוניברסיטה העברית. הספר יצא בהוצאת אקדמון. הספר מכיל חומר תאורטי ותרגילים פתורים. מתוך גב הספר:
כימיה אורגנו מתכתית, המשלבת כימיה אורגנית ואי-אורגנית, היא ענף חשוב בכימיה שהתפתחה במיוחד ביובל השנים האחרונות לרגל תרומתה הגדולה בתהליכים קטליטיים בתעשייה הפלסטית ובתעשייה בייצור חומרי רפואה וחקלאות. במשך השנים הוענקו מספר פרסי נובל למדענים שפתחו את השטח הזה. הספר מסודר בהתאם לטבלה המחזורית. הפרקים מציגים את הנושאים הבאים: תרכובות אורגנו מתכתיות, מתכות המעבר (מסודרים בהתאם לליגנדים), קטליזאטורים ומערכות קטליטיות בפולימריזציה, או בסינתזה בראקציות צימוד או ציקליזציה.
אונוריס

שמו ותיאורו

פירוש שמו של אנחור הוא "[זה אשר] מוביל את הרחוק" (או: הרחוקה). ישנם כמה טקסטים המזכירים את המיתוס לפיו הוא איתר את האלה מח'ית בעלת ראש הלביאה בנוביה, הביא אותה למצרים, והפך אותה לאשתו ועמיתתו לציד. וזהו כנראה מקורו של השם. שמו השני, "קוטל האויבים", מצביע על תפקידו כלוחם.
אונוריס מתואר כגבר מזוקן, לבוש בחצאית (אשר בחלק מהתיאורים דומה יותר לקילט), חבוש בכתר נוצות ומחזיק בחנית או רומח. בצורתו האנתרופומורפית, אונוריס הוא אל בעל ראש אריה שמסמל כוח ועוצמה.

תפקידיו

לפי מעמדו כאל המלחמה הוא היה פטרונם של הצבא המצרי והלוחמים המלכותיים. לבטח, בפסטיבלים לכבודו, נערכו קרבות לעג. במהלך התקופה הרומאית במצרים, הקיסר טיבריוס נחקק על קירות המקדשים המצריים אם המאפיין המיוחד של אונוריס - כתר ארבע הנוצות.
היוונים השוו את אונוריס לארס - אל המלחמה במיתולוגיה היוונית. לפי האגדה האולימפית בה בורחים האלים מטיפון ומתגלגלים לצורת חיות, ארס הופך לדג, כמו אונוריס (או בשמו היווני לפידוטוס).
משמעות שמו של אנח'ור היא גם "נושא השמיים", וביחד עם הכתר התואם, הוא היה מבובל לעיתים קרובות עם אל האוויר שו, עד שבתקופה מאוחרת יותר הם התחברו לאל אחד: "אנחור-שו". כאשר הם בצורתם המשותפת, אנוריס הוא בנם של האלים רע ובסתת.

בתרבות

אנחור הוא דמות משחק בזירת הקרב מרובת המשתתפים, SMITE. הוא נושא את התואר "קוטל האויבים" ומוצג בתור אריה השומר על מאפייניו האנושיים כמו זקנו, חצאיתו וכתרו בעל הנוצות.
אונוריס הוא גם אל כאוטי במשחק המחשב NetHack/Slash'EM.
יש לו גם תפקיד מזערי בספר הפנטזיה משנת 2012 שנכתב על ידי ריק ריירדן; "צל הנחש", בו הוא אל הנחשב מת וחוזר לחיים במטרה להשמיד את אל הכאוס, אפופיס.
משה דץ

ביוגרפיה

דץ נולד בחיפה כבן בכור לזוג עולים מפולין. את לימודי התיכון עשה בבית הספר "עירוני א'" בעיר. עוד בילדותו שר במסגרת מקהלת הנוער העירונית בניצוחו של אפי נצר. דץ הופיע בפסטיבל שירי הילדים ב-1972 ושר בו את השיר "רולי רול" של עפרה פוקס. בעת פעילותו ההתנדבותית בתנועת "נוער לנוער" כתב והלחין את המנון התנועה "העולם זקוק לאהבה".
בשנת 1979 הוציא לאור תקליט שדרים ראשון ובו הפזמון "לאיש חדש הייתי" שכתב שמואל מאירי. את שירותו הצבאי עשה במקהלת צה"ל, שהוקמה לאחר שהרמטכ"ל רפאל איתן פירק את מרבית הלהקות הצבאיות.
בשנת 1983 הופיע דץ כזמר ליווי של מיכל טל בקדם אירוויזיון. שנה לאחר מכן הופיע במסגרת "להקת חופים" בערב משירי נחום היימן. לצד דץ שרו בלהקה מאיר בנאי, חני ליבנה וליסה לנג, ובמופע שלהם התפרסם משה דץ בלהיט הסולו הראשון שלו, "אנשי הגשם".
באמצע 1986 יצא לרדיו תקליט השדרים "עכשיו היא" (מילים: רחל שפירא, לחן: נחום היימן, עיבוד: רון דרויאן) בביצועו של דץ, וזאת כחלק מהמופע "חופים". השיר זכה להצלחה יחסית, ודורג במקום ה-31 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ו של רשת ג'. 
לאחר סיום הפקת "חופים" השתתף בלהקה הנודדת של פסטיבל הזמר החסידי, אשר הופיעה בפני קהילות יהודיות ברחבי העולם. במהלך המסע הכיר את חברתו ללהקה אורנה כהן שאיתה התחתן. השניים פעלו יחד במשך שנים כצמד "אורנה ומשה דץ" וזכו להצלחה רבה. חשיפת השניים לקהל הרחב הייתה בקדם אירוויזיון 1987 עם השיר "קופידון" שזכה במקום הרביעי. בשנת 1991 זכו משה ואורנה דץ  בקדםאירוויזיון עם השיר "כאן", שכתב ולהחין עוזי חיטמן. באירוזייון עצמו הגיעו הזוג מקום השלישי המכובד. 
במקביל, דץ המשיך להפיק ולהלחין יחד עם אמנים נוספים, ביניהם סמדר שיר, קלטות לילדים - כולל הסדרות "טיף וטף" ו"הכבשה שושנה". בשנת 1995 הלחין והפיק לזמרת ליאורה את השיר "אמן", שאיתו זכתה  בקדם אירוויזיון. דץ היה מעורב גם בהלחנת השיר "יום הולדת", שאתו ייצגה להקת עדן את ישראל באירוויזיון 1999.
בשנת 2006 התגרשו משה ואורנה לאחר 21 שנות נישואים, שבמהלכן נולדו להם שני בנים ולאחר שנים רבות של שותפות בעבודה.
בראשית 2007 השתתף בפרסומת לבירה גולדסטאר. בפרסומת נראה דץ, אמן הילדים הרך, שותה בירה בפאב, וחוזר לביתו שם מחכות לו חמש צעירות באמבטיה. הפרסומת, שהפתיעה רבים, זכתה לפופולריות עצומה ולחיקויים בתוכניות בידור.
בשנים 2009- 2011 הנחה מדי בוקר תוכנית בערוץ 2 בשם "לחיות טוב". 
ב-2013 הגיש את "באנו ליהנות", תוכנית שבועית בערוץ 10.
ביולי 2015 חזר לשתף פעולה עם אורנה דץ, כאשר השניים החלו להגיש תוכנית בוקר בערוץ 24 בשם "הדצים". באותה שנה השתתף לראשונה כדמות ראשית בסרט קולנוע שנקרא "דץ הבלץ".
ב-2017 השתתף בעונה השלישית של התוכנית הדוקו-ראליטי "היחידה" בערוץ HOT3.
ב-2018 הצטרף דץ לתוכנית הבוקר של ערוץ קשת 12 כאחד מחברי הפאנל בתוכנית.
ב-2019 השתתף לצידם של מיכל צפיר, נואל ברקוביץ' ויונתן רוזובסקי בפרסומות עבור המשרד לשוויון חברתי.

חיים אישיים

בשנים 1985–2006 היה נשוי לאורנה דץ. לזוג נולדו שני בנים, בהם הזמר עומר דץ.
מתגורר בגבעתיים.
כמאל ח'טיב

שייח' כמאל ח'טיב (או חטיב; בערבית: كمال الخطيب; נולד ב-25 באוגוסט 1962) הוא סגן יושב ראש הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית בישראל, ואימאם מסגד עומר אבן אל-ח'טאב בכפר כנא.
ח'טיב נעצר מספר פעמים בידי כוחות הביטחון, והתבטאויותיו הקיצוניות מצוטטות בעיתונות לעיתים תכופות. הוא כותב ראשי בביטאון התנועה האסלאמית 'צוות אל-חק ואל-חורייה' (קול הצדק והחופש), היוצא לאור באום אל-פחם מאז 1989. ב-2002 הוצא צו סגירה לעיתון בעקבות התבטאויות קיצוניות, אחת מהן של ח'טיב: באוגוסט 2001, במהלך האינתיפאדה השנייה, כתב מאמר המדמה את ישראל ל"כינה, שמקננת בגוף העולם הערבי ומוצצת את דמו ומשאביו תוך בולמוס של כיבושים", אשר "הרשתה לפרעושים הרבנים לפגוע באל-אקצא, ואז מצאה עצמה כנגד עולם אסלאמי שלם, שנכון להקריב כל יקר למען אל-אקצא". 
ח'טיב מטיף במסגרת נאומיו נגד שירות אזרחי, מתנגד לציונות ומצדד בזכותם של הפלסטינים להתיישב בישראל.
כיום הוא מתגורר בכפר כנא שבגליל התחתון.
לימודים קלאסיים

לימודים קלאסיים הוא שם התחום העוסק בלימוד השפה, הסִפְרוּת, ההיסטוריה, האָמנוּת, והיבטים אחרים של יוון העתיקה ושל רומא העתיקה, ערש תרבות המערב בעת העתיקה. הלימודים הקלאסיים היוו תמיד נושא מרכזי במדעי הרוח, והעוסקים בהם נקראים לעיתים הומניסטים. 
במדינת ישראל פועלות שלוש מחלקות אקדמאיות ללימודים קלאסיים: באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטה העברית בירושלים. לימודי יסוד בנושאים הללו מתקיימים גם באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, אך אין בהן חוג או מחלקה המוקדשים לנושא.
בעל-מחשבות

קורות חיים

איסידור (ישראל) אלישב נולד בעיר קובנה שבליטא בשנת 1873. למד בישיבת קלם, ישיבת התנועת המוסר של שמחה זיסל זיו ("הסבא מקלם") בעיירה גרובין שבקורלנד. בהמשך למד רפואה והתמחה בנוירולוגיה.
אלישב, אשר פעל ברוסיה, בפולין ובגרמניה, החדיר לביקורת של ספרות היידיש קני-מידה ומושגים אסתטיים אשר היו מקובלים בספרות האירופית בתקופתו, ונחשב לאחד מחשובי המבקרים של ספרות היידיש.
פרסם ביקורות בעיתונים שונים, בהם בין היתר בכתב-העת הציוני הגרמני Ost und West (אוֹסט אונד וֶסט, 'מזרח ומערב'). כן היה מעורכי העיתון היידי הציוני "די אידישע שטימע" ('הקול היהודי').
אלישב הוא שתרגם את הרומן "אלטנוילנד", לבקשתו האישית של הרצל. הואיל ובאותהּ העת הייתה יידיש שפת אמם של רוב יהודי אירופה, היה תרגומו של אלישב זה שבו קראו מרבית היהודים את קריאתו של הרצל לייסוד מדינה יהודית.
בנוסף לעבודתו הספרותית, פעל אלישב גם במישור הפוליטי: היה מחלוצי התנועה הציונית, והשתתף בקונגרס הציוני הראשון (בזל, 1897) כציר מברלין.
ביחס לריב הלשונות בין היידישיסטים לבין תומכי העברית (ה"הבראיסטים"), שביטויהּ הנודע היה "מלחמת השפות" בארץ ישראל (1913–1914), מצא עצמו בעל-מחשבות בתווך:
יש לנו שתי שפות ותריסר הדים משפות זרות נוספות, אך [...] יש לנו רק ספרות אחת. ולפיכך, הקורא המבקש להכיר את מהלכי החיים היהודיים, להבין את רוחו של הפרט היהודי והציבור היהודי ואת האופן שבו הם מוצאים ביטוי בספרות היהודית – קורא זה אינו מפריד סופרים עבריים מסופרי יידיש. [...] כולם מייצגים את ספרותנו, כולם כאחד מגלמים בכתיבתם חלק מהחיים היהודיים; כולם אמנים יהודים.
אחותו ד"ר אסתר אלישיב (1878–1941) הייתה סופרת, עורכת, מרצה לפילוסופיה ולביקורת ספרות ומחנכת.

בני אחותו שיינה היו מרדכי אלישיב (1898–1977), מחנך עברי בליטא ובישראל (מנהלו הראשון של תיכון קוגל בחולון), וד"ר שמואל אלישיב (1899–1955), איש ציבור בליטא וביישוב ודיפלומט ישראלי (שגריר ישראל בברית המועצות).

ארכיון

ביוגרפיה שלו נמצאת בארכיונו של שניאור זלמן בארכיון  גנזים אגודת הסופרים בתל אביב
האגודה הישראלית להלוואות ללא ריבית

האגודה הישראלית להלוואות ללא ריבית היא עמותה פילנתרופית שמעניקה לישראלים עובדים ממעמד הביניים ומהשכבות החלשות באוכלוסייה הישראלית הלוואות ללא ריבית ומסייעת לעסקים קטנים בישראל שמתמודדים עם קושי כלכלי. האגודה הוקמה בשנת 1990 ומאז הקמתה העניקה עשרות אלפי הלוואות בסכום מצטבר של כמיליארד ש"ח.

ההלוואות

האגודה מספקת הלוואות לצרכים עסקיים ומשפחתיים שונים, בהם אימוץ ילדים, טיפולי פוריות, רכישה של ציוד רפואי, תרופות שאינן בסל הבריאות, מימון של ניתוחים, סטודנטים שרוצים ללמוד במכללה או באוניברסיטה אך נתקלו בקשיים כלכליים, שיפוץ דירות, רכישת דירה, למשפחות ברוכות ילדים, למשפחות חד-הוריות, לעולים חדשים, למשפחות ישראליות שמצבן הכלכלי קשה, כיסוי חובות ועוד.
הלוואות ניתנות לישראלים עובדים בעלי הכנסה חודשית (נטו) של בין 3,000 ל-20,000 ש"ח, שנמצאים במקום העבודה לפחות שנה אחת. ההלוואות ניתנות בסכומים של בין 20,000 ל-30,000 ש"ח בהתאם למצב הכלכלי והמשפחתי של הלווה. הלוואות אלה ניתנות לכל מטרה, החזרי הלוואה מסוכמים מראש עם הלווה, מספר החזר התשלומים נע בין 30 ל-67 תשלומים, בהתאמה מלאה לגובה ההכנסה של הלווה ולסכום הלוואה שניתנה.
הלוואות לבעלי עסקים קטנים ובינוניים, לשם הרחבת העסק או השלמת הון חוזר, ניתנות עד סכום של 90,000 ש"ח.

דיור

בחודש מרץ 2017 ייסדה האגודה מחלקה ייעודית לסיוע ולווי צעירים ישראלים בתהליך הרכישה של הדירה הראשונה. המחלקה החדשה נקראת "אחים לבית", והיא משלבת ליווי מקצועי מצד מומחים בשוק הנדל"ן למערך הסיוע הפיננסי שמעניקה קרן הדדית כדי לסייע לצעירים ישראלים לרכוש את דירתם הראשונה.
המחלקה עוסקת בייעוץ בכל הנוגע לאפשרויות מיצוי ההון העצמי ומספקת הנחיה לגבי הליך בחירת הבית המתאים ביותר למשפחה וליכולותיה הכלכליות. בנוסף מאפשרת המחלקה סיוע כלכלי למשפחות אשר יזדקקו לעזרה בגיוס ההון העצמי, על ידי מתן הלוואה ללא ריבית.

היסטוריה

האגודה הוקמה על ידי פרופסור אליעזר יפה, עולה מארצות הברית, פרופסור לעבודה סוציאלית ומראשוני המורים בבית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית בירושלים. האגודה נוסדה כדי לסייע לעולים החדשים שהגיעו לארץ בשנות השמונים והתשעים, בעיקר מאתיופיה ומברית המועצות. 
לאחר ביקור במרכז קליטה החליט יפה להקים גוף שיתמוך בביסוס העולים החדשים בארץ. לדברי יפה, “לא רצינו לאסוף תרומות של ריהוט ובגדים משומשים, או מזון, להקים מחסנים עבור המוצרים האלה ולרכוש משאיות כדי לחלקם. בנוסף מפעלים כאלה היו מגבילים מאוד את יכולתם של העולים לפתח כלכלה עצמאית. ידענו שרצוי לאדם להיות עצמאי ולרכוש בעצמו את המוצרים הנחוצים לו. לכן בחנו את שמונה מעלות הצדקה של הרמב"ם, והמעלה הגבוהה ביותר היא לתת לנזקק הלוואה ללא ריבית או מקום עבודה שמאפשר לו לעזור לעצמו, לשמור על כבודו ולהפכו לעצמאי".
דרך מאמר של יפה שהתפרסם בג'רוזלם פוסט גויסו תורמים מארצות הברית וב-1990 נרשמה העמותה בישראל והחלה לפעול מירושלים, כשבקופתה 20,000 דולר.