google/wiki40b huggingface dataset:
לואיז נבלסון

חיים אישיים

לואיז נבלסון נולדה בעיר פריאסלאב-חמלניצקי שבאוקראינה בשנת 1899 להורים יצחק ברליווסק ומינה סאדי.
בשנת 1905 היגרה יחד עם משפחתה למיין בארצות הברית שם למדה בתיכון רוקלנד. חמש עשרה שנה לאחר מכן נישאה לצ'ארלס נבלסון וכעבור שנתיים נולד בנם מיירון. ב-1931 התגרשה לואיז מצ'ארלס, אך מעולם לא חזרה לשם נעוריה או התחתנה שנית.

קריירה אמנותית

עד סוף שנת 1934 הספיקה נבלסון ללמוד מגוון אומנויות כגון דרמה, פיסול, מחול מודרני ואף עבדה כעוזרת של הצייר המקסיקני דייגו ריברה בהכנה של ציור הקיר "דיוקנה של אמריקה."
בשנת 1943 החלה לראשונה להציג עבודות עצמאיות בגלריות בניו יורק.
בין השנים 1969 ל-1984 הציגה נבלסון מספר תערוכות במקומות שונים ברחבי העולם כמו מסצ'וסטס, יוסטון, איראן, טוקיו, מילאנו, הודו וקליבלנד וזכתה במספר תוארי כבוד ממוסדות אמנות שונים ברחבי ארצות הברית.
נבלסון המשיכה ליצור במשך שנים עבודות אמנות שקצרו פרסים רבים ונפטרה בביתה בשנת 1988. עשרים ושתיים שנים לאחר מותה עבודותיה הונצחו בחמישה בולים של דואר ארצות הברית.

עבודות אמנות

בתחילת הקריירה האמנותית שלה עבודותיה של נבלסון נעשו בעיקר על ידי גרפיט על דפי נייר. בשנת 1942 הציגה נבלסון לראשונה את היצירה 'הקרקס, אוסף חיות' 3, בו השתמשה לראשונה בחפצי עץ מצויים כדי ליצור את עבודתה, סגנון שאת השראתו שאבה מעצי ההסקה שנאלצה לאסוף לחורף שנים רבות קודם לכן. סגנון זה הפך מאפיין לעבודותיה הבוגרות וחזר בעוד רבות מעבודותיה בהמשך. בין יצירותיה הבולטות של נבלסון נמנות 'קתדרלה שמימית' שיצרה ב-1958, ו'גן ירח' שנוצר ב-1957. שתי העבודות נבנו באמצעות חפצי עץ מצויים שנצבעו בשחור. פסליה הבאים, כמו 'מחווה אמריקנית לאנשי בריטניה' נעשו אף הם ברוח אותו עיקרון אך נצבעו בלבן. לצד בחירתה לפסל בעץ נבלסון יצרה אף פסלי מתכת כגון 'אטמוספירה וסביבה' שנוצר ב-1966. ב-1965 עבודתה 'מחווה לששת המיליון' נרכשה על ידי מוזיאון ישראל.

פעילות פמיניסטית

לואיז נבלסון היוותה גורם מרכזי לפיתוח התנועה האמנותית הפמיניסטית נבלסון הייתה אמנית שאהבה לקחת השראה לעבודותיה מכל יצירה, תופעה או חפץ שראתה, דבר שהעניק לה ידע וניסיון בתחומי האמנות השונים. בשנות ה-70, תקופתה של נבלסון, היה מקובל שגברים בלבד יוצרים פסלים ויצירות בקנה מידה גדול, ואילו נשים אמניות עוסקות בעיקר בציור ורישום. פסליה הגדולים של נבלסון, שהיו מאוד יוצאי דופן בעת ההיא, ערערו מאוד את התפיסה הזאת והשפיעו על אמנים רבים  בזרם האמנות הפמיניסטית.
"אני לא פמיניסטית, אני אמן שהוא במקרה אישה"
המקור באנגלית
I'm not a feminist. I'm an artist who happens to be a woman
— לואיז נבלסון
שורש ריבועי

שורש ריבועי של מספר a כלשהו הוא מספר, שאם מכפילים אותו בעצמו מקבלים את a. הפעולה החישובית של מציאת השורש הריבועי נקראת הוצאת שורש ריבועי. מכל השורשים, השורש הריבועי נקרא דווקא כך בגלל משמעותו הגאומטרית: אם a הוא שטחו של ריבוע, אז אורך צלעו של הריבוע שווה לשורש הריבועי של a. כאשר ההקשר ברור, השורש הריבועי מכונה לעיתים גם שורש.
למספר חיובי יש שני שורשים ריבועיים ממשיים, חיובי ושלילי. למשל, למספר 100 יש את השורשים פלוס 10 ומינוס 10, אשר כל אחד בריבוע מחזיר 100. עם זאת, כאשר מדובר על השורש הריבועי של מספר, מקובל כי סמל השורש הוא בדרך כלל חיובי בלבד (Principal square root). השורש הריבועי החיובי מסומן כך: . אולם, פתרון המשוואה  הוא  ו-.
למספרים ממשיים שליליים אין שורש ריבועי ממשי (מכיוון שכל מספר ממשי שמוכפל בעצמו נותן תוצאה חיובית, בין אם הוא שלילי ובין אם הוא חיובי). המספרים המרוכבים פותחו בין היתר על מנת לתת מענה לבעיה זו: במספרים המרוכבים יש שני שורשים ריבועיים לכל מספר (ממשי או מרוכב).

פיתוח לטור טיילור

נוסחת הבינום של ניוטון נותנת את טור טיילור , המתכנס עבור .
מנרמל

בתורת החבורות, מנרמל (או נורמליזטור) של תת-חבורה H בחבורה G הוא תת-החבורה הגדולה ביותר של G שבה H נורמלית.

הגדרה

המנרמל של תת-חבורה  הוא אוסף כל האיברים של G המקיימים את התנאי . במלים אחרות, אלו האיברים  שעבורם, הצמוד  שייך ל-H לכל , ורק עבור h כזה. את המנרמל מקובל לסמן ב-, כך ש- . 
כאשר מדובר בחבורות סופיות (ואפילו אם H בלבד סופית), הקבוצה  שווה למנרמל. עם זאת, באופן כללי התנאי  חלש מתנאי השוויון, והוא מגדיר קבוצה המכילה את המנרמל, ועשויה להיות שונה ממנו. קבוצה זו סגורה לכפל, אבל אינה בהכרח סגורה לפעולת ההיפוך. לדוגמה, בחבורת Baumslag-Solitar 
, האיבר a אינו שייך למנרמל של תת-החבורה הציקלית , אף על פי ש-.

תכונות עיקריות

מן ההגדרה ברור ש- , וש- H היא תת-חבורה נורמלית שם. המנרמל הוא תת-החבורה הגדולה ביותר שבה H נורמלית - כל תת-חבורה של G המכילה את H ושבה H נורמלית, מוכלת במנרמל של H. המנרמל שווה ל-G אם ורק אם H עצמה תת-חבורה נורמלית.
האינדקס של  שווה למספר תת-החבורות הצמודות ל-H. אפשר לראות בגודל המנרמל מדד ל"מידת הנורמליות" של תת-החבורה: המנרמל של H שווה ל-H כאשר היא רחוקה ביותר מלהיות נורמלית. 
באופן כללי מתקיים . אם G היא חבורת-p אז 
 לכל . לעומת זאת, אם P היא תת-חבורת סילו, אז 
 לכל .
ילדות אבודות

המחלוקת סביב מיניות בקרב ילדים

"ילדות אבודות" היה נתון תחת ביקורת קשה והוטחו בו הטענות לפיהן סצנות המין שבו, המתארות יחסי מין עם קטינות מתחת לגיל ההסכמה, יגרמו לכך שהחנויות שמוכרות את הספר או אלה שיקנו אותו יואשמו במכירה או החזקה אסורה על פי החוק של פורנוגרפיה מסוג פדופיליה. קמעונאים רבים הודיעו כי לא יחזיקו את הספר במלאי מחשש לתביעת זימה, אולם אחדים הודיעו כי יאפשרו את רכישתו באמצעות הזמנה מיוחדת.
בארצות הברית העמדה לדין בגין הפקה או החזקה של "חומר מגונה" אפשרית בכפוף לבחינת הנושא על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית. למרות שפורנוגרפיה המציגה ילדים מסווגת כ"חומר מגונה" הסיווג דורש מעורבות דה פקטו של ילדים בהפקה, מה שלא קרה בהפקת הספר. החוק במדינות אחרות פחות מפורש, ובחלקן אסור להציג ילדים בעירום בקונוטציה מינית ללא קשר לתהליך ההפקה. חברת ההפצה הצרפתית Delcourt המתמחה בקומיקס השעתה באופן זמני את הפצת הגרסה הצרפתית של הספר בשנת 2008, בשל חשש שמא הדבר אסור על פי החוק המקומי.

הצלבות בדיוניות וביוגרפיות בדויות בעלילה

קרוס-אובר בסביבה משותפת של דמויות ראשיות מסיפורים נפרדים הוא טכניקה מקובלת בקומיקס העוסקים בגיבורי על, ז'אנר שמור כותב בו בהיקף גדול. מור הושפע מעבודותיו של פיליפ חוזה פארמר בהן בא לידי ביטוי הקונספט "Wold Newton family" שפיתח ובו נעשה קרוס אובר בין עלילות שונות ומפותחות ביוגרפיות בדויות לדמויות מוכרות. זו דוגמה מוקדמת למה שעשה מור ב-"ילדות אבודות", ומאוחר יותר בסדרת קומיקס אחרת שכתב - The League of Extraordinary Gentlemen.

מוטיב המחסה מפני הסערה והשפעה ספרותית

עלילה המציגה קבוצה של אנשים מבודדים יחד במקום מסוים וחולקים סיפורים או עוסקים בפעילות מנוונת אחרת בזמן ש"בחוץ" מתרחש משהו רע או כאוטי, היא דבר נפוץ בסיפור סיפורים בתרבות המערב. העלילה בספר שופעת בנושאים ודימויים מספרים העוסקים בכך, והיא מזכירה את עלילות הספרים "120 הימים של סדום" של המרקיז דה סאד המתאר מין פרוורטי הכולל ילדים, ואת "הר הקסמים" של תומאס מאן אשר כמו ב- "ילדות אבודות" מציג את מלחמת העולם הראשונה כנקודת מפנה משמעותית בהיסטוריה של האנושות ואף מתרחש במקום ובתקופה כמעט זהים.

מוטיב הסקס

מור עצמו תיאר את הספר כפורנוגרפיה, ז'אנר ספרותי שהוא וגבי רוצים לטפח: 
"בהחלט אנו מאמינים כי סקס כז'אנר מיוצג בספרות בצורה מעוררת רחמים. לכל תחום אחר בהתנסויות האנושיות, אפילו אזוטרי כמו בוקרות, בילוש או טייס חלל, יש סוגות שלמות העוסקות בהם בעוד הז'אנר היחיד שבו סקס יכול לבוא לידי ביטוי הוא ידוע לשמצה, מלוכלך וגס, שנעשה מתחת לשולחן וללא כל סטנדרטים לחלוטין ... המוני ובזוי"
— אלן מור,‏ Science Fiction Weekly
יורם כרמי

יורם כרמי (נולד ב-27 ביולי 1967) הוא כוריאוגרף ורקדן ישראלי. מייסדה ומנהלה האמנותי של להקת המחול "פרסקו - יורם כרמי". זוכה פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה מטעם עיריית תל אביב.

ביוגרפיה

כרמי נולד ב-1967 בתל אביב לבתיה ורפי כרמי. מפגשו הראשון עם עולם המחול היה בגיל חמש בכיתתה של רינה שיינפלד. בנערותו רקד בלהקת המחול "שלום" בניהולו של גברי לוי. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בגיל 25 המשיך את לימודיו בסמינר הקיבוצים לתואר ראשון במחול והצטרף ללהקת "קולדממה" בניהולו של משה אפרתי, כרקדן, ובשלב מאוחר יותר כמנהל חזרות. השתלם ב-Laban Center בלונדון והשתתף בפרויקטים שונים בארץ ובחו"ל.
בשנת 1997 יצר את יצירת הביכורים שלו "אספקלריה" אותה הציג בתחרות "גוונים במחול" וזכה עליה במקום השני. בין השנים 1998–2002 לימד כרמי מחול מודרני וקלאסי בבי״ס תיכון ״הרצוג״ כפר-סבא, בבי״ס תיכון ״בן צבי״ קריית אונו ובבי״ס תיכון ״ק. שרת״ חולון.
בשנת 2002 הקים את להקת המחול "פרסקו - יורם כרמי" ומאז משמש כמנהלה האמנותי. את יצירת הבכורה של הלהקה, "אמולסיה", יצר כרמי כהרחבה של יצירתו הראשונה "אספקלריה" ומאז יצר במסגרת הלהקה מעל עשרים יצירות מחול. כרמי הוזמן פעמיים ליצור עבור פסטיבל ישראל - בשנת 2007 הופיעה להקתו עם היצירה "לה-פמיליה" ובשנת 2009 עם היצירה "איש אשה ורוח זר" (הפקה משותפת עם הבמאי ומעצב התאורה אורי מורג). בשנים 2012/13 ניהל אמנותית את פסטיבל "הרמת מסך" (יחד עם הכוריאוגרפית רונית זיו).
כרמי מרצה במכללת סמינר הקיבוצים במסלול להכשרת מורים למחול ותנועה במעמד M.A. מעביר סדנאות רפרטואר וכיתות אמן, בלט מודרני וקלאסי במסגרות מתא"ן - מפעל תרבות ואמנות לנוער ובמרכזי מחול בצרפת, יוון, סרביה, אוסטריה, מונטנגרו ובולגריה.
חי בתל אביב עם בן זוגו רענן.

להקת המחול פרסקו - יורם כרמי

להקת המחול פרסקו - יורם כרמי נוסדה בשנת 2002 על ידי הכוריאוגרף יורם כרמי. ההשראה לשם הלהקה נבעה מהמילה האיטלקית ״Fresco״ שמשמעותה: טרי, רענן.
ברפרטואר הלהקה מעל עשרים יצירות מחול לקהל הרחב ולתלמידים בגילאים שונים. הלהקה מקיימת סדנאות רפרטואר, מפגשי מחול, שיעורים מעשיים ומפגשי אמן עם קשת רחבה של תלמידים ברחבי הארץ. מאז 2007 מתקיים פרויקט "רקדנים יוצרים", במסגרתו מביאה הלהקה אל קדמת הבמה יצירות של כוריאוגרפים צעירים, כולם בוגרי להקות מחול מקצועיות בישראל. בשנת 2006, אומצה הלהקה על ידי עיריית חולון ומאז היא פועלת מתחומה. 
להקת המחול פרסקו - יורם כרמי הוזמנה פעמים רבות לפסטיבלי מחול והופעות מחוץ לישראל. עד כה הופיעה הלהקה בסין, מקאו, הונג קונג, טאיוואן, פולין, רומניה, איטליה, קרואטיה ובלארוס.

סגנונו ויצירותיו

את הסגנון התנועתי של כרמי ניתן להגדיר כבלט נאו-קלאסי/עכשווי במובן זה שהוא מתבסס על העקרונות והערכים המזוהים עם הבלט הקלאסי אך אינו משאיר את השפה בצורתה המוכרת אלא מרחיב את גבולותיה. הרחבה זו מבוצעת באמצעות שילוב הבלט עם אלמנטים מסגנונות מחול אחרים, כמו עבודה עם כל כף הרגל על הרצפה וכיווץ הגו (contraction) הלקוח מהמחול המודרני, כמו גם הרמות דינאמיות והתנסויות בהפרת שיווי המשקל מהמחול העכשווי. הרעיון בבסיס תהליך היצירה של כרמי הוא שימוש בתנועה, ככלי לביטוי רעיונות, רגשות ומחשבות, תוך כדי המעטה בשימוש בעזרים חיצוניים כגון וידאו ארט וטקסט, במטרה להעניק לצופה את האפשרות לחוות את התנועה והריקוד, בצורה נקיה ככל האפשר.
בית הילדים היהודים באוסלו

בית הילדים

בשנות ה-30 של המאה ה-20 התקיימה בנורווגיה מדיניות הגירה חמורה ולא כל מי שנכנס למדינה קיבל אשרה לישיבת קבע. למרות הגבלות אלו הגיעו למדינה, שנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, כ-500 יהודים מגרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה ביניהם הייתה קבוצה של 21 ילדים מווינה, בגילים שבין שבע לשמונה שנים. בתקופה הראשונה שהתה קבוצה זו  בבית ספר יהודי בעיר בֶּרוּם (Bærum) שבמחוז אקרסהוס בנורווגיה.
עם חלוף הזמן, נשאלו הורי הילדים האם ברצונם להמשיך את שהות ילדיהם במקום. שישה זוגות הורים הביעו את רצונם לקבל את ילדיהם בחזרה. הילדים שנשארו בנורווגיה פוזרו תחילה בין משפחות אומנות יהודיות באוסלו. בשנת 1938 נאספו הילדים מבתי האומנה, והקבוצה התמקמה  בדירה שכורה ברחוב אִינְדוּסְטְרִיגוֹטֶּן (Industrigaten) באוסלו. בשנת 1939 (?1940) עברו הילדים לדירה ברחוב Holbergsgt. 21  בקומה שלישית,  המקום נקרא בשם בית הילדים היהודים. הדירה שבה הם התגוררו נקנתה בכספי הקהילה היהודית שבעיר. כיום בית הילדים היהודים לא שרד, אולם מיקומו מסומן  ממול למלון רַדִיסוֹן בּלוּ סקנדינביה (Radisson Blu Scandinavia).
מנהלת  בית הילדים הייתה, נינה אוסוואלד שגויסה על ידי הפסיכיאטרית הנורווגית קרוליין (ניק) וואל, עזרה על ידן גם סִּיגְרִיד הֵּלִיֵסֶן לוּנד (Sigrid Helliesen Lund) שהייתה אף היא פעילה בנָּאנְּסֶן יֱּלְפּ (Nansen Hjelp).
נינה אוסוואלד מורה לחינוך בגיל הרך, שימשה לילדים אלה גם כמורה וגם כאם מסורה ואוהבת. לימים כאשר בגרו הילדים נתנו חלק מהם לילדיהם את השם נינה לזכרה.
בתחילת התקופה שהו בדירת הקבע רק ילדים שהובאו מווינה לאחר שנכנסו לדירתם, נוספו עוד שני בנים יהודים מצ'כוסלובקיה.
בנובמבר שנת 1942 הכריזו הנאצים על מעצר וגירוש של כל יהדות נורווגיה, באותה עת היו בבית הילדים היהודים תשעה בנים וחמש בנות, צוות העובדים היה מורכב כולו מחברים בתנועות ההתנגדות לכיבוש הנאצי. בשיתוף פעולה של כולם, הצליחה סִּיגְרִיד הֵּלִיֵסֶן לוּנְּד (Sigrid Helliesen Lund) לתכנן ולבצע  פעולה חילוץ מסוכנת ומסובכת וכל הילדים הגיעו בסופו של דבר לשוודיה.
בבוקר ה-26 בנובמבר שנת 1942 הוברחו כל  הילדים מדירתם דרך המדרגות האחוריות של הבניין כיון שבקומה שנייה של בניין זה גרה אישה  ששיתפה פעולה עם הכיבוש הנאצי. הילדים הועברו לרובע אוּלֶרְן (Ullern) שבאוסלו, לביתה של יֶרְדָּה טָנְבֶּרְג (Gerda Tanberg), שהייתה ידידה של ניק וואל. הסידורים להמשך מסע הבריחה נמשכו  כשבוע, ובמשך כל אותו זמן הם שהו בבית זה. לצורך העברת הילדים גויס נהג מונית בשם מרטין סולוואנג שערך מספר הסעות כדי להעביר את כל הילדים לאִילְוֶורוּם (Elverum) בקרבת הגבול, שם פגש בהם חוואי בשם אוֹלָּה רָאוּקֶן (Ola Rauken) ששכן את הילדים בחוותו. לאחר מכן צעדו הילדים בהדרכתו של יֶרְדָּה טָנְבֶּרְג (Gerda Tanberg) שבעה עשר קילומטרים עד שהגיעו לגבול שוודיה. שם קידם את פניהם אוֹלָּה בְּרֵיְסְיֶבֶּרְגֶט (Ola Breisjøberget) והביא אותם עד לאלינגסאס ליד העיר גטבורג. במקום זה הם התגוררו עד תום המלחמה.
מוראה

מוראה (ביוונית: Μωρέας) הוא השם שבו נתכנה חצי האי פלופונסוס בתקופת ימי הביניים על ידי שליטיו הפרנקים.
הכינוי מוראה בהקשר לפלופונסוס הופיע לראשונה במאה ה-10, במסמך ההיסטורי הכרוניקות של מוראה. הכרוניקות, יצירה בת 9,000 שורות מהמאה ה-14, מכילות מידע רב על היווצרות שלטון הפרנקים ביוון ותיאור החברה הפיאודלית החדשה, אם כי הן נחשבות ללא אמינות מבחינה היסטורית.
לאחר כיבוש האימפריה הביזנטית במסע הצלב הרביעי על ידי הפרנקים (הכינוי לקתולים שיצאו למסעות הצלב מארצות מערב אירופה), הוקמו על חורבותיה מספר יחידות מדיניות חדשות.
שתי קבוצות של פרנקים כבשו את אזור הפלופונסוס, והקימו בה מספר בריתות רופפות השולטות על אוכלוסייה יוונית תחת שלטון שליטים פרנקים. אזור הפלופונסוס כולו נקרא מוראה, והוא חולק בין היחידות המדינית של הפרנקים, שהחשובה בהם הייתה נסיכות אכאיה, ובין האימפריה של ניקאה ואזורי שליטה של ונציה.
הנסיך הבולט ביותר במוראה היה הנסיך גיום השני וילאהרדואין, שליטה של נסיכות אכאיה, שביצר את העיר מיסטרס, לא רחוק מספרטה, והפך אותה לבירתו. לאחר הפסדו של גיום ב־1259 לאימפריה הביזנטית המחודשת (שליטי ניקאיה, ולאחר מכן קונסטנטינופול), עבר חלק גדול מממלכתו אליה. 
לאחר מותו, ועם נישואי בתו ויורשת העצר עם פיליפ בנו של שארל הראשון מאנז'ו מלך סיציליה ונפולי, השתלטה מלכות נאפולי על נסיכות אכאיה. ב-1348 הקימו הביזנטים יחידה אוטונומית בדרום הפלופונסוס, וזו הייתה לדספוטט מוראה. הדספוטט השתלטה  בהדרגה על כל חצי האי עד להשתלטותה המוחלטת על כל הפלופונסוס ב־1430, השתלטות שהופרעה זמנית ב־1383 על ידי גדוד שכירים מנווארה שכבש לעצמו חלק גדול ממוראה.
הטורקים כבשו את מוראה בין השנים 1458-1460. הטורקים שלטו בחצי האי עד מלחמת העצמאות היוונית בתחילת המאה ה-19 (למעט תקופה קצרה בין 1685 ל-1714 שבה השתלטו שוב הוונציאנים על הפלופנסוס), ומאז הופסק להתייחס אל הפלופונסוס כמוראה.

מקור השם מוראה

מקור השם לוט בערפל ושנוי במחלוקת. השם מופיע לראשונה בכתבים ביזנטיים מן המאה ‏ה-10. יש חוקרים המייחסים את השם לשורשים סלאבים: המלה הסלאבית לים היא ‏‏"מורה" (‏Мо́ре‏), ומכאן מוראה היא "אדמה על הים". יש סוברים שמקורו ‏במלה היוונית ‏לתות עץ, אולי בהקשר לתולעי המשי שהוברחו מסין לביזנטיון במאה ה-6.‎‏ יש סברה לפיה השם נובע משיכול אותיות של‎ "Roma" ‎‏ (כקיצור של ‏‏האימפריה הרומית). ההיסטוריון סטיבן רנסימן הציע שהשם ביוונית מקורו בדמיון בין צורת חצי-‏האי פלופונס לצורת עלה עץ התות.‏
המחלוקת על מקור השם מוראה היא חלק מהמחלוקת הגדולה בשאלת הקשר של היוונים ‏של ימינו ליוון ההיסטורית. יש טוענים שקשר זה הוא משני וכי מוצאם של היוונים בימינו הוא ‏במידה לא מעטה בסלאבים שנדדו והתיישבו ביוון במהלך המאה ה-7 והמאה ה-8 ‏לספירה.‏
נצים אפורים

מאפיינים

לעופות דורסים אלה נוצות אפורות, פנים חסרי נוצות, מקור צהוב או אדום ורגליים מעט ארוכות המותאמות להליכה. הם חיים במישורים פתוחים וניזונים מיצורים קטנים החיים על האדמה. תפוצתם העיקרית באפריקה אך חלקם הגיעו גם לתימן וערב הסעודית.
אלו דורסים קטנים דמויי-נץ שאורכם הממוצע 30–50 ס"מ ומשקלם עד 850 גרם. כמו אצל רוב הדורסים, הנקבות גדולות מהזכרים.
קרחון ליליינטל

גילוי הפסגה

הפסגה צולמה על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בשנים 1957–1956, ומופה בעקבות תצלומים אוויר אלה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.

מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון (בדומה לאתרים רבים בסביבה, הנקראים על שמם של חלוצי תעופה) נקרא על שמו אוטו ליליינטל, חלוץ תעופה גרמני של טיסה בדאונים.
קטין

אפוטרופוס טבעי לקטין

חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות קובע: "ההורים הם האפוטרופסים הטבעיים של ילדיהם הקטינים". משמעות הדבר היא שחלה עליהם חובה וזכות לדאוג לצורכי הקטין, לרבות חינוכו, לימודיו, הכשרתו לעבודה וכן שמירה על נכסיו, ניהולם ופיתוחם. בנוסף, ההורים רשאים להחזיק בקטין ולקבוע את מקום מגוריו והם בעלי הסמכות לייצגו.
מצדו של הקטין, נקבע בחוק כי: "הקטין חייב, תוך כיבוד אב ואם, לציית להוריו בכל עניין הנתון לאפוטרופסותם". כלל חשוב החל על הורים הוא כי הם חייבים לנהוג לטובת הקטין כדרך שהורים מסורים היו נוהגים בנסיבות העניין, וחייבים שניהם לפעול תוך הסכמה, וחזקה על הורה שהסכים לפעולת רעהו. בעניין שאינו סובל דיחוי, כגון במצב רפואי דחוף, רשאי כל אחד מההורים לפעול על דעת עצמו.
בעניין ניהול נכסי הקטין, קובע החוק כי במקרה ולקטין הגר אצל הוריו יש הכנסות (למשל, כי ירש נכסים), הרי שאלו ישמשו במידה נאותה לקיום משק הבית המשפחתי ולסיפוק צורכי הקטין.
במקרה והורה אינו מסוגל למלא את חובותיו בנוגע לרכושו של הקטין או מזניח חובות אלו - להבדיל מהנושאים האחרים שהם באחריות ההורים - הרי שבית המשפט רשאי להורות כיצד יש לפעול.
בנוסף, קובע החוק כי בית המשפט לא ימנה אפוטרופוס בנוסף על הורה אלא אם ראה סיבה מיוחדת לכך לטובת הקטין, ולאחר שלהורה ניתנה הזדמנות להשמיע את טענותיו.
לפני מינוי אפוטרופוס בידי בית המשפט, ישמע בית המשפט את דעת הקטין אם הוא מסוגל להבין בדבר וניתן לברר דעתו.

יחס החוק הישראלי לקטינים

בישראל מקבל ילד מספר זהות עם לידתו, אך הזכות והחובה להצטייד בתעודת זהות חלות עם הגיעו לגיל 16. עד סוף המאה ה-20 נרשמו ילדים בדרכון של הוריהם, ובאחרונה כבר ניתן לילד דרכון על שמו.
בהגיעו לגיל עשר אין ההורים יכולים להמיר את דתו של ילדם בלי הסכמתו. מגיל 12 נושאים ילדים באחריות פלילית על פגיעה בגוף או ברכוש אך לא יועמדו למשפט בטרם מלאו להם 13.
בגיל 14 רשאים נערים לפתוח חשבון בנק בהסכמת הוריהם, ולבצע פעולות כספיות מסוימות; בגיל 16 אין עוד צורך בהסכמת ההורים לכך. נערים בני 14 מותר להעסיק רק בחופשות, ומגיל 15 מותר להעסיקם בכל ימות השנה, אך בהגבלות מסוימות החלות עד הגעתם לגיל 18.
חוק גיל הנישואין, תש"י-1950, מאפשר רק למי שמלאו לו 18 שנים להינשא. אולם אם מלאו לקטין 16 שנים ובית המשפט סבור שהנישואין יהיו לטובתו של הקטין הוא רשאי לאשר את הנישואין. במקרה של קטין שמלאו לו 16 שנים אך עוד לא מלאו לו 17 שנים הוא רשאי לאשר את הנישואין רק לאחר שקיבל תסקיר של עובד סוציאלי.
Fix You

רקע

בעת כתיבת השיר, רצה סולן הלהקה, כריס מרטין, להשתמש בעוגב של כנסייה. כשלא הצליח להשיג אותו, השתמש מרטין בכלי מקלדת ישן שהעניק ברוס פאלטרו, אביה המנוח של אשתו גווינת' פאלטרו, לבתו. מרטין אמר מספר פעמים כי "Fix You" הוא מעין העתק לשיר "Grace Under Pressure" של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית Elbow. מספר מקורות טוענים כי מרטין כתב את השיר לאשתו גווינת', בעקבות מות אביה, ברוס.
כשנשאל לגבי פיתוח השיר, אמר מרטין: "אביה של אשתי ברוס פאלטרו קנה את כלי המקלדת הגדול הזה ממש לפני שנפטר. אף אחד מעולם לא השתמש בו. חיברתי אותו, והיה לו צליל מדהים שמעולם לא שמעתי לפני כן. כל השירים האלה "זרמו" מן הצליל הזה. משהו חייב לעורר לך השראה, ומשהו אחר משתלט. זה מאוד עכור". מרטין ציין גם כי השיר הוא "ככל הנראה השיר החשוב ביותר שכתבנו אי פעם".

הלחנה

השיר, שכולל גם פסנתר ועוגב, מתחיל עם קולות שקטים של אורגן חשמלי, וכולל גם פלסט של מרטין. מאוחר יותר בשיר נשמעת גם גיטרה אקוסטית וצלילי פסנתר. לקראת הסוף השיר עובר לשלושה תווי גיטרה נוגי לב, כשהקצב הופך לאופטימי. ברקע יש מגוון קולות כשבמהלך כל השיר האורגן "מרחף" במרכז השיר, וריף של תופים וגיטרות אקוסטיות וחשמליות.
המסר לאורך השיר, שאותו מרטין שר, הוא דברי עידוד: "Lights will guide you home / And ignite your bones / And I will try to fix you" (אורות ידריכו אותך הביתה / וידליקו את העצמות שלך / ואני אנסה לתקן אותך). מישל האטי מעיתון ה-USA Weekend דיווחה כי מרטין שר על התאוששות מהצער בשיר. טראוויס גאס מה-Bangor Daily News כתב כי מרטין "מציע את תמיכתו לעבר המדוכאים", כשהוא אומר "When you love someone and it goes to waste / What could be worse?" (כשאתה אוהב מישהו, אבל זה מתבזבז / מה יכול להיות גרוע יותר?). גאס המשיך כשכתב ש"התופים הרועמים" והפזמון, דומה לזה של הלהקה קווין משנת 1975, Bohemian Rhapsody.

וידאו קליפ

את הקליפ לשיר הפיק סופי מולר, שהפיק בעבר את הקליפ לשירה של קולדפליי "In My Place". הוא צולם בסופן של שתי הופעות באצטדיון ריבוק בעיר בולטון שבאנגליה. בחצי הראשון של הקליפ מרטין משוטט ברחובות לונדון, בזמן שהסלוגן "Make Trade Fair" מוקרן בתיאטרון המלכותי הלאומי, באמצעות סכימת אותו צבע קוד בודו על העטיפה של "X&Y". התעלות שבתוכן מרטין נראה משוטט ממוקמות לאורך רחוב טולי (Tooley) שנמצא ליד תחנת גשר לונדון. ברגע שהגיטרה החשמלית מתחילה להתנגן, מתחיל מרטין לרוץ ברחובות, עד שהוא מגיע לאצטדיון, שם הוא מצטרף לשאר חברי הלהקה עד סוף השיר.
הקליפ שודר לראשונה ב-1 באוגוסט 2005, והיה מועמד לפרס MVPA. לאחר יציאתו, הקליפ זכה לאות הוקרה בתור מחווה לפיגועים בלונדון (2005).
דנה הרמן

ביוגרפיה

בתחילת דרכה המקצועית עסקה הרמן בדוגמנות, היא זכתה במקום השני בתחרות "תגלית השנה". את הקריירה הטלוויזיונית היא החלה בהנחיית התוכנית "סקר הסקס הגדול" ששודרה ב-2002 בערוץ YTV. ב-2003 הגישה את "פריים טיים", רצועת התרבות היומית של ערוץ +yes (כיום yes stars 1). כן הגישה את "לילה בכפר" (2004) - תוכנית לייט נייט בערוץ 24, ושימשה מנחה בערוץ הילדים.
בהמשך הגישה בערוץ הראשון את "טלסינמה" (2006-2004) - תוכנית הקולנוע של הערוץ; "מהשורה הראשונה" בימי חמישי; פינת תרבות ב"הלילה יענקל'ה לאן" שבהגשת יעקב מנדל; "זמן אוויר" (2006) - תוכנית תרבות בערוץ; ו"תרבות היום" - מגזין הבידור והתרבות של הערוץ (2010). ב-2008 הצטרפה לחטיבת החדשות של הערוץ הראשון ככתבת התרבות של "מבט".
באוקטובר 2005 הנחתה את אירוע ספיישל מצעד האהבה, ששודר בשידור חי מתל אביב.
הרמן שימשה ב-2005 ו-2006 כמנקדת של ישראל בתחרות האירוויזיון. ב-2005 נבחרה להוביל את קמפיין ויסקי "בלנטיין" יחד עם הכדורגלן ג'ובאני רוסו.
בעבר כתבה וערכה במגזינים העוסקים בתרבות, כ"פנאי פלוס", "GO",‏ "DJ העיר" (מוסף הקלאבינג של רשת שוקן), ושימשה כסגנית-עורכת מגזין "לילה". כן עבדה ככתבת בג'רוזלם פוסט, וב-2010 החלה לעבוד ככתבת הארץ באירופה למשך מספר שנים.
ב-2017, עם הקמת תאגיד השידור הישראלי הצטרפה אליו הרמן ככתבת התרבות. היא הגישה בין היתר מספר פעמים את התוכנית "מועדון תרבות". כיום היא כתבת מגזין ב"חדשות השבת" שבהגשת מיכל רבינוביץ'.
בעבר, הייתה הרמן בת הזוג של אריאל מרגלית. מאז 2011, בן זוגה הוא יאיר טרצ'יצקי, יו"ר ארגון העיתונאים בישראל ומייסד "התנועה לעיתונות ציבורית". השניים מתגוררים בנחלת יצחק והורים לשניים.
יקב פסגות

יקב פסגות הוקם בשנת 2003 בהתנחלות פסגות שמצפון לירושלים. נכון לבציר 2018 הגיע היקב לייצור של כ-400,000 בקבוקים בשנה, כשלמעלה מ-70% מהם מיוצא לעשרות מדינות.
כרמי היין נטועים על טרסות גיר בגובה 900 – 700 מטר מעל פני הים בהרי בנימין והשומרון - טרואר המייצר פרי מרוכז ואיכותי.
בשנת 2015, בעקבות החלטת פרלמנט האיחוד האירופי על סימון מוצרים מההתנחלויות, הוחלט ביקב להוסיף למארזי יין המיוצאים לאירופה ולארצות הברית מפה המראה במדויק איפה יוצר היין.
יקב פסגות מייצר למעלה מ-11 סוגי יינות אשר מדי שנה זוכים בתחרויות יוקרה, במדליות ובפרסים בינלאומיים.
בשנת 2018 זכה ביקב בתואר ביקב הטוב ביותר בישראל מאת המגזין הכלכלי והבינלאומי "וורלד פייננס".

היסטוריה

ההתנחלות פסגות הוקמה כהתנחלות דתית-ציונית בבנימין, ויקב פסגות הוקם כיקב קהילתי-מקומי על מנת להשמיש את האדמות ביישוב וסביבתו לגידולי חקלאות, זאת על אף תנאי השטח של האזור. בראשית פעילותו, בשנת 2003, פעל היקב כיקב מקומי קטן. בשנת 2008 עבר למיקומו הנוכחי, קרוב יותר לירושלים. בבציר 2010 יוצרו שבעה סוגי יינות ו-100,000 בקבוקים.
בשנת 2012, הגיע ייצור היקב ל-200 אלף בקבוקים בשנה, כאשר כמעט כל התוצרת יוצאה לחו"ל.
עקב הגידול בתפוקה השנתית הורחבו שטחי הכרמים באזור, וכרמים חדשים ניטעו בשטחים פתוחים סביב פסגות.

יינות

ליקב אחד-עשר יינות אדומים ארבעה לבנים ורוזה אחד.