google/wiki40b huggingface dataset:
מיסה (מוזיקה)

במוזיקה, מיסה היא יצירה כוראלית, הכתובה לטקסט של המיסה הקתולית. רוב המיסות מושרות בלטינית, שהיא השפה המקורית של הטקסטים. מיסות כתובות להרכבים שונים, בהם מקהלה ללא ליווי  (א-קאפלה), בליווי עוגב כנסייתי או בליווי הרכבים כליים שונים. מיסות רבות נכתבו לשירה בליווי תזמורת, קאמרית או סימפונית, ולא נועדו לביצוע בטקס מיסה כנסייתי.

ימי הביניים והרנסאנס

מלבד מלחינים עצמאיים שכתבו מיסות, המוזיקה הייתה בעיקר זמרה גרגוריאנית. הזמרה הגרגוריאנית סיפקה הרבה אפשרויות מוזיקליות למיסות, שנועדו לביצוע בימים ספציפיים. הקטעים לעיל הפכו לתקן מוזיקלי למיסה מאז ימי הביניים. היצירות המוקדמות ביותר מכילות גם קטעים אחרים, ואף משמיטות לפעמים חלק מהקטעים הסטנדרטיים. כמה מיסות אנונימיות מהמאות 13 ו-14 שרדו, אך למרות זאת כמה סתירות בסגנון מראות כי הקטעים נכתבו בידי אנשים שונים ורק לאחר מכן נאספו כרשומה אחת.
המיסה הראשונה שזהות מחברה ידועה, היא "Messe de Nostre Dame” ("מיסה של גבירתנו”) שנכתבה בידי גיום דה מאשו (Guillaume de Machaut) במאה ה-14. 
במאות ה-15 וה-16, השתמשו מלחינים רבים במלודיות פופולריות בתור קנטוס פירמוס, נוהג שעורר שערורייה בקרב השמרנים.
המיסה שגשגה בתקופת הרנסאנס, אז שימשה מלחינים רבים כצורה עיקרית להלחנה עשירה ומתוכחמת. בסוף המאה ה-16, הגיעו לשיאו הקונטרפונקט של מקהלת א-קאפלה בקטעים של ויליאם בירד, תומאס לואיס דה ויקטוריה וג'ובאני פלסטרינה, (שהמיסה שלו "Missa Papa Marcelli” נחשבת כמצילת המוזיקה הפוליפונית מצנזורה של הוועדה האקומנית). אך בזמנו של פלסטרינה, כבר תפסו צורות אחרות את מקום המיסה כצורה המוזיקלית הדתית העיקרית. מלחינים בתקופה זו כבר כתבו פחות מיסות והעדיפו צורות כגון מדריגל ספיריטואלה ומוטט.

לאחר הרנסאנס

אחרי תקופת הרנסאנס, כבר לא היוותה המיסה ז'אנר מרכזי למלחינים. למרות זאת, מיסות תופסות מקום של כבוד בין היצירות המפורסמות של תקופת הבארוק, של התקופה הקלאסית ושל התקופה הרומנטית. רבות ממיסות אלו של הרומנטיקה הן מיסות רקוויאם (תפילת אשכבה נוצרית). במאה ה-20, חזרו המלחינים לכתוב מיסות, בגיוון רב יותר של סגנון, צורה ופונקציונליות מאשר לפני כן (בהם מלחינים מודרניים כגון איגור סטרווינסקי, לאונרד ברנשטיין, אריאל רמירס ודויד מסלנסקי).

דוגמאות למיסות ידועות

דוגמאות למיסות הידועות ביותר הן: יוהאן סבסטיאן באך - מיסה בסי מינור; לודוויג ואן בטהובן - מיסה סולמניס; פרנץ יוזף היידן - מיסת נלסון; וולפגנג אמדאוס מוצרט - מיסה בדו מינור, שלא הושלמה; רקויאם; פרנץ שוברט - מיסה בסול מז'ור; ובמאה העשרים, איגור סטרווינסקי כתב מיסה למקהלת גברים, אך היא לא מצאה חן בעיני הוותיקן, שמצא אותה פראית מדי לטעם המאמינים.
תהילים כ"ג

תוכן המזמור

בדומה לתפיסה המקראית בכללה, מבטא המזמור את האמונה כי האל משגיח על מעשי האדם ומגן עליו בעת צרה; וכן כי האל מספק לאדם את כל מחסוריו הגשמיים והרוחניים. המשורר מבטא את געגועיו ואת רצונו לשים על האל את כל יהבו, ולהדבק בו.
ניתן להבחין במזמור במספר דימויים של האל. מספר חוקרים רואים במזמור כולו ציור אחד - ה' כרועה אשר מולו עומד דוד, המכנה אותו "ה' רֹעִי". אחרים מחלקים אותו לשתי תמונות - דימוי הרועה בפסוקים א'-ד', ודימוי ה' כבעל בית, אשר מארח את אורחו, דוד - "וְשַׁבְתִּי בְּבֵית ה'" (פסוקים ה'-ו'). יש המחלקים את המזמור לשלושה חלקים: (א) הרועה וצאנו (א'-ג'); (ב) ה' כמורה דרכו של מחבר המזמור (פס' ד'); (ג) בעל בית ואורחו (ה'-ו').
פרשנויות שונות ניתנו לנושא המזמור; הפרשנות המקובלת היא שמדובר במזמור אישי, המתאר את ביטחונו של האדם באל. לעומת פרשנות זו מציג המלבי"ם את המזמור כעוסק בחייו האישיים של דוד לפני שהיה למלך, ומפרט כיצד חלקיו השונים של המזמור מקבילים לחיי דוד. פרשנות נוספת מוצגת במדרש תהילים: חז"ל מציגים את המזמור כסמל לקורות עם ישראל במדבר.

המזמור בליטורגיה

על פי נוסח ספרד ונוסח עדות המזרח, בתפילת ערבית של שבת נהוג לומר את המזמור לאחר ברכת מעין שבע ולפני עלינו לשבח.
לפי מנהג הספרדים ועדות המזרח, נהוג לשיר את "מזמור לדוד" לפני הקידוש בסעודה השנייה (סעודת היום) מסעודות השבת. וכן נוהגים אצל החסידים, ויש חסידים שנוהגים לאומרו לאחר הקידוש בסעודה זו. במקומות רבים נוהגים לזמרו בסעודה שלישית של שבת.
אצל הנוצרים נהוג לאומרו בעת הלווית המת למנוחת עולם.

הלחנות וביצועים

למזמור עשרות לחנים, מהמפורסמים שבהם הוא לחנו של בן ציון שנקר שבהרבה מקומות מקובל לשיר אתו בשבת בעיקר בסעודה שלישית.
בשנת ה'תשנ"ה הוציא בן ציון שנקר, תקליט חדש שבו הופיע השיר "מזמור לדוד" בלחן חדש.
במוזיקה הקלאסית הולחן המזמור על ידי פרנץ ליסט ואנטון ברוקנר, והוא נכלל גם במזמורי צ'יצ'סטר של לאונרד ברנשטיין. ג'ון ראטר כלל אותו עם מזמור תהילים נוסף (שיר המעלות ממעמקים, מזמור ק"ל) ברקוויאם שלו.
עוגיית מדלן

העוגיות בתרבות

עוגיות המדלן זכו לפרסום בכל רחבי העולם בשל ספרו של מרסל פרוסט "בעקבות הזמן האבוד" - À la recherche du temps perdu. בספר זה מספר פרוסט על עוגיות המדלן שצורתן כצורת קונכייה. המחבר מספר כי טבל את העוגייה בתה, ושילוב הטעמים העלה בו אושר גדול וזיכרונות ילדות:
"היא שלחה להביא מאותן עוגיות סמיכות וגוצות המכונות מדלנות קטנות, שנוצקו, כמדומה, בקשוה גלית כקונכיית סן-ז'אק. לא עבר זמן, ובמכאניות, מדוכדך מן היום המשמים ומהסתמנותו של מחר עגום, הגשתי אל שפתי כפית של תה, שבה טבלתי חתיכה מהמדלן. אבל בשבריר הרגע שבו נגעה בחכי הלגימה הבלולה בפתיתי העוגייה, עבר בי רעד, נדרכתי למופלא שהתחולל בקרבי. עונג פשט בי, מבודד, בלי שורש סיבתו. בן רגע הכה את תהפוכות החיים, עשה את אסונותיהם לסתמיים, את קוצר ימיהם לתעתוע, כדרך שפועלת האהבה, מציף אותי הוויה יקרה: ואולי, הוויה זו לא הייתה בי, היא הייתה אני. חדלתי להרגיש בינוני, מקרי, בן חלוף. מנין יכול היה לבוא בי ששון כזה? חשתי כי הוא קשור בטעם התה והעוגיות, אלא שחרג ממנו לאין שיעור, לא מאותו מין היה. מנין בא? מה משמעו? איך אשיג אותו?"
— מצרפתית: הלית ישורון
איגוקאה

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1973 ונחשבת לקבוצת צמרת בליגה הבוסנית. הקבוצה זכתה באליפות הראשונה שלה בעונת 2000/01. ובגביע אחד בעונת 2006/07 (לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת בוסנה סרייבו). בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה בדאבל היסטורי, לאחר שזכתה בגביע הבוסני וניצחה בגמר הפלייאוף 2-3 את קבוצת שירוקי.

במסגרת אירופאית

ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 2000/01 בגביע קוראץ' ובהמשך בגביע ספורטה ובמוקדמות היורוקאפ בעונת 2007/08. בנוסף השתתפה הקבוצה במסגרת הליגה האדריאטית בעונת 2010/11 ובעונת 2012/13.
את משחקיה הביתיים מארחת הקבוצה בהיכל ננאד בוסטינץ' הנמצא בעיר לקטשי, ומכיל 3,050 מקומות ישיבה.
שירות הדואר של ארצות הברית

שירות הדואר של ארצות הברית (באנגלית: United States Postal Service ובקיצור USPS), היא סוכנות עצמאית של ממשל ארצות הברית. ואחראית על אספקת שירותי דואר בתוך ארצות הברית. היא אחת הסוכנויות היחידות המוזכרות באופן מפורש בחוקת ארצות הברית.

שירות הדואר הוקם לראשונה בשנת 1775 בזמן הקונגרס הקונטיננטלי השני, ולמנהלו הראשון מונה בנג'מין פרנקלין. במהלך השנים השתנה מעמדו של שירות הדואר בממשל הפדרלי וקיבל מעמד של מחלקה בשנת 1792 והתווסף לקבינט הממשלתי בשנת 1872.לבסוף בשנת 1971 הפך שירות הדואר לסוכנות של הממשל הפדרלי.
נכון לפברואר 2015 מעסיק שירות הדואר הפדרלי 617,254 עובדים. ובשנת 2014 הפעיל את צי הרכב האזרחי הגדול ביותר בעולם. לפי חוק על השירות הדואר לספק שירות שווה לכל האמריקנים ללא קשר למיקומם הגיאורפי. שירות הדואר הוא השירות היחיד שיש לו גישה לתיבות דואר המסומנות "U.S. Mail" בארצות הברית ומתחרה במגוון שירותים פרטיים כדוגמת UPS ו-FedEx.

הפעילות הנוכחית

שירות הדואר מעסיק כ-617,000 עובדים, מה שהופך אותו למעסיק האזרחי השלישי בגודלו בארצות הברית (מיד אחרי הממשל הפדרלי ו-"וול-מארט". בשנת 2006 ציין בית המשפט העליון בארצות הברית בפסק דין כי: "על פי מסמכים שהתקבלו בבית המשפט, בכל יום שירות הדואר מוסר כ-660 מיליון דברי דואר לכ-142 מיליון כתובות". נכון לשנת 2014, מפעילה סוכנות הדואר 31,000 סוכנויות דואר ברחבי ארצות הברית, ומספק 155 מיליארד דברי דואר בשנה.

ארגון וממשל

מטה שירות הדואר ממוקם בוושינגטון בירה. בראש הארגון עומד חבר נאמנים המשמש בדומה לדריקטריון של חברה ואחראי לקבוע את מדיניות הארגון והתעריפים עבור השירותים הניתנים. חבר הנאמנים מונה 11 חברים, תשעה מתוכם ממונים על ידי הנשיא ומאושרים על ידי הסנאט. תשעת החברים בוחרים את המפקח על שירות הדואר המתמנה לחבר העשירי בחבר הנאמנים ואחראי על הפעילות היום יומית של הארגון. עשרת החברים (הממונים והמפקח) בוחרים את סגן המפקח על שירות הדואר המשמש כסמנכ"ל תפעול ומאייש את המושב ה-11 בחבר הנאמנים.
בנוסף ועדה עצמאית שחבריה ממונים על ידי הנשיא ומאושרים על ידי הסנאט אחראית לפקח על תעריפי הדואר ונושאים קשורים וידיה לאשר או לדחות הצעות של שירות הדואר.
אף על פי ששירות הדואר פועל לעיתים קרובות כעסק ולכן ניתן לטעות ולראות בו תאגיד ממשלתי, למעשה מדובר בזרוע ביצועית של הממשל האמריקני הנשלט על ידי מינויים נשיאותיים. ככזה הוא נהנה מסמכויות וזכויות רבות כדוגמת: חסינות ריבונית, סמכויות לשאת ולתת עם מדינות זרות בנוגע לאמנות דואר ועוד. זכויות אלו עוגנו גם בפסק דין של בית המשפט העליון הקובע כי רשות הדואר אינו תאגיד ממשלתי ולכן לא ניתן לתבוע אותו לפי חוק ההגבלים העסקיים.
הסמכה לכהונה

ההסמכה לכהונה (לטינית ordo) היא אחד משבעת הסקרמנטים הקאנוניים של הנצרות.
סקרמנט הכהונה מסמל את הכניסה לתפקיד בשירות הקהילה הנוצרית, הכנסייה. סקרמנט ההסמכה מכשיר רועים רוחניים לקהילה, אשר יסייעו למאמינים לקבל את החסד האלוהי. בסקרמנט זה עובר אל המוסמך כוח הכהונה, היינו היכולת לבצע את הסקרמנטים בעצמו, על ידי בישוף, המשמש כציר של ישו וכממלא מקום של השליחים. מרגע קבלת כוח הכהונה הסקרמנט מסייע להעביר את החסד למאמין גם אם כהן הדת עצמו נגוע בחטא.
גבירת האגם

גבירת האגם (באנגלית: Lady of the Lake) היא דמות המוזכרת באגדות המלך ארתור. פיה או אלה זו העניקה למלך ארתור את החרב אקסקליבר ובסיום חייו הובילה את ארתור הגוסס לאבלון לאחר קרב קאמלאן. כמו כן גבירת האגם גידלה את לנסלוט לאחר מות אביו.
כותבים שונים נתנו לה את השמות נימוּאֶה (Nimue או Nimueh), ויויאן (Viviane), איליין (Elaine), ניניאן (Niniane) ונינֶוֶוה (Nyneve).

מקור הדמות

מקורה של דמות זו, ככל הנראה, באגדות פגאניות קלטיות קדומות. האיזכור הראשון של האי אבלון - מקום מושבה של גבירת האגם, מוזכר בספרו של ג'פרי ממונמות': "היסטוריה רג'ום בריטניה" (ההיסטוריה של מלכי בריטניה). ג'פרי מציין כי החרב אקסקליבר (הוא מכנה אותה "קאליברן") חושלה באי זה, וכי ארתור נלקח אל האי לאחר הקרב עם מורדרד על מנת שירפא מפצעיו.
שרטיין דה טרוי מזכיר ברומן "Lancelot, the Knight of the Cart" כי את לנסלוט גידלה פיה אשר נתנה לו טבעת המגינה מפני קסמים. ביצירה בגרמנית: "Lanzelet" (לנסלוט) מאת אולריך פון צאטציקהובן וביצירה "Prose Lancelot" מתוארת גבירת האגם כמי שגידלה את לנסלוט לאחר מותו של אביו - המלך באן. 
דמותה של גבירת האגם דומה לדמותן של הנראידה תטיס המוזכרת במיתולוגיה היוונית וייתכן שיש קשר בין מיתולוגיות אלה - השפעה שאירעה בזמן הכיבוש הרומי של בריטניה (גם תטיס מגדל את בנה אכילס ונותנת לו הגנה מפני קסמים).

אגדות המלך ארתור

באגדות המלך ארתור מסופר על גבירת האגם הלומדת כישוף ממרלין שמתאהב בה, אך היא מסרבת להשיב לאהבתו עד לאחר שיגלה לה את קסמיו - וכאשר הוא מגלה לה היא כולאת אותו בתוך עץ או תחת אבן (בהתאם לגרסה). 
בגרסה אחרת של הסיפור מדובר בשתי נשים, הראשונה - ויויאן נתנה לארתור את החרב אקסקליבר, אך דורשת ממנו בתמורה כי יעשה כרצונה במועד מאוחר יותר. לאחר עלייתו לשלטון מופיעה הגבירה בחצרו ודורשת את חייו של סר באלין. באלין כורת את ראשה ומגורש מהחצר. גבירת האגם השנייה - בשם ניניאן מטפלת בארתור לאחר שזה נפצע.

אזכורים מאוחרים

בשירו של וולטר סקוט "גבירת האגם" משנת 1810 הסתמך סקוט על הסיפור הרומנטי שבסיסי העלילה הארתוריאנית אולם מיקום את העלילה בלוך קטרין שבסקוטלנד. שירו של סקוט עובד לאופרה בשם "הגבירה מהאגם" מאת ג'ואקינו רוסיני אשר הועלתה לראשונה בנפולי בשנת 1819. 
גם בשיריו של אלפרד טניסון "אידליות המלכים" מוזכרת גבירת האגם - אולם בהתבסס על הגרסאות המאוחרות של האגדה, טניסון מחלק את הגבירה לשתי דמויות - ויויאן המפתה והמרמה את מרלין, והגבירה הטובה המגדלת את לנסלוט ומעניקה לארתור את החרב.
לדמותה של גברת האגם תפקיד ראשי ב"ערפילי אבלון" מאת מריון זימר בראדלי. בספר זה גבירת האגם הוא תוארה של הכוהנת השולטת באבלון.

מיקום האגם

מספר אגמים ברחבי הממלכה המאוחדת מקושרים עם גבירת האגם, ובהם: בריכת דוזמרי, לין לידו, לין אוגוון, בריכת לו ולוך ארתור.
רינגשטראסה

היסטוריה

העיר וינה הוקפה בחומה וביצורים החל מן המאה ה-13. החומות והביצורים הורחבו ב-1529, בעת המצור העות'מאני על וינה. בשנת 1857 הוציא פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה צו המורה להרוס את החומות (שחנקו את התפתחות העיר), לספח לעיר את השטחים שמעבר לחומות ולסלול במקומן שדרה רחבה בנוסח פריזאי, כפי שעשה באותה עת בפריז נפוליאון השלישי. 
רצועת החומות נהרסה כליל. יוהאן שטראוס חיבר לרגל הרס החומות פולקה עליזה, Demolirer-Polka (אופוס 269). המבנה היחיד שלא נהרס, ושאף זכה לחיבור לעיר, היה כנסיית ווטיפקירכה, שנבנתה מחוץ לחומות.
מטרת השדרה הייתה להוות חלון ראווה לעוצמתה ופארה של האימפריה האוסטרו-הונגרית והמשאבים שהושקעו בהקמתה היו משאבים אימפריאליים, ולא מכיס העירייה. בין מבני הפאר הממלכתיים כפרלמנט, מיניסטריון המשפטים, מיניסטריון המלחמה והנהלת הדואר, הוצעו למכירה חלקות קרקע למשקיעים ויזמים פרטיים. אלה הקימו בתי מידות שנקראו "פָּאלֶה" (בצרפתית Palais). רבים מבעלי האחוזות היו ממוצא יהודי, בהם הענף הוינאי של משפחת רוטשילד, משפחת ויטגנשטיין, משפחת פון גוטמן, משפחת אפרוסי, משפחת באואר (שבתם, אדלה, הייתה מודל לציורו של גוסטב קלימט) ועוד. נשות חברה ערכו בארמונות אלה סלונים תרבותיים (הידוע והחשוב שבהם היה הסלון של ברטה צוקרקנדל) שתרמו לקידום רעיונות בעירם של זיגמונד פרויד, גוסטב קלימט, ארתור שניצלר, קרל מנגר, הוגו פון הופמנסתאל, סטפן צווייג, קרל קראוס, אלמה וגוסטב מאהלר ורבים אחרים.
בעוד שהמבנים הרשמיים הוקמו ברובם בסגנון נאו-קלאסי, רבים מהמבנים הפרטיים נבנו בסגנון היוגנדסטיל ומקנים לשדרה את אופייה האדריכלי.
במלחמת העולם השנייה ניזוקו מבנים רבים, בהם הבורגתיאטר שנשרף וכן מבני האופרה של וינה ומלון מטרופול (המלון המפואר והמרכזי של וינה בראשית המאה ה-20, שהפך לאחר האנשלוס למטה הגסטפו בעיר) שנהרסו כליל.
מרקוס קלפורניוס ביבולוס

קריירה מוקדמת וכהונה כקונסול

ביבולוס היה שייך למשפחת הקלפוריניים החשובה מקרב הפלבס הרומאי. בשנת 65 לפנה"ס נבחר לכהונת האיידיל הקורילי לצדו של יוליוס קיסר, שהאפיל על ביבולוס. ביבולוס נתקל שוב בקיסר בשנת 62 לפנה"ס, עת שניהם כיהנו כפראיטורים. היריבות ביניהם הייתה מרה והם התנגחו ללא הפסקה האחד בשני. במהלך כהונותו כפראיטור נקרא לטפל בקשר קאטילינה.
כשקיסר הכריז על מועמדותו לבחירות למשרת הקונסול, בתמיכת הטריאומווירט הראשון, האופטימטים העניקו את תמיכתם לביבולוס שנבחר לקונסול ביחד עם קיסר והיה שותפו בתפקיד. היריבות בין האישים המשיכה ואף התגברה. לרוע מזלו של ביבולוס, הוא לא היה מסוגל לעמוד בקצב ויוליוס קיסר האפיל עליו לחלוטין.
בתחילת כהונתם המשותפת, ניסה להתנגד לחוק שקיסר ביקש להעביר למען הסדרת הענקת האדמות לחייליו המשוחררים של גנאיוס פומפיוס, שותפו לברית הטריאומווירט. כוחו של ביבולוס לא עמד לו ולמרות טריקים פוליטיים שניסה להפעיל, החוק עבר. לאחר כשלונו, הסתגר בביתו ולא השתתף יותר בישיבות הסנאט וכך נותר קיסר קונסול יחיד הלכה למעשה. המעשה הפוליטי היחיד שהיה בעל משמעות כלשהי מצדו של ביבולוס היה ניסיונו להתנגד למינוי של קיסר לפרו-קונסול בגאליה ובאיליריה לחמש שנים. גם ניסיון זה כשל וקיסר התמנה לתפקיד שחפץ בו.

מלחמת האזרחים

במהלך שנות ה-50 בעוד קיסר שקוע במלחמת גאליה תקף ביבולוס את פומפיוס והאשים אותו באלימות בין תומכיהם של טיטוס אניוס מילו ופובליוס קלודיוס פולכר בשנת 56. בסוף שנות ה-50 כשהאופטימטים אימצו את פומפיוס שאותו תקפו בשצף רק כמה שנים לפני כן כדי שיעמוד בראש צבאם במלחמת האזרחים וביבולוס יישר איתם קו. 
בשנת 51 לפנה"ס התמנה לנציב סוריה וניכס לעצמו את ניצחונו של גאיוס קאסיוס לונגינוס על האימפריה הפרתית. על כך נחגגו לכבודו חגיגות במשך 20 יום ברומא. כמו כן, שלח את שני בניו למצרים כדי להזעיק את החיילים הרומאים שניצבו שם, אך החיילים סירבו לציית להוראות ואף רצחו את בניו.
כשסיים את כהונתו וחזר לרומא, גילה כי פרצה מלחמה בין קיסר לפומפיוס. ביבולוס צידד בפומפיוס וקיבל את האחריות על הצי בים האדריאטי. ניסיונו למנוע מקיסר את הפלישה הימית ליוון כשלה, אחרי שקיסר בחר לצאת לים בסוף הסתיו, כהים גועש ומזג אויר איננו נח לשיט. יחד עם זאת, ביבולוס הצליח למנוע את הגעת התגבורות לקיסר, אך אספקתו אזלה. הוא התעקש ונותר בעמדתו ולא נטש אותה, למרות קשיי האספקה. בסופו של דבר חלה ומת בתחילת שנת 48 לפני הספירה.
Twitch.tv

היסטוריה

באוקטובר 2013, היו באתר 45 מיליון צופים ייחודיים
. נכון ​​לפברואר 2014, הוא נחשב למקור הרביעי בגודלו של תעבורת האינטרנט בארצות הברית. במקביל, חברת האם, Justin.tv, מותגה מחדש כ-Twitch Interactive על מנת לייצג את השינוי בהתמקדותה. האתר Justin.tv נסגר סופית באוגוסט 2014. באותו חודש, השירות נרכש על ידי אמזון עבור 970 מיליון דולר, אשר מאוחר יותר הובילה להכנסת סינרגיה עם שירות המנויים של החברה, אמזון פריים. מאוחר יותר רכשה Twitch את קלסה, מפעילה של קהילות מקוונות שעוסקות במשחקי וידאו והציגה אמצעי לרכוש משחקים באמצעות לינקים על זרמים יחד עם תוכנית המאפשרת לשדרנים (סטרימרים) לקבל עמלות על מכירת המשחקים שהם משחקים.
עד 2015, היו באתר יותר מ -1.5 מיליון שידורים וכ 100 מיליון צופים בחודש. נכון לרבעון השלישי של 2017, Twitch עדיין מהווה את שירות הווידאו הזורם החי המוביל למשחקי וידאו בארצות הברית, ויש לו יתרון על פני השירות המקביל יוטיוב, "יוטיוב גיימינג" .
קווין קלר

היסטוריה פרסומית ואפיון

בסיפור הראשון בו קווין מופיע, ?Isn't It Bromantic, ורוניקה מביעה רצון לצאת עם קווין, אך קווין דוחה אותה. בהמשך, קווין מסביר לג'אגהד שהוא לא רצה לצאת עם ורוניקה מכיוון שהוא הומוסקסואל. לאחר מכן, קווין מתיידד עם ורוניקה והשניים הופכים לחברים טובים.
מנכ"ל-שותף של "ארצ'י קומיקס", ג'ון גולדווטר, הסביר כי הכללת דמות הומוסקסואלית מוצהרת היא דרך לפתוח את העולם של ריברדייל ולבצע סטיגמטיזציה להומוסקסואליות."עיר הולדתו של ארצ'י, ריברדייל, תמיד הייתה עולם בטוח לכולם, זה פשוט היה הגיוני לכתוב דמות הומוסקסואלית מוצהרת בספרי הקומיקס של ארצ'י". הכותב של כותרי Veronica, דן הורן, הסכים ואמר: "זה מראה שריברדייל נמצאת במאה ה-21."
דמותו של קווין שבה ב-Veronica #205 וקיבלה סדרת מיני בעלת ארבע חוברות, Kevin Keller, שהחלה לרוץ החל מיוני 2011. הסדרה החדשה התמקדה בחייו של קווין לפני שהגיע לריברדייל, כולל מאבקיו בחטיבת הביניים. הסדרה גם חשפה שקווין נולד למשפחה בעלת רקע צבאי והציגה את דמותה של ונדי ויליאם, ידידה לשעבר של קווין.
ביולי 2011 "​​ארצ'י קומיקס" הודיעה שדמותו של קווין תככב בסדרת סולו מתמשכת, שתיקרא גם היא Kevin Keller. הסדרה החדשה רצה לראשונה בפברואר 2012, והסתיימה בנובמבר 2014 לאחר 15 חוברות.
באפריל 2015 "ארצ'י קומיקס" הודיעה שקווין קלר יככב בסדרת סולו נוספת, Life with Kevin, סדרת מיני דיגיטלית עם אופציה להרחבה אם תזכה לפופולריות, שלא תיכלל בעיבוד המחודש של "ארצ'י קומיקס" לדמויתיהם של ארצ'י וחבריו שהחל בשנת 2015, אלא תהיה חלק מהעולם הקלאסי של ארצ'י ותתמקד בדמותו של קווין המבוגר שעבר לניו יורק לאחר סיום לימודיו בקולג'. הסדרה החלה לרוץ לראשונה ביוני 2016.

אחרי המוות עם ארצ'י

קווין מופיע בחוברת השנייה של אחרי המוות עם ארצ'י. במהלך העלילה, קווין מוצג כקשת מיומן שקיבל הכשרה צבאית מאביו שמת לפני תחילת העלילה.

החיים עם ארצ'י: חיי הנישואין

קווין הופיע לראשונה כמבוגר בחוברת מס 16 (ינואר 2012) של החיים עם ארצ'י: חיי הנישואין, שעסק בנישואיו לקליי ווקר. מאוחר יותר, אחרי שווקר נורה בניסיון שוד, קלר רץ ומנצח בבחירות לסנאט של ארצות הברית על מצע של הבטחת חקיקת חוק לבקרת נשק מחמירה יותר; הסדרה מסתיימת עם מותו של ארצ'י אנדרוז, שהציל את הסנטור החדש קלר שנבחר, מניסיון התנקשות.

ביקורת

הופעתו הראשונה של קווין קלר ב-Veronica #202 הוכיחה את עצמה ככה פופולרית, עד שכל החוברות אזלו מהחנויות, מה שגרם ל"ארצ'י קומיקס" להנפיק את החוברת מחדש בפעם הראשונה בתולדותיה.
הנשיא של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה, ג'ארט באריוס, שיבח את יצירת דמותו של קווין. "זה מרגש לראות את תיכון ריברדייל מקבל את הסטודנט ההומוסקסואל המוצהר הראשון שלה, ומעניק לקוראים חלון לחיי הנוער ההומוסקסואליים כיום, וכמו שדימויים של אנשים הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים הופכים לתכופים יותר בטלוויזיה ובקולנוע, אנשים מאמצים ומצפים לראות ייצוג של הקהילה שלנו על פני פלטפורמות המדיה, כולל בספרי קומיקס." פרנט היה מועמד לפרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה בשנת 2011 על יצירת וכתיבת דמותו של קווין.
פרנט דיווח על כך שתגובת המעריצים לדמותו של קווין קלר הייתה חיובית ביותר: "לא כולם שמחים במיוחד מזה, אבל מאיפה שאני נמצא, התגובות עמדו על 98% חיוביות." פרנט ציין שמספר מעריצים הומוסקסואלים פנו אליו באופן אישי כדי להביע את הערכתם ולתאר לו את ההשפעה שהייתה לדמותו של קווין על גיל ההתבגרות שלהם.
יוג'ין אנסה

קריירה

אנסה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לוקרן. בינואר 2016 אנסה הושאל ללומל מהליגה הבלגית השנייה.
בקיץ 2017 אנסה חתם בבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית. עונת 2017/2018 הייתה עונת השיא של אנסה בה סיים כמלך שערי הקבוצה ביחד עם דור ג'אן (10 שערים כל אחד).
ב-3 בינואר 2019 אנסה חתם בהפועל רעננה מליגת העל לעונה וחצי.
ניוול בנקס

ביוגרפיה

בנקס שיחק את משחק הדמקה העיוור הראשון שלו בגיל חמש שנים ושישה חודשים, במועדון השחמט של דטרויט. בשנת 1947, בגיל 60, שיחק במשך 45 ימים רצופים, ארבע שעות בכל יום, 1,387 משחקי דמקה עיוורים, ניצח 1,331, סיים בתיקו 54 והפסיד רק בשני משחקים, זאת כאשר כל העת שיחק שישה משחקים במקביל.
בנקס קבע גם שיא מהירות במשחק דמקה עיוור, כאשר שיחק 62 משחקים בתוך ארבע שעות, ניצח 61 וסיים אחד בתיקו.
בנקס שיחק גם שחמט, והיה אחד מהשחקנים הבודדים שהיה אמן בשני המשחקים. בתחרות הזמנה שהתקיימה בשיקגו בשנת 1926, ניצח בנקס את יצחק קשדן ואת אלוף ארצות הברית פרנק מרשל וסיים בתיקו עם אלוף קודם של ארצות הברית ג'קסון שוואלטר, שמואל פקטור ואוסקר חאייס.
בסקין-רובינס

היסטוריה

בשנת 1945 ייסדו ברט בסקין ואירב רובינס, גיסים אמריקאים-יהודיים, את החנות הראשונה בגלנדייל, קליפורניה שבארצות הברית. עד 1948 נפתחו שש חנויות. בשנת 1949 פתחו השניים מפעל לייצור גלידה בברבנק, פלורידה, אשר שירת את כלל החנויות. סמוך לאחר מכן החליטו השניים למכור את כל החנויות למנהליהן על מנת שיפעילו אותן כזכיינים. השותפות פעלה תחת השם Baskin-Robbins Partnership עד לשנת 1949, אז שינתה שמה ל-Huntington Ice Cream Company. אולם ב-26 בנובמבר 1962 הוחלף השם בשנית ל-Baskin-Robbins, Inc.. 
המייסדים החזיקו בחברה עד 1967. בשנה זו, זמן קצר לפני מותו של בסקין, נמכרה החברה ל-United Brands Company. בשנת 1972 הנפיקה יונייטד ברנדס 17% ממניות החברה לציבור. אולם שנה לאחר מכן רכשה J. Lyons and Co. את כל מניות החברה, הן אלה שהיו בידי יונייטד ברנדס והן אלה שהיו בידי הציבור. בשנת 1978 התמזגה ליונס עם Allied Breweries. החברה הממוזגת Allied Lyons התמזגה עם Pedro Domecq S.A ליצירת התאגיד Allied Domecq בשנת 1994. מבחינה ארגונית הייתה בסקין-רובינס חלק מחטיבת Dunkin' Brands שכללה גם את דאנקין דונאטס וטוגו'ס. החטיבה נמכרה לקרנות השקעות פרטיות בשנת 2006.
בשנת 1999 החליטה בסקין-רובינס לסיים 200 הסכמי זיכיון בשווקים שנראו להנהלה "לא-אסטרטגיים". בעלי החנויות שזכיונותיהם בוטלו קיבלו את ההודעה בשיחת ועידה. למעלה מ-40 מהם התאחדו לאגודה שיתופית בשם KaleidoScoops שמרכזה באורורה, אילינוי. בעלי חנויות אחרים שזכיונותיהם בוטלו הצטרפו כזכיינים לרשתות אחרות - McConnell's of Santa Barbara ו-The Ice Cream Club.
קרטון

קרטון הוא משטח העשוי נייר המשמש בעיקר לצרכים תעשייתיים כחומר אריזה, אחסון ועוד. הקרטון בנוי בדרך כלל משלוש שכבות של נייר אשר דבוקות זו לזו כאשר השכבה האמצעית מקופלת לצורת סינוסיאדה (צורה גלית) ובכך כולאת בתוכה חלל. קיימים גם סוגי קרטון בהם שכבות הנייר צמודות זו לזו (במבנה שאין בו חללים) או שמתווספת אליהן שכבת פלסטיק המאפשר את החוזק האופייני לקרטון.
הקרטון הפך לפטנט באנגליה ב-1856.

שימושי הקרטון

הקרטון משמש בעיקר כחומר אריזה של מוצרי תעשייה, חקלאות או מוצרים ביתיים וכן לאחסונם של מוצרים אלה. (לדוגמה: קרטוני ביצים, חלב, משקאות קלים, מוצרי חלב, תוצרת חקלאית טריה). בנוסף יכול לשמש הקרטון כחומר בידוד, כחומר בסיס המסייע לבניה קלה וגם לשימושים כלליים אחרים.

תכונות הקרטון

הקרטון הוא מוצר זול בשל משקלו הסגולי הנמוך. מבנה הקרטון הגאומטרי מקנה לו חוזק כפיפה שאינו קיים בנייר.
שימושי הקרטון השכיחים אינם מחייבים רמת גימור גבוהה ולפיכך מתאפשר הייצור של הקרטון מנייר ממוחזר. גם הקרטון עצמו ניתן למיחזור. במקומות שבהם קיימת פסולת קרטון מרובה קיימות בדרך כלל עמדות לאיסוף קרטון למיחזור ומתקן לדחיסתו. הפסולת נמסרת למפעלי מיחזור נייר.
תכונותיו של הקרטון הממוחזר פחותות: חוזק לכפיפה, עמידות פחותה לרטיבות והיכולת לעמוד בתנאי הקפאה.
Don't (אד שירן)

וידאו קליפ

הקליפ הנלווה פורסם בערוץ היוטיוב של שירן ב-4 באוגוסט 2014. הווידאו בוים על ידי אמיל נאוה ועוקב אחר רקדן (בגילומו של פיליפ צ'ביב מתוך קבוצת I.aM.mE) אשר מתחיל כאדם עני וחסר בית ומתקדם בהדרגה עד לאישיות של אדם עשיר ובעל אחוזה. 

הופעות חיות

ב-12 באפריל 2014, הופיע שירן עם השיר בסאטרדיי נייט לייב. ב-17 בספטמבר 2014, ביצע את השיר בגמר העונה התשיעית של תוכנית המציאות "לאמריקה יש כישרון". ב-6 בפברואר 2015, הופיע שירן עם השיר בלייט לייט שואו, יחד עם ג'ון מאייר כנגן ליווי בגיטרה.
לבקוכן

לֶבְּקוּכֵן (בגרמנית: Lebkuchen (מידע · עזרה)) הן עוגיות גרמניות, אשר נמכרות באופן מסורתי בתקופת חג המולד. הלבקוכן הן עוגיות מתובלות, הדומות לדובשניות בישראל או לעוגיית זנגביל, אשר נפוצות במדינות אחרות באירופה בתקופת חג המולד. העוגיות הומצאו כנראה על ידי נזירים בפרנקוניה של ימי הביניים (סביבות המאה ה-13 בגרמניה). קיימים תיעודים על אופי לבקוכן בגרמניה עוד ב-1296 בעיר אולם. העיר הידועה ביותר בייצור לבקוכן היא נירנברג שבבוואריה וקיים מסמך המתייחס להכנת לבקוכן בעיר מ-1395.