google/wiki40b huggingface dataset:
עבוט

עבוט הוא חפץ הניתן כמשכון, המשמש כערובה להלוואה. העבוט הוא לרוב חפץ בעל ערך כשעון או תכשיט. בית העבוט הוא המקום לקבלת חפצים הניתנים בעבוט, לעיסוק בהלוואה לה משמש העבוט כמשכון, ולמכירת חפצי עבוט שההלוואה עבורה ניתנו כמשכון לא הוחזרה.
עסקת העבוט כוללת מתן חפץ כעבוט, וקבלת סכום כסף מזומן תמורתו. את החפץ ניתן לרכוש בתוך זמן מוסכם בהחזר ההלוואה לרוב בתוספת ריבית מוסכמת. אם בתוך פרק הזמן המוסכם אין הלווה מצליח להחזיר את ההלוואה, זכותו של המלווה למכור את החפץ למרבה במחיר. 
מקור המילה בספר דברים: "בַּחוּץ תַּעֲמֹד וְהָאִישׁ אֲשֶׁר אַתָּה נֹשֶׁה בוֹ יוֹצִיא אֵלֶיךָ אֶת הַעֲבוֹט הַחוּצָה." (דברים כד יא). במקרא מוזכר העבוט יחד עם האיסור על ריבית.
במהלך השנים, התייחסה המילה עבוט לכל חפץ אישי הניתן כערובה לחיוב, או אף מעוקל על מנת לעמוד בחיוב. כמו כן, עם התפתחות מוסד העבוט בצורתו הידועה כיום, קיבלה המילה את המשמעות הנהוגה כיום, הכוללת התייחסות לעסקה הכוללת ריבית.
לאפה

פיתה דרוזית

פיתה דרוזית היא סוג של פיתה שטוחה וגדולה יותר הנאפית בטאבון או על סאג'. מקורה בעדה הדרוזית אך היא נפוצה גם במטבח הים התיכוני ובמטבח המזרחי.
מכיוון שבפיתה הדרוזית, בדומה ללאפה, אין כיס, הפיתה הדרוזית משמשת לעטיפתם של מאכלים המוכנסים לתוכה.
על הפיתה הדרוזית נהוג לרוב למרוח לבנה או חומוס, אך יש מקומות בהם מציעים לסועד למרוח ריבות, דבש וממרח שוקולד. בכפרים הדרוזיים ניתן לקנות פיתה דרוזית החל מדוכני מזון מהיר וכלה במסעדות.
חוות נחשים

חוות נחשים הוא מתחם שבו מגדלים ומרבים מגוון רחב של נחשים. המטרות העיקריות של חוות הנחשים הן: מחקר ואיסוף ארס ליצירת נסיוב נגד ארס. בנוסף חוות נחשים רבות הן מוקד למשיכת תיירים. עיקר חוות הנחשים מצויות בסין, תאילנד וארצות הברית.

חוות נחשים בסין

זיסיקיאו (子思桥) כפר במחוז ג'ג'יאנג נקרא גם "כפר הנחשים" והוא ידוע כמרכז המוביל בסין לחקלאות נחשים. המקומיים מגדלים נחשים מאז שנות ה-80. בימים אלו כ-800 אנשים עובדים בזיסיקיאו בתעשיית חקלאות הנחשים, המגדלים כ-3 מיליון נחשים בשנה. החווה מספקת נחשים חיים למסעדות מיוחדות, נחשים מיובשים או משומרים באלכוהול נמכרים ליצרנים של תרופות סיניות מסורתיות, בנוסף ישנו ייצור של יין נחשים. בכפר ישנו מוזיאון העוסק בנחשים ומהווה מוקד תיירותי.
ג'יימס לאפרטי

ביוגרפיה

לאפרטי נולד במחוז ריברסייד, קליפורניה. בבעלות הוריו, ג'ף ואנג'י, חברת בנייה. ללאפרטי אח צעיר יותר. לאפרטי למד בתיכון מקומי במחוז ריברסייד וסיים את לימודיו בשנת 2003. לאחר סיום לימודיו הוא עבר לקרוליינה הצפונית, לאחר שלוהק לתפקיד נייתן סקוט בסדרה מגרש ביתי של רשות השידור האמריקאית The CW.

קריירה

ב-1997 ביצע לאפרטי הופעת בכורה בתפקיד קולי בסרט המצויר "משאלתה של אנאבל". מאוחר יותר הופיע לאפרטי בתפקידים קטנים בסדרות שונות כמו "Get Real", "Once and Again" ו-"בוסטון פאבליק".
בשנת 2003 לאפרטי ביצע את פריצתו בכך שקיבל את התפקיד של נייתן סקוט בסדרה מגרש ביתי. הסדרה מתרכזת בשני אחים חורגים, נייתן ולוקאס סקוט, הלומדים באותו תיכון. הסדרה זכתה לאחוזי צפייה גבוהים ופרק הפתיחה של הסדרה זכה ל-2.5 מיליון צופים. הצלחת הסדרה הובילה לפרסומו של לאפרטי אשר הופיע על השער של מגזינים כדוגמת אנטרטיינמנט ויקלי, Elle וגרסת הנוער של העיתון פיפל. בעונותיה המאוחרות לאפרטי ביים ארבעה פרקים מהסדרה. בשל תפקידו בסדרה קיבל לאפרטי ארבע מועמדויות לפרס "Teen Choice Awards".
בפברואר 2008 לוהק לאפרטי לסרט ההמשך לסרט "דוני דארקו". גרסת ההמשך יצאה ישירות ל-DVD וכללה שחקנים אחרים כמו אליזבת' ברקלי ואד וסטוויק. הסרט שנקרא "ס. דארקו" יצא במאי 2009 וזכה לביקורות שליליות.
באפריל 2011 אושר כי לאפרטי ישתתף בסדרת ריאלטי הרפתקאות יחד עם אחיו הצעיר ואותה גם יפיק. לאחר חילוקי דעות ובעיות בהפקה הסדרה לא הצליחה למצוא רשות שידור ולכן לא יצאה לפועל. חל מ-2011 משחק בסדרה "Wild Life: A New Generation of Wild" את עצמו ומשמש כמפיק.
ב-2014 שיחק בסרט "השער". החל מ-2014 לאפרטי משחק בסדרה "הנותרים" (crisis).
אתר האינטרנט BuddyTV דירג אותו במקום ה-12 ברשימת הגברים הסקסיים בטלוויזיה לשנת 2008 ובמקום ה-55 בשנת 2009. ב-2010 דורג במקום ה-57 וב-2011 ירד בדירוג למקום ה-63.

חיים אישיים

לאפרטי מתגורר כעת בויליאמסבורג (ברוקלין). בשנת 2008 שיחק לאפרטי במשחק האולסטאר של ה-NBA לצידם של מפורסמים אחרים.
ב-27 באוקטובר 2008 הודיע צ'אד מייקל מוריי המשחק לצידו של לאפרטי ב"מגרש ביתי", כי לאפרטי אכן מנהל מערכת יחסים עם השחקנית סופיה בוש אשר הייתה נשואה למוריי. באוקטובר 2009 השניים נפרדו.
החל משנת 2010 לאפרטי מקיים מערכת יחסים עם איב היוסון, בתו של בונו הסולן של הלהקה U2.
אנדי מיליגן

דרכו הקולנועית

במהלך שנות ה-60 המוקדמות, מיליגן החליט להפוך ליוצר סרטים כשינוי דרך בחייו.
סרטיו עוסקים לרוב בנושאים כמו:עבירות ועונשים, יחסים לא תקינים במשפחה, מיניות מודחקת, הומוסקסואליות, ופגיעה בגוף האדם.
סרטיו הראשונים צולמו עם מצלמת 16MM של אוריקון שנועדה בעיקר לצילום חדשות. עבד לעיתים קרובות עם תקציבים מתחת ל-$10,000, סרטיו מאופיינים בצילומים הדוקים 
שעזרו לו לכסות את תקציבו הנמוך מאד, במיוחד ביצירותיו שרובם היו סרטי אימה. היכולת שלו לעשות סרטים עם תקציב נמוך מאד היא הסיבה שהוא נשכר לעיתים קרובות על ידי ויליאם מישקין וסרטיו הוקרנו בבתי הקולנוע שלו לעיתים קרובות.
במהלך השנים מיליגן פיתח לעצמו שם של יוצר סרטים גרוע, ספק אפקטים בסגנון של הרשל גורדון לואיס, ואחד מהבמאים הגרועים ביותר בכל הזמנים.
רוב סרטי הניצול שהוא ביים במהלך שנות ה-60 אבדו במהלך הזמן ונשארו אבודים עד היום.
מיליגן נפטר מאיידס ב-3 ביוני 1991 בגיל 62.
עילם גרוס

ביוגרפיה

גרוס נולד בתל אביב. אביו, המהנדס יהושע גרוס שזכה לשם החיבה ׳מַתִי׳ על גאונותו בתחום המתמטיקה, יליד ליטא, נפצע במסגרת המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות, שבה השתתף כאיש אצ"ל.
שירת בצה"ל בחיל הקשר והאלקטרוניקה. לאחר מכן למד הפקת מוזיקה בניו יורק.
בשנת 1984 סיים לימודי תואר ראשון בפיזיקה בהצטיינות יתרה באוניברסיטה העברית בירושלים. את לימודיו המתקדמים השלים במכון ויצמן למדע: בשנת 1986 סיים לימודי תואר שני בפיזיקה תאורטית, בהנחייתו של פרופ' נתן זייברג ובשנת 1991 סיים דוקטורט בפיזיקה ניסויית של אנרגיות גבוהות, בהנחייתם של פרופ' גיורא מיקנברג ואהוד דוכובני.
בשנים 1991–1993 שימש כעמית מחקר במרכז האירופי לחקר החלקיקים CERN. בשנת 1993 הצטרף לסגל מכון ויצמן למדע, תוך שהוא מחלק זמנו בין המכון לבין CERN, שבו עסק בחיפוש אחר החלקיק האלמנטרי בוזון היגס. בנובמבר 1998 מונה לפרופסור חבר במחלקה לפיזיקה של מכון ויצמן למדע. החל מאוגוסט 2011 הוא מרכז את החיפוש אחר בוזון היגס ב-CERN, והוביל את ניסוי ATLAS שבו התגלה החלקיק. בשנת 2012 מונה לפרופסור מן המניין.
בנוסף לפעילותו המחקרית הוא מלמד ביחידה לפעולות נוער של מכון ויצמן למדע ומתמקד בפופולריזציה של נושאים מתקדמים בפיזיקת חלקיקים. גרוס עוסק בפופולריזציה של הפיזיקה במסגרות נוספות, למשל בתוכנית "למה מה?" בערוץ 8.
לצד פעילותו המדעית, עוסק גרוס במוזיקה - כותב שירה ושר. שירו "איינשטיין באמסטרדם" הופץ כסינגל.
גרוס הוא אב לשתי בנות. אחיו הבכור הוא אהוד גרוס.
נבוכדנצר הרביעי

נבוכדנצר הרביעי היה נסיך ארמני אשר הוביל מרד בבבל נגד ממלכת פרס האחמנית. הכתיר עצמו כמלך בבל ושלט זמן קצר עד שהמרד שלו דוכא.

ביוגרפיה

ממלכת בבל, נכבשה בידי כורש הגדול מלך אנשאן בשנת 539 לפנה"ס. בבבל לא היו מרוצים מהשלטון הפרסי, ובשנת 522 לפנה"ס פרץ בה מרד בהנהגת נסיך בשם נידטו-בל, ששינה את שמו לנבוכדנצר השלישי. המרד דוכא, אולם המרירות נגד הפרסים עדיין הייתה גבוהה. כמו כן בפרס עצמה שררה אי יציבות מסוימת לאחר שהנסיך דריווש הראשון רצח בהפיכת חצר את גאומתה והכתיר עצמו כמלך.
על פי טענת המקורות הפרסיים, את חוסר סדר זה ניצל נסיך ארמני בשם ארכחה (Arakha) בנו של האלדיטה (Haldita). על פי המסופר ארכחה טען כי הוא בנו של מלך בבל האחרון נבונאיד, תפס את השלטון בבבל, והכתיר את עצמו כנבוכדנצר הרביעי. המרד שלו היה קצר מועד, דריווש שיגר את אחד ממצביאיו, אינטרפרנס שמו, והלה דיכא את המרד. נבוכדנצר הרביעי הובא כשבוי ונצלב.
"כה אמר דריווש: שלחתי את צבאי לבבל, אינטפרנס פרסי... אותו מיניתי לראש להם וכה אמרתי לו לך והכית את הצבא הבבלי אשר אינו קורא לעצמו שלי... בחסדי אהורה מזדא אינטפרנס הכה את הבבלים הא הוביל אותם כבולים אלי... ארכחה שקרא לעצמו נבוכדנצר והאנשים אשר היו בעלי ברית שלו הועלו על הצלבים בבבל" 
הרודוטוס מזכיר מרידה דומה שהתרחשה בבבל בימי דריווש, אולם לא מזכיר מי עמד בראשה. יש הסוברים שהכוונה למעשה לנבוכדנצר השלישי, המורד הקודם. הרודוטוס טוען כי הבבלים "התכוננו היטב מאוד לדבר". הוא מביא תיאורי זוועה של מעשי אכזריות שביצעו הבבלים בבני משפחותיהם כדי לחסוך במזון. על פי הרודוטוס הפרסים הטילו מצור על בבל, אולם הבבלים בזו להם ובבלי אחד אף צעק ממרומי החומות כי בבל תיכבש רק כאשר פרדות תלדנה. הרודוטוס מוסיף נופך פנטסטי לסיפור כאשר הוא טוען כי מצביא פרסי בשם זופירוס גילה לפתע שאחת מפרדותיו ילדה. הוא פירש זאת כסימן טוב וחדר לעיר תוך שהוא משכנע את הבבלים שהוא בוגד במלכו. לאחר שהבבלים האמינו לו, פתח זופירוס את השערים והכניס את הפרסים פנימה. עם זאת, תאריכי המאורע אינם ברורים, ולא ברור באיזו מרידה בבלית מדובר. יתירה מכך, על פי המקורות הפרסיים מדכא המרד היה האציל אינטפרנס, אחד הקושרים שסייעו לדריווש לעלות לכס המלוכה. אולם על פי הרודוטוס, אינטפרנס הוצא להורג כבר זמן רב לפני המרד שהוא מתאר.
לאחר המרד של ארכחה היו עוד שתי מרידות, ושתיהן דוכאו. הראשונה הונהגה בידי שמש-אריבה והשנייה הונהגה בידי בל-שימני.
שמואל שמלקה קורניצר

הרב שמואל שמלקה קורניצר (תרס"ה, 1905 – תש"א, 1941) היה רבה של קראקא ואב בית הדין שלה.

תולדותיו

נולד בעיר סעליש, בנם של בריינדל והרב יוסף נחמיה קורניצר, רבה של קראקא. נישא לפרל, בת הרב שרגא פייבל טירקל ולאה, בת הרב יעקב ווידנפלד מהרימלוב (אחיינה של פרל הוא השופט יעקב טירקל). 
לאחר פטירת אביו, בשנת 1933, התמנה לדיין בקראקא, כשהוא בן עשרים ושמונה. כעבור שנתיים, בשנת 1935, התמנה לראש בית הדין וממלא מקום אביו ברבנות. 
כיהן ברבנות שש שנים. באדר תש"א (1941) נספה במחנה הריכוז אושוויץ. כעבור שנה נספו אשתו ושלושה מארבעת ילדיו. בת אחת ניצלה.
אחותו חנה שיינדל הייתה אשת שבתי פרנקל. אחות אחרת, מרים רייזל, הייתה אשת הרב מנחם צבי אייזנשטט, שהיה חבר מועצת עיריית קראקא מטעם אגודת ישראל ולאחר מלחמת העולם השנייה היגר לארצות הברית וייסד בה ישיבה.
סטניסלאבה לשצ'ינסקה

ביוגרפיה

סטניסלאבה לשצ'ינסקה נולדה למשפחה פולניה קתולית, האב יאן זמברצ'י, נגר במקצועו ואשתו הנריקה גרו בלודז', שהייתה אז חלק מארץ הוויסלה ברוסיה הפולנית. אביה גויס לצבא הקיסר, כשהייתה ילדה, ונשלח לטורקיסטן. אמה עבדה משמרות בנות 12 שעות על מנת לאפשר ללשצ'ינסקה ללמוד בבית ספר פרטי, בו פולנית הייתה שפת הלימוד. כשאביה שוחרר, בשנת 1908, המשפחה נסעה לברזיל על מנת להטיב את מצבם הכלכלי, והתמקמה בריו דה ז'ניירו. לשצ'ינסקה למדה שם גרמנית וספרדית. הם חזרו לפולין אחרי שנתיים. לשצ'ינסקה סיימה בית ספר תיכון ב-1914, בזמן שפרצה מלחמת העולם הראשונה ואביה גויס שוב. היא נשארה עם אמה ושני אחים צעירים. ב-17 באוקטובר 1916 לשצ'ינסקה נישאה לברוניסלב, דפס במקצועו.
לשצ'ינסקה ילדה ב-1917 בן בשם ברוניסלב ולאחר שנתיים נולדה סילביה. ב-1920 המשפחה עברה לוורשה. היא נרשמה ללימודי מיילדות וסיימה את לימודיה בהצטיינות ב-1922, והמשפחה חזרה ללודז'. היא קיבלה עבודה בתור מיילדת, ונולדו לה שני בנים נוספים.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, משפחת לשצ'ינסקה נאלצה לעבור מהרחוב בו גרו, כי נכלל בשטחי גטו לודז'. לשצ'ינסקה החלה לסייע ליהודים בגטו והעבירה מזון ומסמכים מזויפים. היא נתפסה על ידי הגסטפו ב-18 בפברואר 1943 ונעצרה יחד עם שלושת ילדיה הצעירים. בעלה ובנה הבכור הצליחו לברוח מהעיר. הגרמנים שלחו את שני הבנים לעבודת פרך במחצבות אבן במחנה הריכוז מאוטהאוזן. לשצ'ינסקה לא שבה לראות את ברוניסלב, בעלה.

במחנה הריכוז אושוויץ

אחרי חקירה על ידי הגסטאפו, לשצ'ינסקה ובתה סילביה, בת ה-24, הועברו לאושוויץ. לשצ'ינסקה עבדה במחלקת היולדות של המחנה, יחד עם בתה, שהייתה סטודנטית לרפואה לפני פרוץ המלחמה. היא הצליחה להבריח למחנה את תעודת המיילדת שלה ועם התעודה נגשה לאיש אס אס וביקשה את תפקיד המיילדת (אחרי שלמדה שאין מיילדת אחרת). כנראה, התפקיד ניתן לה בגלל התעודה, התעוזה וידיעת השפה הגרמנית. היא פגשה את יוזף מנגלה, שדרש ממנה להרוג את התינוקות, אך היא לא הרגה אף אחד מהילודים. ככל שניתן, היא נהגה לעטוף אותם בפיסות בד או נייר, ולהניח אותם ליד האם.
שנים לאחר מכן, היא תיארה איך היא סיכנה את חייה כדי להציל ילודים במאמר בשם "דו"ח המיילדת מאושוויץ". היא תיארה כיצד הילודים נחטפו מחדר הלידה, נלקחו לחדר אחר, שם הוטבעו בחבית על ידי מיילדת לשעבר "שווסטר" קלרה והעוזרת שלה פפני סטניסלב. מתוך 3,000 תינוקות שהיא יילדה, כ-1,500 תינוקות הומתו, כאלף ילודים נפטרו; 700 תינוקות בעלי מראה ארי נשלחו לגרמניה למשפחות גרמניות. רק כ-30 תינוקות שרדו ונותרו עם אמהותיהם. אמהות רבות שכרעו ללדת לא ידעו מה יעלה בגורל התינוקות שלהן, ולפני הלידה החליפו מזון בבדים לחיתולים. לשצ'ינסקה שימשה כמיילדת של המחנה עד שחרורו ב-26 בינואר 1945.
לשצ'ינסקה חזרה ללודז', בניה שעבדו במחנות כפייה חזרו לעיר. היא המשיכה לעבוד כמיילדת עד שפרשה לגמלאות. ב-27 בינואר 1970, באירוע בוורשה, לשצ'ינסקה פגשה חלק מהאסירות שיילדה באושוויץ ואת הילדים שהן ילדו במחנה]. היא נפטרה ארבע שנים מאוחר יותר. 
ב-1983 בית הספר למיילדות בקרקוב נקרא על שמה.
התמרת Z

במתמטיקה ובעיבוד אותות, התמרת Z היא התמרה הממירה אות בדיד בתחום הזמן, שהוא סדרה של מספרים ממשיים או מרוכבים, לייצוג מרוכב במרחב התדר. זוהי למעשה ההתמרה המקבילה להתמרת לפלס הפועלת על אותות רציפים. היא מהווה הכללה של פיתוח לטורי פורייה המרוכבים לכל המישור המרוכב ולא רק למעגל היחידה. ישנם שימושים רבים להתמרה זו במערכות בקרה ומערכות משוב.

הגדרה

התמרת Z, בדומה להתמרות אינטגרליות אחרות, מחולקת לשתי התמרות - חד-צדדית ודו-צדדית.

מסקנה

שתי הדוגמאות ממחישות כי ההתמרה  של האות  היא ייחודית רק כאשר היא מלווה בתחום ההתכנסות המתאים. ציור מפת הקטבים והאפסים של שתי הדוגמאות עשוי להראות כי תחומי ההתכנסות בשני המקרים אינם כוללים את הקוטב של ההתמרה שנמצא ב-. התכונה נכונה באופן כללי להתמרות בעלות מספר קטבים: תחום ההתכנסות לעולם לא יכיל בתוכו את קטבי ההתמרה.
יציבותה של מערכת יכולה להיקבע עם ידיעת תחום ההתכנסות לבדו. אם תחום ההתכנסות כולל את מעגל היחידה, אז המערכת יציבה. בדוגמאות שלעיל, הדוגמה הראשונה (בהתמרה החד-צדדית) עשויה לייצג מערכת יציבה, מאחר שתחום ההתכנסות () כולל את מעגל היחידה.

מוצא המערכת

אם מערכת בעלת פונקציית תמסורת  מעוררת על ידי אות , אזי תגובת המערכת תהא . את תגובת המערכת בזמן  ניתן למצוא מתוך פירוק ההתמרה לשברים חלקיים ומציאת ההתמרה ההפוכה. בפועל, נוח לפרק לשברים חלקיים דווקא את  לפני הכפלה ב- על מנת למצוא ביטוי של  שנוח לחשב עבורו את ההתמרה ההפוכה.
מאונטנבורד

מַאוּנְטֶנְבּוֹרְד (באנגלית: Mountainboard) ידוע גם בשם דרטבורד (באנגלית: Dirtboard), הוא ספורט אתגרי מפותח אך לא מוכר במיוחד אשר נובע מסנובורד. מאונטיינבורד מורכב מכמה רכיבים בסיסים הכוללים: קרש (Deck), תופסני רגליים (Bindings) אשר מחברים את הרוכב לקרש, ארבעה גלגלים פנאומטיים ושני צירי מתכת (Trucks). ייחודו של המאונטנבורד הוא שהוא מאפשר רכיבה במגוון מקומות, אזורים ושטחים שונים כגון גבעות, מדשאות, הרים, כבישים, סקייטפארקים, מסלולי אופניים, אתרי סקי, שבילי חצץ, עפר ואדמה.
הספורט לרוב מוגדר כשווה ערך לסנובורד ללא שלג או לסקייטבורד שטח.
מחוז איירון

דמוגרפיה

על פי מפקד אוכלוסין מ-2010, באזור 33,779 בני אדם, 10,627 משקי בית ו-8,076 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 4 בני אדם לק"מ רבוע. במחוז 13,618 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 2 לק"מ רבוע. ההרכב האתני של המחוז הוא 93% לבנים, 0.35% שחורים או אפרו-אמריקאים, 2.18% ילידים אמריקאים, 1.78% מגזעים אחרים ו-1.6% משני גזעים ויותר. 4.09% מהאוכלוסייה הם היספנים או לטינים מכל גזע.
קובר פידי

ייסוד

קובר פידי ממוקמת בלב הספר האוסטרלי, האאוטבק (באנגלית: outback), באזור מדברי שבו נרשמות בחודשי הקיץ, נובמבר עד מרץ, טמפרטורות המגיעות עד 50 מעלות צלזיוס. עד המאה ה-20 היו התושבים היחידים באזור קובר פידי אבוריג'ינים, שנעו ונדו בשטח בחיפוש אחר מזון. בשנת 1915 יצאה משלחת בת ארבעה אנשים, ביניהם ג'ים האטצ'ינסון ובנו בן ה-14 ויליאם, לחפש זהב דרומית לקובר פידי, החיפוש נכשל והחבורה החלה בחיפושים אחר מים, כאשר ויליאם הבחין באבני אופאל על האדמה. תקופה קצרה לאחר מכן כבר החלו לכרות באזור אבני אופאל.
בשנת 1917, עם סיום מלחמת העולם הראשונה וחיבור האזור לרשת הרכבות, החלה תנועה של חיילים משוחררים, עובדי מסילת הרכבת לשעבר, ואחרים לקובר פידי בחיפוש אחר עושר. בתקופה זו גם החלו התושבים לגור בצורה המאפיינת את העיר עד היום, מתחת לפני הקרקע. התנאים היו קשים מאוד, ומים ומזון הובאו לאזור ממרחקים גדולים.
בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 ירדו מחירי האופאל בשל המיתון בעולם, והייצור בעיר כמעט ופסק, בסוף מלחמת העולם השנייה זכתה העיר לעדנה מחודשת בזכות כמה מציאות יוצאות דופן של אופאל באזור. בשנות ה-60 ובה-70 הפכה תעשיית האופאל לעסק המגלגל מאות מיליוני דולרים ומהגרים אירופים רבים הגיעו לעיר.

העיר כיום

כיום מונה העיר כאלפיים נפש מחמישים לאומים שונים, היא מרוחקת מאות קילומטרים מכל נקודת יישוב אחרת ומכנה עצמה "בירת האופאל של העולם", מוסדות ציבור בעיר, כנסיות, מרכזי קניות, מלונות כמו גם מרבית התושבים חיים מתחת לפני האדמה בחללים הנחפרים בגבעות, העלות של בית מעין זה דומה לעלות של בניית בית על פני הקרקע ויש לו יתרונות רבים, מפני שהבית שומר על טמפרטורה אחידה לאורך כל השנה, כך שאין צורך במערכות של מיזוג אוויר.
מסביב לעיר ניתן לחזות בכ-250,000 חורי מכרות המאופיינים בחורים באדמה וערימת עפר ענקית הנערמת לידם הנוצרים על ידי המכונות המשמשות לכרייה. המכרות אינם נסתמים, כדי לאפשר חפירה נוספת בקלות והאזור משובץ בשלטים המזהירים מפני טיול בשטח בשל סכנת הנפילה לבורות אלו. למרות הסכנה ישנם כאלו המחטטים בעפר, בתקווה למצוא אבני אופאל שחמקו מעיניי הכורים.
מיקומה של העיר על הכביש המהיר סטוארט, כביש החוצה את אוסטרליה לאורכה, ותנאי החיים הייחודים בה, הופכים אותה גם לנקודת עצירה לתיירים, היכולים לבקר בבתים לדוגמה, לשהות במלונות מתחת לאדמה, לבקר במוזיאון לתולדות העיר, לבקר בכנסיות ואף לחפש בעצמם אופאל.

שמה של העיר

תחילה נקרא האזור מכרה האופאל של רכס סטיוארט (Stuart Range Opal Field) על שמו של האירופי הראשון שחקר את האזור ג'ון מקדואל סטיוארט, אולם ב-1920 שונה השם לקובר פידי על שום השם האבוריג'יני של העיר, קופה פיטי (kupa piti) שמשמעו "אדם לבן בחור".
Hot Country Songs

Hot Country Songs (בתרגום חופשי לעברית: שירי הקאנטרי הלוהטים), הוא מצעד פזמונים שבועי של שירי קאנטרי שמופק על ידי מגזין הבילבורד והוא מתפרסם באופן רשמי מדי יום שבת באתר המגזין. דרוג המצעד מבוסס על נתוני השמעות ברדיו ועל נתוני מכירות. המצעד מתקיים מאז שנות ה-40 של המאה ה-20.

מצעדי סוף שנה

מגזין הבילבורד מפרסם בסוף כל שנה דירוג המסכם את דירוגי השירים במצעד ההוט קאנטרי סונגז במהלך השנה. החישוב מתבצע על השירים שדורגו מתחילת דצמבר ועד לסוף נובמבר של השנה הבאה. במצעד סוף השנה של 2015, דורג שירו של סאם האנט, "Take Your Time" במקום הראשון.

70 שנים למצעד

בינואר 2014, בהיערך 70 שנים למצעד הוט קאנטרי סונגז, ערך צוות מגזין הבילבורד מצעד של 70 שירי הקאנטרי הטובים ביותר לשנים 1989 עד 2014. 
במקום הראשון במצעד, דורג שירם של להקת פלורידה ג'ורג'יה ליין, "Cruise".
אנטיוקיה

היסטוריה

בתקופה הפרה קולומביאנית האזור היה מיושב על ידי שבטי ילידים שונים. האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור היו מגלי הארצות הספרדים רודריגו דה בסטידס, חואן דה לה קוסה ווסקו נונייס דה בלבואה ב-1500 שסיירו לאורך החוף הצפוני של קולומביה המודרנית, מקאבו דה לה ולה במזרח ועד מפרץ אורבה ושטחי פנמה המודרנית במערב. לקחו כמה עשרות שנים עד שנוסדה באזור התיישבות קבע של הספרדים.
ב-1541 הקונקיסטדור חורחה רובלדו ייסד את התיישבות הקבע הראשונה באזור, שכעבור מספר שנים קיבלה את השם סנטה פה דה אנטיוקיה. מקור השם לא ברור לחלוטין, אך ככל הנראה העיר נקראה על שמה של העיר העתיקה אנטיוכיה (אנטקיה בטורקיה המודרנית). ברבות השנים השם הפך לשמו של האזור כולו וסנטה פה הפכה לבירה של פרובינציית אנטיוקיה שהוקמה במסגרת מלכות המשנה של גרנדה החדשה.
בתחילת המאה ה-19 החל המאבק לעצמאות האזור מהאימפריה הספרדית. ב-1813 הוקמה "מדינת אנטיוקיה החופשית" שהצטרפה אל פדרציית הפרובינציות המאוחדות של גרנדה החדשה, אך הכתר הספרדי השתלט מחדש כעבור שנים ספורות. המורדים לא אמרו את המילה האחרונה וכעבור עוד כמה שנים הוקמה רפובליקת קולומביה הגדולה. הרפובליקה חולקה לשלוש מחלקות והמחלקות חולקו לפרובינציית, וכך נוצרה פרובינציית אנטיוקיה. הבירה הראשונית של הפרובינציה הייתה סנטה פה, אך כעבור כמה שנים היא הועברה למדיין.
ב-1830 הרפובליקה פוצלה ואזור קולומביה העתידית הפך לרפובליקת גרנדה החדשה, ונוצרה מחדש פרובינציית אנטיוקיה. לאחר ההפסד של השמרנים במלחמת האזרחים ב-1851 (ספ'), הפרובינציה שתמכה בשמרנים פוצלה על ידי הממשל ברשותו של חוסה אילריו לופס  לשלוש פרובינציות: אנטיוקיה שבירתה הייתה סנטה פה, מדיין שבירתה הייתה מדיין וקורדובה שבירתה הייתה ריונגרו. השמרנים חזרו לשלטון ב-1855 והפרובינציה אוחדה מחדש.
ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית ונוצרה מדינת אנטיוקיה בשטחי הפרובינציה לשעבר. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית ונוצר מחוז אנטיוקיה. ב-1908 המחוז פוצל לארבעה, אך החלוקה החדשה לא שרדה זמן רב.

כלכלה

כלכלת המחוז ענפה וכוללת ענפים רבים שהעיקריים שבהם הם חקלאות, הכוללת גידול קפה ובננה, כרייה, גידול מקנה, חליבה, תעשייה, שירותים טכנולוגיים, מסחר ותיירות.
עדי אלעזרי

שנותיה הראשונות

עדי לנדסמן נולדה לזליג אשר ובתיה וגדלה בחולון. אחות בכורה לשני אחים קטנים. בשנים 1989–1994, מכיתה ט' עד י"ג, בבית הספר לקציני ים עכו, אלעזרי הייתה במחזור הבנות השלישי בבית הספר, בו למדו 450 בנים ו-16 בנות.

קריירה ימית

בסיום לימודיה בקציני ים עכו, קיבלה אלעזרי תעודת בגרות והוסמכה לטכנאית תעשייה וניהול וחובלות (הסמכה לחובל משמרת) ומשיטת ספינה בינלאומית עד 24 מטר. במהלך לימודיה פנתה מספר פעמים למפקד חיל הים, עמי איילון, בבקשה להצטרף לקורס חובלים, אולם נענתה בסירוב. בצה"ל שירתה כימאית גוררות בבסיס חיל הים באילת (1994-5). לאחר שחרורה לימדה ימאות במרכז השיט בבת ים ובבית ספר אורט.
בשנת 1996 הצטרפה אלעזרי לצים ועבדה על אוניית מכולות, בתחילה הפליגה כצוערת-קדטית (קצינה מתלמדת) (1996-7) לאחר מכן עברה בחינה בע"פ לקצין שלישי והייתה לאישה הצעירה ביותר שעברה את הבחינות של רשות הספנות והנמלים.
בפברואר 1997, בהיותה בת עשרים ואחת וחצי, הפליגה לראשונה כקצינת סיפון בדרגת חובל שלישי באנייה "צים קוריאה". האישה היחידה באותה עת במדינת ישראל, אחר-כך הוסמכה לקצין שני היא עבדה והפליגה באוניות של צים למעלה משלוש וחצי שנים, חצתה אוקיינוסים על גבי אוניות מכולה וביקרה ב-27 מדינות בעולם.
ב-1998 צולם אודותיה פרומו לסרט תיעודי "דרך אישה בלב ים", אולם משערוץ 8 החליט לא להשקיע בו, ההפקה נגנזה.
בינואר 2000 טסה למיאמי ובמרץ החלה לעבוד כקדטית על אוניית נוסעים של חברת "Renaissance Cruises"  בטהיטי. בנובמבר 2000 הייתה קצינת ניווט ראשונה על MS Voyager of the Seas, אוניית הנוסעים הגדולה בעולם, השייכת לחברת רויאל קאריביאן אינטרנשיונל בבעלות חלקית של האחים עופר, בה הייתה במקום התשיעי בדירוג מבין 1200 אנשי צוות.
בליל 15 ביוני 2001 בעת משמרתה כקצינת משמרת בכירה ב-Nordic Empress  פרצה אש בחדר המכונות. אלעזרי שהבחינה בכך וגם קיבלה דיווח מקצין המשמרת במכונה הפעילה אזעקה והנוסעים התייצבו תוך דקות בסיפון סירות ההצלה. דו"ח משמר החופים של ארצות הברית תיאר את פעולותיה כנכונות ומהירות שתרמו למניעת נפגעים מהשריפה. 

עדי המשיכה לעבוד באוניות שונות של רויאל קאריביאן עד 2002.
בינואר 2002 החלה אלעזרי ללמוד ב-Warsash Maritime Academy, בית הספר לרבי חובלים בסאות'המפטון אנגליה. בדצמבר 2002 עברה בניסיון הראשון את הבחינות הפנימיות והחיצוניות ואת הבחינה בעל-פה, יחד איתה עבר רק סטודנט נוסף, מתוך 26 סטודנטים. בסיום הלימודים קיבלה תעודה של קצין ראשון במדעי הים. לאחר הלימודים, כדי לקבל תעודת רב-חובל ולפקד על אונייה הייתה צריכה לרכוש ותק בים של שנים עשר חודשים נוספים ולעבור בחינה בע"פ לרב חובל. אלעזרי עבדה על אוניית הנוסעים Grand Princess, אולם כעבור חודשיים של הפלגה עזבה את הים לתמיד.
כיום מרצה לקהל הרחב על כל הקשור לעולם הים, אוניות וכיצד ניתן לנווט בחיים בצורה מנצחת.

בית ספר למוזיקה

בינואר 2010 פתחה ביחד עם בעלה את בית הספר למוזיקה "קאנטרי מיוזיק", אותו היא מנהלת. ב"קאנטרי מיוזיק" לומדים 150 תלמידים בשנה, במשך שנתיים היו להקת הבית של ערוץ ניקלודיאון, עבדו עם ערוץ 2 "רוקדים עם כוכבים", השתתפו בספר אינטרנטי של המרכז לטכנולוגיה חינוכית "בשביל העברית" ומקדמים / מפעילים/ ומפיקים אירועי מוזיקה בשיתופי פעולה עם מיזמים לקידום תרבות המוזיקה בישראל.

חיים אישיים

עדי אלעזרי נשואה למוזיקאי חי אלעזרי, בוגר בית הספר לקציני ים עכו במגמת מכונה ולהם 3 ילדים.
פוגים

פוגים הוא משחק ילדים. מקור המשחק בהוואי, והוא נוצר שם בשנות ה-30 של המאה ה-20. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 החל המשחק להיות פופולרי בארצות הברית.
בישראל המשחק שווק על ידי נ.ב. שיווק אלבומים בע"מ ונמכר בין השנים 1994–1996.

מקור השם

מקור השם הוא במשקה שנקרא Passion Fruit, Orange, Guava (או בראשי תיבות POG) שמכסי הבקבוקים שלו היוו את דיסקיות המשחק.

מטרת המשחק ומהלכו

מטרת המשחק היא איסוף דיסקיות קרטון מאויירות, הקרויות "פוגים". במהלך המשחק מניחים השחקנים ערימת דיסקיות על משטח מאוזן. לפי תור, באמצעות הטלת דיסקת פלסטיק הנקראת "פצץ" מנסה כל שחקן להפוך מספר רב ככל הניתן של פוגים. הפוגים שהתהפכו הופכים לרכושו של השחקן שהפכם.
כל פוג - מסגרתו צבועה בצבע מסוים, כלומר, הוא שייך לסדרה ("הסדרה האדומה", "הסדרה הכחולה", "הסדרה הכתומה"). יש סדרות הנחשבות יוקרתיות מאחרות. הפוגים ה"שווים" ביותר נקראים "ג'וקר".
מדובר בשילוב של תחביב איסוף, משחק מיומנות ומזל.

פוגים בישראל

משחק הפוגים הישראלי שווק על ידי נ.ב. שיווק אלבומים בע"מ ונמכר בין השנים 1994–1996 וכלל 1030 דיסקיות קרטון, אך בפועל שווקו ונמכרו 720 פוגים (מפוגים מספר 541 עד 600, מספר 661 עד 720 ומספר 841 עד 1000 לא שווקו פוגים).
המשחק הפך בישראל לאמצעי שיווקי, כאשר חברות מסחריות כדוגמת "בנק הפועלים", "דומינוס פיצה", "באדי" וחברת הדלק "סונול" ותוכניות טלוויזיה "הקומדי סטור", "הופה היי" ו"קופיקו" הפיקו פוגים המפרסמים אותן.
כמו כן בנוסף ובמקביל, הופקו פוגים של הסדרה האמריקאית "מייטי מורפין פאוור ריינג'רס" שיוצרו ושווקו בין השנים 1994–1995 וכללו 110 דיסקיות קרטון.

חיקויים

בעקבות הפוגים שווקו לאחר מכן הפליקים שנוצרו בלגין והיו דיסקיות מתכת. בהמשך הופיע טרנד של דיסקיות לאיסוף שהוטמנו בשקיות חטיפים, ועליהם הופיעו מגוון דמויות אנימציה פופולריות (כגון "יו-גי-הו!" ו"גיבורי מארוול") וכן גם דיסקיות של יצרנים נוספים (כדוגמה "פוקימון" טאזוס, נוקס ,בוינקס,  "דרגון בול Z")