google/wiki40b huggingface dataset:
Grand Funk Railroad

Grand Funk Railroad (גראנד פאנק ריילרוד) היא להקת רוק ופאנק אמריקנית שמכרה יותר מ-25 מיליון עותקים מאלבומיה. הלהקה הגיעה לשיאה באמצע שנות השבעים עם הלהיט "We're An American Band" שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד.
הלהקה הוקמה בשנת 1969 על ידי מארק פרנר ודון ברוור מהלהקה "טרי נייט אנד דה פאק" בפלינט שבמישיגן. טרי נייט הפך למנהל הלהקה והגה את שם הלהקה, על שם מסילת הברזל שעוברת במישיגן, אינדיאנה, אילינוי ואוהיו (Grand Trunk Western Railroad), בשילוב עם המילה פאנק, אחד הז'אנרים שאפיינו את הלהקה. הלהקה הופיעה לראשונה בפסטיבל אטלנטה ב-1969 ואז חתמו חבריה על חוזה עם קפיטול רקורדס.
באוגוסט הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה, "Time Machine", שזכה להצלחה רבה. הסינגל הראשון, "מכונת זמן", שיר הנושא, הגיע למקום ה-47 במצעד בילבורד. האלבום הבא של הלהקה, שיצא בדצמבר 1970, ונקרא "Grand Funk Railroad", ידוע בכינויו "האלבום האדום". באותה שנה הם מכרו אלבומים רבים והפכו ללהקה חשובה בארצות הברית.
באלבום הבא של הלהקה, Closer To Home, שיצא ב-1970, נכלל אחד הלהיטים הגדולים ביותר של הלהקה, "I'm Your Captain", שהגיע למקום ה-22 בבילבורד. האלבומים הבאים של הלהקה: Survival, E Pluribus Funk ו-Phoenix היו גם מוצלחים. נייט ניסה לקדם את מכירותיו של האלבום Closer To Home ושילם מאה אלף דולר על תליית פוסטר של האלבום במדיסון סקוור. לאחר מכן הלהקה פיטרה את נייט.
באמצע 1972 קיצרה הלהקה את שמה ל-Grand Funk. הם החליטו לצרף קלידן, וביקשו גם מהגיטריסט האנגלי פיטר פרמפטון שיצטרף אליהם, אך הוא סירב. באלבום Phoenix הלהקה חזרה לשורשים שלה, של רית'ם אנד בלוז.
בעזרת המפיק טוד ראנדגרן, נוצרו שני שיריה המוצלחים ביותר: We're An American Band ו-The Loco-Motion. שני השירים הגיעו למקום ראשון בבילבורד. We're An American Band מ-1973 ו-Shinin' On מ-1974 נחשבים למוצלחים ביותר של הלהקה.
הלהקה החליפה מפיק ולקחה את ג'ימי איינר ב-1975 וחזרו לשם הרגיל והמלא שלהם. הלהקה הוציאה את האלבום "All the Girls in the World Beware!!!", שעל עטיפתו תמונות של ארנולד שוורצנגר ובובי קולומבו כשעל ראשיהם מולבשים ראשיהם של חברי הלהקה. מאוחר יותר הם יצאו לסיבוב הופעות מצליח של האלבום שנקרא "Caught In the Act". באלבום היו שני להיטים שהגיעו למקום גבוהים במצעדים: "Some Kind Of Wonderful" ו-"Bad Time". ב-1976 הקליטה הלהקה את האלבום Born To Die, שהוא אחד לפני האחרון שלה. באותה שנה הלהקה שיתפה פעולה עם המוזיקאי פרנק זאפה, שחידש את הרוחות בלהקה. אחרי שסיימה להקליט את Good Singin', Good Playin', שהיה אלבומה האחרון, התפרקה הלהקה ב-1976, חזרה ב-1981 אך התפרקה שנית לאחר שנתיים, הלהקה חזרה שנית ב-1996 וקיימת עד היום.
דניאל מורגן

ביוגרפיה

מורגן ככל הנראה נולד וגדל בכפר ניו המפטון, ניו ג'רזי. כאשר מורגן היה בן 17, הוא עזב את הבית בעקבות מריבה עם אביו. לאחר שעבד בעבודות מזדמנות בפנסילבניה, עבר לעמק שננדואה. לבסוף הוא התיישב בווירג'יניה. מורגן לחם, לצד דודנו דניאל בון, בשירות הצבא הבריטי במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים. במהלך המלחמה נשפט על ידי הגנרל בראדוק על שהכה את הקצין הממונה עליו. מאז נטר מורגן לבריטים. בהמשך שירת כרובאי במיליציה ולחם כנגד כוחות צרפתיים ואינדיאנים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות כנגד הבריטים גייסה המושבה וירג'יניה שתי פלוגות רובאיות לטובת הצבא הקונטיננטלי. מורגן, שכבר שירת כקצין במיליציה של וירג'יניה, נבחר לפקד על אחת מהן בדרגת קפטן. מורגן ואנשיו, שהצטיינו כצלפים בשל הרובים המדויקים בעלי הקנה המחורק שהיו ברשותם, התמחו בטקטיקות גרילה והסבו אבידות רבות לצבא הבריטי בכל עימות שבו לחמו. במהלך המלחמה לחם מורגן בראש חטיבתו בקרב סרטוגה בהמשך פיקד מורגן, שהיה נתון בעצמו לפיקודו של הגנרל נתנאל גרין, על כוחות הצבא הקונטיננטלי בקרב קאופנס, שנחשב לאחד המוצלחים שניהל הצבא במלחמה. לאחר המלחמה שירת במיליציה שהקים הנשיא ג'ורג' וושינגטון, ולחם לדיכוי מרד הוויסקי.
סברבנק

סברבנק (ברוסית: Сбербанк- сберегательный банк תרגום מילולי: בנק החיסכון) הוא בנק ההשקעות של רוסיה והבנק הגדול ביותר ברוסיה, עם למעלה מ-14 אלף סניפים ברוסיה. משרדיו ממוקמים במוסקבה.
בעל השליטה העיקרי בבנק הוא הבנק המרכזי של רוסיה, המחזיק בכ-64% מהמניות. סברבנק מתפרש במעל 20 אלף סניפים עם 232 אלף עובדים. רווחי הבנק בשנת 2013 הסתכמו בכ-12 מיליארד דולר. שווי הבנק, נכון ל-2013, מסתכם בכ-486 מיליארד דולר. רבים רואים אותו יותר כסוכנות ממשלתית מאשר כבנק, עקב הטיפול המיוחד שהוא זוכה לו מצד הממשלה, בייחוד לאחר משבר הרובל ב-1998.
החל משנת 2007 הרמן גרף משמש כנשיא הבנק.
מדען ראשי

מדען ראשי הוא נושא משרה האחראי על עידוד פעילות של מחקר ופיתוח (מו"פ), מימון הפעילות וקביעת סדרי קדימויות לה. מדען ראשי של תאגיד מכוון את המחקר והפיתוח בתאגיד זה. מדען ראשי של משרד ממשלתי מכוון את המחקר והפיתוח בתחום שהמשרד הממשלתי מופקד עליו.
חברות רבות ממנות מדען ראשי שתפקידו לכוון את המחקר שלהם. חברת יבמ, למשל, ממנה מדען ראשי במרכזי הפיתוח שלה ובחברות הבנות שלה. המדען הראשי של החברה בהודו הוגדר כאחראי לפיתוח והובלה של המערך הטכני של החברה בהודו, סיוע למנף את הצדדים החזקים של החברה בבניית שיתופי פעולה עם משקיעים, קשרי לקוחות וייזום פרויקטים חדשניים. בנוסף, המדען הראשי מייצג את החברה בפני הממשלה, האקדמיה, לקוחות ושיתופים עסקיים. המדען הראשי של חברת רציונל הגדיר את תפקידו לחזות את מצב הנדסת התוכנה בעוד 3-5 שנים, ובמידת האפשר להמציא את העתיד. לצורך כך הוא יוצר קשרים עם מהנדסי התוכנה בעולם לעקוב אחר ההתפתחויות בתחום.

הממלכה המאוחדת

בממלכה המאוחדת קיים תפקיד של יועץ מדעי ראשי לממשלה, המשמש כיועץ אישי של ראש הממשלה, הממשלה כולה ומשרדי הממשלה השונים בנושאי מדע וטכנולוגיה ובמקביל מכהן כראש משרד המדע שאחראי להכוונת נושאי המדע והטכנולוגיה של הממשלה. משרד המחלק תקציב של כ-2.4 מיליארד ליש"ט בין שבע מועצות מחקר של הממלכה המאוחדת. היועץ המדעי הוא דמות ידועה בציבוריות של הממלכה המאוחדת ודעתו נשמעת בנושאים העומדים על סדר היום הציבורי. למשרדי ממשלה רבים יש מדען ראשי של המשרד והיועץ המדעי עוסק בתיאום בין המדענים הראשיים של המשרדים.
בסקוטלנד, המדען הראשי עוסק במחקר רפואי.
ההתקפה על המרכז המסחרי בממילא

ההתקפה על המרכז המסחרי בשכונת ממילא שבירושלים התחוללה ב-2 בדצמבר 1947, והייתה הפעולה הגדולה הראשונה של הציבור הערבי בתגובה להחלטת החלוקה. ההתקפה הסתיימה בהרס המרכז המסחרי ונחשבת ככישלון של "ההגנה".

תולדותיה

ב-1 בדצמבר 1947 החלה בירושלים שביתה של שלשה ימים עליה הכריז הוועד הערבי העליון בתגובה להחלטת האומות המאוחדות על חלוקת ארץ ישראל לשתי מדינות.
המרכז המסחרי היה מקום מועד לפורענות. הוא השתרע בשטח מאחורי מלון המלך דוד לכיוון שער יפו. היו בו בתי מסחר סיטוניים גדולים של יהודים ועשרות בתי מסחר קטנים ומוסכים של יהודים, מוסלמים ונוצרים. בעלי המסחר היהודים לא גילו הבנה לצורכי "ההגנה" ולא שיתפו אתה פעולה, ורק לאחר מאמצים הצליחו אנשי "ההגנה" למצוא מקום שאפשר היה להחביא בו כמות נשק, שספקה את הצרכים המינימליים של כיתת הגנה אחת.
ב-30 בנובמבר 1947 נשלחה למקום חולית הגנה קטנה. מציאותם של שוטרים וחיילים בריטים, גרמה כנראה לאשליית ביטחון אצל היהודים. כמה סוחרים פנו בשאלה למפקדת ההגנה האם עליהם להוציא את רכושם מהמקום ונענו בשלילה.
העימות היה ידוע מראש לכל הצדדים. במפקדת ההגנה הוחלט להכריז על מצב כוננות בעיר, והופעל גיוס חלקי של החי"ם והחי"ש, בעקבות דיווחים מהש"י על כוונת הערבים לפגוע ביהודים באזור שער יפו.
המידע של הבריטים היה יותר ממוקד, ויומיים לפני ההתקפה, הופיעה צמד קצינים בריטיים בחנותו של אליה קאווג'יאן, ועזרו לו להעמיס את מרכולתו על משאיות ולפנות את החנות.
הסוחרים הערבים בשוק גם ידעו על ההתקפה המתקרבת, והקדימו תרופה למכה בכך שסימנו את דלתות חנויותיהם בסהרונים או בצלבים.
ב-9:30, בבוקרו של ה-2 בדצמבר, התקהלו מפגינים ערבים בסמוך לשער יפו, והחלו לצעוד לעבר רחוב הנסיכה מרי (כיום רחוב שלומציון המלכה), כשהם מצוידים במקלות וסכינים, שם החלו לבזוז חנויות יהודיות ולהעלותן באש, ואז פגשו במספר אנשי "ההגנה" שהוזעקו למקום. אנשי "ההגנה" ירו מספר יריות אקדח באוויר, וגרמו למנוסת ההמון לעבר העיר העתיקה. השוטרים הבריטיים שהיו במקום, שלא הניפו יד לעבר ההמון החמוש בנשק קר, החלו לדלוק אחרי אנשי "ההגנה".
הערבים התעודדו מפעולת הבריטים ופרצו שוב למרכז המסחרי. כעת לא נתקלו בהתנגדות, אלא להפך. השוטרים הבריטים נתנו להם יד חופשית. חנויות היהודים נפרצו, נבזזו והועלו באש. בעלי החנויות שהיו במקום הותקפו במוטות ברזל ובגרזנים. בסוף היום הועלו באש 40 חנויות. עשרים יהודים נפצעו, חלקם באופן קשה אבל הם חולצו מהמקום. רק אחד מהסוחרים, משה קן-דרור, היה חמוש, שכן הוא היה גם פעיל בהגנה ואף באצ"ל. כשהפורעים עמדו בפתח חנותו, הוא ירה עליהם ופתח בריצה החוצה תוך ירי לכל הכיוונים, וכשנגמרו לו הכדורים, הוא יידה אבנים ואף התעמת. בסופו של דבר, אחרי שנחבל קשות מאבנים שזרקו עליו, הוא פרץ בכוח למשוריין בריטי שהיה לידו, אך סירב לעזור לו, וכך ניצל.
חברי "ההגנה" נוספים שניסו להגיע למרכז ולעצור בעד ההמון נעצרו ונאסרו על ידי הבריטים.
בתגובה הציתו חברי "ההגנה" את קולנוע רקס ברחוב הנסיכה מרי, שהיה בבעלות ערבית.
לפנות ערב הגיעו כמה מחברי "ההגנה" אל הרחוב במשאית, וסייעו לסוחרים להציל את הסחורות שלא נשדדו. כשהסתלקה המשאית מהמקום נפל ממנה אחד מהאנשים, יצחק פנסו. חבריו לא הבחינו בכך והוא נרצח בסכינים על ידי הערבים. הוא היה ההרוג היחידי באותו יום.
נפילת המרכז המסחרי הייתה משום פגיעה קשה ביוקרתה של "ההגנה" בירושלים. העובדה כי הארגון לא היה יכול למנוע את הרס המרכז עוררה פקפוקים בציבור היהודי לגבי יכולותיו, ועודדה את הערבים.
משמר דוד

היסטוריה

היישוב הוקם כקיבוץ בשנת 1949 על ידי עולים מרומניה, בסמוך לאדמות הכפר הערבי ח'ולדה, שנחרב במלחמת העצמאות.
היישוב נקרא על שמו של האלוף דוד מרכוס, שהיה מתנדב יהודי מארצות הברית אשר נלחם ונהרג במלחמת העצמאות.
בשנת 2003 התפרק הקיבוץ והפך ליישוב קהילתי. חדר האוכל ששימש כמרכז הקיבוץ, הושכר והפך למאפייה ולאחר מכן ננטש, בהמשך שופץ המבנה וכיום הוא משמש כמתנ"ס היישוב
ליד היישוב נמצא אתר ההנצחה של חיל ההנדסה הקרבית.
יחסי איסלנד–שווייץ

היסטוריה

הקונפדרציה ההלווטית הכירה לראשונה בעצמאות הרפובליקה של איסלנד בינואר 1947. שתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים הרשמיים ב-1951.
באוקטובר 1989 הפכה ויגדיס פינבוגדוטיר לנשיאת איסלנד הראשונה שמקיימת ביקור רשמי בשווייץ. שווייץ האמינה את שגרירותה באוסלו שבנורווגיה על האינטרסים שלה באיסלנד. איסלנד האמינה את שגרירותה בבריסל שבבלגיה על האינטרסים שלה בשווייץ. איסלנד מחזיקה שלוש קונסוליות שונות בשווייץ.
הסחר הכולל בין שתי המדינות עמד על 65 מיליון פרנקים שווייצרים בשנת 2016.
מרחב תלת-ממדי

מרחב תלת-ממדי הוא מרחב מתמטי או פיזיקלי, שיש לו שלושה ממדים, למשל אורך, רוחב וגובה. בפיזיקה קלאסית משתמשים במרחב כזה לתיאור העולם המקיף אותנו. במתמטיקה, מבנים תלת-ממדיים נחקרים במסגרת הנדסת המרחב, האנליזה הווקטורית והטופולוגיה התלת-ממדית.
אוליבר נלסון

ילדותו ותחילת הקריירה

כמו ג'אזיסטים רבים, אוליבר נלסון נולד במשפחה מוזיקלית. אחיו היה נגן הסקסופון של קוטי ויליאמס בשנות הארבעים, ואחותו הייתה פסנתרנית וזמרת. בעודו בן שש, החל נלסון ללמוד לנגן בפסנתר ובגיל 11 החל ללמוד סקסופון. החל משנת 1947 הוא ניגן בהרכבים מקומיים באזור סיינט לואיס, ולבסוף הצטרף ב-1950 לביג בנד של לואי ג'ורדן שם ניגן באלט והחל לעסוק בעיבוד מוזיקלי. הוא שב ללמוד מוזיקה לאחר שירותו בחיל הנחתים באוניברסיטת וושינגטון ובאוניברסיטת לינקולן. הוא סיים בשנת 1958 את התואר בהלחנה ותאוריה של המוזיקה. 
נלסון היגר לניו יורק כדי לנגן עם ארדקין הוקינגס וביל דייוויס, שם הוא גם עבד כמעבד של תיאטרון אפולו בהארלם. ב-1960–1961, לאחר שניגן קצת גם בחוף המערבי, החל לנגן סקסופון בתזמורת של קווינסי ג'ונס גם בארצות הברית וגם באירופה. במקביל הוא החל להוביל הרכבים קטנים.

פריצתו והמשך הקריירה

לאחר שישה אלבומים כבמוביל שיצאו תחת פרסטיג' תקליטים הוציא נלסון את The Blues and the Abstract Truth, באימפולס, יחד עם אריק דולפי (חליל וסקסופון), ג'ורג' בארוו (סקסופון בריטון), פרדי האברד (חצוצרה), ביל אוונס (פסנתר), פול צ'יימברס (קונטרבס) ורוי היינס (תופים). האלבום הזה הביא לנלסון, שכבר היה מוכר בקרב מוזיקאים, תהילה בקרב חובבי הג'אז. הקטע Stolen Moments מהאלבום, היה לסטנדרט, והאלבום כולו הצליח מאד והעלה את קרנו כמעבד וכמלחין. לאחר האלבום הזה היה למעבד של מוזיקאים רבים ביניהם, סאני רולינס, באדי ריץ', קנונבול אדרלי, וס מונטגומרי, ג'ימי סמית, ג'וני הודג'ז, בילי טיילור ועוד רבים. הוא הוביל ביג בנדים, וניגן כסולן, בעיקר בסקסופון סופרנו. 
בשנת 1967 הוא עבר ללוס אנג'לס, ופרט לעבודתו כנגן, שם וגם במסע הופעות במערב אפריקה, הוא החל להלחין מוזיקה לטלוויזיה (לסדרות רבות דוגמת קולומבו, סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים והאישה הביונית) וקולנוע. הוא הפיק ועיבד מוזיקה עבור ג'יימס בראון, ננסי וילסון, דיאנה רוס, ו The Temptations. נלסון גם הלחין כמה יצירות סימפוניות, והתעסק בחינוך ג'אז באוניברסיטה בה למד. 
אוליבר נלסון נפטר מהתקף לב בגיל 43 ב-28 באוקטובר 1975.
אטב נייר

אטב נייר (באנגלית נקרא לפעמים: Bulldog clip - אטב בולדוג) הוא התקן עבור גיליונות נייר המחבר אותם באופן זמני יחד. האטב מורכב מגיליון מלבני של קפיצי פלדה מעוגלים לגליל, עם שתי רצועות פלדה שטוחות המוכנסות כדי ליצור ידיות משולבות ושתי לסתות. המשתמש לוחץ על שתי הידיות יחד, גורם ללסתות להיפתח תוך כדי התנגדות לכוחו של הקפיץ, מכניס ערימה של ניירות ומשחרר את האחיזה. כוח הקפיץ מצמיד את הלסתות זו לזו ותוך כדי כך לופת בחוזקה את הניירות.
כאשר אטב נייר מחובר עם לוח מותאם, השניים יוצרים "Clipboard".

היסטוריה

בולדוג (BULLDOG) הוא סימן מסחרי רשום של חברת "Setten IXL" (מוגבל ביחס לציוד כתיבה). לעומת זאת, המונח "אטב בולדוג" הוא סימן מסחרי בארצות דוברות אנגלית, גנרי עבור כל סוגי אטבי הקפיץ לקלסר. הרישום של אטב בולדוג כסימן מסחרי היה בבריטניה בתחילת שנת 1944. ייתכן שהאטב נקרא כך בשל המסיביות של "לסתותיו", המזכירה בכך את המסיביות של לסתות הבולדוג.
עלות ייצורו של אטב נייר אחד, נכון לינואר 2014, היא בערך 12 אגורות.

שימושים חלופיים

לאטב נייר שימושים חלופיים רבים: ביתיים, תעשייתיים ואמנותיים.
אטבי נייר הם כלי טוב להכנת "flicker books", מאחר שהם מאפשרים להוסיף, להסיר או להחליף גיליונות בקלות ובפשטות.
שימוש חדש למוצר זה הוא להשתמש בו כמאגד חוטים במחשב. אטב נייר יכול להיות מהודק לקצה שולחן, כך שכבלי המחשב יושחלו דרך הרווח בין השולחן לאטב. בשימוש בצורה זו המשתמש יוכל לאגד את החוטים למקום אחד ולמנוע מהם ליפול מאחורי השולחן.
שימוש נוסף הוא כדי לעטוף מחדש אריזת מזון, על מנת לשמור על טריותה לאורך זמן רב יותר.
ניתן להשתמש באטבי נייר כאשר מבצעים פיתול באריגה בנול.
אטבי נייר יכולים לשמש כדי ליצור מנגנון שחרור מהיר יותר ל"השמטות" בתיאטרון.
אטב נייר שמחובר למחק יכול, על ידי מתן משטח גדול יותר לאחיזה, לסייע לאנשים עם מוגבלויות מוטוריות מסוימות.
אטב נייר יכול לשמש להשחזת סכין עליו.
ניתן ליצור חצובה לטלפון סלולרי באמצעות שני אטבי נייר.
היפוגריף

ההיפוגריף הוא יצור מיתולוגי, צאצא של גריפין ושל סוסה צעירה, כאשר חיצונית ההיפוגריף נראה כהכלאה ביניהם: חלקו הקדמי, לרבות ראשו וכנפיו, הוא כשל נשר ענקי, אך פלג גופו האחורי הוא כשל סוס. 
ההיפוגריפים מתוארים כקלים יותר לאילוף ולביות מאשר אביהם הגריפין. באגדות אחדות מימי הביניים הם מוזכרים כבעלי חיים הנמצאים בבעלות של מכשפים או של אבירים, כיוון שהם היחידים המסוגלים לאלפם. מאגדות אלו מתברר, שהם גם יכולים לשמש כסוסים מצוינים, היות שהם עפים במהירות הברק. כמו כן, ההיפוגריפים מתוארים כאוכלי כל, הניזונים הן מצמחים והן מבשר.
לפי המיתוס, ההיפוגריפים הם יצורים נדירים ביותר, וזאת משום שגריפינים מתעבים סוסים. בימי הביניים נפוץ הביטוי שיוחס לורגיליוס - "כשגריפינים יזדווגו עם סוסים", שהתייחס לאירוע בעל סבירות נמוכה להתרחש. עם זאת, זיווג זה התרחש בסופו של דבר באפוס "אורלנדו המטורף" (Orlando Furioso) מאת המשורר האיטלקי לודוביקו אריוסטו (Ludovico Ariosto). באפוס זה, שנכתב בשנת 1516, יצר אריוסטו את המושג "היפוגריף" - הווה אומר חצי סוס (היפו, ביוונית, הוא סוס) וחצי גריפין (גריף הוא קיצור לגריפין), וכך הוא, לכאורה, מימש את הבלתי ניתן לביצוע. 
בשנים האחרונות זכתה דמותו של ההיפוגריף לעדנה עם הופעתה בסדרת הספרים "הארי פוטר" מאת ג'יי קיי רולינג, וכן בסרטים הנלווים. רולינג נשארה נאמנה למיתוס המקובל אודות ההיפוגריפים, והציגה אותם כחיות מוזרות ויפות, אך גם כחיות גאות, הקנאיות לכבודן. בספרה "חיות הפלא והיכן למצוא אותן", היא כותבת על ההיפוגריפים, בין היתר, כך: "כאשר מתקרבים אל היפוגריף, יש לשמור על קשר עין עמו. קידה מסמנת כוונות טובות. אם ההיפוגריף משיב קידה, ניתן להתקרב בבטחה". 
דמויות של היפוגריפים מופיעות גם במשחק התפקידים מבוכים ודרקונים, במשחקי מחשב ווידאו, בספרי פנטזיה ואף בשירים מסוימים, כגון My Fairy King של הלהקה קווין, המספר על ממלכת רהי והסוסים בעלי כנפי נשר ששוררים בה.
יבגני שפובלוב

ביוגרפיה

יבגני שפובלוב נולד בברנוביץ' שבבלארוס, אז בברית המועצות. מגיל 7 היה סולן במקהלות. בגיל 17 הקים עם עוד שלושה חברים להקת רוק ופופ שנקראה "ספטמבר". לאחר כן, התגייס לצבא הרוסי ושירת בחיל הים בים הבלטי.
שפובלוב, שאיננו יהודי, הכיר את אשתו הראשונה בבלארוס, ובעקבותיה עלה ב-1991 לארץ בגל העלייה בשנות ה-90, והזוג התגורר במושב מעלה גמלא שברמת הגולן. הופעתו הראשונה של שפובלוב בארץ הייתה במסגרת מועדון הזמר של שרהל'ה שרון בעמק הירדן. לאחר מכן נפרדו בני הזוג, ושפובלוב הכיר את אשתו השנייה. לזוג נולדו שתי בנות. לאחר 13 שנים ביחד, התגרש שפובלוב מאשתו השנייה.
ב-1993 החל שפובלוב ללמוד באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב. באותה שנה הזמינה אותו להקת אתניקס להקליט איתה את השיר "ג'סיקה", ששולב באלבומה "אדם ונחש", והשיר הפך ללהיט גדול.
ב-1995 השתתף במופע "שלושת הטנורים" עם גבי שדה ודודו פישר.
במאי 1999 התארח בקונצרט של גליקריה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בשנת 2001 יצא שפובלוב במופע משותף עם שלומית אהרון, שנקרא "דואט" וב-2003 יצא אלבום המופע דואט - בהופעה חיה. באותה שנה השתתף שפובלוב במופע של שירי מחזות זמר.
ב-2007, יצא שפובלוב במופע בשם "שלושת הטנורים" ביחד עם ודיסלאב גוראי ופליקס ליפשיץ. ב-2008 יצא במופע בשם "יבגני שפובלוב 60/40: המדינה חוגגת 60 ויבגני חוגג 40".
עד היום הוציא שפובלוב יותר מעשרה דיסקים.
שפובלוב הוא גם חובב בישול מושבע, והוציא ספר בישול.
בשנת 2009 נמלט שפובלוב מישראל, לאחר ששקע בחובות כבדים.
פסטיבל קרלובי וארי

פסטיבל הסרטים הבינלאומי קרלובי וארי (באנגלית: Karlovy Vary International Film Festival; בצ'כית: Mezinárodní filmový festival Karlovy Vary) הוא פסטיבל סרטים הנערך ביולי מדי שנה בקרלובי וארי (קרלסבאד), צ'כיה. זהו אחד מפסטיבל הסרטים הוותיקים בעולם והאירוע הקולנועי הבולט במזרח אירופה ומרכזה.
הדרך להודו

תקציר העלילה

אחת מנקודות העלילה העיקרית היא אהבה אסורה בין הדמויות: מאיה, בת למשפחת סוחרים מסורתית, ובהואן, בן משרתים שנשרפו כעונש על שנגעו באדונם בזמן טבילה.
הורי מאיה, מאנו מיתהה וקוצ'י, מחפשים בשבילה שידוך. כשמאיה פוגשת את בהואן היא משנה את דעתה בקשר לשידוכים, ולמרות שהיא מגלה את האמת על מוצאו היא מוכנה לקחת סיכון.
ראג', בנם של אופש ואינדירה אננדה, משודך למאיה, מה שמסכן את אהבתה לבהואן. ראווי, אחיו הצעיר, מאוהב בברזילאית קמילה מוטה, ויחסיהם מחריפים את הסכסוך בין המזרח למערב. שאנטי, האחות היחידה של ראג', שואפת להשיג השכלה אקדמאית ולבחור את בעלה לעתיד בעצמה. ראג' עצמו היה מאוהב בדודא הברזילאית, שעובדת במרפאה אסתטית, עוד כששהה בברזיל, אך השידוך המיועד שלו עם מאיה מסבך את המצב.
מערבון ספגטי

מערבון ספגטי הוא כינוי לתת-סוגה של סרטי המערבונים שצצו בשנות ה-60 של המאה ה-20. כינוי זה נובע מהעובדה שרובם הופקו על ידי אולפנים איטלקיים. בתחילה לרבים מהם היו משותפים השפה האיטלקית, התקציב הנמוך, וצילום מינימליסטי ושוטף ששבר את המוסכמות של מערבונים מוקדמים יותר - לעיתים בכוונה, כתוצאה מהרקע התרבותי השונה של יוצרי הסרט ומהתקציב המוגבל. השימוש במונח נעשה בתחילת דרכה של הסוגה בזלזול, אך משנות השמונים התפתחה הערכה מחודשת לסרטים אלה.
היצירה המפורסמת ביותר של הסוגה היא טרילוגיית "האיש ללא שם" בבימויו של סרג'ו לאונה ובכיכובו של קלינט איסטווד. היצירה כוללת את הסרטים "בעבור חופן דולרים" (1964), "בעבור חופן נוסף של דולרים" (1965), שנקרא בישראל "הצלפים", ו"הטוב הרע והמכוער" (1966). לשלושת הסרטים פסקול שהלחין אניו מוריקונה, שכל הנעימות שכתב לסרטים נעשו סימן היכר של מערבוני ספגטי. "הטוב הרע והמכוער" היה לאחד מסרטי המערבונים המפורסמים בכל הזמנים, וזאת למרות העובדה שבאופן לא טיפוסי לסוגת מערבוני הספגטי, הוא הופק בתקציב גבוה יחסית של כמיליון דולר.
כוכבים איטלקיים מפורסמים בסרטים אלה היו ג'וליאנו ג'מה, שסרטו "Day of anger" נחשב לקלסיקה מהתקופה הזו, פרנקו נרו, שהתפרסם בדמותו של ג'נגו, וכן טרנס היל ובאד ספנסר, שהתפרסמו במערבונים הקומיים שלהם.
רבים מהסרטים צולמו באזור המדבר הספרדי של אלמריה (Almería), הדומה לנוף המצוי בקליפורניה. בשל אזור הצילום המדברי ומלאי הניצבים דוברי הספרדית באזור, נושא מקובל במערבוני הספגטי היה המהפכה המקסיקנית, שודדים מקסיקנים ואזור הגבול בין מקסיקו לארצות הברית.
ראובן דפני

ביוגרפיה

ראובן דפני נולד ב-1913 בזגרב שבאוסטריה הונגריה, בשם "ראובן קאנט" (Ruben Kandt). כשהיה בן 14 עברה המשפחה לווינה, באוסטריה ושם נחשף לראשונה לאנטישמיות וזיקתו לציונות התחזקה. הוא החל ללמוד בבית ספר יהודי, ולמד עברית על מנת לעלות ארצה ולהתיישב בה. ב-1936 עלה לבדו ארצה והיה ממייסדי קיבוץ עין גב.
דפני התגייס לצבא הבריטי ב-1940, ושירת במחלקת שירות המודיעין של חיל האוויר המלכותי. ב-15 במרץ 1944 הוא הוצנח בצפון יוגוסלביה כחלק מקבוצה ראשונה של ארבעה צנחנים עברים: ראובן דפני, חנה סנש, יונה רוזן ואבא ברדיצ'ב. חודש ימים לאחר מכן הצטרפו אליהם גם יואל פלגי ופרץ גולדשטיין. על המשלחת הוטל לארגן העברה של שליחים לרומניה ולהונגריה ועל ראובן דפני הוטל "להשאר ביוגוסלביה ולשמש נקודת קשר בין החברים היוצאים אל הארצות ההן לבין המפקדות אשר בבארי ובקהיר, ולפעול בשטח היוגוסלבי". זמן קצר לפני יציאתה אל מעבר לגבול ההונגרי מסרה חנה לראובן את השיר אשרי הגפרור, עם בקשה שאם לא תחזור ימסור את השיר לחברים בשדות ים. בערב ראש השנה 1944, 17 בספטמבר, צנח ראובן דפני בפעם השנייה ליוגוסלביה וב-13 באוקטובר עזב את יוגוסלביה לחלוטין. במרץ 1945 השתחרר דפני משרותו הצבאי.
באביב 1946 לאחר שחזר לקיבוץ, יצא ראובן לשליחות נוספת, הפעם למטרת רכש נשק בארצות הברית עבור ההגנה. ב-1948 עם הקמת משרד החוץ, יצא לגייס כספים בשביל המדינה הצעירה בניו יורק. הוא נבחר להיות בין ראשוני הדיפלומטים של מדינת ישראל, והיה הקונסול הראשון בלוס אנג'לס. בין השנים 1956-1953 שימש קונסול הסברה בניו יורק. ב-1960 קרא לו ראש הממשלה דוד בן-גוריון להקים ולנהל את רשות הספורט והחינוך הגופי במשרד החינוך. עם סיום תפקידו ברשות הספורט ראובן יצא לבומביי וכיהן בתפקיד הקונסול כללי בהודו, ובראשית שנות השבעים שירת כשגריר בקניה. הוא היה דובר משרד החוץ, ומ-1975 - שגריר בתאילנד.
ב-1982 פרש ממשרד החוץ ובמשך 13 שנה שימש סגן יו"ר יד ושם. בשנים האלה התפתח והתרחב מפעל ההנצחה בהר הזיכרון ונחנכו האנדרטה ללוחמים ולפרטיזנים היהודים, יד לילד ובקעת הקהילות, הונחו היסודות להקמת המכון הבינלאומי למחקר, ובית הספר המרכזי להוראת השואה החל בפעילותו.
על פעילותו בתחומי החינוך, היחסים הבינלאומים, ההנצחה ופיתוח החינוך הגופני הוענק לראובן דפני עיטור הכבוד "יקיר ירושלים".
במלאת 60 שנה למרד גטו ורשה הוא היה בין מדליקי המשואות בטקס הממלכתי ביום השואה ביד ושם.
ראובן דפני נפטר בשנת 2005 בגיל 91, והשאיר אחריו שני ילדים.
קטלין בוג'אי

ביוגרפיה

בוג'אי נולדה בסקשפהרוואר, היא סיימה תואר בכלכלה באוניברסיטת קורבינוס של בודפשט ולאחר מכן גמרה תואר שני בתקשורת מאוניברסיטת ווסטמינסטר, היא החלה את הקריירה שלה כמבקרת מוזיקה ותיאטרון, לאחר מכן החלה לשמש כמגישה, מפיקה ועורכת ברשות השידור הציבורית של הונגריה (Magyar Televízió), לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי ב-1990 הייתה ההונגרייה הראשונה שקיבלה מלגה ללימודי מדיה ותקשורת דמוקרטית ב-BBC, ב-1995 הייתה דוברת הניקוד של הונגריה בתחרות הזמר של האירוויזיון, במסגרת עבודתה בטלוויזיה היא ראיינה מגוון ידוענים מרחבי העולם ולאחר מכן החלה להנחות תוכנית משלה בשם "קטלין בוג'אי ואורחיה", היא גם יצרה מספר סרטים תיעודיים.
ב-1999 החלה לעבוד במשרד התרבות של הונגריה, באותה שנה גם פתחה מרכז לתרבות הונגרית בקובנט גרדן שעד 2006 שימשה כמנהלת שלו, ב-2004 אירגנה את פסטיבל "Magyar Magic" (הקסם ההונגרי) על מנת להדגיש את הצטרפותה של הונגריה לאיחוד האירופאי ונשיא הונגריה פרנץ מאדל שימש כפטרון הפסטיבל, ב-2007 היא ייצגה את מזרח אירופה בוועידת תרבות של אונסק"ו, ב-2011 שימשה כיושבת ראש הוועידה המרכזית של אונסק"ו שנערכה בפריז.
אחוזת האפיפיור בקסטל גנדולפו

אחוזת האפיפיור בקסטל גנדולפו (איטלקית Ville pontificie di Castel Gandolfo) היא אחוזה השוכנת בעיירה קסטל גנדולפו, 25 ק"מ דרומית-מזרחית לרומא, והמוכרת כשטח אקס-טריטוריאלי הנמצא בריבונות מדינת הוותיקן. באחוזה מספר מבנים וגנים רחבי ידיים המשתרעים על שטח כולל של 550 דונם (יותר משטח קריית הוותיקן עצמה).

היסטוריה

בתקופה הרומית נקרא המקום אלבה לונגה. היישוב הנהיג את ברית קהילות לאטיום. במהלך המאה ה-7 לפנה"ס, עם עליית כוחה של רומא כעיר החזקה בלאטיום, עברה הנהגת הברית לידיה, ואלבה לונגה הוחרבה.
העיירה קסטל גנדולפו נודעה כמקום בו נהגו אפיפיורים רבים לנפוש, והאפיפיור אורבנוס השמיני, שכיהן בין השנים 1623-1644, הורה על הקמת ארמון במקום. הארמון הורחב במשך השנים ושימש כמעון הקיץ של האפיפיור עד 1870, עת סופחה רומא לאיטליה, ומעמדם של כל נכסי הכס הקדוש בעיר ובסביבותיה נותר מעורפל. סוגיה זו, ומעמדו של האפיפיור בכלל, זכו לכינוי "השאלה הרומאית" (Questione Romana), והם הוסדרו עם חתימתם של שלושת ההסכמים הלטרניים ב-11 בפברואר 1929. לפי ההסכמים זכה הכס הקדוש להבטחת מעמדה של קריית הוותיקן כמדינה ריבונית, ומספר מבנים בבעלותו הנמצאים מחוץ לקריית הוותיקן הוכרו כשטחים אקס-טריטוריאליים של המדינה. בין אלה הייתה גם אחוזת האפיפיור בקסטל גנדולפו, אשר שבה לשמש כמעון הנופש של האפיפיור.

האחוזה

האחוזה חולשת על סביבתה מראש גבעה בגובה של 435 מטר. היא צופה מזרחה אל עבר אגם אלבאנו (Lago Albano) ומערבה אל המישור המשתרע לאורך חוף הים הטירני. במקום שוכנים ארבעה מבנים עיקריים - ארמון האפיפיור (Palazzo Pontificio), וילה דל מורו (Villa del Moro), וילה צ'יבו (Villa Cybo) ווילה ברבריני (Villa Barberini). על גג הארמון נמצא מצפה הכוכבים של הוותיקן, לאחר שהועבר אליו על ידי האפיפיור פיוס האחד עשר, ובכיכר שבחזיתו ניצבים כנסיית תומאס הקדוש מווילנובה (Chiesa Collegiata Parrocchiale Pontificia di San Tommaso da Villanova) שהוקמה בין השנים 1658-1661 ומבנה שנמצא בשימוש הסלזיאנים. במקום שוכנים גם שני מנזרי נשים, בית ספר, תחנה קטנה לייצור חשמל, תחנת שאיבה המספקת לאחוזה מים אותם היא שואבת מהאגם, משרדים ודירות המגורים של 21 העובדים באחוזה. כל המבנים האלה ניצבים בלבם של גנים המכסים שטח של 300 דונם. 250 הדונם הנותרים של האחוזה הם חווה חקלאית פעילה, ובה מבנים חקלאיים ואורוות.