google/wiki40b huggingface dataset:
סאג'

סאג' (ערבית: صاج) הוא כלי בישול עממי, שגרסאות שונות שלו נפוצות בארצות ערב, בהודו, בסרי לנקה, פקיסטן ועוד. זהו משטח מתכת כבד וקעור המונח על מקור חום (גחלים או גז) ומשמש להכנת פיתות פשוטות. את הפיתות מניחים ישירות על הסאג' כשהוא חם מאוד ו"אופים" אותן במשך דקות בודדות.
יתרונותיו הם: פשטות הייצור; פשטות התפעול (שימוש במדורה כמקור חום); השימוש בו לא דורש מיומנות; ניידות גבוהה; ניצול טוב של חום.
חסרונותיו: התוצר הוא מזון בסיסי ביותר, ותהליך הבישול יוצר עשן רב.
הסאג' חדר לתרבות הישראלית-יהודית בעשרות השנים האחרונות דרך תנועות הנוער, שם הוא מכונה בטעות "טאבון". בתנועות הנוער, הכנת הפיתות על הסאג' היא דרך לבדר ולחנך ילדים, הנהנים להכין במו ידיהם פיתות דקות ולאכול אותן מרוחות בשוקולד או בלבנה.

רכש, אחזקה ואחסון

את הסאג' ניתן לרכוש בעיקר ביישובים ערביים בעשרות בודדות של שקלים. קוטרו הסטנדרטי הוא 60 ס"מ, אך ניתן למצוא גם סאג'ים בקוטר של 40 ס"מ.
מאחר שהוא מפוייח בדרך כלל, כדאי לשמור את הסאג' בתוך שק בד. את החלק עליו מניחים את הפיתות יש לשמן קלות לאחר השימוש למניעת החלדה. את החלק הבא במגע עם האש לא נהוג לנקות.
רומה רימונים

רומה רימונים הוא התקן המאפשר להרכיב רימון על קנה רובה (רובה מטען (רומ"ט) או רובה סער) ולשגרו מקנה הרובה באמצעות לחיצה על ההדק.

הסבר

כדי לשגר את הרימון, חייב הלוחם להחליף את מחסנית הכדורים הרגילים שברובה במחסנית תחמישים (התחמישים הם תרמילי כדורים ללא קליע, הממולאים באבק שריפה הודף בעל עוצמה חזקה יותר מהרגיל), להתקין את הרומה על קנה הרובה, ו"להלביש" עליו את רימון הרובה. בשל ההדף הרב שנוצר בעת הירי, אין אפשרות לירות את רימון הרובה כשהקת צמודה אל כתף הלוחם, ויש להצמיד את עקב הקת למשטח מאסיבי כגון קיר או גזע עץ. בתנאי שדה, כורע הלוחם ברך, ומניח את עקב הקת על האדמה, כאשר הרובה מוטה בזווית של 45 מעלות להשגת טווח מרבי. הירי מבוצע כאשר הלוחם מניח את ידו האחת בחזקה מעל למתפס הרובה, ובידו השנייה מפעיל את הדק הרובה. החזקה לא יציבה או לא נכונה של הרובה, תביא להשלכתו של הרובה בפניו של הלוחם הרוכן מעליו.
יתרון שיטה זו הוא בכך שטווח השיגור של הרימון גדול בהרבה מטווח זריקה של רימון יד, ושהרימון נורה בקשת בליסטית. אין אפשרות לירות ברובה כדורים רגילים כל עוד לא הוסר רימון הרובה מעל קנה כלי הנשק.

היסטוריה

החל ממלחמת העולם השנייה ועד לשנות ה-70 של המאה ה-20, השימוש ברומה רימונים נגד טנקים (ררנ"ט) היה נפוץ למדי. בשנות ה-80 הוחלף הררנ"ט במטולי רימונים ייעודיים ובמשגר M-203 אשר מורכב מתחת לקנה של הרובה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, כאשר החלו לפתח אמצעים לפיזור הפגנות (אלפ"ה), חזר השימוש בהתקנים דמויי ררנ"ט ושימוש בכדורי תחמיש חסרי קליע, לצורך ירי אמצעים כגון רימוני גז מדמיע וגלילי גומי המאוחסנים בהתקנים (כגון ררנ"ג או "טמפון").
טרף לילי

עלילה

בתחילת הסרט, נוסעת משפחה אל מחנה נופש מרוחק מן הציוויליזציה. כאשר הם מגיעים אל המחנה, הם תרים אחר הדודים שלהם, עד שמגלים כי שניהם נרצחו. בסמוך לכך, מתחילים כל בני המשפחה למות אחד אחרי השני בידי שלושה רוצחים; "האיש במסכה", "פני הבובה" ו-"נערת הפין-אפ".
בסוף הסרט, מצליחה קינסי (ביילי מדיסון), להינצל, תוך שהיא מנסה לשמור על אחיה בחיים לאחר שנדקר למוות בתוך בריכה על ידי "איש המסכה". זאת לאחר שאביה ואמה נרצחו בידי "פני הבובה" ו"איש המסכה".

מוזיקה

פסקול הסרט יצא לאור ביחד עם עליית הסרט עצמו לאקרנים, ב-9 במרץ 2018. הפסקול כולל בתוכו שירים שונים אשר מאפיינים בעיקר את שנות ה-70 ושנות ה-80. בין היתר, הלהיט "Total Eclipse of the Heart", של בוני טיילר מאלבומה Faster Than the Speed of Night, נכלל בפסקול ואף היה נוגן בסצנה המרכזית של הסרט. גם הלהיט "Cambodia", של קים ויילד, הופיע לאורך הסרט.
בנוסף לכך, עלה פסקול הסרט לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

הצלחה מסחרית

בשבוע צאתו הצליח לגרוף הסרט בארצות הברית בלבד סכום של כ-10,402,271 מיליון דולר. שבוע לאחר מכן, הצליח לגרוף 4,701,089 מיליון דולר נוספים. בשבוע השלישי לצאתו, הצליח לגרוף 2,062,768 מיליון דולר.
תקציב הסרט עמד על כ-5 מיליון דולר והכנסותיו העולמיות עמדו על כ-30 מיליון דולר.
בית המרחץ העתיק (נצרת)

בית המרחץ העתיק שוכן בסמוך למעיין מרים בכיכר המעיין שבנצרת. המקום התגלה באקראי על ידי אליאס שאמה, אשר רכש חנות בכיכר בשנת 1993. בית המרחץ מתוארך בוודאות לתקופה הצלבנית וייתכן שהיה בשימוש קודם לכן, ואולי אף בתקופה הרומית. המקום פתוח לקהל וניתן לסייר בחדר החם, ולהתרשם מההיפוקאוסט ומהתנור. 
לאחר ששאמה רכש את החנות, הוא נתקל בבעיית רטיבות, אשר לא נפתרה גם לאחר שחפר ברצפת הנכס. הוא גילה רצפת אבן עתיקה ומתחתיה חלל שבו מצא צינורות חרס הקבועים באחד הקירות, ומעבר בצורת קשת שהוביל למנהרה. במנהרה התגלה מאוחר יותר תנור החימום של בית המרחץ. עוד התגלו במקום מעברים מקורים שרוצפו בשיש לבן ושתקרתם נתמכה בעמודים עשויים מלבנים, וכן כלי קיבול. רשות העתיקות נדרשה לתגלית בשנת 1993, וקבעה כי מדובר בבית מרחץ עות'מאני שהוקם בשנת 1885. בקביעתה זו אפשרה הרשות לשאמה להמשיך בחפירות כרצונו, שכן המקום היה לכאורה חסר ערך היסטורי של ממש. 
כאשר החנות נפתחה, איפשר שאמה ללקוחותיו לבקר בחפירות. אחד מהם ציין כי הממצאים מזכירים במידה רבה את בית המרחץ הרומי בעיר באת' באנגליה. עקב כך פנה שאמה לעיתונים ברחבי העולם, והידיעות הביאו למקום ארכאולוגים רבים, ובהם צבי שחם אשר תיארך את בית המרחץ לתקופה הצלבנית. הערכה זו אושרה בבדיקות תיארוך פחמן-14. מחקר באמצעות מכ"ם חודר קרקע (ground penetrating radar או GPR) שנערך בחנות ובסביבתה בשנים 2004-2005, גילה כי מתחת לבית המרחץ שנחשף שוכן חלל נוסף. חלל זה נמצא בעומק של עד 2.5 מטרים, והוא שוכן באותו מפלס של מערכות המים של מעיין מרים הסמוך. הארכאולוג האמריקאי ריצ'רד פרוינד מאוניברסיטת הארטפורד, טען כי החלל שמתחת לבית המרחץ הוא בית מרחץ רומי. אם אכן יוכח כי בית המרחץ הוא רומי, ישמש הדבר כראיה חדשה לחשיבותה ולמעמדה של העיר נצרת בתקופה זו, והוא עשוי להיות בעל משקל לקביעה היכן בדיוק התרחשה הבשורה למרים.
יחסי מונקו–פולין

סקירה כללית

היחסים שבין נסיכות מונקו לבין רפובליקת פולין כוננו ב-1990. בשנת 2007 רמת היחסים בין שתי המדינות שודרגה לשגרירויות כאשר האמינה פולין את שגרירותה בפריז, בירת צרפת על מונקו ומונקו האמינה את שגרירותה שבברלין, בירת גרמניה על פולין. היחסים הקונסולריים שבין שתי המדינות נוסדו בשנת 2004.
אלבר השני, נסיך מונקו, ביקר באופן רשמי בפולין בין ה-17 ל-19 באוקטובר 2012. ביוני 2015 נפגשה סגנית שר החוץ הפולני הנריקה מושצ'יקה-דנדיס  עם מישל רוז'ר , ראש ממשלת מונקו ושר המדינה. שיתופי הפעולה של שתי המדינות הם בעיקר בנושא התיירות וארגונים בינלאומיים כגון לה פרנקופוני והאומות המאוחדות.
הסחר בין שתי המדינות הוא מינורי וזניח.
גרהרד קלופפר

ביוגרפיה

קלופפר נולד למשפחה חקלאית ב-18 בפברואר 1905 בעיר שרייברסדורף שהשתייכה אז לקיסרות הגרמנית. העיר נמצאת כיום בתחומי פולין המודרנית. למד משפטים וכלכלה ביינה ובברסלאו ובשנת 1931 נתמנה לשופט בדיסלדורף. עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הצטרף למפלגה הנאצית ולאס אה, ושנה לאחר מכן עבר לגסטאפו. בסוף אותה שנה מונה ליועץ במשרד החקלאות הפרוסי וב-1934 הועבר ללשכת המשטרה החשאית. ב-1935 הוא עבר לאס אס והפך לאחד מאנשי מטהו של רודולף הס בדרגת אוברפיהרר. ב-1938 הוא היה אחראי לתפיסתם של עסקים יהודיים, ועסק בין היתר בנישואי תערובת בין גרמנים אתנים ליהודים, ושאלות עקרוניות בנושא כיבוש מדינות זרות. בהמשך מונה לתת מזכיר קבוע בלשכת המפלגה (Parteikanzlerei), וככזה היה לאיש סודו של מרטין בורמן.
ב-20 בינואר 1942 הוא ייצג את בורמן במהלך ועידת ואנזה. יחד עם הלמוט פרידריכס, קלופפר היה הביורוקרט בעל ההשפעה הרבה ביותר על בורמן. עמדה זו נתנה לו כוח רב בתוך המפלגה הנאצית, בורמן בטח בו עד כדי כך ששלח אותו או את פרידריכס במקומו לפגישות מפלגתיות. בתפקיד זה, בשנים האחרונות של מלחמת העולם השנייה, הוא חתם גם על ייסודו של ה"פולקסשטורם" (Volkssturm) שכלל נערים בני 16 ומבוגרים בני 60. במקביל הוא טיפח קריירה צבאית בתוך האס אס, וב-1944 הועלה לדרגת גרופנפיהרר. 
במהלך הקרב על ברלין הוא נמלט מהעיר, אולם נתפס בידי הצבא האדום והואשם בפשעי מלחמה. ב-1949 הוא שוחרר מחוסר ראיות, ובית הדין הגבוה בנירנברג הכיר בו כבעל "אחריות משנית" לשואה. ב-1952 החל לעבוד כיועץ מס באולם, וב-1956 כעורך דין. ב-1962 הופסקה סופית החקירה נגדו. הוא מת באולם ב-29 בינואר 1987, והיה בכך לאחרון משתתפי ועידת ואנזה שנותר בחיים.
בסרט "הפתרון הסופי" גולמה דמותו של קלופפר בידי איאן מקניס.
איזידור פאפו

קורות חיים

איזידור פאפו נולד בעיירה ליובושקי ואת השכלתו התיכונית רכש במוסטאר. בהמשך, למד רפואה באוניברסיטת זאגרב. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, הצטרף פאפו לשורת הפרטיזנים של טיטו. הוא פיקד על מערך הרפואה של הפרטיזנים בבוסניה ובהמשך מונה לראש המערך הכירורגי במטה הכללי של יחידות הפרטיזנים. במהלך המלחמה נרצחו רבים מבני משפחתו ובכללם אחיו ואחותו.
לאחר המלחמה התמחה פאפו בכירורגיה בברית המועצות ועם שובו מילא שורת תפקידים במערך הרפואה של צבא יוגוסלביה ובכלל זה פיקד על האקדמיה לרפואה של הצבא. בהמשך, נסע פאפו לארצות הברית והתמחה בכירורגיית לב-חזה במספר מוסדות ובכללם מאיו קליניק ובית החולים "הר סיני" במיאמי. עם שובו, היה פאפו לרופא הראשון ביוגוסלביה אשר ביצע ניתוח לב פתוח. הוא היה רופאו האישי של יוסיפ ברוז טיטו ובמסגרת תפקידו טיפל גם בשליטי מדינות כגון ג'ווהרלל נהרו וגמאל עבד אל נאצר. ב-1975 מונה איזידור פאפו למפקד מערך הרפואה של צבא יוגוסלביה והועלה לדרגל גנרל-פוקובניק. לתקופה מסוימת היה איזידור פאפו נשוי לד"ר רוזה פאפו שהייתה האישה הראשונה בצבא יוגוסלביה שקיבלה דרגת גנרל. איזידור פאפו זכה לעיטור מסדר הכוכב של יוגוסלביה דרגה שנייה והיה אחד מ-159 האנשים שקיבלו את העיטור ביוגוסלביה ומחוצה לה.
ב-1982 פרש פאפו משירותו הצבאי. הוא הלך לעולמו ב-1996 בבלגרד והוא בן 83 שנים, ונקבר בבית העלמין היהודי שבעיר.
הקבינט של ארצות הברית בממשל ביל קלינטון

הקבינט של ארצות הברית בממשל ביל קלינטון כיהן במשך שתי תקופות כהונה נשיאותיות, ממועד השבעת הנשיא קלינטון ב-20 בינואר 1993 ועד לסיום כהונתו השנייה ב-20 בינואר 2001.
בארילוצ'ה

היסטוריה

מקור שמה של העיר במילה Vuriloche בשפת המפוצ'ה, שפירושה "האנשים שמעבר להרים". אחד מתושביה הראשונים של העיר היה קרלוס וידרהולד, והמתיישבים החליטו לקרוא על שמו את עירם. במכתבים שנשלחו אליו הוא כונה בטעות "סן קרלוס" במקום "דון קרלוס". הטעות השתרשה, והעיר נקראה סן קרלוס דה בארילוצ'ה.
אף שראשוני המתיישבים, מהגרים מאוסטריה ומגרמניה, הקימו את בארילוצ'ה ב-1895, תאריך הייסוד הרשמי שלה על ידי ממשלת ארגנטינה הוא ה-3 במאי 1902. ב-1909 כבר התגוררו בה 1,250 תושבים ונסללה דרך שקישרה אותה עם נאוקן. עם זאת, עד להגעת מסילת הברזל ב-1934, העיר נסמכה בעיקר על שירותים ומוצרים שהגיעו מצ'ילה, שהגישה אליה הייתה קלה יותר.
בין 1935 ל-1940 הוקמו בעיר המבנים המרכזיים: בית העירייה, הספרייה, התיאטרון, הדואר, תחנת המשטרה והקתדרלה.

תיירות

כלכלת בארילוצ'ה נשענת בעיקר על תיירות. בסמוך לעיר שוכן אתר הסקי סרו קתדרל שפועל בחורף, ובקיץ מושכים את התיירים חופי האגם.
בהיותה העיר הגדולה ביותר באזור האגמים הארגנטינאי, היא מהווה נקודת מוצא נוחה לטיולים רבים באזור.
בעיר פועלים מספר מפעלים מקומיים לשוקולד, המהווים אף הם מוקד משיכה לתיירים מהרבה מדינות.

מדע ומחקר

בסמוך לעיר שוכן המרכז האטומי של בארילוצ'ה, שהוא מרכז המחקר של הוועדה הלאומית לאנרגיה אטומית. במרכז שוכן אינסטיטוטו באלסיירו, שהוא מוסד חינוך לסטודנטים מצטיינים בפיזיקה ובהנדסה.

תחבורה

בבארילוצ'ה פועל נמל התעופה הבינלאומי טניאנטה לואיס קנדלריה, המקשר את בארילוצ'ה עם ערים שונות ברחבי ארגנטינה, וכן עם המדינות השכנות. חברות אוטובוסים מפעילות קווים סדירים מבארילוצ'ה לערים הגדולות בארגנטינה, וכן למספר יעדים בצ'ילה. בארילוצ'ה היא גם תחנתו האחרונה של קו הרכבת הפטגונית, שמוצאו בעיר ויידמה שלחוף האוקיינוס האטלנטי.
שמואל פרנקל

ביוגרפיה

נולד בעיירה קאמאדע (בהונגרית: Komádi) שבהונגריה, לרבי שרגא פייבוש אב"ד גינז ריסקא (Göncruszka) ולגיטל. בגיל שש התייתם מאביו ועבר להתגורר אצל אחי אביו, רבי יצחק, אב"ד קראלי. בהמשך גדל אצל גיסו, בעל אחותו, הרב זאב וואלף טעננבוים אב"ד ווערפעלעיט, בעל רחובות הנהר. התגורר גם אצל רבי מאיר א"ש אב"ד אונגוואר.
בגיל ארבע עשרה נשא את רחל בת הגביר יצחק מפאטשוי שבהונגריה והתגורר בקאמאדע. מאוחר יותר התגורר בברט'ו-אויפאלו (Berettyóújfalu) וסחר באתרוגים ובסחורות נוספות. לאחר שהתאלמן מאשתו הראשונה שידך לו רבו, רבי חיים הלברשטאם מצאנז, את ברכה, בתו של הרב יעקב דב נויגרשל, לימים אבד"ק ברדיוב. לאחר פטירתו עלתה ברכה לארץ ישראל ונטמנה בהר הזיתים. מאשתו הראשונה נולדו לו שני בנים ושתי בנות.
בשנת ה'תרל"ד התמנה לרב בעיר דאראג שם התגורר עד סוף ימיו. תמך בהפרדת הקהילות מהניאולוגים. מסופר שבאספת רבנים בפעסט בהשתתפות ה"כתב סופר", רבי ישעיהו זילברשטיין, רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים ועוד, התנהל ויכוח, וה"ייטב לב" הציע למסור את ההכרעה לרב פרנקל.

תורתו והנהגתו

היה חותם את שמו שמואל פרנקל מב"ח ("מבית חלפון"). לא ידועה כוונתו בכך.
מתורתו נשתמר אך מעט, בידי חתנו רבי זאב וואלף, והודפס בספר "אמרי שפר", יחד עם דברי תורה שנאמרו על ידי אביו רבי שרגא פייבוש. במהדורות מאוחרות שהודפסו בישראל נוספו שאלות ותשובות והנהגות. כמו כן הודפס הספר "סיפורי שמואל" סיפורים מחייו ופועלו, לראשונה במארגערטן שבהונגריה בשנת ה'תש"ג, ולאחר מכן בשתי מהדורות בישראל.
כתב 12 הנהגות שראוי לכל יהודי לנהוג בהן, כפי שמופיע בתחילת ספרו אמרי שפר.
עשרות שירים וניגונים מיוחסים לו, בהם ניגון המצווה טאנץ המוכר בחסידות צאנז. את ניגוניו מלקטים ואוספים אנשי חסידות דאראג בבני ברק מצאצאיו.

פטירתו והנצחתו

נפטר בט"ו בחשוון ה'תרמ"ב (1881). את מקומו ירש חתנו רבי זאב וואלף ציטרען, לאחר שבנו בכורו אברהם שרגא צבי סירב לקחת את התפקיד.
את נוסח מצבתו כתב רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים מסיגט.
חלק מן ההספדים עליו הודפסו בספרו אמרי שפר. 
בשכונת הר נוף בירושלים הוקם בית הכנסת הנושא את שמו "אמרי שפר".
בשנות התשעים של המאה ה-20 חודשה חסידות דאראג על ידי צאצאו הרב ישראל משה רוזנפלד, ומוסדותיה מרוכזים בבני ברק. בשנת ה'תשע"ה יזם הרב רוזנפלד בניית אוהל על ציונו, בצורת בית המדרש שהיה בדאראג לפני מלחמת העולם השנייה. בשנת ה'תשע"ט (2018) נפתח בניין הכנסת אורחים בסמוך לקברו.
קליגרפיה פרסית

קליגרפיה פרסית (פרסית: خوشنویسی فارسی) או קליגרפיה איראנית (פרסית: خوشنویسی ایرانی) היא קליגרפיה של השפה הפרסית. זו אחת האמנויות הנערצות ביותר לאורך ההיסטוריה של איראן.

סקירה היסטורית

לאחר כניסת האסלאם לאיראן במאה ה-7, התאימו הפרסים את האלפבית הערבי לשפה הפרסית ופיתחו את האלפבית הפרסי המקובל עד היום. האלפבית הערבי מכיל 28 תווים. הפרסים הוסיפו לו ארבע אותיות נוספות, כדי להתאימו לצורכי השפה, כך שהאלפבית הפרסי כולל 32 אותיות.
בתחילת המאה ה-10, אבן מוקלה (ابنِ مقله) ואחיו אבו עבד אללה חסן הסדירו וקבעו 14 סגנונות קליגרפיה, מתוכם המוכרים והחשובים הם: מֻחַקַק, ריחאן, ת'ולְת', נַסְח', תַוְקיע ורִקאע. אבן מוקלה גם קבע את כללי היסוד לאמנות הקליגרפיה בעולם האסלאם: חשיבות הצורה של כל אות וחשיבות יחסי האותיות במרחב. הכללים הבסיסיים האלה שופרו ושוכללו עם הזמן בידי אמנים שונים. 
במאה ה-13 שולבו סגנונות הנסח', הרִקאע והתַוְקיע לסגנון חדש נוצר הסגנון הקליגרפי "תַעְליק". 
במאה ה-14, מיר עלי תבְּריזי שילב שני סגנונות כתיב מרכזיים בזמנו, נסח' ותעליק, ויצר סגנון קליגרפי פרסי חדש, שנקרא "נַסְתַעְליק" (نستعلیق‎‎, שיבוש של נסח' + תעליק). מאז ואז ימינו סגנון הנסתעליק הוא המקובל והנפוץ ביותר מבין סגנונות הקליגרפיה והכתיבה עבור האלפבית הפרסי-ערבי.
במאה ה-17, מֻרְתַזא קולי ח'אן שאמְלו ומוחמד שפיע הַרַווי יצרו סגנון חדש שנקרא "נסתעליק קורסיבי" או "שִכַּסְתה נסתעליק" (شکسته نستعلیق). כמאה שנה מאוחר יותר, עבד אל-מג'יד תלאקאני, שהיה אמן בולט בתקופתו, העלה את הסגנון הזה לשיאו. הסגנון הקליגרפי הזה מבוסס על אותם כללים כמו הנסתעליק. עם זאת, בסגנון שִכּסְתה נסתעליק יש כמה הבדלים משמעותיים: הוא מאפשר תנועות גמישות יותר והוא מעט יותר מרווח ומעוגל. 

קליגרפיה פרסית מודרנית

בשנת 1950, נוסד הארגון האיראני לקליגרפיה על ידי חוסיין מירח'אני, עלי אכבר כּווה, אבראהים בּוזארי, חסן מירח'אני ומהדי בַּיאני. הארגון מקדם את לימודי הקליגרפיה ומעודד אמנים צעירים. כיום עומד בראש הארגון ע'ולאם חוסיין אמיר-ח'אני.
ניוארק

היסטוריה

ניוארק הוקמה בשנת 1666 על ידי פוריטנים בהנהגת רוברט טריט ממושבת ניו הייבן על שטח מוקף ביצות. המתיישבים הוכרחו לעזוב את ארצם מפני שנתנו מחסה לשופטים שברחו למושבת ניו הייבן לאחר שדנו את צ'ארלס הראשון למוות.
בשנת 1713 קיבלה העיר צ'ארטר מלכותי ורק בשנת 1836 הפכה רשמית לעיר כאשר סיפחה לעצמה מספר עיירות מסביב. העיר גדלה במהלך המאה ה-19 אך היה קושי רב לבנות ולפתח את האזור בגלל הביצות הרבות שהיו מסביב לעיר. לקראת סוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 יבשו את רוב הביצות באזור מה שגרם לפיתוח מהיר של האזור והפיכתו לאחד הצפופים בארצות הברית.

גאוגרפיה

ניוארק משתרעת על פני שטח של 62.5 ק"מ מרובעים והיא נחשבת לאחת הערים הצפופות ביחס של תושבים לשטח בכל רחבי ארצות הברית. העיר מוקפת בשטח עירוני מכל הכיוונים חוץ ממזרח, שם נמצא 'מפרץ ניוארק'. מצפון לה שוכנות איסט אורנג', וקרני, ממערב אירבינגטון ומדרום אליזבת. ממזרח מפרץ ניוארק ונהר המפריד בינה לג'רזי סיטי.

אקלים

ניוארק שוכנת באזור הצפוני ביותר בצפון אמריקה בו שוכן האקלים הסובטרופי-גשום. המאפיין של האקלים הזה הוא חורף קר מאוד וקיץ חם מאוד עם לחות גבוהה. הטמפרטורה הממוצעת בחורף היא 0.4C- והטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 25C.

תרבות וחינוך

מוזיאון ניוארק הוא המוזיאון הגדול ביותר במדינת ניו ג'רזי. המוזיאון כולל בתוכו מוצגי אומנות אמריקאים, מתחם מיוחד לתצוגות הקשורות למדע, מוזיאון ילדים, מוזיאון האש, בית הפסלים ומצפה כוכבים.
הספרייה העירונית כוללת יותר ממיליון ספרים בתחומים שונים.
בשנת 2007 נפתח 'המוזיאון היהודי של ניוארק' בתוך בניין בית הכנסת הוותיק והגדול ביותר בעיר שנבנה בשנת 1923.
בעיר יש מספר רב של מכללות ואוניברסיטאות: המכון הטכנולוגי ניו ג'רזי, קמפוס של אוניברסיטת רוטגרט, בית ספר למשפטים, בית ספר לרפואה ורפואת שיניים, מכללת מחוז אסקס וקמפוס של אוניברסיטת ברקלי. רוב האוניברסיטאות ממוקמות ברובע האוניברסיטאות במרכז העיר.

יהדות ניוארק

הקהילה היהודית בניוארק מונה כ-70,000 תושבים והיא הקהילה השישית בגודלה בארצות הברית. ישנם כ-50 בתי כנסת בעיר, מוזיאון המוקדש ליהדות ניוארק ובו פועל בית הכנסת המרכזי.

פשע וחזות פני העיר

בשנת 1996, מגזין טיים כינה את ניוארק כעיר המסוכנת בארצות הברית ובירת הרצח של צפון מזרח ארצות הברית. עם זאת, מאז שנת 2002 חלה צניחה חדה בפשיעה ובמספר מקרי הרצח בעקבות פעילות מתוגברת של המשטרה ושיפור פני העיר מבחינה חזותית והשקעה בחינוך. בשנת 2010 ירדה ניוארק למקום ה-23 במדד מפוקפק זה וכיום העיר נחשבת לבטוחה הרבה יותר מבעבר. בשנים האחרונות העירייה שמה דגש על חזות פני העיר כאשר מבוצעים פרויקטים של פינוי-בינוי ופינוי-פיצוי בשכונות המוזנחות.

ספורט

ניוארק נהנית מפעילות ספורטיבית ענפה בכל התחומים. קבוצות רבות בה מייצגות אותה בגאווה בליגות הבכירות.
קבוצת הניו ג'רזי דווילס משחקת בליגת NHL, הליגה הבכירה של ההוקי קרח, ניו ג'רזי נטס ליגת ה-NBA בכדורסל שיחקה בעיר באופן זמני בשנים 2010–2012, ניו יורק רד בולס משחקת בליגת MLS בכדורגל, ניו יורק ליברטי משחקת בליגת ה-WNBA בכדורסל נשים וניוארק בירס משחקת בליגת Can-Am League בבייסבול.
ג'סטין לונג

ביוגרפיה

לונג נולד בפירפילד, קונטיקט שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא איטלקי-סיציליאני, גרמני ופולני. אמו, ונדי לסניאק היא שחקנית לשעבר שהופיעה בעיקר בתיאטרון. אביו, ריימונד ג'יימס לונג, הוא פרופסור לפילוסופיה ולטינית באוניברסיטת פירפילד. ללונג שני אחים: דמיאן, הגדול ממנו, שחקן תיאטרון וכן במאי תיאטרון ומורה בתיכון וסטון שבקונטיקט, וכריסטיאן, הצעיר ממנו, שהופיע בתפקיד קצר לצדו של לונג, בסרט "שיגעון של קולג'". לונג למד במכינה בבית ספר פירפילד, בבית ספר ישועי, והמשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטת וסאר, שם היה חבר בקבוצת מערכונים, לאפינגסטוק, וכן כיכב בכמה הפקות של האוניברסיטה למחזות קיימים, כגון "פרפרים הם חופשיים". בנוסף, שימש כמנחה חוג תיאטרון לילדים, באוניברסיטת סקראד הארט שבפירפילד. לונג הפסיק את לימודיו מוקדם, כדי להתרכז בקריירת המשחק שלו.

קריירה

לונג שיחק בסרטים רבים, בהם "ג'יפרס קריפרס", "קרוסרודס", "דודג'בול", "מת לחיות 4.0", ועוד. הוא שיחק גם באופן סדיר בסדרת הטלוויזיה של NBC "אד", בתפקיד וורן צ'זוויק.
בשנת 2006 שיחק בתפקיד ראשי בקומדיה "שיגעון של קולג'", ובאותה שנה שיחק בקומדיה של פייטון ריד, "הצד שלו, הצד שלה", בכיכובם של ג'ניפר אניסטון ווינס ווהן.
לונג ידוע גם על האנשתו של מחשב המקינטוש במסע הפרסום של אפל "Get a Mac". בקמפיין מוצג סרטון פרסומת בו לונג שמגלם את מק וג'ון הודגמן שמגלם את PC, המתלוצצים בנושא "חוזקה של מקינטוש וחולשתה של PC."
ב-2008 שיחק לונג תפקיד קטן בקומדיה "זאק ומירי עושים פורנו".
ב-2009 שיחק בסרט "הוא פשוט לא בקטע שלך".
ב-2010 שיחק לונג לצד דרו ברימור, בסרט "הולכים רחוק".
ב-2013 כיכב בסרט הקומדיה הרומנטית "איך למצוא אהבה" לצד אוון רייצ'ל ווד.

חיים אישיים

בשנת 2007 יצא לונג עם השחקנית דרו ברימור, אך השניים נפרדו שנה לאחר מכן.
בשנים 2013–2015 היה לונג בן זוגה של השחקנית אמנדה סייפריד.
נפטא (חברה)

היסטוריה

נפטא התאגדה בישראל ביום 2 בפברואר 1956 כחברה ממשלתית. ניירות הערך של החברה נרשמו לראשונה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב בחודש יוני 1989. בשנת 1996 הפכה י.ו.א.ל. ירושלים אויל אקספלוריישין בע"מ לבעלת השליטה בחברה לאחר שרכשה ממדינת ישראל כ 44.11% מההון המונפק של החברה ולאחר רכישת מניות נוספות של החברה בבורסה. בשנת 1997 רכשה גם את "חברת הנפט הלאומית" (חנ"ל) ממדינת ישראל.
ממועד היווסדה פועלת החברה בתחום הנפט והגז. בשנת 1996 הרחיבה החברה את תחומי פעילותה והחלה לפעול גם בתחום הנדל"ן המניב בישראל. החל משנת 2000 החברה פועלת גם בתחום הנדל"ן המניב מחוץ לישראל (בגרמניה, הונגריה וצ'כיה). בשנים 2007–2008 הגדילה הקבוצה באופן משמעותי את היקף נכסי הגז והנפט בהם לקבוצה זכויות, על ידי רכישת זכויות בנכסי נפט וגז הכוללים בארות נפט וגז מפיקות וזכויות חיפוש, במדינות שונות בארצות הברית. לאחר ביצוע הרכישות האמורות גדלו משמעותית הכנסות הקבוצה מפעילותה בארצות הברית.

נכסי הנפט והגז של החברה

חזקת "ערד" - החברה הייתה בעלת מלוא הזכויות בחזקת ערד, באמצעות חברת הבת חנ"ל חברת הנפט לישראל, שתוקפה פקע באוקטובר 2011. בתחום החזקה נמצא שדה גז פעיל,  שדה זוהר, המפיק גז בכמויות הולכות ופוחתות במשך שנים. מאחר שמאגר ערד מספק כמויות מזעריות אך הכרחיות לתושבי ערד ולמספר מפעלים בסביבה ועד לחיבור אזור ערד לתשתית הארצית של הגז הטבעי, חתם מינהל אוצרות טבע משרד התשתיות הלאומיות, הסכם עם חברת חנ"ל להמשיך ולהפעיל את המאגר תמורות 30% מההכנסות, 70% מההכנסות לאחר ניכוי הוצאות עוברות למדינה.
ליליום (חברה)

ליליום (באנגלית: Lilium aviation) היא חברת הזנק גרמנית העוסקת בייצור כלי תחבורה מוטס, שהוקמה בשנת 2015 על ידי 4 סטודנטים מאוניברסיטת מינכן.
הכלי המרכזי הנמצא בפיתוח פורץ דרך בכך שהוא בעל מקור כח חשמלי, ויכולת המראה ונחיתה אנכית, כך שאינו צריך מסלול המראה.
בספטמבר 2017 החליטה Tencent הסינית להשקיע בליליום 90 מיליון דולר
האווי מנדל

ראשית חייו

מנדל נולד וגדל בשכונת ווילודייל שבטורונטו, אונטריו. אבותיו היגרו מרומניה ומפולין. אביו היה יצרן תאורה וסוכן נדל"ן. בניעוריו, הועף מהתיכון בו למד בעקבות חיקוי של אחד מאנשי הצוות והעסקת חברת בנייה על מנת להרחיב חלק מהתיכון. לאחר מכן, הוא עבד במכירת שטיחים. מנדל היה סנדאפיסט במועדון הקומדיה יוק יוק בטורונטו, שם זכה להצלחה גדולה.

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
הדרך הליקית

הדרך הליקית (טורקית: Likya yolu) היא נתיב הליכה ארוך המשתרע לאורך 509 ק"מ בליקיה שבמרכז הריביירה הטורקית, והמוביל לאורך חופי הים התיכון, מפטהייה לאנטליה. הדרך הליקית שנחנכה ב-1999 היא נתיב ההליכה הארוך והמסומן הראשון במדינה. היא תוצר של עבודת מחקר, הכנה ושכנוע של קייט קלואו (Cate Clow), אזרחית בריטית המתגוררת באנטליה אשר נתפסה לרעיון. קלואו ממשיכה ומתחזקת את הנתיב ומדריכה קבוצות מטיילים לאורכו.
הדרך הליקית משולטת בשלטים בצבעי ירוק-צהוב ומסומנת בפסים בצבעי אדום-לבן. נתיב ההליכה מקביל לחוף וסמוך אליו למעט במספר מקומות בהם הוא עובר במרחק של למעלה מעשרה ק"מ ממנו. הדרך עוברת בדרך כלל בגובה של עד מספר מאות מטרים מעל פני הים, למעט בשלושה מקומות בהם היא מטפסת לגובה של 1,000 ויותר - סמוך לקאש, בין מירה לפיניקה ובעלייה להר אולימפוס הטורקי (Tahtalı Dağı) המתנשא מעל לעיירה קֶמֶר לגובה של 2,366 מטר. הדרך הליקית נחשבת לנתיב בינוני עד קשה וחלקה המערבי הסמוך לאנטליה נחשב לקשה יותר. ניתן ללכת לכל אורכה של הדרך הליקית ב-25 עד 30 ימי הליכה, אך ניתן גם לשלב מספר קטעי הליכה בני יום או מספר ימים.
ויקטור סרוסי

קריירה

סרוסי נולד בלוב ועלה לישראל עם משפחתו בגיל ארבע. בגיל שתים עשרה עברה משפחתו להתגורר בנתניה. יצחק שניאור, מאמן מכבי נתניה הבחין בו משחק וצירף אותו לקבוצה. בגיל שש עשרה, בעונת 1960/1961, עלה לקבוצה הבוגרת. עונה אחר מכן היה שותף לירידת הקבוצה לליגת המשנה. בעונת 1963/1964 הוביל את טבלת המבקיעים בליגה א' עם 25 שערים, וסייע לקבוצתו לחזור לליגה הבכירה. בעונת 1964/1965 ערך את הופעת הבכורה בליגה הבכירה וכבש שלושער בניצחון 3–1 על מכבי יפו.
בעונת 1969/1970 עזב את מכבי נתניה ועבר לקבוצת בית"ר ירושלים. כעבור שתי עונות שב לנתניה. בשנת 1972 זומן לראשונה לנבחרת ישראל. בהופעת הבכורה כבש את שערו הראשון והיחיד בנבחרת בניצחון 1–0 על נבחרת אינדונזיה. בעונת 1973/1974 היה שותף לזכייה של מכבי נתניה באליפות המדינה, התואר היחיד בו זכה במהלך הקריירה.
בעונת 1976/1977 עזב סופית את נתניה, והצטרף לקבוצת הפועל חדרה ששיחקה בליגה הארצית. במחזור המשחקים האחרון בעונה כבש את שער הניצחון מול הפועל אשדוד, שער שהבטיח את עליית הקבוצה לליגה הבכירה. בסיום העונה עבר לקבוצת הפועל באר שבע, במדיה שיחק עונה אחת. לאחר מכן שיחק עונה אחת בקבוצת הפועל פתח תקווה בליגת המשנה. בסיום העונה פרש סרוסי ממשחק.
לאחר פרישתו ממשחק הצטרף סרוסי לפוליטיקה המקומית וכיהן במשך ארבע קדנציות במועצת עיריית נתניה, עד לשנת 2008. בין השאר היה מחזיק תיק הספורט.
אלכסנדר מחייה

קריירה

מחייה החל את הקריירה המקצוענית שלו בדפורטס קינדייו מהליגה הקולומביאנית הראשונה בשנת 2005. הוא שיחק במועדון במשך שבע שנים, עד לשנת 2012, כשבתווך הושאל לאונסה קלדס בשנת 2011. ב-2012 עבר לאתלטיקו נסיונל עימה זכה בשני גביעים, ב-2012 וב-2013, בסופרליגה קולומביאנה ב-2012, ובשלוש אליפויות רצופות, מהאפרטורה ב-2013 ועד לאפרטורה של 2014. ב-14 בדצמבר 2014 חתם במונטריי המקסיקנית, ומיד הושאל בחזרה לנסיונאל.

נבחרת קולומביה

ב-2012,  מחייה ערך את הופעת הבכורה שלו בקולומביה במשחק במוקדמות מונדיאל 2014 נגד פרו. הוא הפך לחלק קבוע מהרכב קולומביה בהמשך הקמפיין, בו רשם חמש הופעות בסך הכל. הוא שיחק במדי הנבחרת גם במונדיאל עצמו.