google/wiki40b huggingface dataset:
שמעון סולומון

ראשית חייו

סולומון נולד בכפר קטן במחוז תיגראי שבאתיופיה. בשנת 1980, כשהיה בן 11, עלה ברגל לישראל במסגרת "מבצע אחים" יחד עם הוריו וחמישה מששת אחיו ואחיותיו. למד בכפר הנוער הדתי ימין אורד. שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים והגיע לדרגת רב-סרן במילואים.
בעל תואר ראשון בעבודה סוציאלית מאוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע, ולימודים לקראת לתואר מוסמך (MA) במנהל ומדיניות חינוך באוניברסיטה העברית בירושלים.

פעילות ציבורית

בשנת 1992, החל לעבוד בתחום היעוץ החינוכי: בתחילה היה יועץ חינוכי בבית הספר התיכון אמי"ת בבאר שבע. בשנת 1994, מונה ליועץ לעניין שילוב עולים לשר החינוך אמנון רובינשטיין. בשנת 1996, עם מינוי ממשלת הימין, עזב את תפקידו לטובת יעוץ והנחיה באגודה לקידום החינוך בירושלים. לאחר הקמת ממשלת שמאל שנית, בשנת 1999, מונה שנית ליועץ עלייה, הפעם לשר החינוך יוסי שריד, ולאחר פרישתו לראש הממשלה אהוד ברק, עד שנת 2001.
לאחר מכן, החל לעסוק בתפקידי ניהול, אף הם בזיקה לתחום החינוכי ולתחום העלייה. שימש מנכ"ל המרכז הקהילתי שבו בנים ליוצאי אתיופיה בבאר שבע. בשנת 2003, ניהל את חוגי הסיור לעולים בחברה להגנת הטבע. באותה שנה, עבר לניהול תחום התעסוקה לאקדמאים יוצאי אתיופיה בסוכנות היהודית. בשנת 2005, היה שליח עלייה באדיס אבבה ובשנים 2007-2008 ניהל מרכז קליטה בבאר שבע. בין השנים 2008-2012, ניהל את המערך החינוכי וההדרכה בכפר הנוער "אגהוזו-שלום" ברואנדה, ליתומים ניצולי רצח העם.
במסגרת פעילותו הציבורית התנדב סולומון בארגון רופאים לזכויות אדם המסייע למהגרים פליטים, חבר בוועד של קרן "אייסף" לחינוך, עמותות "עלמי"א" הפועלת לקידום הילד והמשפחה של ישראלים יוצאי אתיופיה ו"טבקה" המעניקה סיוע משפטי לאנשי קהילת יוצאי אתיופיה בישראל. סולומון כיהן בין היתר כחבר הנהלת תיאטרון יוצאי אתיופיה "נטלה".
החל משנת הלימודים 2015-2016 סולומון עומד בראש בית הספר החקלאי "כפר סילבר" שנמצא ליד אשקלון.

בכנסת

במהלך הבחירות לכנסת התשע עשרה, הוצב במקום ה-12 ברשימה החדשה יש עתיד. לאחר שהרשימה זכתה ל-19 מנדטים, נבחר לכנסת.
פעל בעיקר בתחומי החינוך ויוצאי אתיופיה. היה ראש השדולות למען חיילים יוצאי אתיופיה, למלחמה בגזענות ובאפליה, למען ההשכלה הגבוהה ליוצאי אתיופיה, לחיזוק כפרי-הנוער והפנימיות ולחיזוק יישובי הערבה.
כמו כן, פעל בתחום יחסי החוץ, בעיקר באשר למולדתו: היה ראש השדולה ליחסי ישראל-אפריקה, וכן ראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית עם אפריקה, אתיופיה, אריתריאה ובולגריה.
מסינה

היסטוריה

היוונים הקימו את מסינה במאה השמינית לפנה"ס. היא נקראה בתחילה זָנְקְלֶה שפירושה ביוונית עתיקה "חרמש", על שום צורת הנמל הטבעי שלחופו הוקמה. במאה החמישית לפנה"ס כבש אותה אנאקסילס מרגיום, והוא קרא לה על שמה של העיר היוונית מסניה. ב-397 לפנה"ס כבשה אותה קרתגו, אך היא נכבשה מחדש בידי דיוניסיוס הראשון, טיראן סירקוסאי.
ב-288 לפנה"ס השתלטו על העיר המאמרטינים, טבחו בגברים ולקחו את נשותיהם. העיר הפכה לבסיס ממנו פשטו על הכפרים שבסביבה, עד שהיירון השני כבש אותה בחזרה. ב-264 לפנה"ס הגיעו הרומאים, שחששו מהתגברות השפעתה של קרתגו באזור. בתום המלחמה הפונית הראשונה הייתה מסינה (אז מסאנה; Messana) עיר חופשית, הקשורה בברית עם רומא. בהמשך שימשה את סקסטוס פומפיוס כבסיס למלחמתו באוגוסטוס קיסר.
לאחר נפילת האימפריה הרומית, נכבשה מסינה בידי הגותים, ואחר כך בידי האימפריה הביזנטית (535) הערבים (842) והאחים הנורמנים רוז'ר ורובר גיסקאר (1061). ריצ'רד לב הארי עבר בה במהלך מסע הצלב השלישי (1189) ואף הוא כבש אותה לזמן קצר.
מסינה הייתה ככל הנראה המקום בו פרצה המגפה השחורה שפקדה את אירופה במאה ה-14, כאשר חיילים גנואים ששבו מחצי האי קרים נשאו עמם את המחלה, וספינתם עגנה כנראה בנמל מסינה.
במאות ה-16 וה-17 שלטו במסינה הספרדים. לשיא גדולתה הגיעה בראשית המאה ה-17, אז הייתה אחת מעשר הערים הגדולות באירופה. ב-1674 מרדו תושבי העיר בספרדים, בעזרתו של לואי ה-14, ולזמן מה הייתה מסינה לעיר עצמאית. בעקבות הסכמי ניימכן ב-1678 שבו הספרדים והשתלטו על העיר. הכיבוש המחודש היה אגרסיבי, והאוטונומיה היחסית ממנה נהנו התושבים עוד מהתקופה הרומית נשללה מהם. לאחר הכיבוש המחודש, נבנה מבצר להגנה על העיר.
ב-1847 הייתה מסינה אחת הערים הראשונות באיטליה שפתחו במאבק לאיחוד איטליה. ב-1848 היא הייתה אחת מהערים הראשיות במהפכת 1848 בסיציליה נגד מלכי בית בורבון ששלטו על ממלכת שתי הסיציליות, אך המרד דוכא והיא נכבשה על ידי הכוחות המלוכנים. ב-1860 שחררו את העיר כוחותיו של ג'וזפה גריבלדי.
מסינה נחרבה כמה פעמים על ידי צונמי ורעידות אדמה. לאחר רעידת האדמה שפקדה אותה ב-5 בפברואר 1783, נבנה ארמון מסינה מחדש, לפי תוכניותיו של ג'אקומו מינוטולי. ב-28 בדצמבר 1908 הכו בה רעידת אדמה וצונמי, הרעידה הייתה בעוצמה של 7.5 בסולם ריכטר ונמשכה בין 30 ל 40 שניות. לאחר כמה דקות הכה גל צונמי בגובה של 12.5 מטר בחוף מסינה. למעלה מ-60 אלף בני אדם מצאו את מותם, ורוב העיר העתיקה חרבה. רוב העיר נבנתה מחדש לפי תוכניותיו של לואיג'י בורצי, אדריכל בן העיר. ב-1943 ניזוקה העיר מההפצצות של בעלות הברית, שאף במהלכן נהרגו אלפים. 
ב-1955 אירחה מסינה ועידה של שרי החוץ של איטליה, בלגיה, גרמניה המערבית, הולנד, לוקסמבורג וצרפת, שהובילה לכינונו של השוק האירופי המשותף.
סקראבס

מוזיקה בסדרה

אלמנט משמעותי ב"סקראבס" היא המוזיקה. ביל לורנס, יוצר הסדרה, אמר כי צוות הסדרה נוהג להקדיש יום בשבוע להאזנה ללהקות שונות, זמרים וזמרות במטרה להתאים את השירים לסדרה. לעיתים הם מתאימים שיר לסצנה מסוימת ולעיתים - סצנה לשיר מסוים. בנוסף, להקתו של סם לויד הופיעה בפרקים אחדים. פסקול הסדרה יצא ב-24 בספטמבר 2004.

שיר הנושא

שיר הנושא של הסדרה נקרא "Superman" והוא מבוצע על ידי הלהקה Lazlo Bane. הוא נמצא באלבום הלהקה "All the time in the world" וגם בפסקול הסדרה.
לדברי ביל לורנס, זאק בראף הוא זה שהביא את השיר והציע אותו בתור שיר הנושא של הסדרה, בשל פזמונו האומר "I'm no superman" (אני לא סופרמן), שורה המתקשרת לכך שהרופאים בסדרה אינם כל-יכולים.
בעונה התשיעית מבוצע השיר על ידי WAZ.
נעם חורב

ביוגרפיה

נעם חורב נולד וגדל בעפולה. בעקבות לידה שהסתבכה, נולד עם יד ימין משותקת. לאחר טיפולים אינטנסיביים חזרה ידו לתפקד, וזו היד בה הוא כותב. בגיל 24 עבר לתל אביב, כשחלומו הגדול ביותר היה לכתוב שירים לאמנים. בתחילת דרכו - היה מחכה לאמנים בסיום הופעות, כדי למסור לידם מחברות שירים שכתב.
השיר הראשון שכתב חורב ויצא לאור היה השיר "הוכחה" בביצוע מירי מסיקה באלבום "חדשות טובות" (2010). באותה השנה, נבחר השיר "מילים" שכתב לייצג את ישראל באירוויזיון באוסלו, נורווגיה. שם העפיל השיר לגמר וגרף את כל שלושת פרסי האירוויזיון: פרס יוצרי התחרות, פרס העיתונאים ופרס הפרשנים.
חורב כתב מאז מאות שירים לאמנים מכל גוני הקשת של המוזיקה הישראלית. רבים משיריו זכו להצלחה, כגון: "מתנות קטנות" (רמי קלינשטיין), "כשאחר" (אייל גולן), "אישה חרסינה" (מירי מסיקה), "אהבה למרחקים ארוכים" (גלי עטרי), "שאריות מעצמי" (שיר לוי), "סתם שני אנשים" (רוני דלומי), "הראשונה" (משה פרץ), "אם תרצי" (ליאור נרקיס), "כמה עוד דרכים" (הראל סקעת), "חבר של פעם" (ריטה) ו"אחותי" (שירי מימון).
בשנת 2011, זכה בשני פרסי אקו"ם - פרס ע"ש אמיתי נאמן לעידוד פרסום היצירה למחבר, ופרס אקו"ם להישג השנה לשיר "כשאחר". בשנת 2012, זכה נעם חורב בתואר "המחבר הבכיר" – תואר שניתן ליוצר שכתב הכי הרבה שירים למצעדים השנתיים. באותה השנה נכנס לרשימת המחברים המושמעים ביותר בישראל על פי נתוני אקו"ם יחד עם יוצרים כמו אהוד מנור, יענקלה רוטבליט, אביב גפן, עידן רייכל ונעמי שמר.
חורב כתב את ספר הילדים "לציונה יש כנף אחת" המבוסס על סיפור לידתו. הספר יצא בשנת 2011. הוא הפך לרב-מכר, הגיע ל-"מהדורת זהב" (מכירת מעל ל-20,000 עותקים) ועובד להצגת ילדים בתיאטרון "הקיבוץ".
במסגרת חג המחזמר 2015, כתב את "הזמיר" - מחזמר ישראלי מקורי בכיכובו של צחי הלוי, עליו זכה בפרס הכותב המצטיין מטעם אקו"ם. הוא היה יועץ אמנותי בפרויקט "שיר וזיכרון 2016" - פרויקט בשיתוף רשת ג', ynet ולינקטון לציון יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
ביוני 2018 הוצגה לראשונה תערוכת "שיר על קיר", שחשפה אינטרפרטציה אישית של עשרות אמנים מתחומים שונים לשיריו של נעם חורב דרך יצירות ציור, פיסול ועיצוב. 
באוגוסט 2019 הושק המחזה של תיאטרון הבימה, "אביב מתעורר", שם כתב את כל שיריו. בספטמבר באותה שנה יצא לאור ספרו הראשון למבוגרים, "טיוטה של אושר".
חורב מנחה את "סדנת הכתיבה והפזמונאות של נעם חורב", במסגרתה הוא מסייע לפזמונאים לפתח את כישוריהם ומספק כלים לכתיבת שירים. הרצאתו, "מתנות קטנות - הסיפורים מאחורי השירים", נחלה הצלחה בסבב בארצות הברית. במהלך ההרצאה הוא מדבר על סיפור חייו ועל הסיפורים מאחורי השירים שכתב.

חיים אישיים

חורב הוא הומוסקסואל ונישא לבן זוגו בשנת 2019.

פרסי אקו"ם והישגים נוספים

שנת 2010 - שלושת פרסי האירוויזיון: פרס יוצרי התחרות, פרס העיתונאים ופרס הפרשנים על השיר "מילים" שכתב.
שנת 2011 - פרס ע"ש אמיתי נאמן לעידוד פרסום היצירה למחבר.
פרס אקו"ם להישג השנה לשיר "כשאחר".
שנת 2012 - תואר "המחבר הבכיר" - תואר הניתן לפזמונאי שכתב הכי הרבה שירים במצעדים השנתיים של אותה שנה. בשנים קודמות זכו לתואר כותבים כמו: אהוד מנור, עידן רייכל, דני סנדרסון, אביב גפן, שלמה ארצי ועוד.
שנת 2014 - פרס אקו"ם לשיר "מתנות קטנות" שכתב חורב לרמי קלינשטיין בקטגוריית "מצעד ריקודי העם".
שנת 2015 - פרס מטעם אקו"ם על כתיבת המחזמר "הזמיר" במסגרת "חג המחזמר".
פרס מטעם אקו"ם לשיר "היא לא את" שכתב חורב לאייל גולן ב"מצעד ריקודי העם השנתי".
שנת 2017 - מהדורת זהב לספר הילדים פרי עטו, "לציונה יש כנף אחת".
סנדרה (זמרת)

חיים אישיים

ב-7 בינואר 1988 נישאה סנדרה למייקל קרטו. ביולי 1995, נולדו להם תאומים, ניקיטה וסבסטיאן. בנובמבר 2007 התגרשו בגלל "חילוקי דעות אישיים ומקצועיים"]. סנדרה נישאה בשנית לאולף מנגס ב-2010, והם גרים באיביזה עם שני ילדיה של סנדרה.
סנדרה היא צמחונית ולוחמת למען זכויות בעלי חיים.
בדרנית בחצות

תקציר העלילה

רוזה שארדנה (תיקי דיין) ואחותה מרים (לבנה פינקלשטיין) עובדות כזבניות בבוטיק "אביב" של מר קלוצמן (יוסי גרבר). רוזה חולמת לצאת משם ולהיות זמרת ובדרנית מבוקשת. קלוצמן מטיל עליה להביא שמלת ערב לפנינה אייזן (רחל דיין) בתו של מר אייזן (אברהם רונאי).
אייזן הוא אלמן עשיר והוא עומד לעשות מסיבה לחוג הנוצץ. כשרוזה מגיעה מבקשת ממנה פנינה להצטרף כדי שמספר המוזמנים יהיה מעל 13, מספר מביא רע לדעתו של אביה. היא משאילה לה שמלת ערב, משנה את שמה לורדה שרון ובונה לה סיפור כיסוי לחוג הנוצץ.
למסיבה מגיע המפיק העשיר אהוד ברנע (דוד ברוך) עם אחיינו הזמר המפורסם יורם הראל (צביקה פיק) ובמאי המופעים הידוע יהודה בשן (מני פאר). יורם מבקש מרוזה לשיר וכולם מתפעלים מכישורנה וברנע מתחיל לעגוב אחריה אך היא מצליחה להתחמק ממנו.
בהמשך לסיפור הכיסוי שלה שהיא מתגוררת בסביון היא מובילה את אהוד, יורם ויהודה לאחת הווילות בסביון שם מתגורר דניאלי (רפאל קלצ'קין) עם אשתו אנצ'ה (ג'טה לוקה) והגנן התימני רחמים (יוסף באשי) שמתחילים להתקוטט ביניהם ולבסוף מוצאים את עצמם בתוך הבריכה.
לבסוף מגלה להם רוזה את מצבה האמיתי וזה לא משנה את יחסם כלפיה. הם מגיעים לביתה בשכונת התקווה ויהודה מתאהב במרים.
היחסים בין רוזה ויורם יודעים עליות ומורדות אף על פי שהם מופיעים יחד במופע מוצלח. יורם נמשך בתחילה לפנינה אך היא מוצאת תייר אמריקאי עשיר.
לבסוף מחוסר ברירה מסכימה רוזה להתחתן עם אהוד המבוגר והעשיר אף על פי שגם אמה חומדת אותו. חכם משיח (אריה אליאס) מכין את טקס החתונה בין רוזה לאהוד ובין יהודה למרים. יורם מגיע ואומר לרוזה שהוא אוהב אותה והיא מבטלת את הסכמתה לאהוד. אהוד מבקש כעת את הסכמתה של גב' שארדנה (לילית נגר) והיא נענית ברצון.
לבסוף נערכת חתונה חגיגית לשלושת הזוגות וכולם שרים ורוקדים ביחד עם רקדנית בטן ותזמורת מזרחית עם נגן הקאנון ויקטור עידה, את "שיר החתונה".
מוזיאון האמנות של גאורגיה

היסטוריה

האב הקדמון של המוזיאון, הגלריה הלאומית לאומנות, נפתח בעקבות מאמציהם של אמנים גאורגים צעירים שחונכו באירופה, ב-1 בפברואר 1920, בטביליסי. בלי קשר לכך צמח המוזיאון המרכזי לאמנויות יפות, שנפתח באוגוסט 1923, בטביליסי. בסוף שנת 1932 הועבר המוזיאון המרכזי לאמנויות יפות לכנסיית מטחי שבמרכז טביליסי העתיקה, והתווספו לאוסף המוזיאון אוספים קטנים יותר. 
בשנת 1921, לאחר פלישת הצבא האדום לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה ויציאת הממשלה הגאורגית לגלות בצרפת, נלקחו אוספי המוזיאון לצרפת והוחזרו בשנת 1945, רק לאחר שנחתם הסכם מיוחד בין הממשלה הסובייטית לבין הממשלה הצרפתית. האוסף שכלל כתבי-יד, עבודות מתכת, תכשיטים, עבודות מצופות באמאיל וציורים התווסף לאוסף שעדיין נשאר במוזיאון. היסטוריון האמנות הגאורגי הבולט, שלווה אמירנאשווילי, שעמד בראש המוזיאון במשך למעלה משלושים שנה, שיחק תפקיד חשוב בהתהוות האוסף המרשים של המוזיאון. מאוחר יותר נקרא המוזיאון על שמו. 
בשנת 1950, הפך המוזיאון, באופן רשמי, למוזיאון האמנות של גאורגיה, והועבר, באותה שנה, למבנה בו הוא נמצא גם היום. המבנה נבנה בשנת 1838, בסגנון נאו קלאסי, בתקופת שלטון האימפריה הרוסית בגאורגיה, ושימש כסמינר תאולוגי.
ב-30 בדצמבר 2004, הועבר המוזיאון לניהול משותף תחת המוזיאון הלאומי הגאורגי.

תצוגה

האולמות המרווחים של מציגים תצוגה קבועה של אמנות גאורגית, אוריינטלית רוסית ואירופית, כאשר המוצגים החשובים ביותר הם, באופן טבעי, פריטי האמנות הגאורגית, הממחישים את ההתפתחות של התרבות הלאומית הגאורגית לאורך מימי קדם ועד היום. פריטי האמנות האוריינטלית תופסים את המקום השני בחשיבותו, והוא אחד מהאוספים הגדולים במדינות הפוסט-סובייטיות. התצוגה האוריינטלית כוללת חלקי אמנות יפה מפרס, במיוחד אוסף האמנות הקג'ארית (השושלת הקג'ארית), שהוא החלק המשמעותי שבאוסף. כמו כן כוללת התצוגה מספר מיניאטורות של אמני חצר המלכות הפרסי, ביניהם פורטרטים שאחים ואצילים פרסים כמו גם ציורים של הנשים היפות בחצר המלכות. המוזיאון כולל גם תצוגה זמנית של אוספי אמנות ממקומות אחרים בגאורגיה וגם מחוץ לגאורגיה.
עבד אלנבי נמאזי

אייתוללה עבד אלנבי נמאזי (בפרסית: عبدالنبي نمازي; נולד בשנת 1945 בבושהר שבאיראן) איש דת ופוליטיקאי איראני.
חבר במועצת המומחים האירנית ה-3 של הרפובליקה האסלאמית של איראן, ולאחר מכן היה חבר גם במועצה ה-4 וה-5.
עבד אלנבי היה התובע הכללי במערכת המשפט של הרפובליקה האסלאמית.
בשנת 2002, התפרסם עבד אלנבי בעיתונות לאחר שהוא התעלם לכאורה מהוראה שהוא קיבל מעלי ח'אמנאי.
בשנת 2006, חזר אייתוללה עבד אלנבי לכותרות, לאחר שהוא הוביל מחאה על טבח המוסלמים בקשמיר, ואף בקש ממועצת הביטחון של האו"ם להתערב בנושא.
גבריאלה צ'ילמי

שנותיה המוקדמות

צ'ילמי נולדה במלבורן אך בגיל 15 עברה עם הוריה ואחיה ג'וזף להתגורר בלונדון. מגיל צעיר החלה להתעניין במוזיקה והשפעותיה הגדולות היו נינה סימון, לד זפלין, ג'ניס ג'ופלין, טי רקס וקט סטיבנס. בשנת 2004 כשהיא בת 13 בלבד היא משכה את תשומת לבו של מפיק בחברת וורנר מיוזיק גרופ.

2005-2009: אלבום בכורה

צ'ילמי התחילה לעבוד על אלבום בכורה ועבדה עם המפיק של להקת Sugababes בנוסף לכך חיממה את חברת הלהקה לשעבר מוטיה בואנה. הסינגל הראשון שהוציאה צ'ילמי היה "Sweet About Me" שיצא ב-17 במרץ 2008 והגיע למקום השישי במצעד הבריטי. הסינגל שימש כחלק מהקמפיין העולם לדאורדרנט "Rexona". ב-31 במרץ יצא אלבום הבכורה של צ'ילמי שנקרא "Lessons to Be Learned". הסינגל השני מהאלבום היה "Don't Wanna Go to Bed Now" שיצא ב-21 ביולי. ב-18 באוגוסט יצא הסינגל השלישי שהיה "Save the Lies". ב-12 בדצמבר יצא הסינגל הרביעי מהאלבום שהיה "Sanctuary", הסינגל נכנס לפסקול הסרט טירוף של קולג' בכיכובו של רופרט אוורט. בפברואר 2008 הצטרפה צ'ילמי לנובל ואג במהלך סיבוב ההופעות שלהם. מחודש מרץ עד מאי 2008 ליוותה צ'ילמי את להקת השוגאבייבז בסיבוב הופעות שלהן. ביוני היא פתחה את סיבוב ההופעות של הזמר ג'יימס בלאנט. באוקטובר 2008 הופיעה בקונצרט של MTV לצידם של אר.אי.אם. וקייזר צ'יפס. הסינגל החמישי והאחרון מהאלבום היה "Warm This Winter" שיצא ב-15 בדצמבר 2008. בינואר 2009 הייתה צ'ילמי מועמדת לפרס בטקס פרסי המוזיקה הבריטית.

2010: אלבום שני

הסינגל הראשון מאלבומה השני של צ'ילמי היה "On a Mission" שיצא ב-5 בפברואר 2010. הסינגל הגיע למקום הראשון באוסטרליה ולמקום התשיעי בממלכה המאוחדת. אלבומה השני של צ'ילמי יצא ב-22 במרץ ונקרא "Ten", האלבום לא זכה להצלחה כמו קודמו. הסינגל השני מהאלבום היה "Hearts Don't Lie" שיצא ב-7 ביוני. ב-26 באוגוסט יצא הסינגל הבא מהאלבום שנקרא "Defender", במקביל יצא לאור גם הסינגל "Magic Carpet Ride" שנכנס לפסקול הסרט "Soulboy". לאחר מכן יצאה צ'ילמי לסיבוב הופעות יחד עם הזמרת ליאונה לואיס.

2011-הווה: אלבום שלישי

בתחילת 2011 החלה צ'ילמי בעבודה על אלבום סטודיו חדש. בינואר 2012 שיחררה לרשת קליפ לשיר "Vicious Love". ב-14 במרץ 2013 יצא הקליפ לשיר "Sweeter in History" שעלה ישירות לדף היוטיוב שלה.
אלברכט מרץ פון קירנהיים

ביוגרפיה

מרץ היה בעל תפקיד בכיר ב"צבא המולדת", ענף של הוורמאכט שתפקידו לתכנן תוכניות ולארגן חיילי מילואים למקרה של התקוממות של עובדי כפיה ברייך, או כל מקרה חירום. בראש "צבא המולדת" עמד הגנרל פרידריך פרום. סגנו הגנרל פרידריך אולבריכט, היה מתנגד משטר פעיל, והמפקדה כולה שימשה את מטרת הקשר כנגד היטלר, בראשות הקולונל גראף קלאוס שנק פון שטאופנברג. התוכנית המרכזית להפעלת אנשי "צבא המולדת" הפכה למעשה לתוכנית להשתלטות צבאית של אנשי הקשר על הרייך השלישי, תחת שם הקוד "ואלקירי".
כאשר פוצץ שטאופנברג את הפצצה במפקדתו של היטלר, סייע מרץ לאנשי הקשר, והוציא ביחד עם הגנרל אולבריכט את הפקודות שנועדו להפעיל את "ואלקירי". ביחד עם אולבריכט ושטאופנרג עצר מרץ את הגנרל פרום, וניסה לפעול על מנת לקדם את מטרת הקושרים. עם זאת אנשי הקשר נכשלו במספר משימות בסיסיות, כגון השתלטות על תחנות הרדיו, דבר שהיה מונע את התפשטות הידיעה כי היטלר חי. פרום נמלט ממעצרו, ובערבו של יום ה-20 ביולי 1944, נעצרו הגנרל לודוויג בק שאמור היה לעמוד בראש המדינה הגרמנית לאחר הקשר, שטאופנברג, מרץ, וורנר פון האפטן (קצין שסייע לשטאופנברג בהטמנת הפצצה) ואולבריכט. 
פרום היה להוט להראות כמי שפעל לדיכוי הקשר, ולהסתיר את העובדה כי מטה הקושרים פעל במפקדת "צבא המולדת" עליו היה מופקד. (הדבר לא עזר לפרום, והוא הוצא להורג על ידי היטלר בשל "פחדנות"). פרום נתן לגנרל בק את האפשרות להתאבד, ומשזה נכשל בניסיון ההתאבדות ירה בו אחד החיילים. לאחר מכן נתן פרום לשטאופנברג, מרץ, אולבריכט והאפטן לכתוב מכתבים לבני ביתם, העמידם לקיר בחצר בנדלרבלוק והוציאם להורג אל מול כיתת יורים.
מכשיר אידוי וולקאנו

מכשיר אידוי וולקאנו (וופורייזר, מאייד) הוא מכשיר אידוי ביתי, הנפוץ בין השאר לצריכת קנאביס, באמצעות הדגם הרפואי וולקאנו מדיק (Volcano Medic) כדרך צריכה העדיפה על עישון והנזקים הנלווים לכך. 
המכשיר, בדגמיו  הלא-רפואיים  (Volcano Digit ו-Volcano Classic) משמש בין היתר לארומתרפיה ושאיפת צמחי מרפא באידוי - וללא עשן. בנוסף, שפים ידועים ברחבי העולם משתמשים בוולקאנו לבישול בטכניקת גסטרונומיה מולקולרית. מערכת האידוי של וולקאנו מיוצרת בגרמניה על ידי חברת "Storz & Bickel", המתמחה בטכנולוגיות האידוי.
למכשיר וולקנו צורה דמוית קונוס, עם בסיס חימום בעל כפתורי שליטה לזרימת אוויר וטמפרטורה. מערכת האוויר המאודה כוללת בלון עמיד בחום, ערכת שסתום ותא מילוי בו מתחמם החומר אותו רוצים לאדות. הקנאביס או השמנים הארומטיים מחוממים בטמפרטורה משתנה, על ידי דחיסת אוויר חם, במערכת המוליכה חום ומרימה אותו אל תוך הבלון. כשהבלון מלא, המשתמש מנתק אותו מהמכשיר, ושואף את האדים או משחרר אותם על ידי השסתום.

ארומתרפיה

הוולקאנו משמש להעברת חום, כדי לשחרר תרכובות ארומטיות מצמחים ותבלינים. ניתן לשחרר ריחות ארומטיים אשר במצב אחר היו נשרפים ונהרסים, או שיש קושי לשחררם בשל התרכובת הכימית שלהם.

רפואי

בשנת 2011 נרשם בישראל מכשיר הוולקאנו מדיק כמכשיר רפואי באישור משרד הבריאות, לשימוש עבור קנאביס רפואי. נכון לספטמבר 2011, ישראל היא המדינה היחידה בעולם אשר משווקת מכשיר רפואי לקנאביס עבור מטופלים הצרכים את התרופה באישור משרד הבריאות.
הערכות קליניות של מכשירי וולקנו נערכו, לרוב בתחום הקנאביס הרפואי. מחקר שהתבצע בנובמבר 2007 על ידי אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, ופורסם במגזין אקדמיה אמריקאית בנוירולוגיה, השווה את רמת הרכיבים הפעילים ביולוגית בקנאביס - טטרה-הידרו-קנאבינול (THC) והתוצרים המזיקים אשר נובעים מעישון (שריפה) של הקנאביס, לעומת רמתם באדים הנוצרים על ידי מאייד הוולקאנו. המחקר בדק ריכוז פחמן חד-חמצני בדם כסממן תוצרים מזיקים, ומצא כי יש חשיפה מוגבלת לתוצרים מזיקים כאשר משתמשים במכשיר האידוי. מחקר מ-2004 שפורסם במגזין "קנאביס תרפיוטיקס", מצא כי בהשוואה לעשן קנאביס, אדים ממאייד הוולקאנו מכילים ריכוזים גבוהים יותר של THC ורמת ריכוז פחותה דראמטית של רכיבים מזיקים.
מחקר נוסף אשר פורסם במאי 2008 במגזין "פסיכופארמקולוגיה", חקר את היתכנות אדמיניסטרציה תוך-ריאתית של THC על ידי מאייד וולקאנו. מחקר זה מצא כי ניתן להגיע בעזרת מאייד הוולקאנו למיצוי ואדמיניסטרציה עקביים וניתנים לשחזור. הדבר מעיד כי מכשיר המאייד הוא אמצעי ראוי לאדמיניסטרציית THC.
ביוני 2006, מחקר אשר התנהל באוניברסיטת ליידן שבהולנד ופורסם במגזין "פסיכופארמקולוגיה", העריך את ביצועי מאייד הוולקאנו לאדמיניסטרציה עקבית של THC באמצעות תוצרים מולוקולרים טהורים. התוצאות הראו כי מאייד הוולקאנו הוא אמצעי אדמיניסטרציה מתאים עבור THC. הניתוח הסופי הראה כי רכיבי הקנאביס שוחררו מיידית על ידי מכשיר האידוי.

בישול אוכל

הוולקאנו משמש שפים ידועים כגון גראנט אייצ’ץ ממסעדת "Alinea" בשיקגו ופראן אדריה ממסעדת "El Bulli" בספרד, כדרך להוספת חום מבוקר למאכלים, צמחים ותבלינים, אשר אחרת קשים לטיטור, או שעלולים להינזק על ידי חימום יתר בזמן הבישול.
הטכניקה שימושית לבישול מודרני הידוע גם כגסטרונומיה מולקולרית.
קוסודמה

קוסודמה היא דגם נייר המוכן, על פי רוב, באמצעות תפירת יחידות נייר זהות בצורת פירמידה זו אל זו דרך חודן, תוך יצירת מבנה כדורי. לחלופין, מודבקות היחידות הזהות זו לזו. בדרך כלל נתפרות הקוסודמות בסגנון פרחים המקופלים מניירות מרובעים, ולעיתים מוצמדים לתחתיותיהן גדילים לקישוט.
מקור הקוסודמה הוא בתרבות היפנית העתיקה, בה נעשה שימוש בקוסודמות לקטורת ולתערובת פרחי ניחוחות מיובשים. ייתכן כי במקור היו הקוסודמות עשויות מצרור פרחים או מעשבי מרפא ממשיים. המילה עצמה היא הלחם בסיסים של שתי מילים יפניות – "קוסורי" (תרופה) ו"טמה" (כדור). הקוסודמה משמשת כיום בדרך כלל כקישוט או כמתנה.
ההבדל בין קוסודמה לאוריגמי מודולרי הוא בכך שבקוסודמה היחידות תפורות או מודבקות זו לזו, ואילו באוריגמי מודולרי הניירות מקופלים יחדיו. יחד עם זאת, הקוסודמה נחשבת לאוריגמי, אף על פי שהאוריגמי נמנע מטכניקות של השחלת חוט או הדבקת חלקים יחד האופייניות לקוסודמה. זאת, מפני שישנה הכרה בכך שבאוריגמי יפני מסורתי עתיק נעשה לעיתים קרובות שימוש בהדבקה ולקוסודמה ניתן כבוד כאומנות קיפול נייר מסורתית חכמה השייכת למשפחת האוריגמי.
מומחים באוריגמי המודרני, כמו טומוקו פוס, יצרו עיצובי קוסודמה חדשים שהורכבו ללא חיתוך, הדבקה או השחלת חוטים.
לוע המים

לוע המים (במקור באנגלית: The Watter's Mou) היא נובלה שחוברה על ידי בראם סטוקר ופורסמה לראשונה בשנת 1895. הסיפור כתוב בסגנון ספרות גותית ומתאר את סיפורה של בחורה המאוהבת בגבר שמשימתו היא למנוע הברחות לחופי עיירתם.

עלילה

העלילה מתרחשת בחופי סקוטלנד ונסובה סביב לילה אחד, ושלוש דמויות מרכזיות. ווילי בארו או בכינויו "ווילי המלח", המשמש כחייל בשירות משמר החופים ונמצא במשמרת באותו הלילה; מאגי, ארוסתו של ווילי; מקווירטר הזקן, אביה של מאגי הנמצא בקשיים כלכליים רבים עד כדי משכון סירת הדייג שלו - והיא מקור פרנסתו היחידי.
הסיפור, הכתוב בסגנון הספרות הגותית של המאה ה־19, מתאר בחמישה פרקים את רצף האירועים הדרמטיים המתרחשים במהלכו, תוך השתנות הגיבור המרכזי בין שלוש הדמויות מפרק לפרק. 
במהדורה העברית לנובלה, שראתה אור בשנת 2018 בהוצאת הספרים 'הוצאה עצמית', העלילה תוארה כך: "ווילי המלח הוא שומר חוף בכפר השוכן בחופי סקוטלנד. כשמשמרתו מתחילה באותו לילה סוער, מתקבלת ידיעה על כוונת מבריחים להגיע אל החוף. כל הדברים מתחילים להיות מפחידים, מרגשים, מלחיצים ומסוכנים, כשסכנת חיים נמצאת מעל ראשם של כל הנוגעים בדבר. הכל מתחיל ונגמר בלוע המים, אותו מקום שבו האל אינו מביט, הרוח היא היחידה ששורקת והגלים הם הקובעים את גורלך".
"לוע המים", הוא ככל הנראה כינוי שסטוקר נתן למפרץ מוכר הממוקם בחופי אברדינשייר שבסקוטלנד. מפרץ זה היה ידוע, בשל צורתו, כמקום מסוכן לסירות עקב הסחף והסלעים המחורצים. במסגרת הכתיבה בסגנון הגותי, נעשתה האנשה לאותו מפרץ, אותו סטוקר מאניש את לוע הים - הבולע את כל מי שנכנס לתוכו.
יאנג חווי

כתביו

האיור הסיני המוקדם ביותר של משולש פסקל הוא מספרו של יאנג משנת 1261 - "אנליזה מפורטת של חוקי המתמטיקה בתשעת הפרקים של אמנות המתמטיקה וסיווגם" (詳解九章算法). בספר מודה יאנג שהשיטה למציאת שורשים ריבועיים ומשולשים בעזרת משולש יאנג חווי הומצאה על ידי המתמטיקאי גְּ'יַה שְׂיֵן בשנת 1100 לערך (כ-500 שנים לפני בלז פסקל) בספרו האבוד כיום - "'הערמת' חזקות ו'פיצוח' מקדמים" (如積釋鎖).
בשנת 1275 לערך פרסם יאנג שני ספרי מתמטיקה שקובצו לכרך אחד בשם "שיטת החישוב של יאנג חווי" (楊輝算法). בספר הראשון יאנג מתאר סידור של מספרים על מעגלים בעלי מרכז משותף ועל מעגלים שאינם בעלי מרכז משותף (עיגולי קסם) ואף תיאר שיטה לבניית מעגלים שכאלה. בכתביו ביקר יאנג בחריפות את העבודות הקודמות של המתמטיקאים לי צ'ונגפנג וליו לי שהסתפקו בשימוש בשיטות מתמטיות בלי לחקור את הבסיס התאורטי שלהן. בכך יאנג הפגין את גישתו המודרנית למתמטיקה ואף אמר פעם: "אנשי העבר החליפו את שם השיטה בה השתמשו מבעיה לבעיה, וכיוון שלא סיפקו נימוקים לשיטתם הרי שאין להבין את הבסיס התאורטי לפעולתם".
בכתביו מספק יאנג הוכחה לטענה שכאשר מחלקים מקבילית לארבע מקביליות על ידי שני קווים מקבילים לצלעות העוברים דרך נקודה על אלכסון המקבילית אזי זוג המקביליות החיצוניות (שאינן על האלכסון) הינן שוות. זוהי בדיוק הטענה מספר 43 בספר הראשון של היסודות של אוקלידס (אלא שיאנג נעזר בהוכחה שונה משל אוקלידס). ישנן עוד טענות הדומות ביותר לטענות של אוקלידס שיאנג הוכיח גם כן. יאנג לא הכיר את אוקלידס למרות שאוקלידס כתב בראשית המאה השלישית לפנה"ס, כ-1600 שנים לפני יאנג. זאת מכיוון שספרי אוקלידס תורגמו לראשונה לסינית על ידי המסיונר האיטלקי לסין מטאו ריצ'י וקסו גואנגקי (פקיד בכיר של שושלת מינג) רק בראשית המאה ה-17, כלומר כשלוש מאות שנה אחרי יאנג. 
כתביו של יאנג הם הראשונים בהם מופיעות משוואות ריבועיות עם מקדמים שליליים, אך יאנג ייחס זאת למתמטיקאי ליו יי שקדם לו. יאנג גם היה ידוע ביכולתו לחשב בעזרת שברים עשרוניים. כשחישב שטח שדה ברוחב 24 צעדים ו ⁴⁄₁₀ 3 רגל ואורך של 36 צעדים ו ⁸⁄₁₀ 2 רגל, יאנג ביטא את החישוב ביחידות של צעדים כ 24.68 כפול 36.56 = 902.3008.