בית השלום (חברון)

בית השלום הוא בניין בבעלות יהודית, על ציר ציון - הדרך המחברת בין קריית ארבע למערת המכפלה ושכונת אברהם אבינו ביישוב היהודי בחברון, בשכונת א-ראס בחברון. משרד הביטחון כינה את הבניין הבית החום ובאמצעי התקשורת כונה לעיתים בית המריבה.
המבנה בן ארבע קומות ושטחו הכולל 1,138 מ"ר. נכון למרץ 2019 גרות בו שלוש משפחות ונעשים בו שיפוצים להכשרת 27 יחידות דיור.
במרץ 2007 נכנסו יהודים לבניין לאחר שרכשו אותו מפאיז רג'בי, ובדצמבר 2008 הם פונו בכוח על ידי משטרת ישראל, לאחר שנדחתה עתירה נגד הפינוי שהגישו לבג"ץ. לאחר הפינוי נותר הבית בידי כוחות הביטחון עד להכרעת מערכת המשפט ועל גגו עמדה מאוישת של צה"ל. ב-13 בספטמבר 2012 פסק בית המשפט המחוזי בירושלים כי הבית נרכש כחוק וחייב את המדינה להשיב את הבית לרוכשיו בתוך 30 יום. שר הביטחון אהוד ברק הנחה להעביר את הבית לידי הרוכשים היהודים, אולם בית המשפט המחוזי החליט לעכב את המהלך עד להחלטת בבית המשפט העליון בערעור. ב-11 במרץ 2014 דחה בית המשפט העליון את ערעורו של רג'בי ואישר שהבית נרכש כדין. באפריל 2014 אוכלס הבניין ביהודים לאחר ששר הביטחון אישר זאת.

טענות הצדדים

פאיז רג'בי ועבד אלקאדר שאוור, שני פלסטינים שהבניין היה שייך להם והוחזק על-ידם, חתמו בשנת 2004 על עסקת מכר למכירת הבניין עם איוב ג'אבר, פלסטיני אף הוא, "איש קש" שייצג בעסקה את הקונים בפועל: טל בניה והשקעות קרני שומרון ואגודת מחדשי היישוב היהודי בחברון.
המימון לרכישת המבנה, בסך מיליון דולר, התקבל ממוריס אברהם, מיוצאי קהילת יהודי חלב בניו יורק. הוא סיפר כי משפחתו עלתה לארץ ישראל, התיישבה בחברון וגורשה מהעיר במאורעות תרפ"ט. הוא אמר בריאיון כי מצא עניין בבית זה עקב היותו על ציר המתפללים בין קריית ארבע לבין מערת המכפלה, ובכך הוא מבטיח את המתפללים בדרכם למערה.
עד ל-19 במרץ 2007 נותרה החזקה במבנה בידי רג'בי ושאוור. לטענת רג'בי, הוא חזר בו מהעסקה עם ג'אבר, משום שלא שולמה לו יתרת התמורה עבור המכר, והעסקה בוטלה. הקונים בפועל טענו כי העסקה הושלמה והזכויות במבנה עברו בשלמותן אליהם והמכירה תועדה בקלטת שמע. מחלוקת זו נידונה בבית המשפט המחוזי בירושלים.

כניסה ראשונה לבית וקביעת בג"צ

ב-19 במרץ 2007, בעוד רג'בי מחזיק בפועל במבנה, נכנסו למבנה כ-150 אנשים, ברובם תלמידי ישיבה, שפעלו מטעם הקונים בפועל. מיד לאחר הכניסה למבנה, הוכנס למקום ציוד בידי המתיישבים.
רג'בי טען כי הכניסה למבנה נעשתה שלא בהסכמתו ולוותה באלימות (מבלי שפירט כלפי מי או מה), תוך שימוש בכלי פריצה ופטישים. הקונים בפועל הכחישו זאת, וטענו שכניסתם למקום הייתה מכוח זכותם בעקבות קניית הנכס. רג'בי הגיש תלונה למשטרה על הכניסה למבנה. הקונים בפועל הגישו מסמכים התומכים בטענה כי עסקת המכר הושלמה, אולם בפרקליטות טענו כי יש ספק לגבי המקוריות של חלקם. גם בגרסתו של רג'בי במשטרה נמצאו סתירות ועלו תמיהות.
ב-17 באפריל 2007 עתר רג'בי לבג"ץ, בבקשה שיורה למדינה לסייע לו בפינוי המתיישבים מהמבנה. בתגובה הודיעה המדינה ב-18 בנובמבר 2007 כי לאחר השלמת חקירת המשטרה הוחלט כי על משטרת ישראל לסייע בפינויים של המתיישבים מהמבנה בשל קיום "פלישה טרייה" אליו.
בעקבות זאת עתרו הקונים לבג"ץ, שיורה למדינה להימנע מהפינוי. ב-16 בנובמבר 2008 ניתן פסק הדין בעתירה, ובו נאמר "במהלך הדיון האחרון בעתירה, הצענו כי העותרות תפנינה את המבנה, וכי המבנה יוחזק בידי המדינה עד להכרעה בזכויות המשפטיות של הצדדים בערכאות המוסמכות. הצעתנו הושבה ריקם. לאור זאת, קם הצורך להכריע בעתירה". בג"ץ פסק כי "החלטת המדינה עומדת במבחן החוקיות והסבירות" והמדינה רשאית לפנות את המבנה ולהעביר אליה את החזקה עליו, עד להכרעה בשאלה למי החזקה על הנכס.

הפינוי והתגובה לפינוי

שר הביטחון, אהוד ברק, נועד עם ראשי מועצת יש"ע ועם מנהיגי היישוב היהודי בחברון, בניסיון להגיע לפינוי שקט של הבית. ברק הציג את עמדתו כי "אזרחים חייבים לקבל את מרות המדינה. לא ניתן לגורמים קיצוניים לערער את סמכות המדינה ויסודותיה".
ב-3 בדצמבר 2008 הכריז מפקד פיקוד המרכז, האלוף גדי שמני, על האזור כשטח צבאי סגור ולמקום הובאו שלוש פלוגות יס"מ. למחרת נערך דיון בין שר הביטחון לראשי מועצת יש"ע בניסיון בלתי מוצלח להגיע לפשרה. בעת הדיון נכנסו כוחות משטרה מתוגברים למבנה ופינו אותו תוך שימוש באמצעים לפיזור הפגנות. במאבק האלים נפצעו כ-20 איש מהמפונים והמפנים.

הדיון הציבורי בעקבות פסיקת בג"ץ

אף שבג"ץ דחה את העתירה שהגישו, נאבקו היהודים שנכנסו לבית בפסיקה זו. הם טענו כי הפסיקה נובעת ממניעים פוליטיים ואין לה תוקף מוסרי. מאות תומכים הגיעו לבית החום כדי להיאבק בניסיון לפנות את יושבי הבית. בין המגיעים למקום נמנה גם חבר הכנסת ניסים זאב. התומכים שהו במקום כשבועיים. המאבק על הבית החום עורר מחדש גם את המאבק על בית שפירא ועשרות בני נוער נכנסו לתוכו, אך פונו בתוך זמן קצר.
ב-24 בנובמבר חתמו 48 חברי כנסת על מכתב אל שר הביטחון, אהוד ברק והשר לביטחון פנים, אבי דיכטר, שבו קראו "להימנע מהפינוי לפחות עד הבחירות".
בימים שלפני הפינוי אירעו בעיר התנגשויות בין יהודים וערבים, שכללו השלכת אבנים הדדית. במהומות נפצע קשה נער יהודי מפגיעת אבן בראשו.
בלילה שבין 1 בדצמבר ל-2 בדצמבר התפרעו פעילי ימין בסמוך לבית החום. "הארץ" תיאר זאת: "התפרעות קשה של מתנחלים הלילה (שלישי) בחברון. מאות מתנחלים ופעילי ימין התגודדו אחרי חצות סמוך לבית המריבה, יידו אבנים על פלסטינים, ניפצו שמשות של מכוניות וחלונות בבתים, וחיללו פעם נוספת קברים בבית העלמין המוסלמי הסמוך".
ישראל הראל כתב בעקבות זאת: "אך לאט לאט, קשה היה לעכל את המחזה, התחוור, שהפעם, כ-20 שנה לאחר פרוץ אינתיפאדת האבנים של הערבים, צעירים יהודים, לא להאמין, משליכים אבנים על כוחות הביטחון שלהם ועל אזרחים, שכניהם הערבים. ... שלוחי הרסן הללו פגעו בלגיטימיות של היישוב היהודי בחברון, של קריית ארבע, ובמידה מסוימת אף של כלל ההתיישבות ביהודה ובשומרון".
בקרב המתנחלים נתגלע עימות פנימי, כאשר ראש מועצת יש"ע, דני דיין, תקף את ראש מועצת קדומים לשעבר, דניאלה וייס, באומרו: "דניאלה וייס גורמת נזק למאבק על בית השלום, והיא עלולה לגרום נזק חמור ביותר לעצם אחיזתנו ביהודה ושומרון".

אשרור הרכישה וחידוש ההתיישבות

ב-13 בספטמבר 2012 פסק בית המשפט המחוזי בירושלים כי הבית נרכש כחוק וחייב את המדינה להשיב את הבית לרוכשיו בתוך 30 יום. בנוסף, חייב בית המשפט את המוכר, שטען כי החוזה בוטל בין היתר כי לא התבצעה מכירה גמורה, לשלם 50,000 ש"ח הוצאות משפט.
ב-11 במרץ 2014 דחה בית המשפט העליון את ערעורו של המוכר הפלסטיני. בית המשפט קבע כי הסכם המכירה לא בוטל ויוכרז כתקף ברגע שישלמו הקונים את יתרת הסכום שעדיין לא שולמה. בנוסף הטיל בית המשפט על המערער לשלם 30 אלף ש"ח הוצאות משפט. ב-13 באפריל 2014 החל אכלוס הבניין ביהודים והרב דב ליאור קבע את המזוזה במתחם.
ב-12 במרץ 2019 חיסל כוח צה"ל מחבל חמוש שחדר לבית השלום.