google/wiki40b huggingface dataset:
דורון קורן

ביוגרפיה

קורן נולד בקיבוץ רמת הכובש, גדל שנתיים במושב תקומה ומגיל שש גר ולמד בלוד. את השירות הצבאי עשה בסיירת גולני, אחריו חי בירושלים שבע שנים (בה סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה) ואחר-כך עשר שנים בתל אביב (בה החל לעסוק בספרות ובעיתונאות, ובה התחתן ונולדו שלושת ילדיו). כיום גר במזכרת בתיה.
משנת 2006 עד 2012 שימש כמבקר ספרות ב-ynet ובמוסף הרדיו לספרות של קול ישראל. כתב ביקורות גם ב"ידיעות אחרונות" וב"הארץ", והיה מזוכי פרס ברנשטיין לביקורת ספרות בשנת 1984. ערך ספרים ותרגם ספרי פרוזה ושירה (בהם, "שירים של עזרא פאונד" וספר הילדים המחורז "אדגר הדחליל"). פרסם ספר שירה: "הכרתי איש נפלא". כן שימש כעורך ספרותי. בין היתר ערך את הספר "ייסורי יונה בחור" שהוא ספר היומנים של יונה בחור שיצא בהוצאת ירון גולן, ואת הספר "קרנבל" מאת איזק דינסן שיצא בהוצאת זמורה ביתן.
בתחום העיתונות – שימש עשר שנים כעורך בדסק החדשות של העיתון "חדשות", ועבד גם בעיתונות המקומית (כולל עריכת המקומון "זמן הנגב"). כיום עובד כמשכתב-עורך במוסף "גלריה" בעיתון "הארץ".
בתחום החינוך וההוראה – סיים לימודים בבי"ס מנדל למנהיגות חינוכית, כתב תוכניות הדרכה במשרד החינוך, לימד כמה שנים תנ"ך וספרות בתיכון ובמסגרות סדנאיות, ופרסם מאמרים על הוראת התנ"ך. ביוני 2009 התפרסמה במוסף "הארץ" כתבה שלו על חוויותיו כמורה לתנ"ך בחטיבת ביניים, שבה תוארו בעיות המשמעת הבוערות ותוכניות הלימוד שלטענתו היו גרועות ומעודדות-בוּרות. הכתבה חוללה סערה וגררה גל של תגובות קוראים בעיתון ובאינטרנט, בעקבות הכתבה קורן הוזמן למספר ראיונות בתקשורת.
בדצמבר 2014 כתב קורן ביקורת בעיתון "הארץ" על ספר להוראת ביולוגיה בתיכון, ובה טען שאם מלמדים אבולוציה בבית הספר, צריך ללמד לצידה גם בריאתנות וטען עוד כי תורת האבולוציה איננה תורה מדעית תקפה.
קורן היה שותף לצד מנחם בן, מורהו וחברו (הוא "האיש הנפלא" מספר שיריו "הכרתי איש נפלא"), לעריכת האנתולוגיה "השירים הכי יפים בעברית - מאה שנות שירה ישראלית" (בן היה העורך וקורן עורך-המשנה), שהופיעה בשנת 2013 בהוצאת ידיעות ספרים, והודפסה בכמה מהדורות.
עבד א-רזאק א-נאיף

עבד א-רזאק סעיד א-נאיף (בערבית: عبد الرزاق سعيد النايف, תעתיק מדויק: עבד אלרזאק סעיד אלנאיף; ‏~1933 – 10 ביולי 1978) היה איש צבא ופוליטיקאי עיראקי. ראש ממשלת עיראק במשך 13 ימים. נרצח בעת גלותו בלונדון, לפי הסברה, בהוראת סדאם חוסיין.

ביוגרפיה

נולד בעיר פלוג'ה שבמחוז אל-אנבר בסביבות שנת 1933.
א-נאיף התמנה ב-17 ביולי 1968 כראש ממשלת עיראק במקומו של טאהר יחיא, לאחר שעזר לאחמד חסן אל-בכר להשתלט על הנשיאות בהפיכה צבאית. אך הוא הודח כעבור 13 ימים, ב-30 ביולי באותה שנה, כאשר פתח אל-בכר בהפיכה שנייה ובחר לשמש במקביל כנשיא עיראק וכראש ממשלתה.
הוא גלה ללונדון, ונחשד כי שיתף פעולה עם מפלגת הבעת' הסורית ועם אש"ף כנגד משטרו של סדאם חוסיין. הוא נפצע אנושות ב-9 ביולי 1978 כשנורה בידי מתנקש ביציאה ממלון אינטרקונטיננטל  בפארק ליין שבלונדון ומת מפצעיו למחרת בבית החולים וסטמינסטר.
הרוצח, סאלם אחמד חסן, נתפס בידי עוברים ושבים ונידון ב-1979 למאסר עולם. בעקבות ההתנקשות גורשו מהממלכה המאוחדת חמישה דיפלומטים עיראקים.
נסים זווילי

ביוגרפיה

נולד במהדיה שבתוניסיה. ב-1954 עלה עם הוריו לישראל. חבר מושב עולש שבעמק חפר. ב-1956 נשלח לכפר הנוער ויצו נחלת יהודה.
את תפקודו הפוליטי החל בשנות ה-80 במשמרת הצעירה במפלגת העבודה. הוא היה ראש המחלקה לנוער ולצעירים בהסתדרות הכללית. כיהן כראש המחלקה להתיישבות בסוכנות היהודית וראש החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית. זוילי היה הראשון שנבחר כמזכ"ל יחיד של תנועת המושבים. חבר בחוג הכפר הירוק ובשמינייה, שבו היו חברים גם חיים רמון, עמיר פרץ, יוסי ביילין, יעל דיין, אברהם בורג, חגי מרום ונוואף מסאלחה. בשנת 1993 ניצח בהתמודדות על תפקיד מזכ"ל מפלגת העבודה, כאיש מחנה פרס מול יובל פרנקל שהיה מזוהה עם מחנהו של יצחק רבין. בשנת 1999 עם בחירתו של אהוד ברק ליו"ר מפלגת העבודה החליט זוילי לפרוש מתפקיד המזכ"ל ולאחר מכן גם פרש מהמפלגה והצטרף לדן מרידור, רוני מילוא, יצחק מרדכי ואמנון ליפקין-שחק, ויצר איתם את מפלגת המרכז.
באוקטובר 2002 התמנה כשגריר ישראל בפריז. בתפקיד זה כיהן כשלוש שנים. שימש כיו"ר הוועד המנהל של בי"ס מקווה ישראל ויו"ר אגודת הידידים של בית חולים בילינסון מכהן היום כנשיא חברת אלסטום ישראל.
אב לשלושה ילדים.
דה חראפסחאפ

היסטוריה

בעונת 2005 ירדה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שהפסידה במשחקי הפלייאוף על ההישארות. שנה לאחר מכן, כאשר ניסתה לעלות חזרה לליגה הבכירה, נכשלה הקבוצה פעם נוספת. בסופו של דבר עלתה הקבוצה לליגה הבכירה לקראת עונת 2007/08.
הקבוצה סיימה את עונת 2008/09 במקום ה-17 והלפני אחרון, ולכן התמודדה במבחני פלייאוף על השארות בליגה ההולנדית הראשונה. לאחר הפסד 6-3 בסיבוב השלישי של פלייאוף הירידה לקבוצת ואלויג'יק, ירדה הקבוצה לליגה ההולנדית השנייה. לאחר 2 עונות, שעלתה לליגה הראשונה, ירדה עוד פעם, שוב לאחר סיום במקום ה-17 והפסד במשחקי הפלייאוף. בסיום עונת 2014/2015 עלתה חזרה לליגת העל. בסיום עונת 2015/16 ירדה לליגה ההולנדית השנייה. לאחר שתי עונות עלתה בחזרה לליגת הבכירה.
מקל פוגו

מקל פוגו (Pogo) הוא צעצוע המשמש לקפיצה מעלה-מטה. הוא מורכב ממקל שבראשו ידית בצורת האות האנגלית T ומשטח דריכה בתחתיתו המחובר לקפיצים. מתחת לקפיץ ישנו כיסוי גומי.
כדי לקפוץ, יש לעמוד על משטחי הדריכה ואז לקפוץ כדי לכווץ את הקפיץ. האנרגיה הנאגרת בקפיץ משתחררת ודוחפת את המשתמש מעלה, יחד עם המקל. התהליך חוזר על עצמו בנחיתה. בעזרת הטיית הגוף ניתן אף להתקדם לכיוונים שונים.
מקל הפוגו הוא מקור ההשראה לריקוד הפוגו.
ישנה גרסה אחרת למקל פוגו, כדור פוגו. זהו כדור עם עיגול מפלסטיק סביבו, עליו עומדים וקופצים.
שפות שמיות מזרחיות

השפות השמיות המזרחיות הן אחד משני ענפים במשפחת השפות השמיות, לצד השפות השמיות המערביות. כל השפות בענף השמי המזרחי נכחדו, וידועות לנו מממצאים ארכאולוגיים בלבד.

גילוי אבלאית

בשנות ה-70 של המאה ה-20 התבצעו חפירות בתל מרדיך בצפון סוריה, שבו שכנה בעבר עיר המדינה אֶבְּלֶה הקדומה. בחפירות נחשפה כמות גדולה של מסמכים בכתב יתדות, רובם בשומרית אך חלק נכבד מהם בשפה שמית שלא נודעה קודם לכן, אבלאית. בין הממצאים היו מסמכים רשמיים, תעודות, ספרות ושירה דתית. בתחילה התרשמו החוקרים מאוצר המילים השונה מזה האכדי, הניחו כי אבלאית רחוקה מהאכדית מאוד והסיקו שהיא שפה שמית מערבית קדומה. אך מאוחר יותר השתכנעו שאבלאית קרובה יותר לאכדית מאשר לשמיות המערביות, והסיקו כי היא תת-ענף נפרד של השמיות המזרחיות, "אחות" של אכדית. יש חוקרים הסבורים אפילו שאבלאית היא ניב קדום של אכדית, אך דעה זו אינה בקונצנזוס.

מקורות

John Huehnergard, 1995, Semitic Languages. In: Jack M. Sasson (ed.). Civilizations of the Ancient Near East. IV. New York: Scribners. 2117-2134.
כבאית תעופתית

כבאית תעופתית היא רכב כיבוי המיועד לפעולות כיבוי כלי טיס בוערים ופעולות הצלה נוספות במרחב שדות תעופה.
כבאית תעופתית היא רכב רב עוצמה בעל יכולות מיוחדות: האצה מהירה (יחסית לממדיו הגדולים), עבירות גבוהה גם בשטחים לא סלולים (מחוץ למסלולי הסעה והמראה), כושר נשיאת כמות גדולה של מים וקצף כיבוי.
על הכבאיות התעופתיות החדישות ביותר מורכבת מערכת מסוגלות להתמודד עם בעירת דלק סילוני בעזרת חומר כיבוי משלב קצף כיבוי ואבקת כיבוי. בעזרתם ניתן לכבות שריפת דלק סילוני במהירות רבה. כמו כן הכבאיות האלה משתמשות לכיבוי שריפות בגז הלון, המצמצם את הנזק לציוד.
בדגמים מסוימים של כבאיות תעופתיות מותקנת זרוע עם זרנוק כיבוי המתרומם לגובה 10-12 מטר. שגם מאפשר חדירת גוף המטוס (פעולת הנקירה) לצורך כיבוי שריפה בתוכו.
במקרים מסוימים רכבי כיבוי נדרשים לכסות מסלולי נחיתה בשכבת קצף לפני נחיתת חרום של המטוס. קצף מקטין סיכוי להתפרצות הדליקה תוך כדי נחיתה.

תקנות

הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית קבע סדרת תקנים והמלצות לגבי רכבי כיבוי והצלה בשדות תעופה. בנוסף להם רשויות תעופה בכל מדינה מגדירות דרישות משלהן לנושא.
תקנות האלה קובעות לפי קטגוריה של שדה תעופה מה סד"כ רכבים וצוותי כיבוי במקום, מה כמות חומר כיבוי מינימלית שאמורה להיות בשדה. כמו כן לפי דרישות האלה רכב כיבוי אמור להיות מסוגל להגיע לכל קצה מסלול טיסה (מסלול המראה/נחיתה) תוך שתי דקות. ולכל נקודה במרחב שדה התעופה תוך שלוש דקות.

כבאיות תעופתיות בישראל

בישראל כבאיות תעופתיות פועלות בנמלי תעופה אזרחיים (נתב"ג, אילת, חיפה, וראש פינה) ובבסיסי חיל האוויר.
כבאיות תעופתיות שמשרתות בחיל האוויר הן מדגם אמרונית תוצרת Kronenburg, הולנד.
כבאיות תעופתיות שמשרתות בנתב"ג ובאילת הם תוצרת חברת E-One, ארצות הברית.
הנרגן

הנרגן או קשה הלב (ביוונית קלאסית: Δύσκολος) הוא מחזה מאת מנאנדרוס.

עלילה

בתחילת המחזה, מספר האל פאן, אל היערות, על הנפשות הפעולות. קנימון הוא איכר עני קשה יום, מיזנתרופ שגר בכפר פילי באתיקה. אשתו של קנימון, שלא יכלה לשאת את אופיו של בעלה עזבה עם בנה, גורגיאס והותירה את בתה, מירריני, עם אביה. מירריני היא טובת לב ולכן פאן רוצה לעשות עמה חסד. הוא גורם לסוסטראטוס, עשיר, להתאהב בבתו של קנימון ממבט ראשון. סוסטראטוס מנסה בלווי של חברו אייריאס ועבדו פיריאס, לדבר עם קנימון ולבקש את ידה אך נכשל.  
במקביל, אמו של סוסטראטוס מבקשת לעלות קורבן. הטבח סיקון מבין כי חסרה לו יורה ולכן שולח את עבדו, גיטאס לשאול את הכלי מקנימון. כמנהגו של קנימון הוא מסרב. 
סימיכי, השפחה הזקנה שגרה עם קנימון מפילה דלי לבאר. מירריני באה לעזרת וכך גם סוסטראטוס. דאוס, עבדו של גורגיאס (אחיה של מירריני) חושד בכוונותיו של סוסטראטוס וחולק מידע זה עם גורגיאס. גורגיאס מאמין כי כוונותיו של סוסטראטוס רציניות ומוכן לעזור לו להשיג את ידה של מירריני. הוא יועץ לו שיעדור את האדמה כאחד האיכרים הפשוטים כדי שישא חן בעיני קנימון.
קנימון מנסה להעלות את הדלי מן הבאר בכוחות עצמו אך נופל לבאר. גורגיאס וסוטראטוס מצילים את הזקן מהבאר והוא מאשר את הנישואים לבתו. סוסטראטוס משכנע את אביו לאשר את הנישואים למירריני, ואף להשיא את אחותו לגורגיאס.

מאפיינים מהקומדיה החדשה

בפרולוג מופיע האל פאן, אל יער שחציו תיש וחציו אדם. המחזה כולל אקספוזיציה המקלה על הקהל להבין את העלילה. בתו של קנימון היא טובת לב למרות אופיו של אביה. בניגוד לטרגדיות, יש במחזה קשר בין התנהגות מוסרית של בני האדם לבין דאגה מצד האלים, וכך פאן דואג לגרום לסוסטראטוס להתאהב בנערה. באופן זה מצליח מנאנדרוס להפוך את ההתאהבות ליסוד פנטזי (אחד מיסודות הקומדיה היוונית החדשה) סביר שנעשה בידי התערבות אלוהית. בנוסף, אנו רואים במחזה שני מקרים של שבירת האשליה. הפניה של האל לקהל להמשיך ולצפות היא שבירת האשליה הדרמטית, וכן התחפשות סוסטראטוס לעני מזכירה את רעיון התיאטרון.
מיקסטייפ

מיקסטייפ (באנגלית: Mixtape) הוא שם כללי שניתן לאוסף שירים שהוקלטו למטרה מסוימת.
המיקסטייפ משקף בדרך כלל את הטעם המוזיקלי של היוצר, ויכול לכלול אוסף שירים מועדפים, אוסף שירים הקשורים ביניהם על ידי נושא משותף או שירים המייצגים אמירה אישית לנמען מסוים. חובבי מיקסטייפים רבים מאמינים כי על ידי בחירה זהירה של השירים באוסף ניתן ליצור אמירה אמנותית.

היסטוריה

המיקסטייפים הראשונים הנפוצים ביותר היו בוטלגים שנמכרו בשוקי פשפשים בשנות ה-60 המאוחרות ועד שנות ה-80 המוקדמות. המיקסטייפים הביתיים נהפכו לפופולריים בשנות ה-80.
בשנים הראשונות של ההיפ-הופ, המוזיקה הייתה קיימת רק בהופעות חיות, והופצה באמצעות קלטות של מופעים. המיקסטייפים הראשונים של הז'אנר הוקלטו באמצע שנות ה-70 בניו יורק, וככל שהיו זמינים יותר, החלו מעריצים לאסוף את המיקסטייפים ולסחור בהם. משנות ה-90 החלו המיקסטייפים לשמש לקידום זמרים חדשים או להוצאת חומרים במטרה לקדם אלבומים רשמיים. כיום המיקסטייפים הם אלבומים באורך מלאים שפורסמו בחינם, ובהם שירים מקוריים, רמיקסים לשירים פופולריים או שירי "פריסטייל".
זווית מרחבית

זווית מרחבית של גוף ביחס לנקודה נתונה היא מדד לגודלו הנראה של הגוף מנקודת המבט של צופה מאותה נקודה. זוהי הכללה לשני ממדים של זווית ראייה, התלויה רק בקוטרו של הגוף. את הזווית המרחבית מודדים ביחידות של סטרדיאן, היינו רדיאן מרחבי. 
הזווית המרחבית שווה, על-פי ההגדרה, לשטח ההיטל של הגוף הנצפה על כדור יחידה שהצופה נתון במרכזו. הזווית המרחבית יכולה להגיע, לפיכך, עד שטח הפנים של כדור היחידה: . עבור גופים מורכבים, אפשר לחשב את הזווית המרחבית כאינטגרל , כאשר  הוא אלמנט שטח אינפיניטסימלי בכיוון הניצב לקרן המחברת את השטח עם נקודת הצפיה.
ארהו

היסטוריה

יש הרואים את מקורו של ארהו בכלי נגינה בשם "שיצ'ין" (xiqin) שהיה בשימוש השבט המונגולי שי (Xi) בימי שושלת טאנג (618-907). כלי מיתרים זה נפוץ בסין תחת השם "ג'י צ'ין" ("Ji Qin), בימי השושלת סונג (1279-960).
מאוחר יותר בימי השושלות יואן (1206-1368), מינג (1368-1644) וצ'ינג (1644-1911) ידע ארהו שימוש נרחב במופעי האופרות הסיניות.
התפתחו מספר אסכולות נגינה בכלי הזה.
החל מן המאה ה-20 חלה התפתחות יוצאת דופן בסגונות הנגינה, ביכולות הכלי ותנופה בייצורו. הצטיינו במיוחד שני נגנים ומלחינים - אה בינג (1893-1950) וליו טיאן-הואה (1895-1932). האמן האחרון תרם הרבה להפיכת ארהו לכלי סולן.
בשנים הראשונות של השלטון הקומוניסטי בסין אחרי שנת 1949 הולחנו יצירות שלמות לארהו שנועדו לקונצרטים למוזיקה קלאסית לפי הדגם ה"מערבי", כולל עם תזמורות סימפוניות ובהרכבי מוזיקה קאמרית.
השם "אר-הו" מורכב משני סימנים. הראשון מובנו "שניים" ויש סבורים שהוא קשור למספר מיתרי הכלי: שניים. לפי הסבר אחר, הוא מבקש לציין כי ארהו הוא הכלי השני מסוג הוג'ין בתזמורות הסיניות המודרניות, אחרי גאוהו, לפי קריטריון הגובה אליו מגיע הרגיסטר שלו. מובן השם "הוג'ין" הוא "כלי של בני הו" (וו הו או "חמשת שבטי הו") ונועד להזכיר כי מקורם של כלים אלה באזורים הצפוניים או המערביים של סין, בהם חיו נוודים בני הו בימי הממלכות הסיניות של פעם.

נגינה

בדרך כלל נגן הארהו מנגן בישיבה. צלילי ארהו מזכירים את הקול האנושי ויכולים לחקות גם צלילים מן הטבע כמו קולות של צפורים או סוסים. הכלי נודע בנגינתו המלנכולית אך יכול לנגן גם מנגינות עליזות.
בתזמורות הלאומיות הסיניות ארהו משחק תכופות את התפקיד של הכינור שבתזמורות המערביות. בתזמורות סיניות קטנות יש בדרך כלל 2-6 נגני ארהו בעוד שבתזמורות גדולות 10 עד 12.
קומוטיני

היסטוריה

באמצע המאה ה-4 בנה במקום הקיסר הרומי תאודוסיוס הראשון מצודה כדי לחלוש על הדרך המובילה לעיר פיליפופוליס. בשלהי המאה ה-12 היישוב ננטש בשל קרבות בלתי פוסקים מול צבא האימפריה הבולגרית השנייה. באמצע המאה ה-14 מאוזכר היישוב בשם קומוטסינאס, בתעודות ביזאנטיות מימי הקיסר יוחנן השישי בהקשר למלחמת האזרחים באימפריה. ב-1361 נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה העות'מאנית ושמו שונה לגומולצ'ינה. ב-1912 במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת בולגריה. מספר חודשים מאוחר יותר לאחר פריצת מלחמת הבלקן השנייה נכבשה קומוטיני על ידי הצבא היווני והוחזרה לבולגרים מתוקף הסכם בוקרשט, אשר סיים את מלחמות הבלקן. לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה הועבר שטח תראקיה המערבית ובכלל זה העיר קומוטיני לידי היוונים מתוקף חוזה ניי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרפה בולגריה למדינות הציר בחותמה על ההסכם התלת צדדי. ב-6 באפריל 1941 פלשו הגרמנים ליוון דרך בולגריה וממלכת יוגוסלביה, כבשו אותה ומסרו את שטחי תראקיה המערבית, מקדוניה המזרחית ובכלל זה העיר קומוטיני לחזקת בולגריה. לאחר המלחמה הוחזרה העיר ליוונים.

תחבורה

שדות התעופה הקרובים לעיר ממוקמים בערים אלכסנדרופולי וקוואלה. העיר מצויה על תוואי כביש E-90 "חוצה אירופה", שנתיבו מתחיל בליסבון ומסתיים בצ'נקלה שבטורקיה. דרומית לקומוטיני עובר תוואי האגנטיה אודוס. בעיר תחנת רכבת ובה חולפים קווים סדירים לסלוניקי ואתונה ומעת לעת קו שמגיע עד לאיסטנבול.

אקלים

בעיר שורר אקלים ממוזג בעל השפעות ממתנות של אקלים ים תיכוני. ערכי הטמפרטורה הממוצעים נעים מ-30ᵒc בחודש יולי ועד 6ᵒc בחודש ינואר. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 560 מ"מ.

אתרי תיירות מרכזיים

במרכז העיר הוקם בשנת 1884 מגדל שעון כחלק מעשרות מגדלים שנבנו ברחבי האימפריה העות'מאנית, בתקופתו של הסולטאן עבדול חמיד השני. בפאתי העיר מצויים שרידי המצודה הרומית מן המאה ה-4, אשר הורחבה על ידי הביזאנטים ובתוכה הוקמה כנסייה. על חורבות הכנסייה הביזאנטית נבנתה בשנת 1800 כנסיית "עליית הבתולה הקדושה השמיימה". בעיר קיים קומפלקס של מוזיאונים ובתוכו המוזיאון הארכאולוגי, המוזיאון הביזאנטי, מוזיאון הפולקלור וכן גלריה.

דמוגרפיה

כמעט מחצית מתושבי קומוטיני הם טורקים בני הדת המוסלמית סונית והשאר יוונים בני הדת הנוצרית אורתודוקסית ומיעוט קטן של צוענים. ב-29 בינואר 1990 פרצו התנגשויות בין שני הפלגים האתנים שהסתיימו בהרוג אחד, 19 פצועים וכ-400 בתי עסק שניזוקו.
האופנוברים ממאדים

העלילה

העלילה מתמקדת בהרפתקאותיהם של שלושה עכברים אופנוענים דמויי אדם (ויני, טרוטל ומודו) אשר בעקבות מלחמה בכוכב הבית שלהם מאדים, הם נסו על נפשם ונחתו בכדור הארץ בשיקגו שם הם מתידידים עם מוסכניקית חביבה בשם שרלין "צ'ארלי" דייווידסון. לרוע מזלם הם מגלים שהפלוטארקים, זן של דגים דמויי אדם המנצלים משאבים טבעיים מכוכבים אחרים משום שהם ניצלו עד תום את משאבי הכוכב שלהם, הגיעו אף הם לכדור הארץ במטרה לנצל את משאביו וזאת לאחר שגרמו נזק בלתי הפיך בכוכב מאדים אשר גרם למותם של רוב אוכלוסיית העכברים דמויי האדם שם. האופנוברים מגלים שהתעשיין המוביל בשיקגו, לוראנס לימבורגר הוא למעשה פלוטארקי אשר מסווה את עצמו כבן-אנוש.
לימבורגר שוכר את שירותיהם של הנבלים - פרופסור קרבונקל, המדען המטורף והסאדיסטי ו'בור גריז' הטיפש על מנת לעזור לו לגנוב את המשאבים הטבעיים של כדור הארץ ולשלוח אותם לכוכב פלוטארקיה. תוכניותיו של לימבורגר מסוכלות בסוף כל פרק על ידי חבורת האופנוברים.
שפשאוון

רקע היסטורי

השם שפשאוון נגזר מהמילה "אשוואן" שמשמעותה "קרניים" בשפה הבֶּרְבֶּרִית (הקרויה תאמאזיגת, שפתם של הבֶּרְבֶּרִים בצפון אפריקה). העיר קיבלה את השם עקב צורת ההרים שבמעלה העיר, הדומים לזוג קרניים של עז.
העיר נוסדה בשנת 1471 כמצודה שהוקמה על ידי מולאי עלי בן מוסה בן ראשד אל עלמי כחלק מהניסיון להגן על שטחי המגרב מפני חדירת האימפריה הפורטוגזית. בהמשך התיישבו באזור המצודה ברברים ריפים מקומיים בני שבט ע'ומרה, ולאחר גירוש ספרד של שנת 1492 נוספו אליהם מורים ויהודים מגורשים. על פי אחת המסורות, היו אלה היהודים במאה ה-18 או ה-19 שהיו אחראים לצביעת רחובות העיר לכחול בהשפעת תורת הקבלה.
בשנת 1912 שפשאוון ביחד עם שאר צפון מרוקו הפכה לחלק ממרוקו הספרדית. חיילים ספרדים כלאו את עבד אל-כרים אל-ח'טאבי, אחד ממנהיגי המאבק לעצמאות של אזור הריף, במבנה בקסבה של העיר בשנים 1916-1917. ספרד החזירה את העיר למרוקו בשנת 1956 והיא הפכה להיות חלק ממרוקו העצמאית.
שפשאוון היא מוקד תיירות פופולרי עקב הימצאותה בשכנות לעיר טנג'יר והמובלעת הספרדית סאוטה ומהווה מקור גידול ומסחר בחשיש.
נחמיה העמסוני

רבי נחמיה העמסוני היה תנא - כנראה מהדור השני של התנאים. על פי חוקרים רבים הוא נחום איש גמזו.

אמרותיו

לפי אחת הגרסאות בגמרא, היה הוא זה ש"דורש כל 'את'ים שבתורה, כיון שהגיע ל'את ה' אלוקיך תירא' – פירש (מפני שעל פי כללי הדרש 'את' משמעותו ריבוי, וכאן מדובר על יראת ה', וחלילה לומר שיש לאדם לירא ממישהו מלבד הקב"ה). אמרו לו תלמידיו: רבי, כל אתים שדרשת מה יהא עליהן? אמר להם: כשם שקיבלתי שכר על הדרישה - כך אני מקבל שכר על הפרישה! עד שבא רבי עקיבא ודרש: 'את ה' אלוקיך תירא' – לרבות תלמידי חכמים." מכאן משמע שנחמיה היה רבו של רבי עקיבא, אך מהמובא בירושלמי משמע שהיה תלמידו.

מקום קבורתו

"למערב צפת, בכפר כנס פראדי, מערה אחת, ואומרים העולם ששם קבור נחום איש גמזו. ואינו אלא נחמיה העמסוני, וטעו העם." (ר' חיים ויטאל, בשם האר"י)
מקום קבורתו בפרוד שבגליל העליון.
EPROM

EPROM (מאנגלית: זיכרון לקריאה בלבד הניתן למחיקה ותכנות, erasable programmable read-only memory), הוא סוג של שבב זיכרון השומר על המידע גם ללא אספקת מתח, כלומר זיכרון בלתי נדיף. הוא מתוכנת על ידי התקן אלקטרוני במתח גבוה יותר מהמתחים הרגילים בהם משתמשים במעגלים חשמליים. לאחר שתוכנת, מחיקת EPROM נעשית בחשיפה לאור אולטרה סגול. ברוב שבבי ה-EPROM מותקן חלון שקוף המאפשר חשיפת שבב הצורן, לקרינה אולטרה-סגולה לצורך מחיקה.
שבב EPROM שומר על המידע שלו בסביבות 10 עד 20 שנה, וניתן לקרוא אותו מספר בלתי מוגבל של פעמים. כדי למנוע מחיקה מקרית על ידי אור השמש, שומרים בדרך כלל על החלון השקוף מכוסה במדבקה. שבבי BIOS של מחשבים ישנים היו לרוב מסוג EPROM, וחלון המחיקה היה מכוסה בתווית עם שם יצרן ה-BIOS, גרסתו, והודעת זכויות יוצרים.
ה-EPROM הומצא על ידי דב פרוהמן.
מפלגות פוליטיות בארצות הברית

המערכת הפוליטית המודרנית בארצות הברית

המערכת הפוליטית המודרנית בארצות הברית היא מערכת דו מפלגתית הנשלטת על ידי המפלגה הדמוקרטית והמפלגה הרפובליקנית. שתי המפלגות האלו ניצחו כל מערכת בחירות מאז 1852 ושלטו בקונגרס של ארצות הברית במידה מסוימת לפחות מאז 1856.

המפלגה הירוקה

המפלגה הירוקה של ארצות הברית פעלה משנות ה-80 של המאה ה-20 כמפלגת צד שלישי. המפלגה זכתה לראשונה בתשומת לב נרחבת במהלך הריצה השנייה לנשיאות של ראלף ניידר בשנת 2000. 
המפלגה מדגישה את איכות הסביבה, לא דמוקרטיה השתתפותית היררכית, צדק חברתי, כבוד לגיוון, שלום ואי-אלימות.
מועמדת המפלגה הירוקה לנשיאות ארצות הברית בבחירות 2016 היא ג'יל סטיין ממדינת מסצ'וסטס.

המפלגה הליברטריאנית

המפלגה הליברטריאנית נוסדה ב-11 בדצמבר 1971. היא אחת ממפלגות צד השלישי המתמשכות הגדולות ביותר, בהתייחסות ליותר מ-331,000 מצביעים רשומים. יש להם כיום 144 נבחרי ציבור, יותר מכל המפלגות הקטנות האחרות.
משימת הליבה של המפלגה הליברטריאנית היא להקטין את הגודל, ההשפעה וההוצאות של כל רמות הממשל. ברוח זו, המפלגה תומכת בהסדרה מינימלית של שווקים, ממשלה פדרלית פחות חזקה, חירויות אזרחיות חזקות, ליברליזציה בסמים, הפרדת דת מהמדינה, הגירה פתוחה ועוד.
מועמד המפלגה הליברטריאנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות 2016 הוא גארי ג'ונסון ממדינת ניו מקסיקו.

מפלגת החוקה

מפלגת החוקה היא מפלגה פוליטית לאומית בארה״ב. היא נוסדה כמפלגת משלמי המיסים ב-1992. שמה הרשמי השתנה למפלגת החוקה ב-1999. עם זאת, כמה סניפי מדינות ידועים תחת שמות שונים. 
המפלגה דוגלת בפלטפורמה שלפי דעתם משקפת את כוונתם המקורית של האבות המייסדים של חוקת ארה״ב, עקרונות של הכרזת העצמאות של ארצות הברית ומוסר שלקחו מהתנך.
עולים ויורדים

תיאור היצירה

היצירה מתארת מבנה דמוי מבצר שעל גגו, לאורך החומה של המבצר עובר גרם מדרגות. גרם המדרגות מתחבר בקצהו אל ראשיתו, כך ששורות החיילים העולים והיורדים במדרגות ממשיכים לעלות ולרדת מבלי להגיע אי פעם לקצה כלשהו. שתי דמויות יושבות - האחת על מדרגות המבנה והאחת על מרפסת המבנה. הדמות במרפסת המבנה מביטה לעבר החיילים.
אשר משתמש בפרספקטיבה תוך עיוות יחסי המרחק על מנת ליצור את האשליה האופטית.
הציור מבוסס על מדרגות פנרוז   - רעיון שהוצג על ידי ליונל פנרוז בפברואר 1958 ב"כתב העת הבריטי לפסיכולוגיה". 
אשר השתמש במוטיב זה גם ביצירתו "מפל מים" משנת 1961.
וכך מתאר אשר את המבצר:
מבנה, מקורה בגרם מדרגות אינסופי, סוגר על חצר פנימית בצורת מלבן. דיירי הבניין נראים כנזירים בני כת עלומה כלשהי. ייתכן שאיזה פולחן דתי מחייבם לטפס במדרגות שעות אחדות בכל יום. דומה כי כשהם מתעייפים, מותר להם ליסוב לאחור ולרדת במקום לעלות. אך באף לא אחד משני הכיוונים - על אף שאינם נטולי משמעות - אין תועלת. שתי בריות סרבניות ממאנות, לפי שעה, להשתתף באימון הזה. אין הן מוצאות בו ערך. אך אין ספק כי במוקדם או במאוחר, יובהר להן כי סירובן לקבל מרות היה מיקח טעות.
— מ.ק. אשר, עבודות גרפיות, בנדיקט טאשן וסטימצקי בע"מ, 1994
תולעים

היסטוריה

בעבר, נחשבו התולעים כקבוצה אחת של יצורים לא מפותחים, אולם נמצא כי תולעים הם פישוט שניוני של מספר מערכות של בעלי חיים.
הדרקון הראשון שלי 2

עלילה

עברו חמש שנים מאז שוויקינגים ודרקונים התאחדו על האי. בזמן שהוויקינגים מאתגרים אחד את השני במרוצי דרקונים (שהפך לספורט הנחשק ביותר באי), היקאפ ושום שן יוצאים לחקור המרחב הפתוח, את העולם הגדול. באחת ההרפתקאות הם נתקלים בקרחון עצום שעליו הריסות של ספינות. הם מגלים כמה ציידים שלוכדים דרקונים עבור דראקו דם קר כדי להקים צבא דרקונים.
היקאפ מחליט לצאת לחפש את דראקו כדי לשנות את דעתו על דרקונים אך במקום זאת הוא פוגש בטעות את אימו, ואלקה, שהיה בטוח שמתה. הוא מגלה שבכל השנים האלה אימו חייה עם דרקונים בתוך מערת קרח והצילה אותם מדראקו והציידים שלו.
דראקו תוקף את מערת הקרח של ואלקה בעזרת דרקון אלפא שביכולתו להפנט דרקונים אחרים. הוא הורגת את דרקון האלפא של ולאקה וכך כל הדרקונים המהופנטים עוברים אל דראקו.
דראקו מצווה על שום שן המהופנט להרוג את היקאפ אך במקום הוא הורג את סטויק, אביו של היקאפ כשניסה להגן עליו. היקאפ מסלק את שום שן. דראקו לוקח את שום שן וביחד עם צבא הדרקונים שלו הוא הולך לתקוף את ברק. היקאפ והאחרים מגיעים אחריו מאוחר יותר ומגלים שדראקו כבר תקף את ברק וגם הדרקונים שלהם כבר תחת שליטת האלפא. היקאפ מנסה לשבור את ההפנוט של שום שן ומצליח יחד הם נלחמים בדראקו ובאלפא ומנצחים אותם.
היקאפ יורש את מקומו כצ'יף של ברק ושום שן שהצליח להביס את האלפא הופך לאלפא של כל הדרקונים בברק.
דב שובל

ביוגרפיה

דב בן זאב שובל נולד בפולין הרוסית, סיים את לימודיו בגימנסיה העברית בביאליסטוק והיה פעיל בעירו בתנועה הציונית הסוציאליסטית השומר הצעיר. בשנת 1929 עלה לארץ ישראל, היה ממייסדי קיבוץ עין החורש ופעיל בארגון "ההגנה". בשנת 1943 הצטרף לצוות המייסדים של ביטאונה של השומר הצעיר, "משמר" (לימים "על המשמר"), ובמשך עשרות שנים, עד פרישתו לגמלאות, היה סופר העיתון באזור חיפה (בין היתר סיקר את המאבק בבריטים בדרך לעצמאות).
בשנת 1940 הופיע תרגומו לכרך הראשון של ספרו של הפוליטיקאי והפובליציסט הגרמני פרנץ מֶהרינג  על סיפור חייו של קרל מרקס .
בשני העשורים האחרונים לחייו ערך ספרי זיכרון לחללי מערכות ישראל וכן את ספרי היזכור לקהילות סרנאקי (1968) ושֶבּרֶשין (1984). כמו כן חיבר שירים, שהופיעו בהוצאה עצמית לאחר מותו. מוכר תרגומו לשירו של ו' רומן "חבריה אנחנו" (הולחן על ידי משה ביק).
שובל נפטר ב-1988, בגיל 80. נקבר בבית העלמין שדה יהושע (כפר סמיר) שבדרום חיפה. הותיר אישה, בן ושתי בנות, ונכדים.
קרלוס פואבלה

קורות חייו

פואבלה נולד במנסניו למשפחה צנועה ובשל כך נאלץ לעסוק במלאכת כפיים. בין השאר עסק בנגרות, מכונאות, בשדות סוכר ומכין נעליים. במהרה החל להתעניין במוזיקה והתמחה בגיטרה. על הכלי למד לנגן בעצמו אבל למד בצורה מסודרת הרמוניה ותאוריה.
החל להלחין בשנות השלושים וזכה לפופולריות מסוימת בעיר מולדתו. הוא הקליט עם להקת המסורתיים אשר הוקמה ב-1953. מ-1962 הופיע באופן קבוע בLa Bodeguita del Medio', 
בר מסעדה בהבנה העתיקה. אשר היה מקום מועדף על אינטלקטואלים מקומיים וזרים.
פואבלה היה פעיל מבחינה פוליטית ועמד לצידו של פידל קסטרו לפני מהפכת 1959. ב-1961 יצא למסע הופעות עם להקתו. פעילותו הפוליטית בנוסף למוזיקה שלו סייעה להצלחתו והוא כונה "זמר המהפכה". במהרה החל להופיע רבות בעולם. נאמר עליו כי יותר משהיה שגרירה של המוזיקה הקובנית, היה שגרירה של קובה. ב-1965, בלילה אחרי הנאום בו הכריז פידל קסטרו כי צ'ה גווארה עזב את קובה כדי לייצא את המהפכה, הלחין פואבלה המשולהב על ידי התשוקה את Hasta Siempre. יצירה זו שלו נחשבת למפורסמת ביותר שלו. מהות השיר היא הצהרת אהבה לצ'ה ותקווה בו.

מותו

פואבלה נפטר בהוואנה ב-12 ביולי 1989 אחרי מחלה ארוכה. אפרו הועבר לעיר מולדתו ב-1994. נקבע שם שלט לזכרו: 
"yo soy ésto que soy, un simple trovador que canta   אני מה שהיני, טרובדור פשוט ששר ".

יצירותיו

פואבלה החל את הקריירה שלו בכתיבת שירי אהבה. מתחילת שנות החמישים, החל לשיר אודות על מצבם הקשה של בני עמו ובכך החל לעורר את זעמו של הרודן פולחנסיו בטיסטה. תמלילי שיריו מאותה התקופה ידועים כישירים ורציניים. 
מהפכת 1959 עודדה אותו לכתוב שירים כגון, ואז הגיע פידל והרפורמה החקלאית, נסה להשיג שלום. יצירתו המפורסמת ביותר, Hasta Siempre, זכתה לגרסאות כיסוי רבות ביניהן של נטלי קרדונה אשר הביאה את השיר לפרסומו בצרפת.