google/wiki40b huggingface dataset:
י"ג תחריטים לשירי חיים נחמן ביאליק

תיאור

המניע הראשוני ליצירת ספר האמן "י"ג תחריטים לשירי חיים נחמן ביאליק" הייתה הזמנתו של דן מירון מגרשוני ליצור איורים לשיריו של ביאליק עבור מחקרו אודות המשורר. ספר האמן עצמו נוצר בהפקה ובהזמנתה של סדנת ההדפס ירושלים. גרשוני עבד על יצירת הפלטות בין חודש יוני 1986 ועד חודש אוקטובר 1987 בעזרתה של ברבי קרביץ, דפסית-אמנית בסדנה. הלוחות נוצרו על גבי פלטות ברזל בגובה של 20.8 ס"מ וברוחב של 13.8 ס"מ. סדרת ההדפסים שיצר כללה 16 תצריבים. מהם, הודפסו 13 בספר האמן, ואילו שלושת הנותרים הודפסו כסדרות עצמאיות. את ההדפסים עצמם הדפיסו קרביץ וסידון רוטנברג.
סדרת ההדפסים איננה מאיירת את השירים באופן ישיר, אלא מכילה תערובת של ציטוטי שירים וטקסטים עם דימויים קוסמולוגיים כגון כוכבים, מגיני דוד, סימן האינסוף סמלים המאזכרים צלב קרס ועוד. במידה רבה משותפת איקונוגרפיה זו עם סדרות ציורים כ"במראה ובחידות" ו"לילות ירושלים" מאותה עת. מירון טען כי גרשוני בחר ליצור פרשנות לאומית של השירים, המציבה אותם בקונטקסט מודרני-נבואי. רבות מהעבודות מצביעות על עיסוקו של גרשוני בשואה וביחס אל האל שבעקבותיה. בהדפס המצורף לשיר "לבדי", לדוגמה, מופיעים מגיני דוד, וסמלים המאזכרים צלבי קרס עם כתובת ביידיש - "יינגלע מיישע".
הספר הודפס במהדורה של 50 עותקים ממוספרים על גבי 13 דפי נייר בגובה של 26.5 ס"מ וברוחב 37 ס"מ הנתונים בקופסת קרטון שעיצב יהודה מיקלף. כל דף מכיל הדפס, כשהוא מלווה בשיר. השירים והטיפוגרפיה שלהם נלקחו מתוך "כרך שירי ביאליק" של מהדורת יובל ה-50 למשורר, בהוצאת חובבי השירה העברית (ברלין, תרפ"ג) הודפסו בטכניקה של הדפס רשת. מהדורה זו עוצבה על ידי יוסף בודקו, שעיצב גם את האותיות הרישיות. כותרות השירים במהדורה זו עוצבו על ידי פרנצ'סקה ברוך. שיר אחד - "תחת העצים הירקרקים" - נכתב בכתב ידו של גרשוני ביידיש והועבר לגיליון הנייר בדפוס-רשת.
ב-16 ביוני 1988 הוצג הספר בתערוכה במוזיאון תל אביב לאמנות, אותה אצרה עדנה מושנזון. עבור התערוכה הודפסה מהדורה מצולמת ומוקטנת של הספר ששימשה כקטלוג התערוכה. בשנת 1990 הוצג חלק מן הספר בתערוכה "על נייר / בנייר / עם נייר" במוזיאון ישראל, ירושלים.
רוסיה הצארית

יחסי חוץ

בשנת 1549 הוקמה מנהלת השגרירים ("פָּסוֹלסקי פְּריקאז", Посольский приказ), שהיה גלגולו הראשון של משרד החוץ הרוסי כשרוסיה הצארית ניסתה לקשור קשרים עם מדינות זרות בתקופת שלטונו של איוואן האיום לצורך יצירת בריתות צבאיות במלחמות נגד שכנותיה.
אחד ההישגים המוקדמים לכך היה הקמת חברת הסחר "מוסקוביה" שהייתה החברה האנגלית היחידה שהורשתה לסחור עם רוסיה והיוותה את הגרעין לכינון יחסים דיפלומטיים בין נסיכות מוסקבה לאנגליה. איוואן ייסד קשרי מסחר חדשים ופתח את הים הלבן ואת נמל ארכנגלסק לסוחרים אנגלים.
רוסיה המשיכה להתרחב ולנסות להגדיל את שטחיה במלחמות נגד שכנותיה ובשנים 1533–1584 היא גדלה מ-2.8 מיליון קמ"ר ל-5.4 מיליון קמ"ר. איוואן כבש את חאנות קאזאן ב-1552 ולאחר מכן את חאנות אסטרחן ובאזורי המפגש של הוולגה עם הים הכספי. ניצחונות אלה הפכו את רוסיה למדינה רב-אתנית. הצאר שלט כעת על כל נהר הוולגה והשיג גישה אל מרכז אסיה. הוא גם ניסה להתפשט צפונה ויצא למלחמה על הים הבלטי. ב-1558 הוא פלש לליבוניה ועירב את עצמו למעשה במלחמה בת 25 שנה נגד האיחוד הפולני ליטאי, שוודיה ודנמרק. חרף מספר ניצחונות, נהדף צבאו של איוואן והרוסים נכשלו בהבטחת גישה אל הים הבלטי.
שליטי ח'אנות קרים ניסו לפלוש לרוסיה ולנצל את הפסדה במלחמת ליבוניה להשגת שטחים, אך נכשלו בכך והפלישה הטטרית בשנים 1570–1572 נבלמה על ידי צבאו של איוואן.

רוסיפיקציה

ניסיון של הצארים לעשות מעין כור היתוך לאומי באופן כוחני ולהעביר את העמים השונים ברוסיה תהליך של רוסיפיקציה. ניסיון זה נכשל – והמהלכים רק עודדו את הרגשות הלאומיים המקומיים, ויצרו ריאקציה נגד השלטון הרוסי].

תחילת שלטונם של בני רומנוב

לאחר עלייתו לשלטון, מיכאיל הראשון פעל לחתום על חוזה שלום עם שוודיה בשנת 1617. בשנת 1618 הוא חתם על חוזה דאולינו לסיום מלחמת רוסיה-פולין של השנים 1608–1618 ובמסגרת החוזה הושבו לפולין ולליטא שליטה זמנית על שטחים שונים, לרבות סמולנסק שנכבשה על ידי הליטאים בשנת 1509.
כל ענייני הפנים והמדינה בתקופת מיכאיל היו בידי אביו פילארט שבשנת 1619 הפך לפטריארך של מוסקבה. מאוחר יותר, בנו של מיכאיל אלכסיי הראשון (1645–1676) הסתמך על הבויאר בוריס מורוזוב שניהל את הממשל ולאחר שניצל לרעה את סמכויותיו הוא פוטר בשנת 1648 עם מרד המלח במוסקבה.
לאחר הניסיון הלא מוצלח לכיבוש סמולנסק מידי פולין ב-1632, רוסיה חתמה על חוזה שלום עם פולין בשנת 1634.

כיבוש סיביר והתפשטות מזרחה

רוסיה המשיכה להתרחב דרומה ומזרחה. בשנת 1581 משפחת הבויארים סטרוגנוב שכרה את הקוזאק ירמק טימופייביץ' להוביל משלחת למערב סיביר. ירמק הביס את חאנות סיביר ותבע את השטחים שממערב לנהרות אוב ואירטיש בעבור רוסיה. הקוזאקים סייעו לרוסיה להתפשט מזרחה ובשנת 1648 סמיון דז'ניוב פתח מעבר בין אמריקה לאסיה. באמצע המאה ה-17 הרוסים הגיעו לנהר אמור ולגבולות האימפריה הסינית.
לאחר תקופת סכסוך עם שושלת צ'ינג, רוסיה חתמה על חוזה שלום עם סין ב-1689 והשיגה שליטה על שטחי מזרח אגם הבייקל ודרך מסחר לבייג'ינג.

פוליטיקה

הצאר היה השליט הכל יחיד של רוסיה הצארית. ברם, הוא הסתייע פעמים רבות ביועצים, שהורכבו לא פעם מאצילים ("בויארים"). לצד הצאר פעלה גם מועצה מייעצת, שכונתה "זמסקי סובור" ומהווה למעשה לגלגול הראשון של הפרלמנט ברוסיה.
לא הייתה ממשלה מרכזית ברוסיה הצארית, ברם הוקמו מינהלות (פריקאזי), המהוות גלגול ראשון של משרד ממשלתי ברוסיה ומרבית משרדי הממשל המודרניים יונקים שורשיהם מאותן מינהלות.
יהודים בירושלים במאה ה-15 וה-16

קהילת היהודים בירושלים במאה ה-15 וה-16, עברה תמורות ושינויים. בראשית המאה ה-16 חלו שינויים משמעותיים בהרכב הקהילה היהודית בארץ ישראל בכלל ובירושלים בפרט, בעקבות עליית חלק ממגורשי ספרד לארץ ישראל, לצד עליית יהודים נוספים מרחבי האימפריה העות'מאנית אשר כבשה את ארץ ישראל בשנת 1517. מקהילה שהורכבה בעיקר מיהודים מוסתערבים תחת שלטון ממלוכי, הפכה קהילת יהודי ירושלים במאות 15 - 16 לקהילה מגוונת, בעלת מרכיב ספרדי ניכר, תחת שלטון עות'מאני. השינויים שחלו בתקופה זו והיחסים שהתגבשו במהלכה היו התשתית לחיי הקהילה גם במאות הבאות.

הקהילה היהודית הוותיקה

בראשית המאה ה-15 שררה מצוקה כלכלית בארץ ישראל בכלל, ובירושלים בפרט. אך עליות לא פסקו, וכך גם עולי הרגל. החל מהרבע השני של המאה ה-15 התקיימה גזירת הים, שהייתה למעשה איסור בצו אפיפיורי על העברת יהודים ואולי גם סחורות של סוחרים יהודים במזרח הים התיכון מאירופה לארץ ישראל, בעקבות סכסוך על המקומות הקדושים בירושלים והמצב הגאופוליטי במזרח הים התיכון. איסור זה היה בתוקפו, לסרוגין, למעלה מיובל שנים: מ-9 במרץ 1427 עד 1467-1485‏. לאחר שכבשו המוסלמים את קונסטנטינופול, השריד האחרון של האימפריה הרומית המזרחית, הייתה התעוררות בקרב מקצת מיהודי המזרח אשר עלו בעקבות כך לארץ ישראל. הייסוד הוותיק ביישוב היהודי בתקופה זו היה המוסתערבים, שכבה של יהודים ותיקים הדומים לאוכלוסייה הערבית המקומית בשפתה ובתרבותה. הידיעות לגבי המוסתערבים מעטות יחסית וחד-צדדיות באופיין הואיל ומקורן בעולים החדשים. חייהם של המוסתערבים עצמם היו פשוטים מבחינה רוחנית, ללא הנהגה רבנית מסודרת, ועל כן זכו ליחס מזלזל מצד העולים החדשים.
בסוף מאה זו ירושלים הייתה נתונה במצב ביטחוני קשה. לעיר לא היו חומות, מה שהביא לפשיטות שודדים. נוסף על כך, יהודי העיר נקלעו גם לבעיה כלכלית ולחובות בשל הריסת בית הכנסת שבנייתו יוחסה לרמב"ן (1420) ובנייתו מחדש בעזרת הלוואות בריבית ממוסלמים ומכנסיות, מכירת אביזרים שונים של בית הכנסת ועוד.
לאור המצב הגרוע, יהודים רבים ברחו מירושלים. במסגרת ניסיונות יהודי ירושלים למשוך לעיר יהודים ולגייס תרומות ניכר בשנות ה-80 של המאה ה-15 שינוי ביחס כלפי תלמידי חכמים, למשל במתן פטור ממסים. בעקבות כך חל גידול במספר העולים לירושלים. ערב הכיבוש העות'מאני (1517), פרט למוסתערבים חיו בירושלים גם אשכנזים. כמו כן, באותה תקופה כבר הייתה קהילה קטנה של ספרדים ועולים מצפון אפריקה אבל עדיין לא בקבוצות גדולות.

יחסי יהודים-מוסלמים

העות'מאנים מינו, על פי המלצת הקהילה, נציג (לרוב מוסתערבי) אשר יתווך בין הקהילה לשלטונות. נציג זה כונה "שיח אל יהוד" ומינויו לא הוגבל בזמן אך לעיתים התלוננו היהודים בפני השלטונות על תפקודו. מבחינה משפטית פנו יהודים לא אחת דווקא לשיפוט מוסלמי, במיוחד נשים אשר דיני הירושה המוסלמיים נוטים יותר לטובתן. יהודים אף היו בעלי קשרים כלכליים עם מוסלמים, מכוח חברות משותפת בגילדות מקצועיות כגון גילדת החלפנים.
מבחינה תרבותית הושפעו היהודים מסביבתם המוסלמית בלבוש, במאכלים, במוזיקה ועוד.

יחסי יהודים-נוצרים

מגעים בין יהודים לנוצרים בארץ ישראל התקיימו בעיקר בירושלים. נקודת מפגש אחת ביניהם הייתה בעסקי הלוואה בריבית. נקודות מחלוקת בין שתי הקבוצות נגעה למקומות הקדושים ובהם הר ציון אשר שני הצדדים ראו בו אתר מקודש - היהודים בשל קבר דוד המלך, והנוצרים בשל חדר הסעודה האחרונה. במידה רבה יריבות זו באה אל סופה בהפגנת כוח וריבונות מצד השלטון המוסלמי ובהקמת מסגד במקום במאה ה-16. בשנת 1534 הוצא צו האוסר על היהודים להתקרב למקומות הקדושים לנוצרים.
רהול גנדי

ביוגרפיה

סבי סבתו, מוטילאל נהרו, עמד פעמיים בראש מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי. אבי-סבתו, ג'וואהרלל נהרו, עמד בראש מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי וכיהן כראש ממשלת הודו הראשון. גם סבתו, אינדירה גנדי, ואביו, רג'יב גנדי, עמדו בראש המפלגה וכיהנו בתפקיד ראש ממשלת הודו. אמו, סוניה גנדי (אלמנתו של רג'יב), משמשת כיום כנשיאת המפלגה.
רהול התחנך במוסדות חינוך יוקרתיים בהודו וכן למד באוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 2004 הודיע רהול על כוונתו להתמודד בבחירות לפרלמנט ההודי אשר נערכו במאי אותה שנה. כניסתו של רהול גנדי לפוליטיקה ההודית התפרשה כרצון של מפלגת הקונגרס למשוך את קולות הצעירים בהודו לתמיכה במפלגה. רהול ניצח ברוב גדול ונבחר לפרלמנט. בנוסף לכהונתו כחבר פרלמנט ממלא רהול תפקידים בכירים במפלגת הקונגרס, בעיקר בנשיאות ארגון הצעירים והסטודנטים של המפלגה. רהול טרם נישא. אחותו פְּרִיַנְקָה ודרה, הצעירה ממנו בשנתיים, ומי שנחשבת לדמות היותר כריזמטית והפופולרית במשפחה, סייעה לרהול במהלך מערכות הבחירות בהם התמודד.
אורה נודל-ירון

ביוגרפיה

נולדה וגדלה בקיבוץ עין חרוד. בצעירותה עסקה בשחייה ובאתלטיקה קלה. בהמשך שיחקה כדורסל בקבוצת הפועל תל יוסף עין חרוד. בגיל 15 למדה בקרוס למורס במחנה ג'וערה ושרתה בתחנת קשר של ההגנה והפלמ"ח. בגיל 17 היא שרתה בגדוד 13 של גולני, ואחר כך בחטיבה 7 עם מח"ל (מתנדבי חוץ לארץ). לאחר השרות הצבאי היא למדה שלוש שנים במדרשת רופין וקיבלה תואר הנדסאית מכונות. בהמשך למדה כשנתיים כלכלה במדרשת רופין.
במאי 1950 היא שיחקה באליפות אירופה בכדורסל נשים שנערכה בבודפשט, הונגריה, הטורניר הבינלאומי הראשון שבו השתתפה נבחרת ישראל בכדורסל נשים. הנבחרת סיימה במקום 11 במתוך 12 קבוצות. במשחק הניצחון היחיד, על נבחרת הולנד, היא קלעה 10 נקודות.
באליפות ישראל הראשונה בשחמט לנשים שנערכה בשנת 1955 זכתה נודל-ירון בתואר לאחר ניצחון בדו-קרב נגד אסתר סמושי ממצובה שסיימה יחד איתה ראשונה בטורניר.

חייה האשיים

נודל-ירון התגוררה עם משפחתה, בעלה ובנם, בעין חרוד איחוד. בקיבוץ עבדה כמזכירה כלכלית, ניהלה את המשרד הטכני במפעל פלב"מ (פלדה בלתי מחלידה) וליוותה מקצועית את מנכ"לי המפעל. היא עבדה בחברת "פלדות" בעין חרוד מאוחד. בהמשך היא עבדה ברפת ובחדר האוכל וסייעה לילדי הקיבוץ שהתקשו בחשבון.
How Deep Is Your Love (בי ג'יז)

הישגים

השיר הגיע למקום השלישי במצעד הבריטי והאוסטרלי, והתברג במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי ב-24 בדצמבר 1977, ונשאר בעשרת הגדולים למשך 17 שבועות (מה שנחשב אז לשיא). השיר זכה לגרסת כיסוי על ידי להקת הבנים הבריטית טייק דאת, באלבום שיצא בשנת 1996 עם להיטיהם, ושהה מצעד הסינגלים הבריטי במקום הראשון במשך שלושה שבועות.
השיר נמצא במקום ה-366 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים שערך המגזין "רולינג סטון" בסוף שנת 2004.

פרסים

השיר זכה בפרס הגראמי בשנתו ה-20 שנערך ב-23 בפברואר 1978 על "הביצוע הטוב ביותר של להקה בתחום הפופ". השיר גם זכה למועמדות עבור "השיר המקורי הטוב ביותר" בפרס גלובוס הזהב שנערך ב-28 בינואר 1978.

גרסאות כיסוי

במהלך השנים השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות, מלבד הגרסה המוצלחת של טייק דאת, שהבולטות שבהן הם בביצועים של מייקל בובלה משנת 2010, En Vogue משנת 2003, ו-The Temptations משנת 2007.

תביעה משפטית

בשנת 1983 הבי ג'יז נתבעו על ידי רונלד סלה (Ronald Selle), כותב שירים משיקגו שטען כי האחים גיב גנבו חומר מלודי מאחד משיריו "Let It End" והשתמשו בו ב-"How Deep Is Your Love". בשלב הראשון הב' ג'יז הפסידו במשפט ואחד המושבעים ציין כי הם לא הצליחו להציג עדות של מומחה שתפריך את טענת התובע כי לא ייתכן ששני השירים נכתבו באופן עצמאי. אולם פסק הדין בוטל לאחר מספר חודשים.
ג'יימס מקליין

ביוגרפיה

מקליין נולד וגדל בפיטסבורג, פנסילבניה. הוא בוגר תיכון אקדמיית פיליפס ובשנת 1953 בוגר אוניברסיטת ייל. היה חבר באחוות הגולגולת והעצמות.
בשנת 1944 זכה מקליין באליפות ארצות הברית בשחייה ובכך היה לשחיין הצעיר ביותר אי פעם שזכה באליפות בגיל 13 שנים וחצי בלבד.

אלוף אולימפי

באולימפיאדת לונדון (1948) זכה מקליין ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:18.5 דקות, לפני ג'ון מרשל מאוסטרליה (19:31.3 דקות) וגאורג מיטרו מהונגריה (19:43.2 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם וולטר ריס, וולי וולף וביל סמית' בשיא עולם חדש של 8:46.0 דקות, לפני הונגריה (8:48.4 דקות) וצרפת (9:08.0 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:43.4 דקות, אחרי ביל סמית' שקבע שיא אולימפי חדש של 4:41.0 דקות ולפני ג'ון מרשל (4:47.7 דקות).
בתחרות שחייה שנערכה בניו הייבן, קונטיקט בפברואר 1952 קבע מקליין במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, שיא עולם חדש של 8:29.4 דקות, שיא זה החזיק מעמד 4 שנים.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה מקליין במדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם וויין מור, ביל וולסי ופורד קונו בשיא אולימפי חדש של 8:31.1 דקות, לפני יפן (8:33.5 דקות) וצרפת (8:45.9 דקות), כשחיין אחרון הוא שחה "בזינוק שליחים" תוצאה של 2:06.2 דקות, התוצאה המהירה במשחקים. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 18:51.5 דקות ולא הצליח להגן על תוארו ובמקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:40.3 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו בשנת 1955 בגיל 24, השחיין המבוגר ביותר וקפטן נבחרת ארצות הברית, זכה מקליין ב-3 מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:51.3 דקות, לפני וויין מור (4:53.4 דקות) ואוסקר קרמר מארגנטינה (4:56.1 דקות), במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 20:04.0 דקות, לפני אוסקר קרמר (20:09.9 דקות) וג'ילברטו ארנגו מקולומביה (20:37.2 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (9:00.0 דקות) לפני ארגנטינה (9:09.0 דקות).
רוני וייס

חייו

רוני וייס נולד בתל אביב ושנות ילדותו עברו עליו ברמת גן, שם למד בבית הספר היסודי "יהלום" ובבית הספר התיכון אהל שם. בגיל 5 החל לימוד נגינה בקונסרבטוריון "אנזאגי" והחל מגיל 13 למד מוזיקה אצל המוזיקולוג והמורה למוזיקה ד"ר צבי קרן. בהיותו בן 17 התפרסם שירו הראשון ברדיו במסגרת פסטיבל זמר תל אביבי. את שירותו הצבאי עשה כמנהל מוזיקלי ומעבד של להקות צה"ל, תפקיד שהיה תקדים באותה תקופה.
הלהקה הראשונה שאיתה הוא עבד במסגרת שירותו הצבאי הייתה להקת פיקוד הצפון, כשבמאי הלהקה באותה תקופה היה שמעון ישראלי. ישראלי הציע לוייס להיות המנהל המוזיקלי של תוכניתו "ציפורים בראש" ומאותה תקופה החלה הקריירה המוזיקלית האזרחית שלו לפרוח כבר במקביל לשירותו הצבאי, תוך שהוא לומד מוזיקה ומוזיקולוגיה. הוא השלים לימודי קולנוע וב"א כללי באוניברסיטת תל אביב ועבד בשוק הפרטי, ברדיו, בתיאטרון ובהקלטת תקליטים.
כשהיה וייס בן 20 הוא קיבל הצעה ממוטי קירשנבאום להצטרף לצוות יוצרי תוכנית הטלוויזיה, ניקוי ראש כמלחין, מעבד ומנהל מוזיקלי. במסגרת עבודתו זו בוצעו בעיבודו מעל 70 שירים ופרודיות, כשלמעלה ממחציתם הולחנו על ידו (הקטע הידוע מכולם הוא הפרודיה על פסטיבלי הזמר "רק ירושלים 02").
בשנות השבעים צעדו במצעדי הפזמונים עשרות שירים של וייס בבצוע מגוון של זמרים וזמרות. הוא עיבד והפיק מוזיקלית עשרות תקליטים ושירים למיטב אמני ישראל כמו אילנית, הגשש החיוור, אבי טולדנו, צביקה פיק, אריק לביא, דורית ראובני, רוחמה רז, גידי גוב, חוה אלברשטיין, ריקי גל, שוקולד מנטה מסטיק, רבקה מיכאלי, עפרה חזה ודודו פישר והלחין את כל להיטיה של הזמרת שרי, שהייתה תגלית שלו ושל המפיק צביקה כגן.
בשנות השמונים הקים וייס את להקת איזולירבנד והוא נמנה עם חבריה וכתב את שיריה. בין הצגות התיאטרון שהוא עסק בהלחנת המוזיקה שלהן היו "יורדים על השבוע" של אפרים סידון, "אגדות האחים גרימברג" של דני רווה, "ערוץ 2", מופע היחיד "בת 26 פעם שנייה" של רבקה מיכאלי ועוד. הוא הלחין מוזיקה לסרטים הצילו את המציל של אורי זוהר, סרט וארוחת בוקר של אלפרד שטיינהרדט, בלפר של יגאל בורשטיין ועוד. בין מחזות הזמר שוייס הלחין ועסק בניהולם המוזיקלי היו "עליסה", "היפה והחיה",  אוליבר!, גבירתי הנאווה, צלילי המוסיקה, יוסף וכותונת הפסים המשגעת, "הברווזון" בהבימה ו"הרוטשילדים" בתיאטרון יידישפיל.
וייס ניהל מוזיקלית את כל הגרסאות העבריות של סרטי וולט דיסני כמו במבי, ספר הג'ונגל, היפה והחיה, אלאדין, מלך האריות, בת הים הקטנה, פוקהונטס, צעצוע של סיפור, הגיבן מנוטרדאם, הרקולס ועוד. בין התזמורות שוייס ניצח עליהן נמנות התזמורת הסימפונית של לונדון (ברויאל אלברט הול, בומבלי וברויאל פסטיבל הול), התזמורת הפילהרמונית של ברלין ותזמורת NHK של טוקיו (בעת ביצוע השיר הזוכה בפסטיבל טוקיו 1989 עם עופרה חזה). כמו כן ניצח על סדרות קונצרטים שלו עם מיטב התזמורות בארץ. היה המנהל המוזיקלי של פסטיבלי הזמר של רשות השידור, פסטיבלי הילדים, הפסטיגלים, הפסטילדינו ותחרויות הקדם-אירוויזיון. בנוסף ליצירתו המוזיקלית כתב וביצע וייס קטעי הומור ומערכונים ברדיו ובטלוויזיה.
בשנת 2015 עבד וייס שוב עם מוטי קירשנבאום כשהלחין את המוזיקה להצגה "רואים את הסוף", הצגתו האחרונה של קירשנבאום.
בצק רבוך

בתחום המגדנאות, בצק רבוּך (מלשון "רביכה". בצרפתית: Pâte à choux הפירוש : בצק כרוב -בגלל הדמיון במראה החיצוני של פחזנית אפויה לכרוב) משמש בעיקר לשם הכנת פחזניות. מוצרי בצק רבוך המזולפים לכדורים קטנים נקראים פרופיטרולים, ממוצרי בצק רבוך המזולפים בצורת גלגל מכינים את קינוח הפריז-ברסט המחולק במירוץ האופניים של פריז ואלה המזולפים בצורה מוארכת נקראים אקלרים. דרך הטיפול בבצק זה היא זילוף בלבד, בגלל מרקמו המיוחד. אופן ההכנה הוא יצירת רביכה מן המים, השומן, הסוכר, המלח והקמח (אותו מוסיפים לאחר הרתיחה וכיבוי האש), וערבובה בגיטרה תוך הוספת הביצים בהדרגה, עד שמתיחה של כמות קטנה מן הבצק בין שתי קצות אצבעות יוצרת חוט דק של בצק.
בצק רבוך ניקרא גם "בצק מבושל" או "בצק קדירה".
נחל סלוודורה

גאולוגיה ומורפולוגיה

נחל סלוודורה מתחתר בחלקו המזרחי של מצוק ההעתקים, והוא משתייך לסדרה של נחלים קצרים מסדר ראשון. בדומה לנחלים אחרים באזור כגון: נחל אוריון, מצפה ארנון, נחל קדם, נחל המלט ונחל ישי. הערוץ יורד במצוק ההעתקים מרום של כ-400 מ' מעל פני הים אל שפכו בים המלח בסדרת מפלים: גובה הראשון הוא כ-55 מטר, גובה השני - כ-35, ולאחר מכן צונח הנחל במפל ענק (כ-190 מטר). מפל זה מתחלק לכמה חלקים על ידי מדרגות ודרגשי סלע: החלק הראשון הוא מרזב מדורג, אשר אורכו כ-20, לאחר מכן קיר של 60 מטר עד למדרגה הראשונה (רוחבה כ-2 מטר), עוד קיר של 60 מטר עד למדרגה השנייה (רוחבה דומה), ירידה 10 מטר דרומה עד למדרגה השלישית (הצרה במדרגות המפל), ולבסוף מפל של כ-40 מטר.
כ-150 מטר מזרחה מכאן מצוי המפל המשמעותי האחרון בנחל, וגובהו כ-75 מטרים. המפל יצר פרסת מצוקים גדולה לרוחב המצוק, פרסה זו נראית היטב מכביש ים המלח. למרגלות המפל האחרון, בתוך כוך במצוק הצפוני של הנחל, נובע מעיין שכבה קטן. מי המעיין ראויים לשתייה, אך ספיקתו דלה - כ-10 ליטר לשעה בלבד, ומימיו מרירים. מימיו של מעיין זה נובעים מתוך שכבת דולומיט מהשכבה הגאולוגית 5-CE ("תמר") מעל האקוויקלוד החרסיתי של שכבה 4-CE ("אבנון"), בשונה משאר המעיינות של מצוק ההעתקים, הנובעים משכבה 3-CE ("צפית").
מעל מפל זה, צומח שיח סלוודורה פרסית גדול, על שמו נקראים הנחל והמעיין. כמו כן צומחים במקום אשל, סמר וצלף.

מסלול טיול

בנחל סלוודורה הותקן סימון שבילים מעגלי, המסומן בכחול וירוק, המוליך מהחנייה לצד כביש 90 ואליו בחזרה. המסלול המעגלי מגיע אל המעין שלצידו צומחת הסלוודורה הפרסית, הנזכרת למעלה, ומסתיים לאחר הליכה בערוץ הנחל בחנייה לצד כביש 90.
משכן גלגל

משכן גִּלְגָּל הוא מבנה מקודש שנבנה עם הכניסה לארץ ישראל והעלייה מנהר הירדן (ספר יהושע, פרק ד', פסוק י"ט), בסביבות שנת 1272 לפנה"ס (ב'תפ"ח ליצירה). המבנה שימש במשך 14 שנה, ולאחר סיום חלוקת הארץ לשבטים פורק משכן גלגל, ובמקומו הוקם המשכן בשילה. בזמן קיום המבנה הותרה ההקרבה בבמות. יש אומרים שההיתר נבע מכך שבאותה תקופה ארון הברית לא היה במשכן, אלא עם מחנה הלוחמים. קשה לזהות במדויק את מקומו של משכן גלגל אף שמסתבר שהיה בקרבת יריחו והירדן. יש המשערים שמדובר בח'רבת א-נת'לה, חמישה ק"מ דרומית-מזרחית ליריחו העתיקה.

משמעות השם

על פי המקרא משמעות השם היא "גלגול" והסרת אי נעימות שהייתה לעם שלא היו נימולים (ספר יהושע, פרק ה', פסוק ט') לעומת זאת ישנם חוקרים המציעים הסברים אחרים למשמעות המילה גלגל. לפי כמה חוקרים משמעות גלגל, היא גל של אבנים; לעומתם יש המשערים שהכוונה לבניין מיוחד ששימש מקום מקודש בעיני הכנענים (ראו אנציקלופדיה מקראית ערך גלגל). כך או כך ההשערה היא שמדובר בדבר נפוץ, אשר במיקומו הגאוגרפי בגלגל, היה ייחודי, או בשל גודלו או בשל היחס המסורתי אליו.
ונראה, כי בעקבות הקמת הבסיס הפולחני, שכלל בין השאר את שנים עשר האבנים, שהיו מסודרות כנראה בצורת גל או עיגול; בהמשך אף זכה המקום לשמו.

בחירת המקום

לאחר ההגעה לארץ נוצר צורך לבחירת מקום קבע למרכז הפולחני.
על פי המקרא (ספר דברים, פרק י"ב, פסוק ה'). מקום המשכן הוא בנחלת בני שבטו של מנהיג האומה, ובאותם ימים התגורר יהושע בגלגל. ולפיכך - אחר כיבוש נחלת בני יוסף העבר המשכן לשילה הממוקמת בנחלתו החדשה של יהושע.
ישנה דעה כי בחירת המקום הייתה בשל מיקומו בנקודה אסטרטגית הקרובה לנקודת הכניסה לארץ (ספר יהושע, פרק ד', פסוק י"ט); נקודה ששימשה כמחנה למלחמותיו של יהושע בזמן הכיבוש.

המיקום

אף שבמקרא מתואר במפורש שהגלגל היה בקרבת יריחו, ומשם נכנסו עם ישראל לארץ; יש חוקרים המפקפקים בסיפור זה ורואים בו אנכרוניזם. כך לדעתם הגלגל כלל לא הייתה ממוקמת באזור יריחו, זאת בשל העובדה שהכניסה לארץ הייתה במקום אחר; ולדעתם הכוונה לגלגל אשר נמצאת ליד אלון מורה (דברים, י"א, ל'). לכן הם מזהים את המקום עם ח'רבת ג'ליג'ל במישור אל-מח'נה שליד שכם (אנציקלופדיה מקראית, ערך גלגל). אולם מלבד העובדה שגם הגלגל המובאת בספר דברים לדעות מסוימות הייתה בקרבת יריחו (דעת רבי אליעזר, תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ג, עמוד ב'), קשה לקבל גישה זו, משום שבעקבות חולשת המחקר הארכאולוגי (בחוסר הזיהוי של מיקום הגלגל בסביבות יריחו) משונה הטקסט המקראי. אפשרות מסוימת הנה שהגלגל לא היה ממוקם בגבעה כלשהי (ראו שמואל א', י', ח') אלא בעמק, ויתרונותיו האסטרטגים היו אחרים, דבר המקשה על זיהוי המקום.

המבנה בגלגל

תיאור צורת המבנה בגלגל אינו ידוע, אך מסתבר שהוא דמה למשכן שהיה במדבר ולאוהל מועד (ראו בבלי, סוטה ט ע"ב). רמתו החומרית הייתה השלב הבוסרי ביותר ביחס לשאר המרכזים הפולחנים שנבנו בארץ ישראל (משכן שילה, נוב וגבעון), אף שהוא התייחד מהמשכן בנוב ובגבעון בכך שארון הברית היה בו.

סוג המבנה

משכן גלגל מכונה במכלול המקורות 'משכן', זאת לעומת בית המקדש, ואף לעומת המבנים הפולחנים בנוב ובגבעון. הדבר נובע ממספר סיבות, ובהם עובדת היותו בנוי מעצים, ללא תקרה (תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף קי"ח, עמוד א'), במקום זמני ולפני הניצחון המוחלט על האויבים.

סיום המשכן

אף התיאור המקראי מייעד לגלגל אופי ארעי וזמני, כך שלאחר ההתנחלות המלאה בארץ, וכיבוש נקודות אסטרטגיות טובות יותר המשכן הועבר לשילה. המעבר לווה בהענקת אופי משמעותי יותר למשכן, דבר שהתבטא באיסור על הקרבה בבמות הפרטיות.
מרינה ראטנר

רקע משפחתי וראשית חייה

מרינה רטנר נולדה במוסקבה בירת ברית המועצות, בתם הצעירה של זוג אנשי מדע ורוח יהודים. סבה מצד אמה היה שרגא פייבל מרגולין, תלמיד חכם ומו"ל עברי ידוע שעלה לארץ ישראל בשנת 1933 מגרמניה. אמה, קציעה ראטנר-מרגולין (ראטנער-מארגאָלין; 1905–1999), הייתה משוררת יידית. אביה, יבסיי (יהושע) אידלביץ' ראטנר (Евсей (Иегошуа) Иделевич Ратнер;‏ 1900–1978), היה פרופסור לפיזיולוגיה של הצמח, מנהל המעבדה במכון לפיזיולוגיה של הצמח ע"ש ק"א טימיריאזב של האקדמיה למדעים של ברית המועצות במוסקבה. בימי זקנתם, בשנת 1973, עלו בני הזוג לישראל.
בשנת 1956 התאפשר לראטנר, בעקבות הקלות במגבלות בנוגע למועמדים היהודים, להתקבל לפקולטה למתמטיקה של אוניברסיטת לומונוסוב בעיר הולדתה. בסיום לימודיה בשנת 1961 עבדה בקבוצת מחקר לסטטיסטיקה יישומית בניהולו של אנדריי קולמוגורוב, לרבות בתוכניות ההוראה שנועדו לתלמידי תיכון מחוננים במוסקבה.

קריירה אקדמית

החל משנת 1965 עבדה ראטנר באוניברסיטת לומונוסוב תחת הדרכתו של יעקב סיני במסגרת עבודת הדוקטור שלה, "Geodesic flows on unit tangent bundles of compact surfaces of negative curvature" ("זרמים גאודזים באגדי יחידה משיקים של משטחים קומפקטיים בעלי עקמומיות שלילית").
לאחר סיום הדוקטורט הייתה ראטנר עוזרת מחקר בבית הספר הפוליטכני במוסקבה. עקב הגשת בקשתה לאשרה לישראל, סולקה ממשרתה. בשנים 1971–1975 כיהנה ראטנר כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים ולימדה בתיכון ליד האוניברסיטה.
בשנת 1975 היא קיבלה משרה באוניברסיטת ברקלי, וב-1982 קודמה בה לדרגת פרופסור.
מרינה ראטנר נודעה במחקריה בתחום התורה האֶרגוֹדית . הישגה הגדול ביותר הוא הוכחת שלוש השערות קשורות של מ.ס. ראגונתן, ס.ג. דאני וגריגורי מרגוליס, בסדרה של ארבעה מאמרים שפורסמו בשנים 1990-1991. השערות אלו כיום ידועות בשם משפטי ראטנר . שלושת המשפטים מאפיינים מסלולים זרימות אוניפוטנטיות במרחבים הומוגניים מבחינה טופולוגית, מידתית ומבחינת גבול ההתפלגות על המסלולים. למשפטי ראטנר שימושים רבים בתורת המערכות הדינמיות ובתורת המספרים. לדוגמה תוצאה מיידית שלהם היא השערת אופנהיים  (שהוכחה על ידי גריגורי מרגוּליס  כמה שנים לפני הוכחת משפטי ראטנר).
לרטנר בת.
עורבא פרח

עוֹרְבָא פָּרַח הוא ביטוי שהמקבילה הנכונה שלו היא בלשון העממית של ימינו היא "ראה, ציפור!", שאומרו עושה בו שימוש במטרה לחמוק מדיון בנושא העיקרי להסיט את תשומת לבו אל עניין אחר.
הביטוי, שמקורו בארמית ותרגומו המילולי "העורב התעופף" נלקח ממסכת ביצה כאשר רב אויא סבא שאל את רב הונא שאלה הלכתית קשה, השיב לו רב הונא: "עורבא פרח". 
לפי הסבר רש"י, רב הונא העביר נושא במתכוון, על ידי האמירה: עורבא פרח, כלומר ראה את העורב הפורח מעלינו. 
לפי פירושו של רבינו חננאל, דבריו "עורבא פרח" מכוונים כלפי דבריו של אותו אמורא, שדעתו היא דעתם של ילדים המשחקים בציפורים ועורבים. כלומר הבלים שאין בהם כל ממש.
לאחר שרבה בנו של רב הונא, שאל אותו לפשר הדבר, שהרי רב הונא היה מכבד את רב אויא סבא באופן מיוחד בהצביעו על גדלותו המיוחדת בתורה, הבהיר לו רב הונא כי אי ההגיון אינו בשאלה עצמה, אלא בתזמון שבו היא נשאלה, שכן השאלה הייתה קשה מאוד לעיון, והיא נשאלה בזמן שרב הונא היה עייף וחלש ולא יכול היה להשיב עליה כראוי.
פאוורמט

טכנולוגיה

פאוורמט ייצרה משטחים אשר מאפשרים לטעון מכשירים ניידים באמצעות השראה אלקטרומגנטית: הנחת מכשיר על המשטח מאפשרת לו להיטען ללא כבלים. סליל במשדר מחולל שדה אלקטרומגנטי שמתורגם לאנרגיה חשמלית וזו נקלטת במקלט עם סליל נגדי. המקלט מצויד במדבקת RFID אשר מזהה את המכשיר שמונח על משטח ההטענה ומטעין אותו. הליך הזיהוי הוא פטנט רשום של פאוורמט. על פי החברה, אובדן האנרגיה בתהליך הוא אפסי וזהה ביעילותו להטענה רגילה בכבלים.