google/wiki40b huggingface dataset:
קלונימוס הזקן

קָלוֹנִימוּס בן יצחק הזקן היה מגדולי חכמי יהדות אשכנז בסוף המאה ה-11, בן למשפחת קלונימוס.
היה בן לאחת המשפחות המיוחסות באשכנז, מצאצאי רבי אבון הגדול. אביו רבי יצחק היה בנו של רבי אליעזר הגדול בן יצחק בן יהושע בן רבי אבון הגדול. סבו, רבי אליעזר הגדול, התייתם בצעירותו וגדל בבית קרובו, רבי שמעון ממגנצא, נכדו של רבי אבון, מגדולי פייטני אשכנז.
רבי קלונימוס למד אצל אביו רבי יצחק, שהעביר לו מסורות ומנהגים שקיבל רב מפי רב. רוב חייו ישב במגנצא עד לגזירות תתנ"ו (1096), אז עבר לשפיירא, מקום מגורי בנו רבי יהודה, ושם נפטר בשנת ד'תתפ"ו (1126). רבי אלעזר מגרמייזא (בעל הרוקח) מתאר את הצלתו מגזירות תתנ"ו: "ושם [=מגנצא] פרו וישרצו וירבו במאד מאד. עד אשר פקד ה' שם חרון אפו על קהילות הקדש בשנת תתנ"ו, ושם גוענו אבדנו כולנו אבדנו, זולתי מתי מספר שנשארו מקרובינו עם רבינו קלונימוס הזקן" על פטירתו מסופר שהייתה העיר במצור ולא יכלו לקוברו, ועל כן הניחהו בארון ושמו אותו במקוה שבעיר, וכשהוסר המצור לקחו את ארונו לקברות אבותיו במגנצא.
פסקיו ומנהגיו של רבי קלונימוס הובאו ב"ספר הפרדס" ובספרים נוספים מבית מדרשו של רש"י,  וכן הוא מוזכר בתוספות וספרי פוסקים אחרים. תשובה אחת ממנו נדפסה בין תשובות המהר"ם מרוטנבורג. 
מלבד גדולתו בתורה היה בקי בתורת הנסתר, והרבה מתורת הקבלה של חכמי אשכנז נמסר בשמו. בנו היה רבי שמואל החסיד, אביו של רבי יהודה החסיד, מייסדי חסידות אשכנז. רבי אלעזר מגרמיזא, תלמידו של רבי יהודה החסיד וקרוב משפחתו, מתאר את השתלשלות "סוד תקון התפילה". על פי תיאורו רבנו קלונימוס לימד את סודות התפילה לרבי אלעזר החזן משפירא, כיון שבנו, רבי שמואל, היה עדיין צעיר בשעת פטירתו. לאחר שבגר רבי שמואל העביר לו רבי אלעזר החזן את מה שקיבל מרבי קלונימוס והוא העביר אותם לבנו רבי יהודה החסיד שמסר אותם לרבי אליעזר מגרמייזא.
אנה או

אנה או (גרמנית: Anna O.;‏ 27 בפברואר 1859 - 28 במאי 1936) הוא הכינוי שהוענק על ידי הרופא והפסיכולוג יוזף ברוייר למטופלת ברטה פפנהיים, שהוזכרה בספר אותו כתב בשיתוף עם זיגמונד פרויד, "מחקרים בנושא היסטריה", לצד מספר מקרים נוספים. שיטת הטיפול החדשנית בה השתמש ברוייר, שכונתה על ידי ברטה "טיפול בדיבור", הניחה את היסוד לשיטת הפסיכואנליזה. תיאור המקרה הפך לאחד הידועים בענף הפסיכולוגיה. ברטה פפנהיים זכתה לפרסום גם בזכות פעילותה הסוציאלית החלוצית והענפה.

רקע

ברטה פפנהיים גדלה בבית יהודי מסורתי, אך למדה בבית ספר קתולי, מכיוון שלא היה בית ספר יהודי בווינה, עיר מגוריה. על פי תיאורו של ברוייר, הייתה ברטה אינטליגנטית מאוד, וניחנה בדמיון עשיר. היא דיברה מספר שפות: גרמנית - שפת אמה, אנגלית, צרפתית, איטלקית, יידיש, ואף עברית. עד שפרצה מחלתה, בגיל 21, הייתה בקו הבריאות. כשהייתה ברטה בת 21 נפל אביה האהוב למשכב כתוצאה ממורסה שחפתית. ברטה התמסרה לטיפול בו, ואז החלה לתקוף אותה המחלה. בזמן זה הובאה ברטה לטיפולו של ד"ר יוזף ברוייר. מאוחר יותר, כשנפטר אביה, התדרדר מצבה עוד יותר. ברטה טופלה אצל ברוייר בין השנים 1880 ל-1882.

תסמיני המחלה והטיפול

תחילתם של תסמיני המחלה הייתה בשיעול טורדני, והמשכם בעייפות, פזילה, שיתוק של הגפיים הימניות ושרירי הצוואר, הזיות, מצבי רוח משתנים, הפרעות בראייה, בשמיעה ובדיבור. כושר דיבורה הדרדר כך שבשלב מסוים עברה לדבר אנגלית בלבד. אבחונו של ברוייר היה כי מדובר בהיסטריה - כלומר, בלשון אותם ימים, תסמינים הנובעים ממצב נפשי. ברוייר תיאר שני מצבי תודעה ביניהם עברה ברטה - האחד נורמלי, לכאורה, בו תודעתה צלולה, והאחר הזייתי, המאופיין בהתנהגות פראית ובחוסר שליטה. לאחר מות אביה הנערץ שקעה ברטה בערפול חושים לתקופה שארכה כיומיים. במהלך טיפולו של ברוייר הוא שוחח ארוכות עם החולה, שיחות שבמהלכן היא תיארה בפניו את כל המתחולל במוחה (תהליך שבפיה של ברטה כונה "ניקוי ארובות"). כאמצעי לחזק תהליך זה, השתמש ברוייר לעיתים בהיפנוזה. ברוייר גילה כי כאשר הצליח להגיע לשורש הבעיה - כלומר - הסיבה הבלתי מודעת שהביאה לאחד הסימפטומים - השתפר מצבה של ברטה. לדוגמה: ברטה פיתחה הידרופוביה, שגרמה לה להימנע באופן מוחלט משתיית מים במשך שבועות, ואילצה אותה להרוות את צימאונה אך ורק באמצעות אכילת פירות עשירים במים. במהלך אחת השיחות, שהתבצעה במצב של היפנוזה, נתגלה כי שבועות מספר לפני האירוע ראתה ברטה את בת לוויתה נותנת לכלבה לשתות מתוך כוס. האירוע עורר בה גועל עז וכעס כלפי בת הלוויה, אך באותו זמן היא נמנעה מלהעיר לה, מתוך נימוס. כאשר ביטאה ברטה את הכעס והגועל, להם לא נתנה ביטוי באותו זמן - חלפה הבעיה. באופן דומה, נתגלה כי השיתוק בידה הימנית בא לאחר שתמכה באביה ביד זו בשכבו על ערש דווי, מתוך ביטוי של רגשי האשם שחשה כלפי עצמה. ברוייר כינה מצב זה, בו הצליחה ברטה לפרוק את רגשותיה ובכך להקל על מצבה, קתרזיס.

לאחר טיפולו של ברוייר

בשנת 1882 הפסיק ברוייר את טיפולו. ככל הנראה, סיבת הפסקת הטיפול הייתה יחסי משיכה שהלכו והתפתחו בין הרופא למטופלתו, שבאו לידי ביטוי בהכרזתה של ברטה כי היא נושאת ברחמה את תינוקו של ברוייר - הכרזה שאמנם הייתה חסרת בסיס, אך בעידן השמרני של אז לא יכול היה ברוייר לשאתה. עם זאת, ברטה לא נרפאה. היא אושפזה במוסד, ואחרי שחרורה עברה לגור עם קרוביה בגרמניה למשך מספר חודשים. היא עברה קורס אחיות, ובשנת 1883 שבה לווינה, אז פרצה מחלתה בשנית. עד שנת 1888 עברה ברטה שלוש תקופות אשפוז ארוכות.
המרכז לטניס בישראל - באר שבע

המרכז לטניס בישראל - באר שבע הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.

היסטוריה

המרכז נפתח בנובמבר 1991 עבור תושבי באר שבע ויישובים סמוכים כגון עומר, מיתר, להבים, טנא עומרים שבהר חברון והקיבוצים להב, חצרים, בית קמה ורהט. ב-16 השנים הראשונות לקיומו נוהל המרכז על ידי ליאור הר ורדי, ואחריו ניהלו את המקום הדס אזולאי ויניב סקירה (החל מ-2008).

הפעילות במרכז

במרכז 8 מגרשים עם תאורה, ביניהם אצטדיון ל-600 צופים, קיר אימון, חדר כושר מותאם לנכים, ספריה, מקלחות ושירותים וחנות ספורט. המרכז מנהל תוכניות טניס לכל טווח הגילאים האפשרי, וכן אימוני כושר ואימונים מנטליים.
מלבד פעילויות הטניס המרכז עורך גם פעילויות קהילתיות, כגון תוכנית הנוער בסיכון תוכנית הדו קיום, ואף תוכנית לילדים בעלי מוגבלויות. 
במרכז הטניס מתקיימות במהלך השנה תחרויות פנימיות, אזוריות, ארציות ובינלאומיות. התחרויות הגדולות הן תחרות בינלאומית לנוער ע"ש אלכס פודולסקי, מאמן העבר במרכז, ותחרות מאסטרס ע"ש יעקב עורבי בהשתתפות שחקנים מכל הארץ בגילאים 25-80.
שישה מיליון ואחד

עלילה

היומן הסודי של יוסף פישר שתיאר את הישרדותו במחנות הנאצים התגלה רק לאחר מותו. ילדיו סירבו להתמודד עם הקריאה הכואבת, למעט דוד, במאי הסרט, שראה ביומן שליחות להוביל את אחיו למנהרות הכפייה בהרי אוסטריה ולחוות ביחד את כוח הרצון הבלתי נתפס של אביהם להישאר בחיים. שמונה ק"מ במעבה האדמה החשוכה, בלב האופל של מה שהיה מחנה הכפייה גוזן, לאור פנסי-כיס, האחים פישר מחפשים משמעות להיסטוריה המשפחתית והאישית כאחת. ככל שמקורות הכאב נחשפים, האחים מוצאים את עצמם בוכים וצוחקים, בסצנות מרירות-מתוקות, המעניקות ליצירה האישית אינטימיות נדירה.  
כדי להשלים את מה שאביו לא הצליח לספר על השבועות האחרונים לפני השחרור ממחנה הריכוז גונסקירכן, פישר יוצא לארצות הברית ומאתר את חיילי יחידת הרגלים ה-71 של צבא ארצות הברית ששחררו את המחנה. ומוצא שהזיכרונות הטראומטיים מיום השחרור עדיין רודפים אותם.

אירועים מיוחדים

הסרט מוקרן באירועים מיוחדים בהקשר ליומני שואה, עיסוק בזיכרון ובבני הדור השני לניצולי השואה:
במסגרת השתלמויות של יד ושם (למורים ומשלחות משטרת ישראל למצעד החיים בפולין), בבית התפוצות, ביישובי הפריפריה במסגרת "תרבות לישראל" ובמערכת החינוך באמצעות "סל תרבות". 
רשימת הקרנות חלקית: 

בכנס Memory, Identity and Boundaries of Jewishness באוניברסיטת קנט, אנגליה. 

בכנס השנתי של אגודת הפסיכיאטרים האמריקאית בניו-יורק (16 ינואר 2014). 

במשלחת האו"ם בווינה (יום השואה הבינלאומי, 27 ינואר 2014). 

במוזיאון לאמנות מודרנית בקליבלנד, ארצות הברית (מרץ 2014). 

במצעד החיים בגוזן, אוסטריה (5 אפריל 2014). 

בכנס השנתי הבינלאומי ה-167 של American Psychoanalytic Association בניו-יורק (4 מאי 2014).
חישוף

"חישוף" הוא מונח צה"לי המתאר פעולה שבה חושפים שטח באמצעות נקיונו ממכשולים ועצמים העלולים לחסום את שדה הראייה או לספק מחסה למחבלים ומטעני חבלה - לרבות קפלי קרקע, צמחייה, מטעים, פרדסים ומבנים. המטרה העיקרית של פעולות החישוף היא למנוע אפשרות למארבים הכוללים ירי נק"ל, ירי נ"ט, מטעני צד ומטעני גחון כנגד אזרחים ישראלים וכוחות צה"ל. את פעולות החישוף מבצע חיל ההנדסה הקרבית באמצעות דחפורי די-9 משוריינים המדוגמים במיגון כבד כנגד ירי ומטעני חבלה ומצוידים בכף דחפור ("סכין") כבדה שבאמצעותה מתבצע החישוף.
בהקשר של האינתיפאדה השנייה ביצע צה"ל פעולות חישוף נרחבות בהן יושרו אלפי דונמים של מטעים וחממות ונהרסו אלפי בתים. המטרה של פעולות החישוף הייתה למנוע פיגועי ירי והנחת מטענים על צירי התנועה העיקריים ביהודה ושומרון וברצועת עזה. עיקר פעולות החישוף בוצע ברצועת עזה, שם חושפו שטחים רבים גם על מנת למנוע ירי של רקטות נ"ט על כוחות צה"ל והפגזת יישובים ישראלים בפצמ"רים ורקטות קסאם. סביב ציר כיסופים הרס צה"ל עשרות בתים בחאן יוניס מהם נורתה אש על שיירות אזרחיות של תושבי גוש קטיף. החישוף הנרחב ביותר היה בעיר רפיח הפלסטינית, סביב ציר פילדלפי, בו לטענת ארגוני זכויות אדם הרסו כוחות צה"ל אלפי בתים. בעקבות פעולות החישוף הנרחבות כמות פיגועי הירי והמטענים בדרכים ירדה באופן דרסטי.
צה"ל מבצע באופן קבוע חישוף סביב גדר המערכת של רצועת עזה על מנת למנוע הפעלת מטעני צד קטלניים נגד כוחות צה"ל השומרים על ציר הוברס, ובמהלכו נעקרת בעיקר צמחייה סביב הגדר. במהלך פעולות אלו חשפו הדחפורים המשוריינים מטענים רבים שהטמינו ארגוני הטרור הפלסטיניים.
עמדת ישראל היא שהפלסטינים שאיבדו את רכושם כתוצאה מפעולות החישוף אינם זכאים לפיצוי, מפני שהנזק הוא תוצאה של אירועי לחימה.
בעוד שבצה"ל ראו בפעולות החישוף צורך מבצעי שנועד להגן על ביטחון אזרחי ישראל, פעילי שמאל וארגוני זכויות אדם סברו כי מדובר בעונש קולקטיבי המסב נזק רב לאוכלוסייה חפה מפשע. ארגון בצלם טען כי צה"ל משתמש בפעולות החישוף כאמצעי ענישה על מנת ללחוץ על האוכלוסייה הפלסטינית להפסיק לשתף פעולה עם יורי הקסאמים והמחבלים, במסגרת של לוחמה פסיכולוגית. לדברי הארגון, בחלק מהמקרים הרסו כוחות צה"ל שדות של עגבניות וקישואים, שבהם לא ניתן למצוא מסתור, וכתוצאה מכך נגרם לקרקע נזק ארוך טווח, ובחלק מהמקרים בלתי הפיך, ופרנסתם של אלפי אנשים נפגעה למשך שנים ארוכות. על-פי דברי ראש המנהל האזרחי ב-2001, לעיתים מבוצע החישוף בהיקף גדול מזה שמחייבים הצרכים הצבאיים.
אליהו בר-שלום

ביוגרפיה

נולד ב-1961 ליעל ולרב יוסף בר-שלום. בבחרותו למד בישיבת קול תורה בירושלים שם היה תלמידו של הרב שלמה זלמן אוירבך. לאחר נישואיו בשנת תשמ"ג למד בכולל "בית דוד" בחולון, שבראשות הרב יצחק זילברשטיין, שם הוסמך לרבנות. בשנת ה'תשנ"ו מונה למו"ץ בשכונת רמת שלמה בירושלים. דודו הוא הרב עזרא בר-שלום, דיין בבית הדין הרבני הגדול שכיהן בעבר כאב בית הדין של תל אביב ובעלה של עדינה בר-שלום.
אביו, הרב יוסף בר-שלום, שימש כרבה של בת-ים שנים רבות. הוא נפטר באוגוסט 2015 ובהלווייתו הכריז הרב הראשי לישראל, הרב יצחק יוסף, על הרב אליהו בר-שלום כממלא-מקומו ברבנות. במרץ 2018 נכנס לתפקידו כרבה הראשי הספרדי של העיר.
נדודי שינה בסיאטל

עלילה

סם בולדווין, אדריכל משיקגו, איבד את רעייתו (קארי לואל) ממחלת הסרטן. הוא ובנו הצעיר ג'ונה עוברים לסיאטל כדי לפתוח דף חדש, אבל סם ממאן להינחם. בערב חג המולד ג'ונה מתקשר לתוכנית ייעוץ ברדיו ומשכנע את אביו לעלות עמו לשידור ולדבר על געגועיו לאשתו. אלפי נשים מכל ארצות הברית, שדבריו של סם ריגשו אותן, מציפות אותו במכתבים. אחד המכתבים הוא מאנני ריד, עיתונאית מבולטימור, שמאורסת לגבר חביב ורדוף אלרגיות בשם וולטר (ביל פולמן), וחשה שמשהו חסר בחייה.
ג'ונה, שמנסה להתמודד עם שטף המכתבים, מוצא את מכתבה של אנני ושמח לגלות שהיא מזכירה את הבולטימור אוריולס. הוא מנסה לשכנע את אביו לנסוע לניו יורק ולפגוש אותה בחג האוהבים, אבל סם מאבד את סבלנותו ומסרב. סם מתחיל לצאת עם עמיתה לעבודה, ויקטוריה, שג'ונה אינו סובל מכיוון שבין היתר היא "מתנהגת כמו זונה" ו"צוחקת כמו צבוע". בעצתה של חברתו ג'ונה כותב לאנני שהוא ואביו יפגשו אותה בראש האמפייר סטייט בילדינג בליל חג האוהבים. בשדה התעופה, בזמן שהוא ממתין לוויקטוריה, סם רואה את אנני יורדת ממטוס ומהופנט לכמה רגעים.
אנני, בהחלטה של רגע, הגיעה לסיאטל כדי להיפגש עם סם. היא רואה אותו ואת ג'ונה משחקים יחד על החוף, ובעצתה של חברה, בקי, מחליטה להיפגש איתו ולדבר איתו. למחרת היא רואה את סם עם אחותו סוזי, מניחה שהיא חברתו, ועוצרת באמצע הכביש. סם מזהה אותה, ומברך אותה לשלום. היא משיבה לו שלום בחזרה, עוד אזכור ל"רומן בלתי נשכח", שמאוחר יותר אנני מציינת אותו בעצמה בפני בקי. אנני מחליטה שהיא התנהגה בטפשות, וחוזרת לניו יורק לפגוש את וולטר.
ג'ונה טס לניו יורק, לוקח מונית לאמפייר סטייט בילדינג, ואומר לנהג שהוא הולך לפגוש את האמא החדשה שלו. סם מגיע גם הוא לניו יורק בעקבות ג'ונה, שלא מצא את אנני. אנני רואה את הבניין מהמסעדה שבה היא אוכלת, ומחליטה להיפרד מארוסה. סם וג'ונה יורדים במעלית בדיוק כשאנני מגיעה לגג הבניין, ומוצאת את תיק הגב והדובי של ג'ונה, מבלי לדעת למי הם שייכים. ג'ונה וסם חוזרים לגג לקחת את התיק, ושם הם פוגשים את אנני בפעם הראשונה.
סופי צדקה

ביוגרפיה

צדקה נולדה למשפחה שומרונית וגדלה בשכונת נווה פנחס בחולון. ב-1993 בגיל 18 הלכה בעקבות אחיותיה שהתנתקו מאורח החיים השומרוני, עברה לתל אביב, ולאחר כשנה התגיירה, נישאה לגבר יהודי, וכיום היא גם מגדלת את ילדיה כיהודים.
צדקה למדה משחק ב"בית הספר למשחק של יורם לוינשטיין".

קריירה

בשנת 2000 הנחתה לצד ארז טל את השעשועון "הכספת", ששודר בערוץ 2. בין השנים 2001 -2002 היא שיחקה את דמותה של רונה בדרמה "לחיי האהבה", ששודרה ב-HOT3. בשנים 2002–2006 הנחתה בערוץ הילדים. היא הופיעה בקלטות הילדים "פים פם פה","פיית הקסם" ו"סופי ומופי". בשנת 2001 הנחתה את התוכניות "סופי טופי" ו"יופי סופי" בערוץ 2. בשנת 2002 השתתפה בפסטיגל עם השיר "אהבה ענקית" שזכה במקום החמישי.
בשנת 2005 השתתפה בשנית בפסטיגל עם השיר "גלים גלים".
בשנת 2004 היא דיבבה לעברית את אלה בסרט האמריקאי-בריטי "הקסם של אלה".
בשנת 2007 הוציאה סינגל שנקרא "בראשאת" ("בראשית" בהיגוי שומרוני). לקראת אלבומה הראשון הנקרא "בראשאת".
ב-2009 יצא סרט תיעודי בהשתתפות צדקה, "שומרוני בודד", בבימויו של ברק הימן. הסרט מגולל את סיפורו של אביה של סופי, ברוך צדקה, ואת התנכרותה של העדה השומרונית אליו ואל משפחתו בעקבות יציאתן של בנותיו מן העדה.
בשנת 2010 הוציאה צדקה לאור את ספר הילדים הראשון שלה שנקרא "סימפל".
ב-2011 לקראת אלבומה השני, צדקה הוציאה את הסינגלים "למענו", "בגלל שנגעו בי עינייך" ו"שם וכאן" הסינגלים מולחנים משיריו של פריד אל-אטרש, ואת המילים צדקה כתבה.
ב-14 בנובמבר 2012 החלה צדקה להנחות בערוץ 2 את התוכנית "לחיות טוב" לצידה של ענת הראל, ובינואר 2014 לאחר שהתוכנית ירדה מלוח השידורים, העלתה צדקה מופע ממיטב שירי פריד אל-אטרש.
ב-2016 שיחקה בסדרה הצבאית "תאג"ד" מבית yes, בתור יעל אמריליו- אימו של דניאל החוג"ד.
ב-2017 גילמה אם בסדרת הדרמת-מותחן "כבודו".

חיים אישיים

ב-1994 נישאה צדקה לרוני עזרן וב-1997 נולדה לשניים בת. ב-2002 התגרשו השניים.
ב-26 באוקטובר 2011 נולד לצדקה ולבן זוגה ניסו בן.
בבחירות לכנסת ה-17 בשנת 2006 הייתה מועמדת במקום החמישי במפלגת הירוקים, אשר לא עברה את אחוז החסימה.
מאיר אבן אלדבי

תולדותיו

לא רבות ידוע על תולדותיו של אבן אלדבי, וכמעט כל שידוע לנו עליו נובע ממה שכתב על עצמו בספרו.
הוא היה בנו הצעיר של החסיד רבי יצחק המכונה אבן אלדבי. מספרו אנו למדים גם כן שהוא עלה לארץ וחי בירושלים בבגרותו, ומן הסתם גם נפטר בה.
"ונשלם הספר הנותן אמרי שפר אשכול הכופר, בשנת ק"כ למניין. אחר ה' אלפים לבנין. ולמחזור ע"ד שנה תשיעי' נקראת. ולמחזור חמה לכ"ד שנים נמנית בירושלים שבח לאל שוכן".

סיבת הליכתו לירושלים אינה ברורה, אך מסגנון דבריו בהקדמת ספרו משתמש כי הליכתו לירושלים נעשתה בעל כרחו, ייתכן שבעקבות התנגדות לדרכו במקום מושבו הראשון. וכך הוא כותב בהקדמת ספרו: 
כי אמרתי אולי מרוב המאורעות. אשר מצאנו צרות רבות ורעות... וקורות הזמן הפרו עצתי. כאשר התעו אותי. עד כי נעויתי שחותי. והוציאוני מבית אבי ומארץ מולדתי. ומאת קרובי ומשפחתי. וטלטלוני טלטלה גבר. ונדדתי כיונה מבלי אבר. ולא נטשוני ולהשלים מאויי. וקצתי בחיי. לא שלותי ולא שקטתי ולא נחתי. כי מדחי אל דחי הלכתי. וכאשר ללמוד חזרתי. כמעט כלום לא הבנתי. כי באורך הגלות נתבלבלה דעתי. ואחשבה לדעת ולא ידעתי. ".

אביו של רבי מאיר אבן אלדאבי, ומשפחת אבן אלדבי

אם לא ידוע רבות על רבי מאיר אבן אלדאבי, על אחת כמה וכמה שאין ידוע רבות על אביו. מדברי בנו ניתן ללמוד כי אביו היה איש צדיק וחסיד, ויש להניח שנכון הדבר, כי מן הסתם חתן של גדול הדור כמו הרא"ש צריך להיות בדרגה הראויה לכך שהרא"ש או אחד מבניו יקחו אותו לאחת מבנותיהם.
בספר "שבילי אמונה" אין איזכור של אביו מלבד פעם אחת - בהקדמה שבה הוא מזכיר את עצמו וקושר לשמו האישי את אביו.
בכתבי הרא"ש אין איזכור מפורש לחתנו זה, כמו כן גם בכתבי בניו אין איזכור מפורש לגיסם החסיד.
ואני הצעיר שבמשפחת בית אבי. מאיר בן החסיד רבי יצחק ז"ל המכונה אבן אלדבי, מבני גלות ירושלים אשר בספרד. אשר הוא בין העמים מפוזר ומפורד. ממדינת טולטילה. אשר בארץ אנדלוס היא העיר הגדולה. בגוף החמישי לפאת מערבית דרומית היא מהוללה.

צאצאיו ומשפחתו

מדבריו בהקדמת ספרו משתמע שהיו לו אחים שכן הוא מעיד על עצמו שהוא הצעיר במשפחת בית אביו; יש עדויות לשם משפחה זו ממספר ארצות בצפון אפריקה, ונקל לשער ששם משפחה זו הוא שארית לפליטה ממשפחתו שגלו לשם עם גירוש ספרד. בזמננו שם משפחה זה, שכיח מעט, וייתכן כי נושאי שם משפחה זה הם בני משפחתו.

ספריו

ספרו היחיד שזכה לתפוצה רבה הוא - "שבילי אמונה"; לא ידועים לנו כיום עוד ספרים שכתב, וגם בספרו "שבילי אמונה" אין איזכור לספרים אחרים שכתב.
האקונומיסט

מאפייני האקונומיסט

מאפיין בולט של האקונומיסט הוא העובדה שהמאמרים אינם חתומים. הכתיבה היא מערכתית, ומייצגת את עמדת העיתון ולא את עמדת הכותב. רק כתבות בחלק מהמוספים המיוחדים וכן מאמרי אורח מאת מדינאים, מדענים וכדומה, חתומים על ידי הכותבים. העיתון אינו מפרסם ראיונות אלא משלב בכתבות ציטוטים רלוונטיים מתוך ראיונות שמקיימים הכותבים. הכתבות מלוות תמיד בניתוח ופרשנות של העובדות.
למרות שמו, האקונומיסט אינו שבועון כלכלי גרידא אלא שבועון חדשות ואקטואליה. הוא עוסק בהרחבה בחדשות מרחבי העולם, עולם העסקים, כלכלה ופיננסים, וכן יש בו גם מדורים בענייני מדע וטכנולוגיה, ספרות ואמנות. סגנון הכתיבה שלו מצטיין באנגלית קולחת ובהירה וברמה אינטלקטואלית גבוהה. כמו כן הוא ידוע בשימוש מדוד בהומור בריטי יבש. מדריך הסגנון של האקונומיסט הוא אחד הפופולריים בעולם.
פעם בשנה, בגיליון חג המולד וראש השנה האזרחית, מפרסם העיתון גיליון חגיגי כפול שבו מופיעות כתבות בעניינים שאינם קשורים ישירות למאורעות אקטואליים: כך, למשל, בגיליון דצמבר האחרון של 2006 התפרסמו כתבות בנושא נקניקים, כותנה, אושר וכיצד למדוד אותו, מטאוריטים, האיים המלדיביים, מוזיקת קאנטרי, אמנות השיחה, חרם הסוכר במאה ה-19, סחר בתינוקות, שדות תעופה ברוסיה, בית לחם ונושאים "מיוחדים" אחרים. 
האקונומיסט נודע במדד ביג מק שהוא מפרסם - שמשווה את מחירו של המבורגר "ביג מק" של מקדונלד'ס במדינות שונות בעולם, כדרך להשוואת כוח הקנייה של המטבעות השונים.

האידאולוגיה של האקונומיסט

באקונומיסט מתפרסמים מאמרי מערכת (המכונים Leaders) וחמישה מדורי דעות, העוסקים בבריטניה, באירופה, בארצות הברית ובכלכלה והחל משנת 2012 גם בסין. העיתון מביע עמדות ברורות בנושאים רבים, ולפני בחירות חשובות מעניק את תמיכתו לאחד המועמדים, לא לפני שניתח את המועמדים השונים ונימק את בחירתו.
האקונומיסט מייצג קו כלכלי ליברלי, התומך בכלכלת שוק. גם בתחום החברתי העיתון מייצג מדיניות ליברלית, ותומך בחופש הפרט, ובהתערבות מינימלית של הממשלה בחיי האזרח. בין השאר, תומך האקונומיסט בלגליזציה של סמים (קלים וקשים), נישואים חד-מיניים, התנגדות מוחלטת לעינויים, סיוע למדינות העולם השלישי (תוך תגמול ממשלות דמוקרטיות ורפורמיסטיות). האקונומיסט תמך ביציאה למלחמה בעיראק, אך בבחירות 2004 לנשיאות ארצות הברית תמך במועמדותו של ג'ון קרי. האקונומיסט תומך בהצטרפותה של בריטניה לגוש האירו, אך רק כאשר יבשילו התנאים לכך. כמו כן הוא הביע התנגדות נחרצת לחוקה האירופית שעמדה למשאל עם ב-2005, ומרבה לבקר את מדינות האיחוד האירופי (להוציא בריטניה הליברלית) על שוקי העבודה הבלתי-גמישים שלהן והמדיניות החקלאית המשותפת. בבחירות האחרונות בבריטניה תמך בלייבור, ובבחירות האחרונות בגרמניה תמך ב־CDU, מפלגתה של אנגלה מרקל.
האקונומיסט ביקורתי כלפי ישראל ומדיניותה כלפי הפלסטינים, אך אינו תומך בסנקציות נגדה, וקורא לפתרון מדיני ופירוק החמאס וחזבאללה מנשקם. העיתון ביקורתי מאוד גם כלפי הרשות הפלסטינית ומדינות ערב והוקיע את יאסר ערפאת כמנהיג מושחת התומך בטרור. 
בשנת 2001 תבע ראש ממשלת איטליה סילביו ברלוסקוני את האקונומיסט לדין, לאחר שהעיתון, בסדרת מאמרים חריפים, קבע כי ברלוסקוני אינו מתאים להיות ראש ממשלה בשל ניגודי אינטרסים ואי־סדרים חמורים לכאורה.
ערבי טוב

עלילה

ערבי טוב הוא רומן המגולל את סיפורם של יוסוף שארארה ויוסף רוזנצווייג. סיפורם של יוסוף ויסוף, הוא סיפורו של בן, פרי אהבתם של אם יהודיה ואב ערבי, שחי בעולם מנוכר ושונה. בערבי טוב, קניוק כותב מתוך נקודת מבטו של יוסוף. הסיפור מתחיל בווידוי על שמו הבדוי וכמכתב אל ההוצאה לאור שתפרסם את סיפורו. יוסוף ממשיך ומספר כי עבודת הצנעת זהותו נעשתה ביסודיות. הוא מספר כי הוא כותב מפריז, וכי אין לו ברירה אחרת. יוסוף מספר על לימודיו בבצלאל ועל מגוריו בתל אביב. כיוסף רוזנצווייג הוא בן לחווה. סביו עלו לפלשתינה לפני מלחמת העולם השנייה. כיוסוף, אביו הוא פעיל במפלגה הקומוניסטית וחוקר הסכסוך הישראלי-ערבי ומתגורר בסמוך לעכו. יוסוף ממשיך בסיפורו על מאבקו להתערות בחברה מפולגת ומסוכסכת ובניסיונות להבין את זהותו.
הספר תורגם לשפות רבות ובהם לערבית והוא רב מכר.
מודל מנעול-מפתח

מודל מנעול מפתח (באנגלית: Lock and Key) הוא מודל בביוכימיה אשר הוצע על ידי אמיל פישר בשנת 1894. מודל זה מתאר את האינטראקציה בין אנזים לסובסטרט. על פי מודל זה, גם בטרם הקישור של הסובסטרט לאנזים, האתר הפעיל של האנזים בעל מבנה ספציפי התואם (קומפלמנטרי) בדיוק, הן מבחינה מבנית והן מבחינה כימית, לסובסטרט (כשם שמנעול מתאים למפתח). כלומר, ההתאמה בין המבנים קיימת כבר לפני הקישור.  

מודל מנעול מפתח מצליח להסביר את הספציפיות הרבה של אנזימים בעקבות המבנה הגאומטרי של האנזים והסובסטרט, אך מתקשה להסביר כיצד אנזים מוריד את אנרגיית האקטיבציה ומייצב את מצב המעבר של התגובה.

המודל המתחרה

מול מודל זה עמד מודל מודל התאמה מושרית, אשר טען כי בעת הקישור מתרחשים שינויים מקומיים באתר הקישור, כך שאתר הקישור מתאים את מבנהו למבנה של הסובסטרט. 

מודל מנעול מפתח הוכח כשגוי במקרים רבים וכיום מקובל מודל ההתאמה המושרית.
מכון ורבורג

היסטוריה

המכון הוקם על ידי אבי ורבורג שהיה חוקר של אמנות הרנסאנס ותרבותה. ורבורג התנגד ל"אסתטיזציה של תולדות האמנות" שהתבטאה בזרם המרכזי של היסטוריונים של האמנות שרק חזרו על שבחים לאמנים הגדולים של הרנסאנס. הגישה שלו לאמנות הייתה רב תחומית.  בזמן שלמד בפירנצה הוא החל להתעניין בהשפעות העולם העתיק על התרבות המודרנית ומחקר זה נעשה לעבודת חייו. הספרייה הפרטית הגדולה שלו נבנתה סביב נושא זה. בהיותו חלק ממשפחת ורבורג האמידה יכול היה אבי לממן, באופן פרטי, את פיתוח המוסד.
הוא הגה את הרעיון להקמת הספרייה כתוצאה מניסיונו כסטודנט. בחיפוש אחר ספרים נאלצו הסטודנטים לנדוד מספרייה מתמחה אחת למשנייה. לכן הוא החליט: "לתת לסטודנטים ספרייה שתאחד בתוכה ענפים שונים בהיסטוריה של התרבות ושם יוכל הסטודנט לנדוד ממדף למדף". 
ב-1911 הצטרף לאבי היסטוריון האמנות הוינאי פריץ זקסל (Fritz Saxl) (1890-1948) שהפך את האוסף למוסד מחקרי, Kulturwissenschaftliche Bibliothek Warburg שסופח מאוחר יותר לאוניברסיטת המבורג. חוקרים וסטודנטים החלו לנהור למוסד החדש. ביניהם הפילוסוף הניאו קאנטיאני ארנסט קסירר שהיה פרופסור באוניברסיטה שזה עתה הוקמה היה אחד המשתמשים הגדולים בספרייה וכן ארווין פנופסקי, המזרחן הלמוט ריטר (Helmut Ritter) וארנסט גומבריך. עד הקמת אוניברסיטת המבורג הייתה הספרייה המרכז התרבותי של העיר . ב- 1933 עבר המכון, בשל עליית הנאציזם ללונדון. 
הבניין המקורי של ספריית ורבורג הוא היום מכון המחקר בית ורבורג בהמבורג (Warburg-Haus Hamburg).

הקמפוס

המכון שוכן בבניין גדול בקמפוס בלומסברי של אוניברסיטת לונדון במרכז רובע קמדן. הוא נבנה ב- 1957 והיה סמוך לאגודת הסטודנטים, קולג' בירקבק ולבית הספר ללימודי מזרחיים ואפריקאים (School of Oriental and African Studies).
מכון ורבורג מתחזק ספריית מחקר ובה יותר מ-350,000 כרכים. ספרים אלה, מלבד מספר קטן של ספרים נדירים נמצאים במדף פתוח ונגישים לכולם. יש במכון גם אוסף גדול של צילומים והארכיון הפרטי של אבי ורבורג. המכון מפורסם בשל שיטת העמדת הספרים שלו: הוסף מאורגן לפי נשאים בהתאם לחלוקה של ורבורג את ההיסטוריה האנושית לקטגוריות של פעולה, מגמה, מילה ותמונה.

ארגון

בנוסף למטרה הראשונית שלו כספריית יעץ אקדמית מקבל המכון, כל שנה, מספר קטן של תלמידים לתואר שני בהיסטוריה תרבותית ואינטלקטואלית (1300–1650), תלמידים לתואר שני בפילוסופיה ודוקטורנטים. בראשון לומדים שנה אחת ובה משלבים הרצאות ומחקר. התוכנית לתואר שני בפילוסופיה היא בת שנתיים וניתן להרחיב אותה, בדרך כלל לעבודת דוקטורט. התוכנית השלישית היא בת שלוש שנים.
הדגש בתוכניות אלה הוא בפיתוח כישורי פרשנות בכמה תחומים אקדמיים שונים הנובעים מייעודו הבין תחומי של המכון. מוקדשת תשומת לב רבה לכישורי שפה והכרת מקורות ראשוניים. במכון סבורים שתחומים אלה מוזנחים שלא בצדק על ידי אקדמאים כדי להתרכז בתאוריות ביקורתיות ובידע מכלי שני.התוכנית ל MA  היא אחת הבודדות באנגליה המיועדת לתלמידים שאינם סטודנטים ללימודים קלאסיים הדורשת ישע שוטף בלטינית.

הסטודנטים והפקולטה

חוקרים ידועים הקשורים במכון ורבורג כוללים את ארנסט קסירר, רודולף ויטקובר, אוטו קורץ, ארנסט גומבריך, ארווין פנופסקי, אדגר וינד, פרנסיס ייטס ואחרים. הצוות הקבוע מועשר במספר גדול למדי של אקדמאים ותלמידי תואר שני שמקבלים מענקי מחקר לטווח קצר או ארוך. בשל המספר הקטן יחסית של חברי צוות סטודנטים ומשתמשים קבועים, מתגאה המכון בהוראה "חברית" ולא פורמלית ובאווירה מחקרית.
המכון מפרסם יחד עם מכון קורטו לאמנות (Courtauld Institute of Art) את השנתון The Journal of the Warburg and Courtauld Institutes.