google/wiki40b huggingface dataset:
דיפר פיינס

היסטוריה

דיפר נולד ב-31 באוגוסט 1999 בפידמונט, קליפורניה, לצד אחותו התאומה מייבל פיינס. ,וגר עד היום בפידמונט, קליפורניה. בקיץ באופן זמני עבר ל"בקתת המסתורין" לגור אצל דודו, בגרוויטי פולס, אורגון, יחד עם אחותו מייבל פיינס.

אישיותו

דיפר מאופיין בסקרנות רבה, פחדנות וביישנות לעיתים, ובהרבה פעמים אומץ. בתחילת הסדרה הוצג כפרנואיד כשחשד בדברים המוזרים שקורים בעיר. דיפר בעל כתם לידה משונה, הדומה בדיוק לצירוף הכוכבים של קבוצת הכוכבים "הדובה הגדולה" (הדיפר הגדול - big dipper), ומשם כך נקרא כינויו דיפר. לדיפר יש אישיות מורכבת ובעייתית, דבר המתבטא בהיותו מאוהב בוונדי, על אף שהיא מבוגרת ממנו בשנתיים. מנגן בסוזאפון.

עונה ראשונה

בעונה הראשונה דיפר נשלח לבלות חופשת קיץ ביחד עם אחותו מייבל ב"גרוויטי פולס", עיירה קטנה באורגון, בה שוכן דודו סטאנלי פיינס (הדוד סטאן), המנהל חנות מזכרות בשם "בקתת המסתורין". כאשר דיפר נשלח על ידי דודו לתלות ביער שלטים כדי שיבקרו ב"בקתת המסתורין", הוא מגלה עץ עשוי ברזל, ומגלה בתוכו פתח שבתוכו נמצאת מכונת הזזה מאובקת, ודיפר הזיז אותה וגילה פתח באדמה שבתוכו מצא ספר מאובק וישן שמוחתמת על כריכתו יד עם שש אצבעות, ועליו רשום המספר שלוש. דיפר גילה שבספר זה כתובים כל הסודות של גרוויטי פולס, ומתחיל לחקור אותם, ביחד עם עובד התחזוקה סוס, אחותו מייבל והקופאית ב"בקתת המסתורין" בת ה-15, וונדי. בפרק השמיני הם מגלים שמשפחת צפון מערב רימתה בקשר לכך שנתנאל צפון מערב ייסד את העיירה. בשני הפרקים האחרונים לעונה גדעון זימן את ביל בדרישה שייכנס לראשו של סטאן וייקח ממנו את הסיסמה לכספת של שטר הבעלות, ודיפר, מייבל וסוס מנסים לעצור את ביל, ללא הצלחה. לבסוף בפרק האחרון סטאן מגלה לכולם שבסיכות של גדעון מושתלת מצלמה, ובכך גדעון יודע מה קורה לכל אחד, וגדעון מובל למעצר.

עונה שנייה

בפרק פתיחת העונה השנייה הסוכנים הממשלתיים פאוורס וטריגר מבקרים בבקתת המסתורין, כי חושבים ששמעו תדר מהפורטל, ודיפר מתלהב מהם ורוצה להיות סוכן כמוהם, הוא רוצה להראות לסוכנים את היומן, אך דודו סטאן מונע ממנו לעשות זאת והסוכנים אינם ממש מתעניינים בו, דיפר כועס עליהם ומזמן את הזומבים. בפרק השני מספר לוונדי על אהבתו אליה, והיא אומרת לו שהיא ידעה זאת מזמן, והם נשארים ידידים. בפרק הרביעי לעונה ביל עושה עסקה עם דיפר שיביא לו את הבובות של מייבל, אך למעשה שיקר לו ונכנס לגופו של דיפר (השילוב שנוצר הוא ביפר) והרס את הלפטופ, וכמעט הרס את היומן, עד שמייבל גילתה זאת. בפרק השביעי לעונה מפתח תאוריה שמק'גאקט הזקן הוא מחבר היומנים, וטועה, אבל למעשה מגלה משהו חדש: אגודת העין העיוורת (שאותה מק'גאקט המציא על מנת שישכח ממה שראה בפורטל). בפרק העשירי נלחם ברוח רפאים ברמה 10. בפרק ה-11 מגלה שדודו סטאן הסתיר מהם הרבה דברים, והוא כועס עליו מאוד וכשהשעון כמעט מגיע לאחור, נוגד את סטאן ומבקש ממייבל שתכבה את הפורטל, אך היא לא מכבה, ודיפר מבין שזה מבצע הצלה שאחיו של סטאן נתקע בפורטל, ולבסוף יוצא, ומתפלא עוד יותר ששומע שהוא מחבר היומנים. בפרק ה-17 לעונה פורד מודה לדיפר בכך שהציל אותו מהחללית, ומבקש בשנית מדיפר שישאר איתו לאחר הקיץ, ודיפר מסכים, אך מייבל שומעת זאת, נרתעת ובורחת ליער. כשדיפר ופורד מנסים לשקם את השבירה של הקרע הבין-ממדי, דיפר מגלה שמייבל לקחה את התיק שלו בטעות, ומייבל גורמת לסוף העולם. בפרק 38 דיפר מנסה למצוא את מייבל, אך היא לא עונה לו ופורד מבקש ממנו שקודם יחסלו את ביל, ולאחר שפורד פספס בירייתו על ביל ונהפך לפסל מזהב, דיפר גורם בטעות לביל לשרוף את היומנים. בפרק 39 משחרר את מייבל מהבועה ביחד עם וונדי וסוס. בפרק 40 נלחם נגד ביל ומנצח אותו, חוגג את יום הולדתו ה13 וחוזר לקליפורניה.
בית הכנסת בשאלון-אן-שמפן

קהילה יהודית

קיימות עדויות על נוכחות יהודית בשאלון-אן-שמפן כבר במאה השלישית, וידוע על קיום בית כנסת בעיר בשנת 1367 ברחוב רי דה לה ג'ורי (Rue de la Jüri). בנוסף לכך פעלה בעיר ישיבה של תלמידי רש"י ובעלי התוספות. במהלך מלחמת מאה השנים גורשו היהודים מהעיר, ורק לאחר מאות שנים, בעקבות המהפכה הצרפתית שבו יהודים להשתקע בה.
משהסתיימה מלחמת פרוסיה צרפת בשנת 1870, וחבל אלזס-לורן סופח לגרמניה, התיישבו באזור המוני יהודי אלזס שלא חפצו להיות לאזרחים גרמנים. מאוחר יותר באו לעיר יהודים ממרכז אירופה, ולבסוף, בשנת 1960, התיישבו בה יהודים מצפון אפריקה. ב-20 ביולי 1942 נעצרו בעיר יהודים רבים וגורשו למחנות השמדה.
בעיר ישנו רחוב המכונה "הרובע היהודי הקטן" ורחוב נוסף בשם "רחוב היהודים", בסמיכות לרחוב רי לושט. כמו כן קיים בעיר מקווה עתיק, וכתבים יהודיים עתיקים בספריית העירייה. אין בית עלמין יהודי נפרד בעיר, לעומת זאת ישנה חלקה יהודית בבית הקברות במזרח העיר ברחוב קלרמן (rue Kellermann).

תיאור המבנה

בית הכנסת אשר תוכנן בידי האדריכל אלקסיס וגני בסגנון מורי, נחנך בספטמבר 1875. גרם מדרגות מוביל אל פתח הכניסה, שעשוי קשת פרסה שבטבורו זגוגית עם מגן דוד צבעוני. הקימור הפרסתי נתמך בשני עמודים מימינו ומשמאלו. השער עטוף כולו במסגרת מפוסלת של רצועות מפותלות. מימין ומשמאל לשער ישנם בכל צד שני חלונות עשויות גם הם קשת פרסה. בקומה השנייה של בית הכנסת, מעל השער, ניתן לראות שלישיית חלונות בעלי קשתות משוננים, הנשענות על ארבעת עמודים. מימין ומשמאל של השלישייה הזו, קיים חלון נוסף מכל צד עם קשת משוננת שנסמכים גם הם על שני עמודי תווך. ממעל לחלונות האמצעיים חרוט הפסוק "מה ידידות משכנותיך, ה' צבאות" מתהילים פ"ד.
התצורה המשולשת שבקומת הכניסה (פתח ראשי ושני חלונות מכל צד) חוזרת על עצמה במידת מה בקומה השלישית, בדמות חלונות-תאומים עם קשת מעוגלת, וחלון שושנה בשני צידיהם. החלונות הללו ממולאים בתחרת אבן בצורת מגן דוד. אקרוטריונים מעטרים את כל הגג, שמכותר באמצעו באבן לוחות הברית.
בשנת 1993 הוצב מצבת זיכרון בחזית בית הכנסת ומדי שנה נערך בה עצרת זיכרון למגורשים.
ע'אזי אל-יאוור

ע'אזי משעל עג'יל אל-יאוור (בערבית: غازي مشعل عجيل الياور; נולד ב-11 במרץ 1958 במוסול) הוא פוליטיקאי עיראקי שכיהן כנשיא עיראק בשנים 2004–2005.

ביוגרפיה

נולד במוסול בשנת 1958. למד תואר ראשון בהנדסה בממלכה המאוחדת. את התואר השני למד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון שבארצות הברית בשנות ה-80.  
לאחר הפלתו של סדאם חוסיין בשנת 2003, התבקש אל- יאוור לחזור לארצו. אל-יאוור נבחר לכהן כנשיא הזמני של עיראק לאחר העברת השלטון לעיראק מידי ארצות הברית, ששלטה בה כשנה, וזאת לאחר שמועמד אחר, שכבר הוסכם על כהונתו, עדנאן אל-פאצ'צ'י דחה את המינוי. כיהן מיוני 2004 ועד הבחירות באפריל 2005. במשך תקופה קצרה, מ-17–28 במאי 2004, כיהן כראש ממשלת עיראק. בזמן שלטונו התנגד לטענה כי הסונים נהנו מזכויות יתר בזמן שלטון סדאם. 
אל-יאוור הוא מוסלמי סוני.
בניין ניו יורק לייף

היסטוריה

המגרש עליו עומד הבניין שימש בין השנים 1837-1889 כתחנת מפגש בין קו הרכבת ניו יורק-הארלם וקו ניו יורק-ניו האוון. בנוסף, פעלו עליו גם אולם קונצרטים וההיפודרום של פי. טי. ברנום. מאז ועד שנת 1925 פעלו במקום מדיסון סקוור גארדן הראשון והשני.
בשנת 1926 תוכנן ועוצב הניו יורק לייף על ידי האדריכל קאס גילברט, שתכנן גם את בניין וולוורת'. בראש הבניין ניצבת פירמידה מחופה ב-25,000 אריחים מצופים זהב ומהווה את סימן ההיכר שלו בעיר. הבניין תופס "בלוק" שלם בין הרחובות 26 ו-27, שדרת מדיסון ושדרת פארק דרום, עובדה נדירה במנהטן. בנוסף, הוא הבניין המשמעותי האחרון שגילברט תכנן במנהטן. בנייתו הושלמה בשנת 1928 בהשקעה כוללת של 21 מיליון דולר אמריקאי.
בשנת 1995, לאחר שיפוץ הפירמידה והחלפת אריחיה, קיבל הבניין את פרס Merit Citation מרשות שימור האתרים של ניו יורק. בשנת 2000, קיבל מעמד של מבנה לשימור מעיריית ניו יורק והוכרז אתר היסטורי לאומי.
פרס גתה

היסטוריה

הפרס הוענק מדי שנה, במשך תקופה ארוכה, לאנשי שם בתחומי הספרות, השירה, המוזיקה, האמנות הפלסטית והכימיה. התחומים נבחרו בהתאם לתחומי העניין של גתה עצמו, שהיה סופר ומשורר גדול, מוזיקאי חובב אמנות ואיש מדע. מאז שנות ה-50 מחולק הפרס רק בכל שלוש שנים. סכום הפרס הועלה מספר פעמים במשך השנים, וכיום הוא עומד על 50,000 אירו.
פרס גתה נחשב כיום לפרס יוקרתי בתחום המדע והאמנות. זאת, בין היתר, לאור העובדה שבעבר זכו בו אנשים שהשפעתם על תרבות המערב ניכרת היטב. בין הזוכים המפורסמים בפרס היו הרמן הסה, תומאס מאן, ויסלבה שימבורסקה, זיגמונד פרויד ואלברט שווייצר.
בימי גרמניה הנאצית הוענק הפרס לכימאי קרל בוש, יו"ר מועצת המנהלים של מפעל "אי גה פארבן", יצרן הגז ציקלון בה, ששימש במחנות ההשמדה הנאציים. בשנת 1942 הוענק הפרס לביוכימאי ריכרד קון, שבמהלך מלחמת העולם השנייה עמד בראש צוות שעסק בחקר גז עצבים. 
הענקת הפרס משנות ה-50 ואילך בעיקר לאנשי רוח הומניסטיים, יכולה להתפרש כניסיון למחות את השימוש בו במהלך התקופה הנאצית, ולהחזיר לו את היוקרה שיוחסה לו לפני שנות ה-30. הפרס היום מזוהה אכן עם מחקרים ויצירות ברוח ההומניזם, ועברו בתקופת הנאציזם כמעט נשכח.
הטריטוריה הצפונית

היסטוריה

בין השנים 1825-1863 הייתה הטריטוריה חלק מניו סאות' ויילס, ובין השנים 1863-1911 חלק מאוסטרליה הדרומית.
ב-1 בינואר 1911 הפכה הטריטוריה לטריטוריה נפרדת.
במשך תקופה קצרה בין השנים 1926-1931 הטריטוריה חולקה ל"צפון אוסטרליה" ו"מרכז אוסטרליה" (לאורך קו רוחב 20 דרום),
במהלך מלחמת העולם השנייה היה החלק הצפוני של הטריטוריה תחת ממשל צבאי בשל חשש מפלישה יפנית.
בשנת 1978 קיבלה הטריטוריה שלטון עצמי, והוקמה מועצה מחוקקת שבראשה שר ראשי.

פוליטיקה וממשל

לטריטוריה אספה מחוקקת, בדומה לגופי המחוקקים של יתר מדינות אוסטרליה, אולם אספה זו מקבלת את סמכויותיה מהממשל הפדרלי ולא מכוח החוקה.
בשנת 1998 נערך משאל עם בשאלה האם להפוך את הטריטוריה למדינה - הצעה שנדחתה על ידי התושבים (בניגוד לכל הסקרים שהראו תמיכה בהצעה).
הסיבה לדחייה היא הצעת הממשל שיהיו לטריטוריה 3 סנאטורים במקום 12 (כמו בשאר המדינות). הסיבה לשוני זה היא במספר התושבים המועט של הטריטוריה. מספר סנאטורים זהה משמעו שתושב אחד של הטריטוריה יהיה שווה בקולו ל-30 תושבי ויקטוריה או תושבי ניו סאות' ויילס.
ראש הממשלה (רשמית: "השר הראשי", chief minister) כיום היא ויקי או'הלורן  שנכנסה לתפקידה ב-31 באוקטובר 2017.
לטריטוריה שני נציגים בפרלמנט האוסטרלי, ושני נציגים בסנאט האוסטרלי.

שלטון מקומי

בטריטוריה שישה יישובים עירוניים (שתי ערים, עיירה אחת (שייר) ושתי מועצות עירוניות), ו-30 מועצות מקומיות.

אוכלוסין

הטריטוריה הצפונית היא אחד האזורים דלילי האוכלוסין ביותר בתבל. צפיפות האוכלוסין היא פחות מ-0.2 תושבים לקמ"ר, פחות מעשירית מאשר ביבשת אוסטרליה כולה. היישובים ממוקמים ברובם לאורך הדרך המקשרת בין העיר דרווין לאוסטרליה הדרומית.
אוכלוסיית הטריטוריה הצפונית מהווה 1% מאוכלוסיית אוסטרליה. יותר מ-70 אחוזים מן התושבים מתגוררים בבירת הטריטוריה דרווין (כ-121,000 תושבים ב-2007) ובפרבריה פלמרסטון (כ-27,000) וליצ'פילד (כ-17,000). באליס ספרינגס שבדרום הטריטוריה מתגוררים כ-26,000 איש. מספר עיירות נוספות מונות כמה אלפי תושבים כל אחת.
כ-30 אחוז מן התושבים הם אבוריג'ינים.
קבוצת ארמיות אוסטמארק

היסטוריה

קבוצת ארמיות אוסטמארק הוקמה ב-30 באפריל 1945, באוסטריה. היא הוקמה על בסיס קבוצת ארמיות דרום, שפורקה באותו החודש. קבוצת הארמיות הוצבה בהונגריה, אוסטריה וגרמניה, ונקראה על שם העיר אוסטמארק, שם היה בסיסה. כמפקד הקבוצה מונה לותר רנדוליץ, שבתחילה ניסה להגן על הונגריה, אולם בהמשך נסוג לאוסטריה. קבוצת הארמיות נסוגה בהתאם להתקדמות בעלות הברית. המפקדה האחרונה של היחידה הייתה בעיר ויידהופן אן דר איבס שבאוסטריה תחתית. ב-7 במאי 1945 נכנע רנדוליץ בראש חייליו לכוח מהקורפוס ה-20 האמריקני שהיה חלק מהארמייה השלישית.
בית הספר רנה קסין

היסטוריה

בית הספר נוסד בידי חברת אליאנס (כי"ח), ופועל ברוח ההומניזם שייצג פרופ' קסין. בית הספר נחנך בספטמבר 1974 בנוכחות פרופ' קסין. 
בראשית שנות השמונים סופח מבנה בית הספר הישן של שכונת שמואל הנביא שיצא משימוש, בית הספר מוריה, אל בית הספר רנה קסין שהעביר אליו את שכבת כיתות ז'.
בית הספר התפרסם בסוף שנות ה-90 כאשר אחדים מבוגריו נהרגו בפעולות צבאיות ובפיגועים בתקופה קצרה. בעשור הראשון של המאה ה-21 הוא שוב עלה לכותרות בשל איחוד עם חטיבת הביניים במסגרת היערכות לשינויים הדמוגרפיים בירושלים, והעובדה שרבים מהמורים בו מועסקים כעובדי קבלן המפוטרים כל קיץ, בכדי לחסוך בתשלומי שכר. 
החל משנת 2013, בית הספר שייך לרשת "דרכא".

אופי בית הספר

במקום לומדים תלמידים חילונים מהשכונות הצפוניות של ירושלים. מתוך עמדה כי האדם נמצא במרכז, וכי לכל אדם הזכות לשוויון הזדמנויות, בית הספר אינו מסנן תלמידים ואין בו הנשרה עד לסיום הלימודים.
בית הספר שירות בעיקר את תלמידי ארבע שכונות הבריח כמו גם את תלמידי שכונות שמואל הנביא וצמרת הבירה הסמוכות אליהן. כן למדו בו תלמידים משכונות חדשות באזור בטרם נוסדו תיכונים באותן שכונות. בית הספר רנה קסין נחשב לאחד המובילים בירושלים וייחודו היה בהוראת הצרפתית בו כשפה שנייה, כמקצוע חובה.
בבית הספר היו חטיבת ביניים וחטיבה עליונה. בחטיבה העליונה היו מספר מגמות, מגמה פיזיקלית, כימית, ביולוגית, ספרותית, סוציולוגית, תיירותית (הכשרת סוכני נסיעות) ומגמה להכשרת עובדי משרד. תלמידים שממוצע ציוניהם היה נמוך מרף מסוים בסוף כיתה ט', לא הורשו לעבור לתיכון.
חטיבת הבניים מנוהלת ע"י חגי הלל ובית הספר התיכון מנוהל על ידי דוד גלוזנר. בית הספר הופיע ברשימת "בתי הספר הערכיים בישראל" חמש פעמים, מאז קיים הדירוג.
בבית הספר לומדים כ 450 תלמידים.
בבית הספר מתקיימת תוכנית "יום הפעילות", ובמסגרתו כל תלמידי בית הספר יוצאים בכל שבוע להשתתף בפעילות חברתית-קהילתית-תרבותית, מכיתה ז' ועד י"ב. מדובר בתוכנית החברתית המקיפה ביותר בבית ספר בישראל.

בוגרים

עם בוגריו הנודעים נמנים: חברי הכנסת לשעבר מוסי רז ואראל מרגלית, השחקנית ענת וקסמן, שדר הרדיו והטלוויזיה יואב לימור, החזאי והמנחה דני רופ, הסופר והעיתונאי דב אלבוים, במאי הקולנוע איתן פוקס, הבמאי והתסריטאי דני סירקין, עורך הדין ופעיל השמאל מיכאל ספרד, כתב ומגיש החדשות ינון מילס, ומלכת היופי לשנת 2017 רתם רבי.
יחזקאל סהר

ביוגרפיה

נולד בירושלים בשנת 1907, דור שלישי בארץ בן לרבקה לבית בן טובים ויצחק מרדכי סחרוב שהיה סוחר עצים. נכדו של הרב יחזקאל סחרוב. היו לו שלושה אחים נוספים: ישראל, אליהו ואהרון, אשר המשיכו את עסקי האב ופיתחו אותם, ושתי אחיות: זהובית ומרים. בשנות השלושים למד בלונדון בבית הספר הגבוה לכלכלה, אולם לא סיים את לימודיו שכן גויס לפעילות רכישת נשק להגנה באירופה.
בין השנים 1936–1940 שימש כמזכירו של חיים ויצמן. בין השנים 1941–1946 שירת בצבא הבריטי כמפקד פלוגת תובלה בדרגת מייג'ור וזכה להערכה רבה מצד פקודיו. במסגרת תפקידו זה השתתף בקרבות בצפון אפריקה, בקרב אלעלמיין ובפלישת כוחות בנות הברית לאיטליה ולאוסטריה בה פעל בארגון עלייתם של ניצולי מחנות המוות לארץ ישראל. 
לאחר שהשתחרר מהצבא הבריטי עבד בסוכנות היהודית, במחלקה המדינית עד שנת 1947, כאשר הטיל עליו ראש הממשלה דוד בן-גוריון לתכנן את הקמת משטרת ישראל העתידית. ביום 14 במאי 1948 מונה למפקח הכללי הראשון של משטרת ישראל. אז גם נדרש על ידי בן-גוריון להסב את שמו לעברית, והוא בחר לעברת את סחרוב לסהר. בתקופת שירותו כמפכ"ל גובשה מדיניות המשטרה ונקבעה המסגרת הבסיסית של משטרת ישראל כפי שהיא קיימת עד היום. בתפקיד המפכ"ל הוא כיהן עד סוף מאי 1958. לאחר עזיבתו את המשטרה מונה סהר כשגריר ישראל באוסטריה, תפקיד שמילא עד שנת 1960. 
במהלך משפט הדיבה, שהגיש עמוס בן-גוריון, סגנו במשטרה, נגד שורת המתנדבים, העיד סהר מטעמו של עמוס בן-גוריון. עדות זו ספגה ביקורת קשה מצד בית המשפט העליון, ובעקבותיה הוא חזר לארץ מתפקידו באוסטריה. הוא הועמד לדין באשמת עדות שקר, הורשע ונידון לקנס ולמאסר על תנאי. באוקטובר 1968 ניחן על ידי נשיא המדינה זלמן שזר.
לאחר מכן פנה סהר לעסקים. אחרי מלחמת ששת הימים עסק בתיווך קרקעות ביהודה ושומרון.
סהר היה אספן אמנות ויודאיקה נודע, תמך באמנים ישראלים אשר עם רבים מהם היה מיודד, ויזם את הקמתו בחיפה של מוזיאון הצייר היהודי-צרפתי מאנה כץ.
יחזקאל סהר נשא לאישה את דינה לבית גינזבורג ולהם שלושה בנים.
בינואר 2002 נקרא המטה הארצי של משטרת ישראל בירושלים על שמו.
נהוראי מאיר שטרית

נהוראי מ' שטרית (נולד בשנת 1943) הוא סופר, משורר, מתרגם, חוקר מקרא וחוקר ספרות ישראלי. מתרגם יצירות ספרותיות מצרפתית לעברית ומערבית לעברית.

ביוגרפיה

שטרית נולד בעיירה "גוראמה" שבמרוקו, ובילדותו למד חינוך כללי בבית הספר היסודי "אליאנס", וחינוך תורני בישיבת "בר-יוחאי" בעיירתו. משם המשיך לתיכון "אורט" בעיר קזבלנקה. 
בגיל 20 לערך, נישא ליקוט בן-חמו בעיר "מידלת" שבמרוקו. בגיל צעיר שימש שטרית כמנהל כל-בו בכפר הצרפתי 'מוע'ייל', ולאחר שנה החל לכהן בתפקיד בכיר בשרות המלכותי-ממלכתי בעיר קְסַר אַ-סוּק (היום אַ-רשדייה), שם נולד בנו, המשורר והסוציולוג סמי שלום שטרית.
שטרית עלה עם אחיו ארצה בסוף שנת 1963, ולמד עברית באולפן 'אקדמאים' באשקלון. בו בזמן למד הנהלת חשבונות בתל אביב, ולאחר שנה החל לעבוד כפקיד וכמנהל חשבונות בעיריית אשדוד. כעבור שש שנים עבר לעבוד בהסתדרות הכללית, תחילה באשדוד שמונה שנים ואחר-כך בתל אביב למעלה מ-20 שנה.  
בשנת 1977 עבר לעבוד ולהתגורר בתל אביב, ובשנת 1983, התגרש מאשתו. באותה שנה יצא ספרו הראשון "אימת החלום".
נהוראי יצא לפנסיה מוקדמת מההסתדרות בשנת 1997 ופנה ללימודים רבים ושונים שלא יכל לעשות בתקופת עבודתו או בזמן הגירושין: תחילה למד במשך כשנה ספרות חז"ל ותורה שבעל פה בישיבת רמת-גן, ומשם המשיך לאוניברסיטת תל אביב, שם למד במשך חמש שנים רצופות: תואר ראשון B.A. בפילוסופיה כללית ותואר שני M.A. בספרות עברית. כן למד גישור, וקיבל תואר מגשר מוסמך ממינהל בתי- משפט בירושלים ומאז עבד כמגשר בבית-דין לעבודה בתל אביב למשך כשנתיים.
קירסטן ואנגסנס

ביוגרפיה

קירסטן ואנגסנס נולדה ב-7 ביולי 1972 בעיר פסדינה השייכת למטרופולין של לוס אנג'לס שבקליפורניה. הוריה הם אֵרול לֵרוי ואנגסנס וברברה מארי.
במהלך ילדותה עברה המשפחה לעיר פורטרוויל שבקליפורניה, ולאחר מכן לעיר קריטוס, גם היא בקליפורניה. היא למדה בתיכון "Cerritos High School", אותו סיימה ביוני 1990, וממנו עברה למכללה הקהילתית "Cypress College". לאחר מכן למדה באוניברסיטת "California State University" שבפולרטון, אותה סיימה ביוני 1995.

קריירת משחק

ואנגסנס החלה לשחק בגיל צעיר, מאחר שסבלה מגמגום כבד בתור ילדה, עקב היותה חדשה בעיר ובעלת משקל עודף. היא פרצה במשחקי התיאטרון, וזכתה במספר פרסים, בהם פרס ה"Golden Betty", פרס ה"the 15 Minutes of Female Best Actress" ופרס ה"the Los Angeles Drama Critics Award for Best Emerging Comic Actress". לאחר מכן שיחקה במספר סרטים וסדרות, כשתפקידה העיקרי הוא בסדרת הטלוויזיה "מחשבות פליליות", בה שיחקה בין השנים 2005–2019.

קריירת כתיבה

מספר מכתבותיה של ואנגסנס התפרסמו בעיתון היומי לוס אנג'לס טיימס.
בין השנים 2014–2016 השתתפה בכתיבת תסריט של שלושה פרקים מתוך סדרת הטלוויזיה "מחשבות פליליות".

חיים אישיים

ואנגסנס היא ביסקסואלית.
משנת 2006 הייתה בזוגיות עם עורכת הטלוויזיה והקולנוע מלאני גולדסטין. השתיים אף התארסו, אך נפרדו בשנת 2013.
בנובמבר 2015 התארסה עם שחקן והסופר קית' הנסון.
ביילי האוול

מכללות

האוול נולד וגדל בעיר מידלטון שבטנסי, ושיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי בין השנים 1956–1959. ב-3 עונותיו במיסיסיפי קלע 27.1 נקודות והוריד 17.0 ריבאונדים בממוצע למשחק, והוליך את הקבוצה למאזן כולל של 61 ניצחונות ו-14 הפסדים. בעונתו האחרונה, 1958/1959, הוביל האוול את הקבוצה לאליפות המחוז הדרום-מזרחי (SEC), לראשונה בתולדות המועדון, ונבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (Consensus first-team All-American). בשנת 2009 העלתה הקבוצה את גופייתו של האוול עם המספר 52 לתקרת אולמה הביתי, כהוקרה על תרומתו למועדון.

קריירה מקצועית

האוול נבחר על ידי דטרויט פיסטונס בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA לשנת 1959. האוול שיחק בדטרויט ב-5 העונות הבאות, והוביל את הקבוצה, לצד הרכז ג'ין שו, ל-4 הופעות בשלב הפלייאוף. בתקופתו בקבוצה רשם ממוצעים של 21.1 נקודות ו-11.8 ריבאונדים למשחק, ונבחר 4 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר. לקראת עונת 1964/1965 נשלח בטרייד לבולטימור בולטס, ושיחק במדיה במשחק שתי עונות, יחד עם הכוכבים הצעירים וולט בלאמי וגאס ג'ונסון.
בסיום עונת 1965/1966 הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס, שם הפך לחלק משלד הקבוצה שכלל את ביל ראסל, ג'ון האבליצ'ק, קיי סי ג'ונס ו-סם ג'ונס. בעונתו הראשונה בבוסטון נקטע רצף 8 האליפויות הרצופות של הסלטיקס, אך בשתי העונות הבאות עזר האוול לקבוצה לזכות בשתי אליפויות נוספות, שהיו הראשונות בקריירה של הפורוורד.
בשנת 1970, לאחר 4 עונות בבוסטון, נבחר האוול בדראפט ההרחבה של שנת 1970 על ידי קבוצת באפלו ברייבס, ונשלח על ידה בטרייד לפילדלפיה 76'. באותה עונה, בה שיחק לצד בילי קנינגהם והאל גריר, קלע האוול 10.7 נקודות למשחק בלבד, ובסיומה הודיע על פרישה, בגיל 34.
משה רבפוגל

משה מאיר רבפוגל (נולד ב-24 ביוני 1955 בכפר סבא), הוא מהנדס תקשורת, מומחה לתאימות וקרינה אלקטרומגנטית, ודו קיום בצוותא ללא הפרעות, במישור התדר. ומחברם של מאמרים וספרים בנושא עיקרי האמונה לפי הרמב"ם, ותורת החסידות. רבפוגל הוא סא"ל במילואים.

ביוגרפיה

רבפוגל נולד להורים ניצולי שואה, שעלו מפולין בשנת 1948. בשנת 1966 לרגל עבודתו של האב שאול בנמל, עברה המשפחה להתגורר באשדוד. משה למד בבית הספר היסודי "נתיבים", ובבית הספר התיכון רוגוזין בעיר.
התגייס לצבא כעתודאי ולמד הנדסת חשמל ואלקטרוניקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא עבר טירונות במהלך מלחמת יום הכיפורים, ובעטייה נאלץ להפסיק את לימודיו באופן זמני. השתחרר משירות סדיר בדרגת סגן, ובמהלך שירות הקבע שימש בתפקידים בתחום הטכני, בפרט בתחום התאימות האלקטרומגנטית שמטרתו לאפשר קיום בצוותא של מערכות שידור מסוגים שונים ללא הפרעות הדדיות.
במהלך השירות הצבאי והלימודים באוניברסיטה, התקרב רבפוגל למשנתו של ישעיהו ליבוביץ. הוא נפגש איתו כמה פעמים בביתו ולימים כתב ליבוביץ לרבפוגל מכתב שבו שיבח את הספר "יסוד הבניין" שנדפס בשנת 1989. במקביל נפגש עם הרב יוסף קאפח, בנושא גישתו הייחודית של הרמב"ם לאמונה. כתוצאה מהמפגשים עם שני אישים אלו החל בתהליך של חזרה בתשובה, ובשנת 1983, עם נישואיו למינה, החל רבפוגל לנהל אורח חיים דתי.
עוד בעת לימודיו באוניברסיטת באר שבע, נוצר קשר בין רבפוגל לתנועת חב"ד. הוא התרשם מפעילותו של שליח חב"ד באוניברסיטה ועסק בכתבי הרבי מלובביץ', הרב מנחם מנדל שניאורסון. הקשר עם חב"ד העמיק בעקבות מפגש עם פרויקט ילדי צ'רנוביל, והוא החל למסור שיעורים על פרשת-השבוע ועל ספר התניא בבית הכנסת נוסח ספרד ברמת גן ובעוד כמה בתי כנסת.

אתר מרחבקוק

בשנת 2004 יזם רבפוגל והקים את אתר "מרחבקוק". באתר כ-700 שאלות ותשובות בענייני אמונה ויסודותיה על פי הרמב"ם והשולחן ערוך. מלבד משה עונים לשאלות הרב יעקב אריאל, רבה הראשי של רמת גן, הרב צבי כהן, רב מערב בני ברק ועוד.
באתר גם כתבים של רבפוגל בנושאי פרשת השבוע ברוח חב"ד והרמב"ם, וכן מנוע חיפוש בשם "קשר אמיץ", שבו מוסדות חסד בישראל ובעולם.
Stan

העלילה

בתחילת השיר נשמע סטן כאשר הוא כותב מכתב לאמינם, ובו הוא מספר על אהבתו הכנה והאמיתית לאמינם, על 2 מכתביו הקודמים אליו ועל הדמיון בינו לבין אמינם.
בבית השני שולח סטן את מכתבו השני בשיר ומכתבו הרביעי בסך הכל, בו הוא כועס בתחילה על אמינם על כך שלא נתן לאחיו הקטן חתימה לאחר הופעה שלו בה נכחו השניים, ועל כך שלא השיב למכתביו. בהמשך המכתב הוא מדבר על הדומה ביניהם, על אהבתו לאמינם ועל כך שהוא מנסה לחקות אותו בדרכים רבות, התנהגות המרתיעה את חברתו של סטן. בסיום המכתב הוא אומר "נ.ב. אנחנו צריכים להיות ביחד".
בבית השלישי בשיר סטן כועס מאוד על אמינם שלא החזיר לו מכתבים. במקום לכתוב לו, סטן מקליט את מכתבו האחרון על קלטת שמע, בה הוא צועק את זעמו ותסכולו על אמינם. בקלטת זו סטן בדרך להתאבדות: הוא נוסע שתוי במכוניתו כשחברתו ההרה קשורה בתא המטען, ולבסוף מדרדר את מכוניתו מהגשר לתוך הנהר.
הבית האחרון בשיר מתאר את מכתב התגובה של אמינם, ובו הוא כותב שהתכוון לכתוב לו קודם אך היה עסוק, שואל על החברה ועל אחיו של סטן, תוהה על מצבו הנפשי ועל ההצהרה שהם חייבים להיות יחד ומנסה להרגיע את סטן לבל יפגע בעצמו או בחברתו. הוא נזכר ששבועיים קודם לכן ראה בחדשות שמטורף אחד נהג שיכור במכונית והידרדר מגשר אל תוך הים, כשחברתו ההרה קשורה במכונית, ובמכונית נמצאה קלטת, אך לא נאמר למי היא נועדה. כשהוא מנסה להיזכר בשמו של הנהג אמינם מבין, שלמעשה היה זה סטן.

Bad Guy

בשנת 2013 הוציא אמינם אלבום חדש בשם The Marshall Mathers LP 2 שמהווה מעין המשך ל-The Marshall Mathers LP. השיר הפותח של האלבום הוא שיר המשך לשיר Stan, בשיר מסופר על מת'יו, אחיו הקטן של סטן שמתכנן לנקום באמינם לאחר ההתאבדות של אחיו. מת'יו חוטף את אמינם ומתכנן לקבור אותו חי בדטרויט עיר הולדתו של אמינם, מת'יו מאשים את אמינם במות אחיו ובמילים ההומופביות שלו, מספר לו שהיה מעריץ שלו בעבר כמו אחיו ומאשים אותו שקרא לאלבום "The Marshall Mathers LP 2" על מנת לגרום לאנשים לקנות את האלבום. במהלך הנסיעה מת'יו נוסע מעל המהירות המותרת עקב ההתרגשות והפחד שלו, השוטרים שמבחינים במת'יו מתחילים במרדף אחריו ואמינם מנצל זאת וזועק אל השוטרים מתא המטען, עקב זאת נאלץ מת'יו להתאבד יחד עם אמינם וליפול איתו מהגשר לתוך המים (באופן אירוני באותה הדרך שסטן וחברתו נהרגו).

Dear Anne

לאחר יציאתו של השיר "Stan", הרגיש הראפר ליל ויין את הצורך ליצור גרסת המשך לסיפור "Stan" עם השיר "Dear Anne". בניגוד לאמינם, שמבקר את האובססיה של המעריץ אל האמן (אמינם), ליל ויין מעריך את התמיכה של המעריץ ועל כך הוא מודה לה בשיר שאותו הוא מחלק לעמודים במכתב. 

פרודיות בישראל

בישראל הופקה גרסה פרודית לשיר, על ידי יריב בן יהודה, יואב גלזנר ומירן פרומן. השיר נקרא "חן" ובוצע על ידי גורי אלפי, אסי כהן ומירב שביט. עלילת השיר מספרת על חן אליאס, מעריץ דמיוני של יגאל בשן אשר נפגע מכך שאינו מקבל תגובה למכתביו, בניגוד לחברו ירון, שכותב למושא הערצתו עוזי חיטמן ומקבל ממנו מכתבי תגובה. בגרסה זו, כהקבלה לרצח וההתאבדות בשיר המקורי, חן פורק את תסכולו על ידי כך שמקפיא את חברו ירון בתוך המקרר של הקרטיב לימון של חברת "ויטמן", בה עובד ירון.
גרסה נוספת בוצעה בתוכנית הסאטירה "היהודים באים", ובה נראה ברוך גולדשטיין כותב מכתבים לאלוהים ושם אותם בכותל, אך אלוהים לא עונה לו. גולדשטיין רוצה שאלוהים יראה לו סימן שהוא קיים. מכיוון שאלוהים לא עונה לו מחליט גולדשטיין לבצע את הרצח במערת המכפלה. לאחר הרצח מתפנה אלוהים לכתוב מכתב לגולדשטיין, בו הוא מבקש ממנו להירגע ולא להיות גזען כלפי הערבים. במהלך כתיבת המכתב נזכר אלוהים באדם אשר ביצע רצח במערת המכפלה ואז הוא מבין שזה היה בעצם ברוך גולדשטיין.