google/wiki40b huggingface dataset:
שי חג'ג'

ביוגרפיה

חג'ג נולד בשנת 1971 במושב גילת. בשירותו הצבאי היה ממונה על מחלקת קשר ביחידת הבקרה בחיל האוויר. הוא בוגר תואר ראשון במינהל ובמדיניות ציבורית ותואר שני במשפטים, מאוניברסיטת בר-אילן. חג'ג' בעל ניסיון ביזמות ובניהול עסקים. הקים את מרכז הקניות "גלובוס סנטר" בנתיבות ובין השנים 1993–2012 כיהן כמנכ"ל משותף בסוכנות הביטוח "חי-ביטוחים".
את פעילותו החברתית והקהילתית החל חג'ג' כחבר בעמותה לפיתוח מושב גילת. ובשנת 2007 נבחר לחבר מליאת המועצה כנציג מושב גילת. בתפקידיו במועצה שימש כחבר בוועדת החינוך של המועצה, חבר בוועדה לאיכות הסביבה, חבר הנהלת המועצה ודירקטור בחברה הכלכלית של המועצה. בשנת 2012 נבחר חג'ג' לראשות המועצה האזורית מרחבים.
עם סיום שנת כהונתו הראשונה, בשנת 2013, זכתה המועצה לראשונה בפרס "פרס שר הפנים לניהול כספי תקין" ומאז זוכה המועצה בכל שנה ברצף. הפרס ניתן על עמידה בקריטריונים מחמירים, נוקשים וקפדניים והעמידה בהם מעידה על התנהלות אחראית של הקופה הציבורית].
חג'ג' פועל לקידום ולפיתוח יישובי המועצה והנגב ופועל להקמת שני יישובים חדשים במועצה. בנובמבר 2015 אישרה ממשלת ישראל את הקמת שני היישובים במרחבים, האחד, בסמוך לאשל הנשיא, והשני, בסמוך לקריית החינוך והכפר השיקומי "עלה נגב – נחלת ערן". באוגוסט 2018 אישר קבינט הדיור את הקמת היישוב "מרחבי דניאל", בסמוך לכפר השיקומי "עלה נגב".
בנוסף חג'ג' פועל להקמת בית חולים שיקומי הראשון בדרום, שיפעל בכפר השיקומי "עלה נגב". בבית החולים מתוכננים 108 מיטות שיקום וכ-500 עובדים במעגל הראשון.
חג'ג' מייצג את חקלאי הדרום והוביל, בין היתר, את המאבק לתיקון 27 בחוק המים.
לקראת הבחירות המקומיות ב-2018 היה חג'ג' היחיד שהגיש מועמדות לראשות המועצה ולראשונה בהיסטוריה של המועצה האזורית מרחבים לא התקיימו בה בחירות לראשות המועצה וחג'ג' הוכרז כראש המועצה.
בינואר 2019 נבחר חג'ג' לכהן כיו"ר מרכז המועצות האזוריות בישראל. חג'ג' ניצח את עמיר ריטוב, ראש המועצה האזורית לב השרון. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של המועצות האזוריות שבה התמודדו שניים על התפקיד.
אחוז ההצבעה היה גבוה במיוחד, כשהגיעו 53 ראשי מועצות מתוך 54.
חג'ג' חבר מזכירות "הליכוד", וחבר בהנהלת "הליכוד העולמי". הוא חבר גם בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה, חבר דירקטוריון במינהלת פארק התעשייה נ.ע.מ. וחבר בהנהלת חברת "מושבי הנגב".
חג'ג' נשוי ואב לארבעה ילדים.
לוקומוטיב מוסקבה (הוקי קרח)

היסטוריה

קבוצת ההוקי קרח של לוקומוטיב הוקמה בשנת 1947 כחלק מאגודת לוקומוטיב. בעונת 1947/1948 התמודדה לראשונה באליפות ברית המועצות בהוקי קרח בליגה השנייה.
בעונת 1949 העפילה לליגה הראשונה. בעונת 1949/1950 הדריך אותה אלכסנדר נובוקרשצ'ונוב אך הקבוצה סיימה במקום ה-12 והאחרון בטבלת האליפות.
בעונת 1954 העפילה לשמינית גמר הגביע הסובייטי, אך הפסידה לקבוצת "קריסטל אלקטרוסטאל" בתוצאה 3:5. בעונת 1955 חזרה לליגה הבכירה אך סיימה במקום ה-14, הלפני אחרון.
בעונת 1956 מונה אנטולי קוסטריוקוב למאמן הקבוצה, במקביל להיותו מאמן נבחרת ברית המועצות לנוער בהוקי קרח. באותה עונה הקבוצה סיימה במקום השביעי ושחקן הקבוצה ניקולאי סנטקוב נכנס לרשימת מלכי השערים בעונת 1956/1957 לאחר שהבקיע 27 שערים במהלך העונה.
בעונת 1957/1958 הקבוצה סיימה במקום הרביעי והייתה לאחת הטובות בליגה הסובייטית. בעונת 1958/1959 הם שחזרו את ההישג מהעונה שעברה וסיימו במקום הרביעי שוב. למלך השערים של העונה הוכתר שחקן הקבוצה ויקטור יאקושב בן 19 שהבקיע 21 שערים במהלך העונה.
בעונת 1959/1960 נערך שינוי בליגה ששוחקה בשיטת גביע כאשר 18 קבוצות הליגה שובצו בשני בתים. לוקומוטיב התמודדה נגד צסק"א, דינמו וקריליה סובייטוב מוסקבה, בעוד ספרטק וחימיק ווסקרסנסק שיחקו בית נפרד. לוקומוטיב סיימה במקום הרביעי בבית שלה והעפילה לשמינית גמר פלייאוף הליגה וגברה על קלינין בדרך להעפלה לרבע הגמר, שם הביסה את טרקטור מצ'ליאבינסק בדרך להתמודדות בדרבי נגד דינמו בחצי גמר הליגה. אך דינמו ניצחה והעפילה לגמר, בעוד לוקומוטיב התמודדה על משחק על המקום השלישי נגד קריליה סובייטוב מוסקבה.
בעונת 1960/1961 אימן את הקבוצה, מאמן צסק"א לשעבר, גריגורי מקרטיצ'אן. באותה עונה לוקומוטיב סיימה במקום השלישי באליפות וזכתה במדליית ארד לראשונה בתולדותיה. בנוסף הקבוצה העפילה עד לחצי גמר הגביע הסובייטי, ממנו הודחה לאחר הפסד לצסק"א.
בעונת 1961/1962 הקבוצה התמודדה על טורניר סובייטסקי ספורט והפסידה בגמר לאותה צסק"א. באליפות עצמה, הקבוצה הייתה לנחותה ביותר מבין שאר הקבוצות המוסקבאיות.
הקבוצה אומנם ניצבה בראשות טבלת האליפות, אך לא שבה לזכות במדליות ולא העפילה שוב למקום השלישי,אם כי סיימה במקום הרביעי.
בעונת 1967 לוקומוטיב הוזמנה להתמודד בגביע שפנגלר, בו זכתה לאחר שגברה בגמר על קינגסטון אייסס הקנדית. בעונת 1969 זכתה שוב בגביע שפנגלר, הפעם לאחר שגברה על קבוצת ההוקי של דאבוס השווייצרית בגמר.
בעונת 1971/1972 נשרה לליגה השנייה ועד לפירוקה בסיום עונת 1982/1983 לא חזרה לליגה הבכירה.
מורוטאי

גאוגרפיה

מורוטאי הוא אי הררי ברובו, מיוער (למעט אזורי ביצות בחלקו הדרום מערבי) השוכן צפונית מזרחית להאלמאהרה. אורכו מצפון לדרום כ-80 ק"מ, רוחבו (במקום הרחב ביותר) 42 קילומטרים, ושטחו כ-1,800 קמ"ר. באי יש מעט יישובים וכמעט כולם שוכנים על חופי האי. רוב התושבים הם בני הגללארזה (Galelarese מאזור גללה בצפון האלמאהרה) או טובלורזה (Tobelorese) שניהם במקור מהאלמאהרה, ומעט ילידים שהיגרו מאיים אחרים, סנגירזה (Sangirese) ובוטונזה (Butonese). מחצית האוכלוסייה מוסלמים ומחציתם נוצרים. העיירה הגדולה ביותר באי היא דַרוּבָּה (בחוף הדרומי של האי). לא רחוק משם, סמוך לפיטו (Pitu) בקצה הדרום-מערבי של האי פועל שדה תעופה. כביש סלול מחבר בין דרובה לבֶּרֶבֶּרֶה (Berebere) העיירה העיקרית על חופו המזרחי של מורוטאי במרחק 68 קילומטרים מדרובה, שבשל הניתוק היחסי במשך שנים רבות הצליחה לשמר את התרבות של בני הגללארזה. 
כאמור, האי מיוער בצפיפות וכלכלת האי מתבססת על ייצוא עץ ושרף, אם כי קיימות גם טענות על ניצול יתר של היער באזורים הפנימיים.

היסטוריה

במהלך המאות ה-15 וה-16 הייתה מורוטאי בחסות הסולטנות החזקה שבאי טרנאטה. האי מורוטאי היה במרכז אזור רחב יותר שכונה "מורו" (Moro) שכלל גם את החוף של האלמאהרה מדרום למורוטאי.
באמצע המאה ה-16 פעלו באי מיסיונרים ישועים פורטוגזים. שליטי המדינות המוסלמיות בטרנאטה ובהאלמאהרה ראו בעין רעה את פעילות המיסיון בניסיונו להמרת הדת של התושבים והצליחו לגרש את המיסיונרים ב-1571, במקביל לנסיגת הפורטוגזים ממושבות אחרות שלהם באזור. במאה ה-17 הגבירה טרנאטה את שליטתה במורוטאי ואלצה אוכלוסיות שלמות להגר מהאי. בתחילת המאה הועברה מרבית האוכלוסייה לדודינגה (Dodinga), עיירה קטנה בנקודה אסטרטגית בחוף המערבי של האלמאהרה. מאוחר יותר, בשנים 1628-1627 הכריח הסולטאן חמזה מטרנאטה את מרבית התושבים הנוצרים של מורוטאי לעקור למלאיו (Malayu) בטרנאטה, שם היה יכול לפקח עליהם ביתר קלות.

מלחמת העולם השנייה

הצבא היפני כבש את מורוטאי בתחילת 1942. בספטמבר 1944 השתלטו כוחות אמריקנים על המישור הדרומי של האי במהלך קרב מורוטאי והקימו בו שדה תעופה שסייע לפלישת בנות הברית לפיליפינים בתחילת 1945 ולבורניאו במאי ויוני 1945. הקרבות באי נמשכו לסירוגין עד תום המלחמה. בדצמבר 1974 נתגלה בג'ונגלים של מורוטאי חייל יפני (יליד טאיוואן) בשם טראו נקמורה (中村輝夫), החייל היפני האחרון שנכנע ממלחמת העולם השנייה.
ב-2003 פקדה האי רעידת אדמה בעוצמה של 6.4 בסולם ריכטר שגרמה נזקים ניכרים לצפון מורוטאי.
חוטמית מסורטטת

תיאור

הצמח מסתעף מבסיסו בגבעולים זקופים גבוהים. העלים כמעט שאינם מחולקים. הגבעולים והעלים מכוסים שערות כוכביות. צבע הפרח לבן עד קרם, ומרכזו צהבהב. 
גבעולי החוטמית המסורטטת קצרים יותר וגם הפרח קטן יותר מהפרח של החוטמית הזיפנית המוכרת יותר.
הפרח בנוי מגביעון (מעין גביע נוסף מתחת לגביע) ובו 6 עד 9 עלים, מאוחים בחלקם התחתון וחופשיים בחלקם העליון. אורך העלים כחצי מאורך הגביע. לגביע 5 אונות כותרת ארוכות מהגביע, ומפורצות בראשן. לפרח אבקנים רבים מאוד, זיריהם קצרצרים ומאוחים לצינור, העוטף את עמוד העלי ומקנה לו מראה כאילו שעיר.
הפרי נראה כעוגה פרוסה, בדומה לפרי של קרובתה החלמית. הפרודות ערוכות סביב עמוד מרכזי קצר, המתרחב בראשו למקור חרוטי.

תפוצה

חוטמית מסורטטת גדלה באזורים מדבריים, בבתי-גידול המקבלים תוספת של מי גשמים כלומר ליד סלעים ובערוצים בהם מתרחשים תהליכי סחיפה של התשתית, וגם בצידי כבישים שנסללו בהם הצטברה בצידי הכביש הנמוכים יותר מפניו, פסולת אבני הסלילה. במקומות אלה היא משמשת כצמח חלוץ. בישראל היא נפוצה בעיקר בנגב ובערבה אך גם שם נחשבת לנדירה.

במקורות היהודיים

בספר איוב, פרק ו', פסוק ו' נאמר: "היאכל תפל מבלי מלח אם יש טעם בריר חלמות" 
הרמב"ם, בפירושו למשנה, זיהה את ה"חלמות" עם הצמח הכיטמיה, היא ככל הנראה החטמית, בשל הריר הרב הנוטף מגבעולי הצמח אשר שימש כתרופה לריפוי פצעים.
קארי לאם

כראש הרשות המבצעת

1,194 אלקטורים מתוך 1,200 (99.5%) בוועדת האלקטורים בחרו בלאם לתפקיד, הנחשב לבכיר ביותר בהונג קונג.

חיים אישיים

לאם נשואה ואם לשניים.
מדבר צל גשם

מדבר צל גשם היא תופעת טבע מטאורלוגית, בה נוצר מדבר למרגלות רכס הרים גשום, אשר כמות המשקעים בו נמוכה יחסית לכמות הגשם בצידו השני של הרכס. לפעמים ההפחתה בכמות הגשמים היא כה גדולה עד אשר יורדים בצד הפחות גשום פחות מ-200 מ"מ גשם בשנה.
מדבר צל גשם, הוא תופעת אקלים מקומית, שנוצרת כאשר אוויר לח החודר מן הים לתוך היבשה נתקל במחסום פיזי כדוגמת רכס הרים ומתחיל לצבור גובה במטרה לחלוף מעליו בתהליך המכונה עננות אורוגרפית. עם הגובה יורד לחץ האוויר, ולכן במהלך הטיפוס מתקרר האוויר, במעלת צלזיוס אחת לכל 100 מטר, תהליך הנקרא קירור אדיאבטי ￼￼(אותו תהליך העומד בבסיס הפעולה של מקרר ומזגן). המים מתעבים, וכשטמפרטורת הענן יורדת מספיק והלחות היחסית מגיעה ל-100% לחות, נוצרת עננות ממטירה. מעבר לקו פרשת המים האוויר גולש במורדות הרכס ומתחמם במעלת צלזיוס כל 100 מטר. ההתחממות מביאה לתופעת התמוככות מן העבר השני של הרכס. הענן שהכיל אויר קר נע כלפי מטה, האוויר מתחמם (חימום אדיאבטי) והמים המצויים בו מתאדים, וכך כמות הגשמים במדרון ה"מרוחק" פחותה במידה ניכרת מזו היורדת על גבי המדרון הפונה לכיוון הים.
מבחינה בלשנית, השם "צל גשם" (באנגלית: Rain shadow), כשמו כן הוא: התצורה ההררית מטילה צל המונע (מסתיר) ירידת משקעים, בדומה לצל המסתיר את האור.

מדבר צל גשם בישראל

מדבר יהודה, להבדיל מהנגב שנמצא ברצועת המדבריות העולמית, הוא "מדבר צל גשם". הוא נמצא למרגלות המדרונות המזרחיים של הרי יהודה.  אוויר לח מן הים התיכון מתגבש לעננים הממטירים כמות מעטה יחסית של גשם בהמשך דרכם ממישור החוף לאזור השפלה ואת כמות הגשם הרבה ביותר הם מורידים על הרי יהודה. מעבר לקו פרשת המים של הרי יהודה ומשום הפרש הגבהים בין הרי יהודה למדבר יהודה השוכן למרגלותיו המזרחיים חל תהליך משמעותי יחסית של התמוככות (התחממות האוויר והתאדות טיפות מים) ולכן כמות המשקעים שנותרת בעננים כשהם מגיעים למדבר יהודה מועטה יחסית לזו במפנה המערבי של הרכס ועליו.

מדרון צל גשם

מדרון צל גשם הוא מקום בו יורדים מעל 200 מ"מ גשם בשנה וכמות ההתאדות לא עולה על כמות המשקעים.
אוד גרינלנד

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1894 וזהו המועדון בעל מספר הזכיות בגביע הנורווגי הרב ביותר, כאשר הזכייה האחרונה הייתה בשנת 2000 כשגברה הקבוצה בגמר על וייקינג אף. סי. הקבוצה השתתפה בליגה הבכירה בנורווגיה מאז שנותיה הראשונות והעפילה לליגה הבכירה כבר בעונת 1950 ובעונה שלאחר מכן כבר הוכתרה כסגנית האלופה כאשר הפסידה במשחקי ההכרעה על התואר בתוצאות 3-1 ו-4-2 לפרדריקסטאד.  גם בפעם השנייה והאחרונה בתולדות הקבוצה, בה הגיעה למשחקי הגמר, בעונת 1956, הפסידה לפרדריקסטאד.
לאחר שנות ה-50 ירדה הקבוצה למשך שנים ארוכות לליגת המשנה, כשהיא מעפילה חזרה לליגה הבכירה רק בעונת 1999 ונשארה בליגה הבכירה עד לשנת 2007, בה נשרה לליגת המשנה. בעונת 2006 השתתפה הקבוצה במשחקי פלייאוף כנגד הירידה, מול קבוצת בריין פוטובולקלאב, משחקים שנגמרו בניצחון כולל 10-1, הניצחון הגדול ביותר במשחקי פלייאוף בהיסטוריה של נורווגיה. בסוף עונת 2007 הקבוצה ירדה מליגת העל הנורווגית לליגה השנייה בנורווגיה. לאחר עונה אחת בליגה השנייה, הקבוצה חזרה לליגת העל הנורווגית.

הופעות אירופיות

אוד גרינלנד העפילה לראשונה בתולדותיה למפעל אירופאי בעונת 2001/2002, אז שיחקה בגביע אופ"א והפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת הלסינגבורג השוודית.
בעונת 2004/2005 השתתפה הקבוצה בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב המוקדם השני על הקבוצה הליטאית אקראנאס פאנווז'יס.  בסיבוב הראשון כבר הוגרלה מול קבוצת פיינורד ההולנדית והפסידה לה והודחה מהמפעל.
אורן אזרד

ביוגרפיה

אורן אזרד התאמן בקבוצת השחייה של הפועל נס ציונה בהדרכתו של מארק פלג ואחר כך בהפועל ירושלים.

1994

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכה אזרד בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.40 שניות, אחרי דימה ריבינסקי מהפועל ירושלים (24.02 דקות) ולפני איתן אורבך ממכבי חיפה (24.44 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.95 שניות, אחרי איתן אורבך (52.59 שניות) ולפני מורן זומרפלד ממכבי נהריה (54.19 שניות).

1997

באליפות אירופה שנערכה בסביליה, ספרד באוגוסט 1997 סיים  אזרד במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם יואב ברוק, ערן גרומי ואיתן אורבך בתוצאה של 3:23.10 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 51.66 שניות, במקום 20 במשחה ל-50 מטר חופשי תוצאה של 23.61 שניות ובמקום 21 במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 51.78 שניות.

2000

באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2000 סיים אזרד במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם איתן אורבך, טל שטריקר ויואב ברוק בתוצאה של 3:25.21 דקות. התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 50.86 שניות. בשלב המוקדמות הרביעייה הישראלית עלתה מהמקום השישי בתוצאה שחל 3:23.26 דקות, אלכסיי מנז'ולה שחה במקומו של שטריקר. התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 51.12 שניות. 
באולימפיאדת סידני (2000) סיים אזרד במקום 14 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי של 3:22.06  דקות, ביחד עם מנצ'ולה, אורבך וברוק. התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 50.68 שניות.
ניו יורק פוסט

היסטוריה

העיתון נוסד ב-1801 על ידי אלכסנדר המילטון וקבוצת משקיעים בכ-10 אלף דולר והעיתון הוקם בשם "ניו יורק איבנינג פוסט". מערכת העיתון ממוקמת בעיר ניו יורק.
ב-1976 חברת "ניוז קורפ" שבשליטת המיליארדר רופרט מרדוק רכשה את העיתון בכ-30 מיליון דולר.
הוא שינה את הקו של המערכת מליברלי לשמרני, בדומה לתחנת החדשות Fox News השייכת גם היא לתאגידו. בין כותבי מאמרי הדעה הבולטים בעיתון נמנים ג'ורג' ויל, ג'ון פודהורץ, רוברט נובאק (בסינידיקציה) ואמיר טאהירי.
קבוצת פולקסווגן

היסטוריה

פולקסווגן נוסדה ב-1937 כקונצרן לאומי על ידי המשטר הנאצי בגרמניה כדי למכור את החיפושית. ב-1945, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, השתלט הצבא הבריטי על המפעל ההרוס. מייג'ור איוון הירסט, מפקדו של המפעל, ניסה לפרקו ולשלוח אותו לבריטניה, אך אף יצרנית רכב לא הייתה מעוניינת במכונית, שלפי דו"ח רשמי בריטי "לא עמדה בדרישות הטכניות הבסיסיות ממכונית". כחלק מהתוכניות התעשייתיות לגרמניה מפעלים רבים, ובהם מפעלה של פולקסווגן, עמדו בפני סכנת פירוק. מספר המכוניות הגרמניות שיוצרו אז הוגבל לכ-10% ממספר המכוניות שיוצרו ב-1936. המפעל לא פורק מכיוון שייצר כלי רכב לצבא הבריטי וב-1948 מסרה ממשלת בריטניה את החברה לגרמניה, והיא נוהלה על ידי בכיר אופל לשעבר היינריך נורדהוף.
ב-1960, כשחלק מנתחה של הממשלה הגרמנית בחברה החל להיסחר בשוק המניות, שונה שמה של החברה ל-Volkswagenwerk Aktiengesellschaft (פירוש המונח "Aktiengesellschaft" המקוצר לעיתים ל-AG הוא "חברה ציבורית"). ב-4 ביולי 1985 שונה השם ל-Volkswagen AG, המשקף את אופיה המגוון והגלובלי של החברה, ולא רק את מפעלה הראשי ומפקדתה, ה-Volkswagenwerk בוולפסבורג, גרמניה.

תוכנית למיזוג עם פורשה

שני היצרנים הגרמניים הרבו לשתף פעולה לאורך ההיסטוריה. החל מתכנון הגרסה הראשונה של פולקסווגן (ה"חיפושית") על ידי פרדיננד פורשה, עוד לפני שפורשה ייצר מכוניות בעצמו. הדגמים הראשונים של פורשה היו מבוססים על דגם פולקסווגן (החיפושית) וחלקו רכיבים רבים. מכוניות פורשה רבות בנויות עד היום בתצורה הייחודית של החיפושית: הנעה אחורית ומנוע מקורר-אוויר מאחור. שיתוף הפעולה המשיך לאורך השנים כאשר פולקסווגן היה מותג עממי ופורשה מותג יוקרה,וב-2002 הציגו שתי החברות פיתוח משותף לרכב הכביש-שטח הקאיין של פורשה, יחד עם הטוארג של פולקסווגן. לשני כלי הרכב שלדה זהה, ומיוצרים באותו מפעל, אך העיצוב והכיול שונים. 
ב-2005 רכשה יצרנית רכבי הספורט הגרמנית פורשה 20% ממניותיה של קבוצת פולקסווגן. היא המשיכה לרכוש נתחים נוספים מהחברה ובמרץ 2008, כשהיא מחזיקה ביותר מ-31% מהמניות, הכריזה פורשה כי היא מתכוונת לרכוש יותר מ-50% ממניותיה של פולקסווגן. בהקשר זה הוזכר כי מהלך ההשתלטות נבע גם מכוונה להגן על פולקסווגן מפני השתלטות מחוץ לגרמניה. כמו כן, שוער כי על ידי המיזוג, תוכל פורשה להימנע מקנסות שערכם מוערך בכ-400 מיליון אירו בשנה בגין פליטת מזהמים מכלי הרכב שהיא מייצרת על פי התקינה שתדרש על ידי האיחוד האירופי בשנת 2011. ממוצע פליטת המזהמים של דגמי פורשה, שהם בעלי משקל גבוה ומנועים גדולים הנוטים לזיהום אוויר, הוא גבוה, ומיזוג בין החברות ישקלל את כלל דגמי פולקסווגן ויוביל לתוצאות טובות יותר. ממוצע פליטת המזהמים של דגמי פולקסווגן עמד כבר ב-2008 קרוב לתקן המיועד. 
עד לינואר 2009 הגדילה פורשה את אחזקותיה בקבוצה ל-50.8% והודיעה שבכוונתה להגדיל את אחזקותיה ל-75% עד לסוף השנה. בחודש מאי באותה שנה, לאחר שמנהלי פורשה נוכחו לדעת שההון שבידם לא יספיק להשלמת הרכישה, החליטו שתי החברות בישיבה משותפת ב-6 במאי 2009 על מיזוג עתידי בין קבוצת פולקסווגן לפורשה אחזקות רכב. הודגש שתישמר העצמאות של חטיבות קבוצת פולקסווגן ובמיוחד עצמאות פורשה.
המיזוג תוכנן להתבצע במהלך 2011. עם זאת, בספטמבר אותה שנה נודע על ביטול המיזוג עקב סיבוכים משפטיים, והוא בוצע באופן שונה בשנתיים שלאחר מכן.
אשליית גלגל העגלה

אשליית גלגל העגלה היא אשליה אופטית הגורמת לצופה לחשוב שגלגל של כלי רכב הנע קדימה מסתובב לאחור, כאשר הגלגל מגיע למהירות מסוימת.

דגימה מחזורית

סיבוב מהופך של גלגלים מופיע בהקלטת סרטים (לקולנוע או לטלוויזיה). הוא נגרם כתוצאה מאפקט סטרובוסקופ. מצלמת קולנוע מצלמת 24 מסגרות (פריימים) לשנייה. נניח שלגלגל 6 חישורים; אם הגלגל מסתובב בכפולה מסוימת של 4 סיבובים לשנייה, החישורים של הגלגל יהיו באותו מקום בדיוק כל פעם שהסגר נפתח. הגלגל ייראה כאילו הוא חסר תנועה (אם כי ייתכן שהוא יופיע מטושטש) בזמן צפייה בסרט. אם הגלגל מאט קמעה, הוא "מפגר" אחר מהירות פתיחת הסגר. לכן הוא ייראה כאילו הוא מסתובב לאחור. אפקט דומה עשוי להתקבל מרוטור של מסוק ומדחפים של מטוס.
תופעת הסיבוב המהופך נראית גם כאשר גלגלים עם חישורים מוארים באור מלאכותי שפועל בזרם חילופין, אור שמופק ממנורות מבוססות גז טעון (כמו נורות ניאון, אדי כספית, ושפופרות פלואורסצנט), שמהבהבות בקצב כפול מתדירות קו המתח (למשל, 100 פעם בשנייה על קו שנד ב־50 הרץ). דבר זה קורה כי בכל מחזור של הזרם, המתח מגיע לשיא פעמיים (פעם בערך מתח חיובי ופעם בערך מתח שלילי), ופעמיים מתאפס, והאור משתנה בהתאם. אף על פי ש-100 הבהובים בשנייה מהירים מדי כדי שעין האדם תקלוט אותם, עדיין יכולות מנורות כאלה ליצור אפקטי סטרובוסקופ. תוצאה אפשרית נוספת של תדר זהה בין תאורה לבין מנועים חשמליים היא אשליה שהמנוע "עומד". על מנת למנוע תופעה זו, מטעמי בטיחות בעבודה, מקובל להתקין במקומות בהם יש מנועים חשמליים נגישים תאורה המחוברת לזרם חילופין תלת מופעי.
התופעה היא דוגמה ראשית למדרוג עקומות, כאשר אירוע מחזורי נדגם בתדירות הנמוכה מתדירות ניקוויסט.

תחת תאורה רציפה


תופעה דומה מצויה גם בצפייה אנושית בסביבה עם תאורה רציפה, כמו תחת אור השמש. בעבר הוצע כי התופעה מלמדת על כך שמערכת הראייה דוגמת את הסביבה מספר מוגבל של פעמים בשנייה.   מחקרים מאוחרים יותר העלו כי שייתכן ואין הדבר כך. והציעו שהתופעה נגרמת מעימות בין פרשנויות חלופיות לאותו קלט חושי בשלבים מתקדמים של מערכת הראייה .
אריק אדלמן

קריירה ממשלתית

אריק אדלמן סיים אוניברסיטת קורנל בשנת 1972 בהיסטוריה וממשל. בשנת 1981 הוא סיים דוקטורט באוניברסיטת ייל.
את הקריירה הדיפלומטית אריק אדלמן החל בינואר 1980, כאשר הוא היה חבר במשלחת ארצות הברית לשיחות במזרח התיכון. בהמשך הוא עבד במטה של משרד החוץ של ארצות הברית תחת ג'ורג' שולץ. בשנים 1984–1987 הוא עבד במחלקת ברית המועצות, ובשנים 1987–1989 בשגררות ארצות הברית במוסקבה. בהמשך הוא כיהן במספר תפקידים במערך של שירות החוץ של ארצות הברית. התפקידים היו קשורים למדיניות מול רוסיה ומדינות נוספות באזור מזרח אירופה. בשנים 1995–1996 הוא שירת בשגרירות בפראג.
בשנת 1998 מונה לראשונה לתפקיד של שגריר. הוא שירת במשך שלוש שנים בפינלנד. בשנים 2003–2005 הוא היה שגריר בטורקיה.
בשנת 2005 הוחזר אדלמן לארצות הברית ומונה לתת-מזכיר ההגנה של ארצות הברית למדיניות. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2009, כאשר עזב את השירות הממשלתי, ובמקומו מונתה מישל פלורנוי.
החל משנת 2009 הוא מלמד במוסדות פרטיים ומייעץ.
קולט שמש

קולט שמש הוא חלקו של דוד שמש המשמש להמרת אנרגיית האור לחום, לחימום מים.
קולטי שמש בנויים בדרך כלל בצורת מלבן שמידותיו כ-80 ס"מ על 180 ס"מ וצבעו שחור, כדי להשיג בליעה מרבית של אור השמש. בתוך המלבן נמצא צינור מתכת נחושת או ברזל ארוך ומפותל כך שהוא מכסה את רוב שטחו. המים בצינור מתחממים הן ישירות מאור השמש והן מחום שפולט המשטח השחור שבמגע איתם, ומהאוויר החם הנוגע בצינור. המים החמים עולים מעלה, שם מורכב בדרך כלל הדוד, והם נאגרים בו, והתהליך נמשך במחזור סגור (כל עוד אין שימוש במים החמים) כך שבהדרגה כל המים שבדוד מתחממים.
את הקולטים מציבים כך שיקלטו את כמות האור המרבית. בישראל - פונים דרומה, בזווית של כ-10 מעלות ממשטח אופקי.
בנץ פרידן

חייו

פרידן נולד בנורפוק, וירג'יניה שבארצות הברית, למשפחה שהיגרה מליטא. אביו היה ציוני נלהב ובשנת 1920 עלתה המשפחה לארץ ישראל, אל ירושלים המנדטורית, שם גדל בן ציון בשכונת מוסררה, בית מנדלבאום וברחביה. את השכלתו רכש בגימנסיה רחביה ובמוסד מקווה ישראל שם נשבע אמונים לארגון ההגנה. הוא התקדם בארגון זה והחל משנת 1937 הפך לאחד המפקדים בפלוגות השדה לצידו של יצחק שדה.
בראשית מלחמת העולם השנייה נשלח פרידן לארצות הברית על ידי ארגון ההגנה כדי ללמוד טייס, אך הדבר לא צלח בידו. תחת זאת הוא שירת בצוות טכני במסגרת חיל האוויר האמריקאי במסגרת הצבא האמריקאי והוצב בבריטניה. עוד לפני כן נישא לדינה, מי שתלווה אותו במשך יותר מיובל שנים. 
עם תום מלחמת העולם השנייה שב לארץ, חבר שוב לשורות ההגנה, ובמלחמת העצמאות שירת בתפקידי פיקוד. בתחילה שירת כמפקד החי"ש בגוש דן, ולאחר מכן מפקד גדוד 33 בחטיבת "אלכסנדרוני". הוא פיקד על קרבות קשים: סלמה, תל ליטוינסקי, קולה, טנטורה, כפר סבא הערבית, קאקון ומבצע שוטר. בנובמבר 1948, לקראת סיומה של המלחמה, הוא התמנה למפקד החטיבה ובתקופה זו היה המפקד על ההתקפה הכושלת של החטיבה על עיראק אל-מנשייה שבכיס פלוג'ה בה נהרגו 87 מחיילי החטיבה (מבצע חיסול). הוא שימש בתפקיד זה עד נובמבר 1949. 
לאחר המלחמה שירת בן ציון כמפקד חטיבה 8, חטיבת מילואים, ולאחר מכן יצא לשליחות ביטחונית בארצות הברית. בשנת 1957 נפצע באירוע חדירת פדאיון בדרום, דבר שגרם לו לנכות ברגלו. לאחר תקופת החלמה ארוכה עבר לעסקים.
הוא ניהל שורה של עסקים ובהם: בית הפנקייק ושירותי הסעדה באזור ים המלח. בשנת 1963 הוא זכה במכרז לניהול בית ההבראה בעין בוקק. יותר מאוחר ביצע פרויקטים שונים בשארם א-שייח' שבחצי האי סיני. מסעדת ראנצ'ו באנצ'ו ועוד.
כשפרש מעסקיו הקים יחד עם חבריו את עמותת "אלכסנדרוני", ויחד פעלו למען הנצחת הנופלים, להחדרת רוח תש"ח בקרב בני הנוער ולהקמת אנדרטאות ברחבי הארץ. כמו כן פעלה העמותה לתביעת לשון הרע כנגד תזה שכתב תדי כ"ץ ולפיה בסופו של קרב טנטורה אירע כביכול טבח, בו נהרגו כמאתיים גברים בלתי חמושים. בהסכם פשרה נקבע שכ"ץ יחזור בו מההאשמה על הטבח ויפרסם הודעת התנצלות. בעקבות כך בדקה אוניברסיטת חיפה את העבודה מחדש והחליטה לפסול אותה.
פרידן הלך לעולמו ב-12 באפריל 2014 והובא למנוחות בבית העלמין בשיכון ותיקים בנתניה. בן 97 היה במותו.
American Oxygen

יציאה

השיר הופיע לראשונה בפרסומות שקידמו את טורניר אגף הכדורסל של הגברים המאורגן על ידי התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי. מאוחר יותר, הפך השיר לזמין לסטרימינג ב-5 באפריל 2015, דרך Tidal, שירות להזרמת מדיה בבעלות משותפת של ריהאנה יחד עם אמני מוזיקה נוספים כולל ג'יי זי, ביונסה ומדונה. ב-14 באפריל, הפך השיר לזמין להורדה דיגיטלית ברחבי העולם באמצעות חנות ה-iTunes. בקנדה וארצות הברית הוא יצא יומיים אחרי ב-16 באפריל.

הצלחה מסחרית

"American Oxygen" לא שחזר את ההצלחה של הסינגלים הקודמים של ריהאנה. השיר דורג לראשונה במקום 91 במצעד הפזמונים הרשמי של ארצות הברית, בילבורד הוט 100 ב-2 במאי 2015. הוא מכר 20,000 עותקים לשבוע והוזרם במדיה 2.1 מילון פעמים. בשבוע השני, עלה השיר למקום 78 במצעד ונשאר שם במשך שני שבועות.
סשה דיסטל

תולדות חייו

דיסטל נולד בפריז ללאו דיסטל, מהגר יהודי מאודסה (הגיע לפריז בעקבות מהפכת אוקטובר) ואנדרייה ונטורה, בת למשפחה יהודית-ספרדית. אביו היה מהנדס ואמו - פסנתרנית. בנעוריו חבר כגיטריסט ללהקת ג'אז שניהל דודו.
בשנת 1958 הקליט את שירו הראשון "סקובידו" (Scoubidou), שהפך ללהיט ואפיין את שיריו שהיו שילוב בין ג'אז (סווינג), הגשת-שיר בנוסח שאנסון, גישה מודרנית מלוטשת ועליצות. בהמשך שנות השישים והשבעים נודע כזמר מצליח. הקלטת השיר Raindrops Keep Falling On My Head בתרגום לצרפתית (Toute La Pluie Tombe Sur Moi) הייתה ללהיט עולמי מצליח ב-1971 ואף הגיעה למקום העשירי במצעד הסינגלים הבריטי, דיסטל הקליט אף גרסה אנגלית ואיטלקית (Gocce Di Poggia Su Di Me) לשיר זה.
דיסטל הופיע במספר סרטי קולנוע בצרפת, בבריטניה ובארצות הברית, בהם הופעה בתפקיד עצמו בסרטו של לואי מאל מ-1960 זאזי במטרו. כן אירח את תוכנית הטלוויזיה "Sacha Show", בה העניק במה לאמנים צעירים והתארח בתוכניתו של אד סאליבן.
בשנת 2000 הופיע לראשונה במחזמר, בתפקיד העו"ד בילי פלין בהפקת "שיקגו".
בין האמנים עמם שיתף פעולה נמנים המוזיקאים דיזי גילספי, טוני בנט וקווינסי ג'ונס והזמרות ז'אן מורו, ז'ולייט גרקו, פטולה קלארק, דיון וורוויק ובריז'יט בארדו, שדיסטל נודע גם כמאהבהּ ב-1958.
בשנת 1963 נשא לאשה את אלופת הסקי פרנסין ברוד.
שמו מוזכר בשיר Where Do You Go To (My Lovely)?.
איל רדנטורה

איל רנדטורה (באיטלקית: Il Redentore; "הגואל") או בשמה המלא "כנסיית סאנטיסימו רדנטורה (Chiesa del Santissimo Redentore; כנסיית הגואל הקדוש ביותר) היא כנסייה בתכנונו של אנדראה פלדיו הממוקמת באי ג'ודקה שבדרום העיר ונציה שבאיטליה, על גדת תעלת ג'ודקה.

היסטוריה

הכנסייה נבנתה לאות תודה על הצלת העיר מהמגפה השחורה אשר פגעה בעיר בין השנים 1575-1576 והרגה כ-46,000 מתושביה (25%-30% מתושבי העיר).
סנאט העיר מינה את האדריכל פלדיו לתכנן את הכנסייה ועבודות הבניה החלו במאי 1577. הכנסייה נחנכה בשנת 1592 (טרם סיום עבודות הבנייה).
מדי שנה נהגו הדוג'ים והסנאטורים לחצות את תעלת ג'ודקה מצטרה לג'ודקה על גבי גשר זמני עשוי סירות, ולערוך מיסה בכנסייה. אירוע זה, שכונה פסטה דל רדנטורה נערך מעת חנוכת הכנסייה ועד ימינו, ביום ראשון השלישי בחודש יולי. כיום, לאחר מופע של זיקוקים עוברת תהלוכה לאורך גשר הסירות אל הכנסייה.

תיאור הכנסייה

הכנסייה נחשבת לשיא יצירתו של פלדיו. חזית המבנה עשויה שיש לבן, ואילו המבנה מלבני ובמרכזו כיפה שבראשו פסלו של ישו.
כיוון שהכנסייה היא אתר עלייה לרגל, פלדיו התבקש ליצור ספינה רחבת ידיים שתכיל את עולי הרגל. דרישה זו הקשתה על פלדיו אשר ניסה לתכנן מבנה בסגנון קלאסי. עמודי פנים המבנה, לאורך אולם התווך, הם מהסדר הקורינתי, ומיקום הכיפה במפגש הספינה והטרנספט מהווים שילוב שאינו מקובל באדריכלות הקלאסית או הנאו-קלאסית.
בכנסייה מוצגות יצירות מעשה ידי פרנצ'סקו באסאנו, לזארו באסטיאני, קארלו סראצ'ני, ליאנדרו באסאנו, יאקופו באסאנו, פאולו ורונזה, רוקו מרקוני, ואלויזה ויוואריני, וכן יצירות מאת תלמידיו של טינטורטו.