google/wiki40b huggingface dataset:
רחוב עמק רפאים

היסטוריה

בתחילתו היה הרחוב דרך עפר קטנה שהובילה מירושלים לכפר בית צפאפא. בשנת 1873 הוקמה עליה המושבה הגרמנית על ידי עדת הטמפלרים, וחלק מהדרך נסלל והפך לרחוב הראשי במושבה.
עם תהליך היציאה מן החומות הוקמו באזור שכונות נוספות - בקעה וקטמון על ידי ערבים-נוצרים והמושבה היוונית בידי נוצרים יוונים מהרובע הנוצרי, וגם המושבה הגרמנית גדלה והתפתחה. חשיבותו של הרחוב עלתה ובתים רבים נבנו לאורכו, רבים מהם נבנו על ידי משפחות עשירות מהעיר העתיקה והיו גדולים ומפוארים.
במלחמת השחרור ננטשו רוב הבתים על ידי תושביהם הערבים, מלבד כמה נוצרים מהמושבה היוונית. לאחר המלחמה הושיבה המדינה בבתים הנטושים עולים חדשים. חשיבותו והדרו של הרחוב ירדו עם עזיבת תושביו העשירים, וחלק מהבתים בו הוזנחו או הורחבו ללא התחשבות בערכיהם האדריכליים.
עם הזמן הפך הרחוב למבוקש בקרב תושבים אמידים, בזכות קרבתו ונגישותו למרכז העיר והאופי הכפרי המיוחד של השכונה ובתיה.
לקראת סוף המאה ה-20 התפתח הרחוב כמוקד בילוי והסעדה, ונפתחו בו מסעדות, בתי קפה, ברים ובתי עסק שונים, ומתקיימים בו אירועים ופסטיבלים שונים, כמו גם שוק איכרים קבוע. ב-9 בספטמבר 2003, במהלך האינתיפאדה השנייה, התבצע פיגוע התאבדות בקפה הלל שברחוב. למרות זאת, ובעיקר עם סיומה של האינתיפדה, חזרו רחוב עמק רפאים והמושבה הגרמנית להיות אחד האזורים התוססים בעיר המאופיין במבלים רבים, בדגש על אוכלוסייה אנגלו-סקסית מן האזור.

מהלך הרחוב

רחוב עמק רפאים ישר כמעט לחלוטין, ובחלקו הוא מקביל למסילת הרכבת הישנה שהפכה לטיילת. הוא מתחיל בפיצול מדרך בית לחם מול מתחם התחנה הראשונה, מדרום לגן הפעמון. כאן הוא נכנס למושבה הגרמנית, ורחובות קטנים מתפצלים ממנו לשני הצדדים. במרכזו נמצאת כיכר חכמי יוון, בה הוא מצטלב עם רחוב רחל אמנו. מכאן שייכים הבתים למושבה היוונית. הרחוב מסתיים בצומת אורנים המחבר את הרחובות פייר קניג, אלעזר המודעי, בן זכאי, עמק רפאים ופארק המסילה, בתפר שבין השכונות קטמון, בקעה ומקור חיים.
רוברט בירד

ביוגרפיה

נולד בצפון קרוליינה. בטרם נבחר לחבר בסנאט כיהן שלוש קדנציות (1959-1953) בבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מדינת וירג'יניה המערבית.
בצעירותו היה חבר בארגון הגזעני הקו קלוקס קלאן וב-1964 בהיותו חבר הסנאט, התנגד לחוק זכויות האזרח והיה חבר מרכזי בפיליבסטר ממושך של סנאטורים דרומיים על מנת לעכב את קבלתו. 
בין 1971 ל-1977 כיהן כמצליף הסיעה הדמוקרטית בסנאט, ובין 1977 ל-1989 היה מנהיג הדמוקרטים בסנאט כמנהיג הרוב או המיעוט לסירוגין, ונודע בשליטתו בתקנות הסנאט ובניצולן לטובתו. 
בשנת 1976 התמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית בניסיון לזכות במועמדותה לנשיאות ארצות הברית אך זכה להצלחה מועטה מאוד.
בשנים 1989-1995, 2001-2003 ו-2007 -2010 כיהן כנשיא הזמני של הסנאט מתוקף היותו הסנאטור הוותיק ביותר מסיעת הרוב. 
מת בגיל 92.
אנריקו מיינרדי

חייו

בשנת 1910, כשהיה בן 13, כבר היה מיינרדי צ'לן וירטואוז, שסייר בין אולמות הקונצרטים של אירופה. בהמשך לימד בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין ובאקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא. כמו כן לימד בקורסי קיץ בזלצבורג, אוסטריה ובלוצרן, שווייץ. בין תלמידיו שעשו להם שם בשנים הבאות זיגפריד פאלם, מיקלוש פרני, מיכאל שטיינקיהלר, היידי ליטשאואר וג'ואן דיקסון.
מיינרדי ייסד עם הפסנתרן אדווין פישר והכנר גיאורג קולנקמפף (שאת מקומו תפס אחר כך וולפגנג שניידרמן) שלישיית פסנתר  מפורסמת. בשנת 1967 ייסד עוד שלישייה עם הפסנתרן גואידו אגוסטי והחלילן סברינו גאצלוני.
כמלחין, חיבר מיינרדי יצירות תזמורתיות, קונצ'רטו לצ'לו ומוזיקה קאמרית. הוא כתב סונאטה לצ'לו סולו בשם "סונאטה ברווה" (סונאטה קצרה), שיצאה לאור בהוצאת שוט בשנת 1942.
מיינרדי מת במינכן, גרמניה.
הורסט פון מלנתין

קריירה מוקדמת

פון מלנתין נולד ב-31 ביולי 1898 בהנובר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס פון מלנתין לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-6, ולחם עמו במהלך המלחמה, ואף הועלה לדרגת לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון מלנתין לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1925 הועלה פון מלנתין לדרגת אובר לוטננט, ובשנת 1932 הועלה לדרגת האופטמן. בשנת 1933 מונה פון מלנתין לשלישו של מפקד הOKH, וכיהן בתפקיד זה כעוזרם של קורט פון המרשטיין-אקוורד וורנר פון פריטש. בשנת 1937 מונה פון מלנתין לנספח צבאי בברלין, ותפקידו היה לתאם עם בעלות הברית של גרמניה ואף עם המדינות הנייטרליות.

מלחמת העולם השנייה

ב-1 באוגוסט 1939 הועלה פון מלנתין לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 במרץ 1941 הועלה לדרגת אוברסט. במאי 1943 מונה פון מלנתין למפקד רגימנט הגרנדירים ה-67, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-23, ובאוגוסט 1943 מונה למפקד הדיוויזיה שהייתה תחת פיקוד הארמייה ה-18. ב-1 בספטמבר אותה שנה מונה פון מלנתין למפקד הדיוויזיה ה-93, שהייתה חלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה ה-16, וב-1 בדצמבר אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-205, שהייתה חלק מהקורפוס ה-43 במסגרת הארמייה ה-16. ב-1 ביולי 1944 הועלה פון מלנתין לדרגת גנרל-לוטננט, וב-10 באוקטובר אותה שנה קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. באוקטובר 1944 מונה פון מלנתין בנוסף לממלא מקום מפקד הקורפוס ה-16, ובינואר 1945 מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-38, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-16 במרץ 1945 הועלה פון מלנתין לדרגת גנרל חיל התותחנים, ומונה למפקד הקורפוס ה-11, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, עליו פיקד במשך 4 ימים, וב-4 באפריל קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-20 באפריל 1945 מונה פון מלנתין למפקד הקורפוס ה-8, שהיה חלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ופיקד עליו עד סוף המלחמה, אז נכנע בראש כוחותיו לצבא ארצות הברית.

לאחר המלחמה

פון מלנתין שוחרר מהשבי בשנת 1947, ולאחר שחרורו היה פעיל בארגון גהלן. בשנת 1956 מונה פון מלנתין לנספח דיפלומטי בשגרירות גרמניה המערבית בוושינגטון, וב-8 בינואר 1977 הוא מת בביתו בוויסבאדן ונקבר בטקס צבאי מלא.
מכון ספרטוס

מכון ספרטוס ללימודי יהדות (באנגלית: Spertus Institute of Jewish Studies) הוא מרכז ללימודי יהדות בשיקגו. במרכז פועל מכון ללימודי יהדות המעניק תארים אקדמיים, ספריה, מוזיאון, תיאטרון ומרכז לילדים.

אודות

בשנת 1924 הוקמה מכללת שיקגו ללימודי יהדות (Chicago’s College of Jewish Studies) אשר הציע לימודי היסטוריה יהודית, עברית ודת. כעבור שנתיים החלה המכללה להכשיר מורי עברית ומורי לבתי ספר יהודיים. בשנות ה-40 התפתח המוסד והחל להעניק תארים אקדמיים בתחומי היהדות. בשנת 1996 שונה שם המוסד ל"Spertus Institute of Jewish Studies". בשנת 2007 עבר המכון לבניינו החדש והמפואר.

פעילות

המכללה מעניקה תואר שני בלימודי יהדות, חינוך יהודי וניהול עמותות. כמו כן לימודי דוקטורט בלימודי יהדות. המכללה מפעילה לימודים מרחוק (בסגנון אוניברסיטה פתוחה) המשרתים תלמידים ב-48 מדינות בארצות הברית ובתשע מדינות בעולם.
בנוסף ישנו במכון אירועים וכנסים שונים, הרצאות, ימי עיון, הקרנות סרטים והופעות חיות.

מוזיאון ספרטוס

במכון פועל מוזיאון ליהדות, הכולל אוסף של 15,000 חפצי אמנות שונים. המוזיאון עורך תערוכות מחלפות בנושאי היסטוריה, זהות ותרבות יהודיים. במוזיאון אגף להנצחת השואה על שם צל (Zell Holocaust Memorial) בו אפשר לשמוע עדויות מוקלטות של ניצולי שואה.

מבנה המכון

מבנה המכון החדש נחנך בנובמבר 2007. הוא נמצא בבית מספר 610 בשדרות מישיגן. הוא תוכנן על ידי משרד האדריכלות "Krueck + Sexton" שמושבו בשיקגו. בחזית הבניין חלון זכוכית בגובה 10 קומות, המורכב מ-726 חלקים שונים של זכוכית ב-556 צורות שונות.
קורפוס הכתובות הלטיניות

קורפוס הכתובות הלטיניות (בלטינית: Corpus Inscriptionum Latinarum, בקיצור CIL) הוא אוסף רב כרכים שהחל לצאת לאור בגרמניה בשנת 1853 בעריכת תאודור מומזן. האוסף מכיל את כל הכתובות הלטיניות הידועות ומקבצן לעבודה אחת. נכון ל-2011, יצאו לאור במסגרת האוסף כ-20 כרכים, המכילים כ-180,000 כתובות מעובדות, מנותחות ומתורגמות.
מטרת הקורפוס היא לאסוף את כל הכתובות בלטינית שנכתבו בתקופת האימפריה הרומית, תוך סידורן בסדר גאוגרפי ומערכתי. הכרכים הראשונים אספו את כל הכתובות הידועות בזמנן. התיאור כולל תמונה של הכתובת אם זמינה, איורים המראים את האותיות בגודל ובמיקום שלהם, ותיקונים והשלמות. האוסף נכתב בלטינית.
תאודור מומזן (שכתב חלק מהכרכים) הוביל את המאמץ לאיסוף וכתיבת האוסף. הספר הראשון נכתב בשנת 1853. אוסף הכתובת הלטינית כולל 17 כרכים ב-70 חלקים ומכיל כ-180,000 כתובות. 13 כרכי השלמות יצאו במהלך השנים. הכרך הראשון, בשני חלקים, מכסה כתובות ישנות עד לסוף הרפובליקה הרומית. כרכים 2 עד 14 מחולקים גאוגרפית, בהתאם לאזור שבו הם נמצאו. שאר הכרכים מכסים נושאים נקודתיים. כרך 16 מכסה דיפלומות צבאיות רומאיות וכרך 17 מכסה אבני מיל. כרך 18 מתוכנן לכלול כתובות בלטינית על גבי קרמיקה.
סימון וייל (פילוסופית)

תולדות חייה

סימון וייל נולדה בפריז ב-1909, אחותו הצעירה של המתמטיקאי אנדרה וייל. הם נולדו למשפחה ממוצא יהודי, אך חונכו כאגנוסטים. וייל הצטיינה מגיל צעיר, ובגיל 12 שלטה היטב ביוונית עתיקה. היא הגיעה למקום הראשון בכיתתה באקול נורמל סופרייר, לפני סימון דה בובואר, שהגיעה למקום השני.
בשנת 1931 הפכה למורה לפילוסופיה, בזמן שעבדה בעבודות מפרכות בתעשיית הרכב ובחקלאות, מתוך הזדהות עם מעמד הפועלים. היא ראתה עצמה כפציפיסטית, אך בשנת 1936 הצטרפה לרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד, בתפקיד לא צבאי. היא נכוותה קשות ועברה לאסיזי שבאיטליה, כדי להחלים. באסיזי חוותה חוויות מיסטיות הקשורות בישו. היא נמשכה לנצרות הקתולית, אך סירבה לעבור הטבלה, מאחר שבזה לקבלתה של הנצרות את המקרא.
במהלך מלחמת העולם השנייה התגוררה זמן מה במרסיי, וקיבלה הדרכה רוחנית מנזיר דומיניקני. בשנת 1942 נסעה לארצות הברית, ומשם לבריטניה. בלונדון הצטרפה לארגון המחתרת צרפת החופשית. בריאותה הייתה רופפת תמיד, והמאמץ שהשקיעה בפעילות צרפת החופשית גבה את מחירו. בשנת 1943 אובחנה כחולה בשחפת, והיא צוותה לנוח ולאכול היטב. האידיאלים שהאמינה בהם גרמו לה להגביל את עצמה למנות המזון ששיערה שחבריה זוכים להן בצרפת הכבושה, אך יש השערות כי סבלה גם מאנורקסיה והפרעות אכילה אחרות, אך הוריה לא פירסמו את הדברים על מנת לשמור על שמה הטוב. מצבה הידרדר במהירות, והיא נפטרה ב-24 באוגוסט 1943, בת 34 כתוצאה ממחלת השחפת. מרבית הגותה פורסמה לאחר מותה.
ב-2018 התקיים בישראל כנס בינלאומי העוסק בהיבטים תאורטיים, השוואתיים והיסטוריים של הגותה וברלבנטיות שלה לחברה ולפוליטיקה של זמננו.

תפיסת עולמה והגותה

וייל הכירה את כתבי הקודש הנוצרים ומעט את היהודיים, כך שהפילוסופיה שלה יצאה מתוך עמדה נוצרית מובהקת, אף על פי שחלקים רבים בהגותה אינם תלויים בהכרה הנוצרית שלה, והם ניתנים להילמד ולהיקרא באופן עצמאי.
ליהדות רחשה וייל התנגדות ותיעוב.
מספריה: "ציפייה לאלוהים", "הצורך בשורשים", "הכובד והחסד" (ראה אור בעברית בהוצאת כרמל).
וסלי סנייפס

ביוגרפיה

סנייפס גדל עם אימו ברובע הברונקס בניו יורק.
סנייפס, שנולד נוצרי, התאסלם ב-1978 ובשנת 1988 עזב את האסלאם.
בשנת 1987 הופיע סנייפס בווידאו קליפ של מייקל ג'קסון,"Bad", בתור מנהיג כנופיה. בעקבות הצלחת הווידאו קליפ, לוהק סנייפס לגלם שחקן בייסבול בסרט "גברתי המאמן" לצד גולדי הון, "רחובות של זהב", "טיפול נמרץ", ליגה לאומית (1989) לצד צ'ארלי שין, ו-"כמו אוויר לנשימה" לצד ויטני יוסטון, ומאז השתתף בכ48 סרטים.
בתחילת שנות התשעים שיחק בסרט "עיר החטאים" (1991) בתפקיד סוחר סמים ובסרט "קדחת הג'ונגל" (1991).
פריצת הדרך הגדולה של סנייפס הייתה בשנת 1992 בסרט "גברים לבנים אינם יכולים" (1992) והמותחן "נוסע 57" (1992). לאחר מכן כיכב בסרט "איש ההרס" למול סילבסטר סטאלון. סנייפס המשיך לשחק בסרטים רבים, לעיתים כנבל ולעיתים כגיבור. בין הסרטים בהם כיכב בתקופה זו בולטים במיוחד שלושת סרטי הפעולה "בלייד", בהם גילם את דמות הגיבור. ב-2000 שיחק בדרמת טלוויזיה של HBO "מעשי היעלמות" לצד רג'ינה הול. במהלך שנת 2005 תוכנן קרב פנים אל פנים בינו לבין ג'ו רוגאן שבסופו של דבר לא התקיים. 
בשנת 2007 יצא הסרט "חוזה להרוג" בו כיכב סנייפס כצלף לשעבר שחוזר למשימה אחרונה בה הוא נקלע לסיבוכים רבים והיחידה שיכולה לעזור לו היא ילדה בת 12, עוד באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי ב"אומנות המלחמה: בגידה". ב-2009 שיחק ב"רחובות ברוקלין". הוציא את הסרטים: "משחק המוות" ב-2010 ו"נידוני הגרדום" ב-2012. בשנת 2014 השתתף בסרט בלתי נשכחים 3. סנייפס ישתתף בסרטו של ספייק לי "שיראק" (Chi-Raq) האמור לצאת לאקרנים בראשית 2016. ב-2019 שיחק בסרט של נטפליקס "קוראים לי דולמייט" בכיכובו של אדי מרפי.

חיים פרטיים

סנייפס ניהל בעבר מערכות יחסים עם השחקניות האלי ברי, ג'יידה פינקט-סמית' וג'ניפר לופז. בשנים 1985 - 1990 היה נשוי לאפריל סנייפס, שהביאה לעולם את בנו הראשון. ב-2003 התחתן עם הציירת נקיונג "ניקי" פארק. לזוג נולדו 4 ילדים, מאוחר יותר התגרש הזוג.
ב-12 באוקטובר 2006 הואשם סנייפס בהעלמות מס. בהתחלה הוא הצליח למשוך את צו המעצר נגדו, אבל לבסוף כעבור כחודשיים, ב-8 בדצמבר, הוא נכנס למעצר בפלורידה. ב-24 באפריל 2008 נשפט סנייפס לשלוש שנות מאסר. הוא נכנס לכלא בסוף 2010 ושוחרר באפריל 2013.
כוכבים ופסים

תולדות העיתון

העיתון נוסד בשמו הנוכחי ב-9 בנובמבר 1861, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. מייסדיו היו חיילים מצבא הצפון, שחנו בעיירה בלומפילד (Bloomfield) שבמדינת מיזורי וניצלו את מערכת העיתון המקומי השוממת כדי לייסד עיתון אודות פעולותיהם. הם פרסמו ארבעה גליונות בלבד. כיום שוכנות בבלומפילד אגודת מוזיאון הכוכבים והפסים והספרייה שלה. 
במלחמת העולם הראשונה (ב-1918) שב והופיע העיתון. בשיאו הוא הופיע במהדורה שבועית בת שמונה עמודים והופץ ל-526 אלף קוראים. 
בין שתי מלחמות העולם שוב לא הופיע העיתון. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הודפס בעשרות מהדורות (עד 25 בבת אחת, 32 בסך הכל) בזירות הלחימה השונות, שחלקן הופקו קרוב מאוד לקווי החזית על מנת להביא חדשות מעודכנות אל החיילים. במהלך המלחמה הפיק העיתון גם סדרה של 53 ספרי כיס בשם G.I. Stories ("סיפורי חיילים" (G.I.)).
מאז מלחמת העולם השנייה מופיע העיתון באופן רצוף ואנשיו סיקרו את הפעולות הצבאיות של ארצות הברית בקוריאה, בווייטנאם, במפרץ הפרסי ובבלקן.
רבים מהמשרתים בעיתון והתורמים לו, שחלקם היו חיילים צעירים, הפכו בהמשך לאישים ידועים בתחום העיתונאות, האיור, הכתיבה הספרותית והפקות הקולנוע. בהם היו המאייר ביל מולדין, הקריקטוריסט והמוזיקאי של סילברסטיין והרולד רוס, מייסד המגזין "ניו יורקר".
אתר האינטרנט של העיתון נוסד ב-1999. גרסת הדפוס של העיתון מוצעת במהדורה דיגיטלית מאז 2004.
המהדורה המזרח-תיכונית של העיתון החלה להתפרסם ב-2003, בראשית מלחמת עיראק.

העיתון כיום

כיום העיתון הוא מקור החדשות הצבאיות המודפס היחיד המופץ בבסיסים הצבאיים של ארצות הברית באירופה, המזרח התיכון ודרום-מזרח אסיה. בעיתון היומי יש 48-40 עמודים והוא מודפס בפורמט טבלואיד. בנוסף למהדורות היומיות הוא מפרסם מוספים שבועיים וחודשיים.  העיתון מדווח על חדשות הכוחות המזוינים ומכיל גם תכנים מסורתיים של עיתונות וחדשות מקומיות.
העיתון המודפס נקרא תמורת תשלום (למעט במזרח התיכון) על ידי כ-350 אלף קוראים ובהם מנויים בתשע מדינות שונות. בכל יום גולשים לאתריו השונים בממוצע כ-420 אלף איש.
עובדי העיתון הם אנשי צבא ואזרחים. מטהו שוכן בוושינגטון הבירה, אך הוא נכתב במספר אתרים, בהתחשב בפריסתם המשתנה של אנשי הכוחות המזוינים האמריקניים במדינות העולם. הוא מופץ אלקטרונית להדפסה במדינות שונות בעולם.
העיתון פועל במסגרת ה-Defense Media Activity של מחלקת ההגנה של ארצות הברית, והוא כלי התקשורת היחיד במסגרת זו שיש לו מערכת עצמאית (האחרים – כמו ערוץ הפנטגון ושירות הרדיו והטלוויזיה של הכוחות המזוינים - משמשים כדוברים של משרד ההגנה והצבא). פעולתו מוגנת במסגרת התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, הגנה הנתונה למעקב של נציב מיוחד, המדווח באופן סדיר לקונגרס.
העיתון פועל במסגרת קרן בלתי-מוקצבת (non-appropriated fund) של משרד ההגנה, הזוכה לסיבסוד חלקי בלבד ממנו. חלק ניכר מעלויות הפעולה שלו מכוסה על ידי מכירת מנויים ושטחי פרסום. 
העיתון עוסק בדיגיטציה של הארכיונים ההיסטוריים שלו. מיקרופילמים של גליונות העיתון משנת 1943 ועד 1999 מועלים בהדרגה לאתר אינטרנט ייעודי של העיתון (Stars and Stripes Digital Archives).
פלאוכרואיזם

פלאוכרואיזם – היא תופעה אופטית שבה נראה כאילו צבעם של גרגירים בסלע משתנה כאשר צופים בהם מזוויות שונות תחת מיקרוסקופ פטרוגרפי. מקור השם מיוונית: πλέων – פלאון (עוד) ו-χρῶμα – כרומה (צבע), כלומר "עוד צבע".
פלאוכרואיזם נגרם בשל שבירה כפולה של האור באבן חן או גביש צבעוניים. אור בקיטובים שונים נשבר בזוויות שונות בגביש, ולכן עובר במסלולים שונים בו. מרכיבי קרן האור המפוצלת עוברים בנתיבים שונים באבן ובמהירויות שונות, וכל נתיב בולע את האור במידה שונה. כשהאבן נצפית בזווית מסוימת, ייראה אור שעבר כתוצאה מצירוף מסוים של נתיבים וקיטובים, שבכל אחד מהם נבלעו צבעים אחרים. בזווית אחרת, האור העובר דרך האבן יהיה מורכב מצירוף אחר של נתיבים וקיטובים, כל אחד והצבע המיוחד לו. משום כך כאשר צופים באבן מזוויות שונות יהיה לאור העובר דרך האבן צבעים שונים, ולכן נראה כאילו לאבן יש גוונים שונים.
בכמה מסוגי אבני החן קיימת תופעה של שני גוונים והם מכונים דיכרואיסטיים. אחרים מראים שלושה גוונים והם טריכרואיסטיים. נוהגים לחתוך אבני חן ולשבץ אותן כך שיציגו או יסתירו את תופעת הפלאוכרואיזם, תלוי בצבעים ובמידת המשיכה שלהם.
פלאוכרואיזם הוא כלי שימושי מאוד במינרלוגיה למטרת זיהוי מינרלים, מכיוון שלעיתים קרובות יש למינרלים, הדומים מאוד זה לזה מכל בחינה אחרים, מערך צבעים פלאוכרואיסטי שונה מאוד. במקרים אלו, מבצעים בדיקה של פרוסת סלע בעובי של כ־0.03 מ"מ הקרויה שקף. השקף מתקבל מניסור הסלע, ליטושו והדבקת הפרוסה על גבי זכוכית. השקף נבדק תחת מיקרוסקופ מיוחד הקרוי מיקרוסקופ פטרוגרפי שבו האור מקוטב.
זלצבורג (מדינה)

חלוקה מנהלית

זלצבורג מחולקת לחמישה מחוזות (הנקראים בגרמנית Bezirke ובניב המקומי Gaue), ועיר מחוז אחת.

גאוגרפיה

הנהר הראשי במדינה הוא זלצך, המתחיל בהרי האלפים וזורם מדרום לצפון לכיוון בוואריה, שם הוא מתחבר לנהר אין הזורם לדנובה. בדרום המדינה משתרעים הרי האלפים, ובהם נמצאים גם ההרים דאכשטיין וגרוסגלוקנר.
בשטח מדינת זלצבורג נמצאת העיירה באד הופגאסטיין הידועה באתר סקי שלה ומעיינות המרפא שלה והעיירה פלכאו הידועה באחד מאתרי הסקי הגדולים באירופה.

היסטוריה

זלצבורג הייתה ארכיבישופות עצמאית בקיסרות הרומית הקדושה עד 1803 כשהקיסרות אורגנה מחדש וזלצבורג ניתנה לפרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה, אחיו של הקיסר פרנץ השני כפיצוי. בעקבות תבוסת אוסטריה בקרב אוסטרליץ נגד נפוליאון בונפרטה זלצבורג סופחה כפיצוי לבוואריה ופרדיננד גורש לוירצבורג. ב-1816 בעקבות תבוסתו של נפוליאון קיבלה אוסטריה בחזרה את זלצבורג כפיצוי מידי בוואריה בקונגרס וינה. מאז נהייתה זלצבורג מדינה פדרלית באוסטריה. לאחר צאת הסרט "צלילי המוסיקה" זכתה זלצבורג לפרסום ומבקרים רבים עוד באים לראות את הבית בו צולם הסרט.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוכללה זלצבורג באזור הכיבוש האמריקאי.
גשר אלכסנדר השלישי

היסטוריה

גשר אלכסנדר השלישי נבנה בין השנים 1897 ל-1900. הוא נקרא על שם הצאר אלכסנדר השלישי, שחתם עם צרפת על הברית הצרפתית-רוסית בשנת 1892. בנו של אלכסנדר, ניקולאי השני, הניח את אבן הפינה באוקטובר 1896. סגנון הבניה של הגשר הותאם לסגנונו של הגראן פאלה, שנבנה סמוך לקצהו של הגשר בגדה הימנית. 
מבנה הגשר נחשב לנס הנדסי של המאה ה-19 בשל היותו בנוי מקשת מתכת אחת שנפרשת לגובה שישה מטרים. עיצוב הגשר, בתכנונם של האדריכלים ז'וז'ף קסיין־ברנר (Joseph Cassien-Bernard) וגסטון קוזן (Gaston Cousin), עמד תחת פיקוח הדוק וקפדני שדאג לכך שלא יפגע במראה השאנז אליזה או האנווליד.
הגשר נבנה בידי המהנדסים ז'אן רסל (Jean Résal) ואמדה ד'אלבי (Amédée d'Alby) ונחנך בשנת 1900 במסגרת התערוכה העולמית של פריז של אותה שנה (יחד איתו נחנכו ביריד הגראן פאלה והפטי פאלה).

תיאור

מספר רב של פסלים עבדו על הגשר והעניקו לו את מראהו האופייני. ארבע פסלי ברונזה מוזהבים של סמלי ניצחון מביטים אל השער, נתמכים באדני עמודים מאסיביים בני 17 מטרים, מהווים משקל נגד מאזן לקשת הרחבה, וזאת ללא מראה מונומנטלי שהיה עלול להפריע לסביבתם. אדני העמודים מעוטרים בסמלי תהילה דמויי פגסוס: בגדה הימנית "תהילת המדעים" (Renommée des Sciences) ו"תהילת האמנות" (Renommée des Arts), שניהם מעשה ידיו של עמנואל פרמייה (Frémiet); בבסיסם, פסל "צרפת בת זמננו", של גוסטב מישל ו"צרפת של שארלמאן" מעשה אלפרד לנואר (Lenoir). בגדה השמאלית "תהילת המסחר" (Renommée du Commerce) בידי פייר גרנה (Granet) ו"תהילת התעשייה" (Renommée de l'Industrie) של קלמן סטיינר (Steiner); בבסיסם פסלי "צרפת של הרנסאנס" מאת ז'יל קוטן (Coutan) ו"צרפת של לואי הארבעה-עשר" מאת לוראן אונורה מרקסט (Honoré Marqueste). את האריות פיסלו ז'יל דלו (Dalou) וז'ורז' גרדה (Gardet). במרכז הקשת ניצבים פסלי "נימפות הסן" עם מגני צרפת ומולם "נימפות הנבה" עם מגן האמפרייה הרוסית, שניהם מנחושת שרוקע על פסלים מאת ז'ורז' רסיפו (Récipon).
DSM

ביקורת


יש הטוענים כי לספר כוח רב בכל הקשור בעצם הגדרת הנורמליות בחברה המערבית. תופעות שנמצאות בו, מוכרות לשם הכרה ביטוחית הן של חברות פרטיות והן של המדינה, התופעות המתוארות מאפשרות טיפול והתערבות (גם בכפייה) רפואית ולמעשה מהווה ספר זה תשתית להפעלת כוח על יחידים מתוך מטרה להבריא אותם. נקודת המבט הפילוסופית של הספר היא כי התופעות הפתולוגיות המצויות בו אינן היסטוריות אלא אובייקטיביות, וככאלה הן מצדיקות התערבות.
מייקל בונד

חייו

בונד נולד בניוברי (ברקשייר) וגדל ברדינג. 

בחודש פברואר 1943 שרד בונד מתאונה, הבניין שבו הוא עבד קרס ונהרגו 41 אנשים ונפצעו רבים אחרים.
בהמשך מלחמת העולם השנייה שירת בונד בחיל האוויר המלכותי. 

הוא החל לכתוב בשנת 1945 ומכר את הסיפור הקצר הראשון שלו למגזין בלונדון. בשנת 1958 יצא ספרו הראשון "הדוב פדינגטון", שזכה להצלחה רבה. 

בשנת 2007 הצהיר בונד שהוא לא מתכוון להמשיך את ספריו על הדוב פדינגטון.
בונד היה נשוי ואב לשני ילדים והתגורר בלונדון, לא הרחק מתחנת הרכבת פדינגטון.
בשנת 2014, יצא סרט ששמו "הדוב פדינגטון" המבוסס על ספריו. בסרט מופיע בונד בהופעת קמע כג'נטמלן אנגלי שמרים כוסית יין לפדינגטון כשהוא עובר לידו במונית.
אינטרגרף

אודות החברה

החטיבה אשר אחראית על מרכז הפיתוח בישראל, (Process, Power and Marine) אחראית על פיתוח תוכנות למהנדסים וטכנאים שמתכננים ומתחזקים אתרים ומפעלים בתעשיות כגון: כימיה, זיקוק, תרופות ופרפומריה, מזון, יצור חשמל, בניית אניות ועוד.
החטיבה מחלקת את עצמה לשלוש  תתי-מחלקות: תלת מימד (3D), דו מימד (2D) וניהול מידע (Information management). הראשונה והשנייה עוסקות במודל תלת/דו ממדי של המפעל, השלישית עוסקת בניהול המידע של המפעל, כולל העברת מידע בין האפליקציות השונות. 
כל מוצרי החטיבה משתייכים למשפחת מוצרי SmartPlant.
הנהלת החטיבה ממוקמת בארצות הברית, בעיר האנטסוויל באלבמה. לחברה כ-70 סניפים בעולם.
חטיבת Security, Government & Infrastructure מספקת פתרונות מבוססי גאוגרפיה עבור גופי ממשל, צבא ומודיעין, ביטחון פנים ואבטחה, תשתיות רשת(תקשורת, חשמל, גז ותשתיות רטובות) . הפורטפוליו כולל מוצרי מדף לתחום ה-GIS, חישה מרחוק ופוטוגרמטריה, מוצרי שרת, מוצרים שולחניים ופתרונות ניידים עבור טאבלטים וטלפונים חכמים.

מוצרי החברה

SmartPlant Electrical- חברות ההנדסה משתמשות בתוכנה לצורך תכנון רשת החשמל במפעל, החל מנקודת האספקה הראשית של המפעל ועד לצרכני החשמל כגון מנועים חשמליים, מחממים, ותאורה. לאחר גמר התכנון, מערכת המידע החשמלית שתוכננה באמצעות התכנה ונשמרה בבסיסי נתונים, נמסרת לקבלנים לצורך הקמת החשמל במפעל ולאחר מכן נמסרת למפעלים להמשך תחזוקה ועדכונים.    
SmartPlant P&ID-הוא כלי המשמש ליצירת תזרימי תהליך "אינטליגנטיים" על ידי הזנת בסיסי המידע בנתוני המתקן. תזרים התהליך מרכז את המידע החיוני על המתקן ומבוסס על כללי תכנון וקוים מנחים, על ידי כך מסייע בשיפור איכות התכנון, עקביות המידע וציות לסטנדרטים. בעזרת העבודה בתוכנה מתקצר זמן התכנון על ידי ריכוזיות של המידע, ציות לכללי תכנון, ובדיקות אוטומטיות אונליין.
SmartPlant Instrumentation- היא תוכנה שנועדה לסייע למשתמש בתכנון ותחזוקה של כל שלב במחזור החיים של הנדסת מערכות מפעל כגון בנייה אחזקה ומודרניזציה בהתמקדות על המכשור והחיווט החשמלי מהשדה וחדר הבקרה וחזרה.
SPI הוא הכלי המוביל בשוק לפתרונות מיכשור המסייע במניעת כשלים במפעל על ידי ניהול ושמירת מידע בנושאי מכשור ובקרה.
 SmartPlant Explorer- הוא פתרון לתצוגת דוחות וחיפוש מידע.בנוסף, הוא מאפשר ניהול הרשאות לצפייה בנתונים.
המוצר מאפשר ניתוח והצגת מידע בזמן אמיתי ובצורה קלה ומהירה ומאפשר ניווט בין התוכנות השונות.

מוצרי Geospatial

Geomedia- פלטפורמת GIS חזקה וגמישה המאפשרת איגוד נתונים ממקורות שונים ובפורמטים שונים, הצגתם במפה אחידה וביצוע ניתוח מרחבי משותף וחילוץ מידע חדש ושיתופו עם מקבלי ההחלטות. היכולות המיוחדות של Geomedia ליצור ניתוחים ושאילתות דינמיות הופכות אותה לכלי אידיאלי למעקב אחרי השפעות ותופעות הנגרמות כתוצאה משינויים במידעים השונים.
קייטי קין (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

הסדרה עוקבת אחר חייהם המקצועיים והרומנטיים של ארבע דמויות פופולריות מ"ארצ'י קומיקס", כולל אגדת האופנה העתידית קייטי קין והמוזיקאית השאפתנית ג'וסי מקוי, כשהם רודפים אחרי חלומותיהם בעיר ניו יורק. הסדרה תכלול שירים ומוזיקה בתוך העלילה ותלך בעקבות המקורות, הניסויים והקשיים של ארבעה אמנים, הנואשים להצליח ולפרוץ אל תוך אור הזרקורים.

פיתוח

באוגוסט 2018, רוברטו אגירה-סאקאסה גילה כי עוד סדרת ספין-אוף עבור הסדרה "ריברדייל" נמצאת בתהליכי פיתוח ברשת The CW. אגירה-סאקאסה אמר שסדרת הספין-אוף הפוטנציאלית תהיה "שונה מאוד מ'ריברדייל'" ושהיא תופק במהלך לוח השידורים של 2018-19. ב-23 בינואר 2019, The CW הזמינה פיילוט לדרמה מוזיקלית שתעקוב אחר חייהם ואהבתם של ארבע דמויות מ"ארצ'י קומיקס", כולל אגדת האופנה העתידית, קייטי קין, ותתאר את מקורותיהם ואת מאבקיהם בזמן שהם מנסים לפרוץ אל תוך אור הזרקורים. ב-7 במאי 2019, The CW הזמינה את הסדרה באופן רשמי.

ליהוק

ב-4 בפברואר 2019, הוכרז שאשלי מארי, שגילמה בתפקיד ראשי את דמותה של ג'וסי מקוי ב"ריברדייל", תשוב לגלם את דמותה בתפקיד ראשי בקייטי קין, מה שבפועל הוביל לעזיבתה את "ריברדייל". ב-21 בפברואר 2019, ג'וני בושאמפ וג'וליה צ'אן לוהקו לתפקידים ראשיים בדמויותיהם של ג'ורג' לופז ופפר סמית', בהתאמה. כעבור כמה ימים, ב-26 בפברואר 2019, קמיל הייד ולוסיטן לביסקאונט לוהקו לתפקידים ראשיים כצמד האחים אלכסנדרה ואלכסנדר קאבוט. לבסוף, ב-11 במרץ 2019, לוסי הייל לוהקה לתפקיד הראשי, קייטי קין. בהמשך, ב-26 במרץ 2019, נודע שזיין הולץ וקת'רין לה נאסה לוהקו לתפקידים ראשיים בדמויותיהם של קו קלי, בן זוגה של קייטי בקומיקס, וגלוריה גרנדבילט.
שנות ה-20 של המאה ה-6

אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.