google/wiki40b huggingface dataset:
אווה ריבר שטייר

ביוגרפיה

ריבר שטייר נולדה בשטיריה בשנת 1951. ב-1969 זכתה שטייר בתואר מיס אוסטריה, ובאותה שנה השתתפה גם בתחרות מיס תבל והייתה בין חמש עשרה המועמדות הסופיות לתואר. בתחרות מיס עולם 1969 היא זכתה במקום הראשון. (אולה ווייגרסטורפר כנציגת אוסטריה הצליחה לשחזר הישג זה בשנת 1987) במהלך כהונתה כמיס עולם היא השתתפה בסיור של בוב הופ לווייטנאם.
ריבר שטייר גילמה את העוזרת של גנרל גוגול בשלושה סרטי ג'יימס בונד: "המרגלת שאהבה אותי", "לעינייך בלבד", ו"אוקטופוסי".
קרלוס ארויו

קריירה קבוצתית

ארויו החל לשחק בקבוצת עיר הולדתו פאחרדו, ולאחר מכן בקבוצת סאנטורסה מהליגה הפוארטו ריקנית, בה היה שותף לזכייה בחמש אליפויות בשש עונות בין 1998 ל-2003. במקביל שיחק בין השנים 1998 ל-2001 עבור נבחרת אוניברסיטת פלורידה אינטרנשיונל במסגרת הדיווז'ן 1 של ה-NCAA.
ארויו לא נבחר בדראפט ה-NBA, וב-2001 חתם כשחקן חופשי בקבוצת טורונטו ראפטורס. הוא שוחרר לאחר 17 משחקים בהם לא פתח ושיחק דקות מעטות בלבד. שיחק במשך תקופה קצרה בליגת העל הספרדית במדי טאו ויטוריה, בטרם הצטרף במרץ 2002 לדנוור נאגטס בה שותף ב-20 משחקים. 
בעונה לאחר מכן חתם ביוטה ג'אז, בה שימש כמחליף במשך עונתו הראשונה במועדון, אך בעונה השנייה, 2003-04, כבר פתח בכל המשחקים בהם היה כשיר, ורשם ממוצע של 12.6 נקודות ו-5 אסיסטים. במשחק השיא שלו קלע 30 נקודות נגד מינסוטה. בעונתו השלישית ביוטה קלע 8.2 נקודות במשחק וחילק 5.1 אסיסטים. לאחר סכסוך עם מאמנו בג'אז, ג'רי סלואן, הועבר ארויו לדטרויט פיסטונס בה שימש כרכז מחליף לצ'אנסי בילאפס. סך הכל שיחק בדטרויט במשך 90 משחקים על פני שתי עונות ורשם ממוצע של 17.7 דקות, 5.4 נקודות ו-3.2 אסיסטים למשחק.
בפברואר 2006 עבר בעסקה לאורלנדו מג'יק, בה שיחק 161 משחקים בשלוש עונות (8 נקודות ו-3.1 אסיסטים למשחק), כשבעונתו האחרונה רשם ממוצעים של 6.9 נקודות ו-3.5 אסיסטים ב-20.5 דקות למשחק כולל שיא קריירה של 14 אסיסטים נגד סיאטל.
ב-3 באוגוסט 2008 הודיעה קבוצת מכבי תל אביב כי החתימה את ארויו לעונה אחת עם אופציות הדדיות לשנתיים נוספות, בה השתכר כ-2.5 מיליון דולר, והפך בכך לשחקן היקר ביותר בתולדות מכבי תל אביב. את העונה הסדירה סיים ארויו עם 15.5 נקודות, 3.7 כדורים חוזרים ו-6.2 אסיסטים בכ-31.3 דקות בממוצע למשחק וזכה בתואר מלך האסיסטים של הליגה. הוא סייע לקבוצתו לזכות באליפות ישראל.
לאחר העונה בישראל חזר ארויו לליגת ה-NBA כשחתם במיאמי היט. הוא שיחק בה בעונת 2009/10 ובמחצית הראשונה של עונת 2010/11, במהלך עונה זו שוחרר מההיט, שהחתימו במקומו את מייק ביבי. ב-8 במרץ 2011 הוא חתם בבוסטון סלטיקס. עם תחילת עונת 2011-2012 ב-NBA, הודיעה בוסטון שהיא משחררת את השחקן. לאחר מכן, ב-26 בדצמבר 2011, הוא חתם בבשיקטש מילנגז איתה זכה בטורניר היורוצ'לנג' ובאליפות הליגה הטורקית. בשנת 2013 הוחתם ביריבתה, גלאטסראיי.
ב-3 במרץ 2015 עזב ארויו את גלאטסראיי לאחר אי תשלום משכורתו.
ב-24 ביולי 2015 חתם בברצלונה תמורת 1.8 מיליון דולר לעונה אחת. בתום העונה עזב את הקבוצה וחזר לשחק בארץ מולדתו, פוארטו ריקו.
ב-1 במאי 2019 הודיע על פרישה ממשחק פעיל, בגיל 39.

נבחרת לאומית

ארויו הוא אחד השחקנים הבולטים של נבחרת פוארטו ריקו בשנים האחרונות: באליפות העולם בכדורסל 2002, הוביל את הנבחרת למקום השביעי, והיה מלך האסיסטים של הטורניר עם ממוצע של 6.4 מסירות למשחק. 
באולימפיאדת אתונה (2004), ארויו נשא את דגל המשלחת מפוארטו ריקו והוביל את נבחרתו למקום השישי בטורניר הכדורסל עם ממוצע של 18 נקודות למשחק. בשלב הבתים של הטורניר גברה פוארטו ריקו על ארצות הברית בתוצאה 73-92, כאשר ארויו מוביל אותה עם 25 נקודות, 7 אסיסטים ו-4 חטיפות. בסיום הטורניר נבחר לחמישיית המצטיינים.
ב-10 ביולי 2016, לאחר שנכשל עם הנבחרת להעפיל לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, פרש ארויו מהנבחרת.
מוצ'י

פופולריות במטבח היפני

מוצ׳י הוא חטיף יומיומי מקובל, ומשולב גם במאכלים מלוחים שונים כמו בדייסת אזוקי, אבל מזוהה במיוחד עם ראש השנה היפני, בזמן פריחת הדובדבן, ביום הילדים היפני וביום הבנות היפני.

הכנת מוצ׳י

לתהליך קוראים Mochitsuki (ביפנית 餅つき).
משרים את האורז במהלך הלילה במים ומאדים אותו בתוך יריעת בד עד שהוא מתפרק לחלוטין. את האורז המאודה מעבירים אל מכתש עץ ייעודי בשם אוסו (臼 ,usu ביפנית), וחובטים בו שוב ושוב בפטיש שנקרא קינה (杵 ,kine ביפנית).
תהליך ההכנה ממושך ומצריך שני אנשים, אחד לחבטות, והשני להרטיב ולהפוך את גוש הבצק בין חבטה לחבטה.
בעבר נהגו היפנים המסורתיים להכות על האורז המאודה בעוז עם מקלות דמויי פטישים מיוחדים כבדי משקל באופן מיוחד כשהאורז מונח בקערת עץ. 
כיום קיימות מכונות תעשייתיות ואף בייתיות לחבטה בבצק לצורך הפקת מוצ׳י ביתית. מכונות אלו מועכות את האורז המאודה. כשהמוצ'י יוצא מהמכונה משטחים וחותכים אותו. היפנים אומרים כי האיכרים היפנים נהגו לאכול את המוצ'י בחורף כדי לקבל ממנו אנרגיות.

מוצ׳י אינסטנט

פתרון מערבי הוביל להכנת חיקוי מוצ׳י מערבוב של קמח אורז דביק ומים בדומה להכנת דנגו. הבלילה מאודה על אדים או במיקרוגל, ואז נחתכת לפיסות. בתהליך נוצר בצק בטעם שדומה למוצ׳י, אבל במרקם נוקשה ופחות אלסטי מהמקור, ולדעת יפנים רבים לא נחשב למוצ׳י תקני.
יהודה גרליץ

ביוגרפיה

נולד בבני ברק לשולמית ויחיאל-משה גרליץ, מחנך, חסיד נדבורנה. למד בישיבת נדבורנה ובישיבת בית מאיר. שירת בצה"ל כנהג תאג"ד. היה מראשוני המתיישבים בביתר עילית. במשך כחמש עשרה שנה התנדב במד"א כחובש וכנהג אמבולנס וכבאי, והיה מהגרעין הראשון של ארגון הצלה בביתר עילית. 
בשנת 1996 נבחר לראשות המועצה כנציג אגודת ישראל. כיהן בתפקידו עד שנת 2001, אז הפסיד בבחירות לנציג דגל התורה יצחק פינדרוס. 
לאחר סיום כהונתו בביתר עילית מונה לסגן יו"ר המועצה הדתית בירושלים. בשנת 2008, לאחר בחירת מאיר רובינשטיין לראשות עיריית ביתר עילית, נבחר גרליץ למנכ"ל עיריית ביתר עילית. בשנת 2010 מונה גם לגזבר העירייה.
גרליץ הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים ומורה מוסמך. אחיו הוא הסופר החרדי מרדכי גרליץ.
ב-ה' באייר תשע"ח נפטרה אשתו עדית לאחר מחלה.
אימפריאליזם מודרני

מהות האימפריאליזם

אימפריאליזם (Imperialism) הוא מושג המתאר את התפשטותה של אימפריה אל שטחים חדשים, לצורך הקמת מושבות (קולוניות) ותוך אכיפת שלטונה עליהן וניצול אוצרות הטבע וכוח האדם שלהן. האימפריאליזם המודרני, אשר הגיע לשיאו בסוף המאה ה־19 ובראשית המאה ה־20, ביטא את שאיפת המעצמות החזקות להביא תחת שליטתן את המדינות הנחשלות, לשיטתן, מבחינה תרבותית וכלכלית על מנת להשיג עוצמה ויוקרה, לרוב בהשוואה למעצמות אימפריאליסטיות אחרות.
מניעיו המוצהרים של האימפריאליזם המודרני היו בדרך כלל הומניים יותר והוא לווה במרוץ חימוש אדיר, בעינויים אכזריים ובשימוש בכלי נשק חדשים וקטלניים.

בריטניה

לבריטניה יש מטרה להעלות את מעמדה על ידי כיבושים אימפריאליסטים ולחזק את צבאה על ידי הקמת בסיסים צבאיים במושבות בדרך להודו.
כיווני התפשטות: המזרח הרחוק ואפריקה.

צרפת

בעקבות איחוד גרמניה לצרפת היה אינטרס לחזק את מעמדה ברחבי העולם. בנוסף, כיוון שהיא תיכננה מלחמת נקם בגרמניה היה לה אינטרס להשיג בסיסים צבאיים ולגייס חיילים לוחמים. כיבוש אימפריאליסטי מספק הזדמנויות לכל אילו.
כיווני התפשטות: צפון אפריקה, המזרח הרחוק.

רוסיה

רוסיה מזה שנים שאפה להשיג מוצא לים הפעיל בכל ימות השנה, דבר שיקנה לה יתרון פוליטי כלכלי ואסטרטגי.
כיווני התפשטות: בעיקר בכיוון המזרח הרחוק

איטליה

איחודה של איטליה יצר אווירה לאומית ולאומנית. בנוסף לכך יש לאיטליה בעיה דמוגרפית והמושבות יכולות לספק לה פתרון לבעיית צפיפות האוכלוסין שלה.
כיווני התפשטות: צפון אפריקה.

גרמניה

מדיניותו של אוטו פון ביסמרק שללה את השתתפות גרמניה במירוץ האימפריאליסיטי מתוך מטרה להימנע מעימותים עם בריטניה. אולם עלייתו של וילהלם השני אשר דגל במדיניות של 'וועלט פוליטיק', כלומר - פוליטיקה עולמית, יחד עם לחץ הקהל הגרמני הובילה את גרמניה לכיבושים ברחבי העולם.
כיווני התפשטות: המזרח הרחוק, אפריקה והאימפריה העות'מאנית.

יפן

השתתפותה של יפן באימפריאליזם הפתיעה את המעצמות האירופאיות, אך עם התפתחותה המהירה והמודרניזציה הרחבה שעברה פיתחה אף היא שאיפות אימפריאליסטיות.
כיווני התפשטות: המזרח הרחוק.

ארצות הברית

דוקטרינת מונרו דגלה בגישה מדינית בדלנית והותירה את ארצות הברית תחילה מחוץ למערכת האימפריאליסטית. מתוך מטרה לאפשר לארצות הברית להשתתף באימפריאליזם במזרח הרחוק הודיע ג'ון היי על מדיניות הדלת הפתוחה והתיר לארצות הברית להשתתף, אם כי באיחור, בתחרות האימפריאליסטית ביבשת אסיה.

תוצאות האימפריאליזם

המעצמות האימפריאליסטיות הובילו את המושבות הנכבשות לפיתוח רב בתחומי כלכלה, תרבות, רפואה וחברה. בסופו של דבר, תהליך הדה-קולוניזציה היה תוצאה ישירה של ההתפתחות התרבותית בארצות הנכבשות. ילידי המקום שאפו ליישם את רעיונות החופש והשוויון אותם למדו מהכובשים אותם.
האימפריאליזם הוביל לסכסוכים רבים ומתח פוליטי רב באירופה והיווה זרז למשברים הנמנים עם הגורמים למלחמת העולם הראשונה.
ציפורה דולן

ציפורה דולן (נולדה ב-22 בפברואר 1948) היא סופרת ופרסומאית ישראלית, זוכת פרס היצירה לסופרים עבריים תשע"ג ע"ש ראש הממשלה לוי אשכול, על מכלול יצירתה.

ביוגרפיה

ציפורה דולן נולדה בדז'רז'וניוב, פולין. הוריה, שושנה ואברהם (אדם) רוזנשר, ילידי פולין, נמלטו לרוסיה במלחמת העולם השנייה, נפגשו באוזבקיסטן ושם נישאו. במאי 1950 עלתה המשפחה לישראל. לאחר שהות קצרה במחנה העולים "שער העלייה" עברה לרמלה, ומשם לאחר שנים ספורות עברה לחולון.
דולן למדה בתיכון חדש בחולון, ואת שירותה הצבאי עשתה בחיל הקשר. היא בוגרת האוניברסיטה העברית בירושלים, בחוגים לפילוסופיה ולסוציולוגיה. למדה ציור ופיסול במכון אבני ובמדרשה למורים לאמנות.
משנת 1978 שימשה כקופירייטרית במשרדי פרסום שונים. בתפקידה האחרון בין השנים 1989–1996 כיהנה כמנהלת המחלקת הקריאטיבית וכסמנכ"ל לענייני קריאטיב במשרד הפרסום פוגל-לוין. בין השנים 1995–2007 שימשה כמרצה ומנחה סדנאות כתיבה וקופירייטינג במכללות "קמרה אובסקורה" ו"מימד" בת"א, בבית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל בירושלים וכמרצה לפרסום וקופירייטינג באוניברסיטת ת"א. בין השנים 2008–2010 כתבה ביקורות ספרותיות במוסף "ספרים" של "הארץ"
, והנחתה סדנאות כתיבה יוצרת במסגרת משרד החינוך. כיום מנחה דולן סדנאות כתיבה, מלווה ומדריכה כותבים לקראת הוצאת לאור של ספר ביכורים, ומשמשת כסופרת צללים של ביוגרפיות, סיפורי חיים וספרים ייעודים.
דולן היא אם לשניים. אחותה היא חוקרת הספרות והתיאטרון, פרופ' זהבה כספי.
שיטות נומריות לחישוב אינטגרלים מסוימים

בעוד שחלק מהאינטגרלים ניתן לחשב באמצעות שיטות אנליטיות הרי יש אינטגרלים אותם לא ניתן לחשב בצורה כזאת אלא רק עם אנליזה נומרית, כלומר התוצאה המתקבלת היא מספר מסוים.
להלן רשימה חלקית של שיטות לביצוע תהליך זה:

שימוש בהגדרת האינטגרל לפי רימן

לפי הגדרת האינטגרל לפי רימן מתקיים: 
 כאשר  וההפרש בין נקודות סמוכות שואף לאפס כאשר n שואף לאינסוף.
באנליזה נומרית לא ניתן אמנם להגיע לטור אינסופי אבל ניתן להשתמש בנוסחת הסכום על מנת להגיע לדיוק הנדרש. דבר זה נעשה על ידי שימוש בסכום:  (כאשר  הוא המשקל של הנקודה) כקירוב לאינטגרל. ניתן להוכיח כי בתנאים מסוימים (השונים במקצת בין השיטות אולם בעיקרם קשורים לרציפות ולאינטגרביליות של הפונקציה) הגדלת מספר הנקודות מביא לקירוב טוב יותר (מידת הקירוב המדויקת תלויה בשיטה).
את הנקודות ואת המשקלים קובעים על פי השיטה המדויקת, כאשר ישנו מספר רב של שיטות מסוג זה כמו שיטת הטרפז, המקרבת את השטח הכלוא מתחת לגרף הפונקציה לאוסף של טרפזים (ראו הדוגמה להלן), שיטת סימפסון (המקרבת את גרף הפונקציה לאוסף של פרבולות), שיטת רומברג (שיטה העושה שימוש בשיטת הטרפז עם מרווחים הולכים וקטנים), שיטת גאוס (עושה שימוש במקדמים המחושבים על פי פולינומים אורתוגונליים). כמו כן השיטות מתחלקות לשיטות פתוחות (בלי התחשבות בנקודות הקצה) ולשיטות סגורות (המתחשבות בכל הנקודות).
שיטת הטרפז עושה שימוש במשקלות של  כאשר המרחקים קבועים בין הנקודות, כלומר: 
 כאשר ניתן לשפר את הדיוק באמצעות הגדלת מספר הנקודות.
יזהר בן-נחום

יזהר בן נחום (נולד ב-1952) הוא היסטוריון של תקופת היישוב.
יליד בית זרע שבעמק הירדן. בנו של הסופר דניאל בן נחום (פרוחובניק, פרחיהו); נכדו של המחנך אפרים-נחום פרחיהו (פרוחובניק); ואחיו הצעיר של הסופר יונתן בן נחום.
בן נחום הוא חבר קיבוץ בית קמה. שימש כמדריך נוער, חקלאי, מורה ועורך לשוני.
הוא קיבל את הדוקטורט בשנת 1997. נושא הדיסרטציה היה: "תנועת הנוער השומר הצעיר בארץ-ישראל 1939-1929", אותו עשה במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית שבירושלים. העבודה פורסמה בספר הנושא את השם "שומרים חזק!".
בן נחום שייך כיום לסגל החוקרים של יד יערי, וכותב את החלק השני של הביוגרפיה של מרדכי שנהבי, שהיה ממקימי יד ושם. 
בן נחום נודע בכך שיזהר נבו, האיש היחיד בהיסטוריה של התוכנית "מי רוצה להיות מיליונר" שזכה בפרס המרבי, נעזר בו כחבר טלפוני וכך ידע את התשובה הנכונה.
הוא נשוי לחסיה, ואב לשלושה בנים.
חומצה חזקה

חומצה חזקה היא חומצה אשר מתפרקת באופן מושלם ליוני הידרוניום בעת המסתה במים, לפי הנוסחה:
שלא כמו רוב החומצות, אשר בהן הפירוק אינו מושלם, בחומצות חזקות ריכוז יוני ⁺H שווה לריכוז יוני ⁻A. חומצות חזקות מאופיינות בקבוע תגובה גבוה מאד. הן מגיבות במהירות ולעיתים באלימות עם תרכובות רבות, והן מסוגלות לאכל מתכות וחומרים אורגניים; לפיכך נחשבות החומצות החזקות לחומרים מסוכנים ויש לטפל בהן בזהירות.
בית בולאך

היסטוריה

המבנה הוא ממבניה הראשונים של המושבה וילהלמה. הוא הוקם בשנות ה-20 של המאה ה-20 לאחר מלחמת העולם הראשונה על ידי בני משפחת בולאך, ממקימי וילהלמה. המבנה הוקם במרכז המושבה, סמוך לכנסייה (Gemeindehaus) ולמבנה הדואר והמחלבה. עם הקמתו היה המבנה מוקף גדר אבן, אשר נהרסה לאחר 1948. לאחר קום המדינה המבנה היה בשימוש כבית המועצה האזורית חבל מודיעין ותפקד בשימוש זה עד שנת 1994. אחר כך ננטש והוזנח. בשנת 2008 יזם מושב בני עטרות שיפוץ במבנה. השיפוץ הושלם במרץ 2009, וכיום המבנה משמש כבית משרדים של חברת גולדרט קונסלטינג. המבנה אינו מוכרז כבניין לשימור.

ארכיטקטורה

קירות המבנה עשויות לבני כורכר אשר נחצבו במחצבה בצפון המושבה סמוך לבית הקברות הטמפלרי כשביניהן טיט. המבנה בעל שלוש קומות, כשקומת המרתף נמצאת במחציתה מעל פני הקרקע. בחזית המבנה מרפסת תלויה המוחזקת על ידי שתי קורות ברזל עם פרזול אומנותי (וזאת בניגוד למבנה בית הספר בו המרפסת מוחזקת על ידי קורות אבן בעלות עיטורי צלב). חלונות המבנה בעלי קשתות טמפלריות אופייניות ובעלי מסגרת שטוחה. החלונות בעלי "מנטשלאך", מחזיקי תריסים בדמות אנושית, אשר הוסרו במהלך שיפוץ המבנה. מרתף המבנה הוא בעל שלושה חללים, כשהחלל המרכזי וחלקו של החלל הדרום-מערבי הם בעלי תקרה עם משטח גלי. שאר החלל בעל תקרת עץ אופיינית. חדרי המבנה עוטרו ציורי קיר אופייניים. חדר האוכל היה מעוטר במלואו (ציור דמוי "שטיח") אולם עיטורים אלו נמחקו עם שיפוץ המבנה. במהלך השיפוץ שוחזרו ציורי הקיר בחלל הכניסה לבית.
איתן לבני

ביוגרפיה

לבני נולד כירוחם בזוזוביץ' בגרודנו, בלארוס, ליצחק ודבורה לבית ילין. בשנת 1925, בהיותו בן שש, עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. בילדותו למד בבית הספר תחכמוני (תל אביב-יפו), ובנעוריו למד בבית הספר למסחר "ספרא" בתל אביב.
בשנת 1938, לאחר העלאתו לגרדום של שלמה בן יוסף, הצטרף לארגון בית"ר ובאותה שנה גם לאצ"ל ומילא בו שורת תפקידים: מחסנאי ארצי, מפקד המבצעים הראשי וחבר המטה לגולה. בין היתר היה חבר במטה המבצעי של תנועת המרי העברי ופיקד על התקפת תחנת הרכבת בלוד במבצע "ליל הרכבות". ב-3 באפריל 1946 נעצר על ידי המשטרה הבריטית ביחד עם 31 לוחמי אצ"ל בחולות בת ים לאחר התקפה על תחנת רכבת באזור אשדוד, הם נידונו ל-15 שנות מאסר פרט לאחד שנידון למאסר עולם באשמת יריות על חייל בריטי. הוא שוחרר בפריצה לכלא עכו במאי 1947. בין השנים 1947–1948 שימש כשליח האצ"ל באירופה. בשנות פעילותו בארגון היה כינויו המחתרתי "איתן", שהפך ברבות הימים לשמו הפרטי. במאי 1947 טס לישראל יחד עם יעקב מרידור ונחת בנמל בתעופה בלוד בשבת ה-15 במאי. בכך היה האדם הראשון להגיע למדינת ישראל בדרך האוויר. בספרו "המעמד - מבצעים ומחתרת" תיאר לבני את קורותיו כקצין המבצעים של האצ"ל.
במלחמת העצמאות השתתף בכיבוש ראש העין ולאחר מכן שימש כמפקד גדוד 57 שלחם במסגרת חטיבת גבעתי עד סוף יוני 1948. כשהחלו לחלק דרגות בצה"ל, הוצע לו דרגת סרן. הצעה זאת, שנחשבה מבחינתו פחיתות כבוד, כמו המשקעים בפרשת אלטלנה הביאו אותו לפרוש מצה"ל. לאחר מכן היה בעל בית-חרושת לייצור עמילן שירש מאביו ובשנים 1959-1949 היה גם מזכיר ענף העץ בהתאחדות התעשיינים. 
היה חבר תנועת החרות וחבר הנהלת קרן של"ח לשיקום והנצחת לוחמי האצ"ל. בשנת 1965 מכר את המפעל ונכנס לעבוד בתנועת החרות. שימש ב-1965 כראש אגף הארגון של תנועת חרות ובשנים 1971-1970 היה ממלא מקום יו"ר הנהלת גח"ל. כיהן כחבר כנסת, מהכנסת השמינית עד הכנסת העשירית (בשנים 1973-1984). בשנת 1984 כשל בשביעיות ונדחק למקום לא ריאלי ברשימת הליכוד. 
לאחר סיום כהונתו בכנסת מונה על ידי אריאל שרון ליו"ר המועצה לשיווק מוצרי פרי הדר.

עמדותיו

לבני נחשב בין הח"כים הנצים של הליכוד. הוא תמך בעונש מוות למחבלים שרוצחים אזרחים והתנגד להסכמי החלפת שבויים סיטונאיים. הוא היה היחיד שהצביע בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת נגד שחרור מחבלים תמורת החטופים באנטבה. בהצבעה על הסכמי קמפ דייוויד הוא נמנע.

משפחתו והנצחתו

במהלך פעילותו באצ"ל הכיר איתן לבני את שרה (לבית רוזנברג), לוחמת באצ"ל. ב-16 במאי 1948, מיד לאחר קום המדינה, נישאו השניים, כאשר לבקשת אמו של איתן התיר הרב איסר יהודה אונטרמן את עריכת החופה במהלך ספירת העומר, ובלבד שהחופה תערך בצנעה. לזוג נולדו שלושה ילדים, ובהם ציפי לבני, לימים חברת כנסת, שרת החוץ, יו"ר קדימה, יו"ר התנועה, יו"ר האופוזיציה ושרת המשפטים.
על שמו רחובות בפתח תקווה באזור שכונת כפר גנים ובשכונת פסגת זאב בירושלים.
דוד עמוס

ביוגרפיה

עמוס היה מגדולי הסוחרים היהודים באזור הנגב. הוא עסק בייצוא שעורה ואבטיח הפקועה (חנדל) לאירופה. בשותפות עם חכם נסים אלקיים וחג' עלי אל-עטוונה, ראש העיר הראשון של באר-שבע, הם היו ליצואנים הגדולים ביותר. הם יזמו את הקמת המזח הראשון בנמל עזה, שנבנה בשנת 1910.
עמוס היה מעורב בעסקאות מקרקעין שונות. הוא החזיק בתים באלכסנדריה, שם הייתה לו משפחה אחת, ובעזה ורפיח, שם הייתה לו משפחה שנייה. הוא ביכר מגורים באוהלים על פני מגורים בעיר עזה. בנוסף, קנה עמוס אדמות רבות בשטחי רפיח. לפי מקור אחד, הוא קנה כ-100,000 דונם ליד רפיח המצרית, בתיווכו של הקונסול הבריטי קאזינביץ', שנועדו להתיישבות יהודית.
לאחר פרעות תרפ"ט עזב עמוס את עזה.
לאון חייקו

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

סגנון מוזיקלי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
בחמדון

מלחמת שלום הגליל

במלחמת לבנון הראשונה כבש צה"ל (חטיבה 500 וחטיבת גולני) את אזור בחמדון ועאליי באופן שאיפשר שליטה על הגישה לביירות ממזרח בכביש ביירות-דמשק. סמוך לבחמדון נִשבּוּ שמונה חיילי צה"ל בידי מחבלים בספטמבר 1982. שישה מהם הוחזקו בידי פת"ח והוחזרו בעסקת שבויים בנובמבר 1983, ושניים נוספים הועברו לארגונו של אחמד ג'יבריל ושוחררו רק במאי 1985, ב"עסקת ג'יבריל".
לאחר שצה"ל פינה את האזור ב-1983, פרצה בו מלחמת ההרים שבמהלכה התחוללו בבחמדון ובסביבתה קרבות בין מיליציות נוצריות לבין המיליציה הדרוזית בפיקודו של וליד ג'ונבלאט. העיירה סבלה מפגיעות הכוחות היריבים, ובין השאר נהרסו כל חמש הכנסיות שהיו בה על ידי כוחותיו של ג'ונבלאט. עקב כך נזנחו אתרי הנופש בעיירה, ורק לאחר תום מלחמת האזרחים היא שבה לתהילתה הקודמת. הכנסיות נבנו מחדש, המלונות, המסעדות ומרכזי הבילוי שופצו, והעיירה מהווה כיום מוקד משיכה לתיירים, בעיקר ממדינות המפרץ הפרסי.
אחוזת בית

"אחוזת בית" הייתה אגודה שנוסדה ביפו ב-1906 על ידי קבוצת יהודים ביוזמתו של עקיבא אריה ויס, במטרה לבנות עיר עברית חדשה בארץ ישראל – לימים העיר תל אביב.

ייסוד ותכנון

ב-1906 התאספו במועדון "ישורון" ביפו כמאה ועשרים איש מיהודי העיר. עקיבא אריה ויס, שעלה בחוף יפו בבוקר אותו יום, הציע בעברית את תוכניתו לבנות עיר בה "נוכל לחיות חיים עבריים". הצעתו נתקבלה. והוקם ועד, שוויס נבחר לעמוד בראשו, ולחברי הוועד נבחרו דב ברגר, יצחק חיותמן, יחזקאל דנין (סוכובולסקי) ודוד סמילנסקי, וכך נוסדה האגודה "אחוזת בית".
ויס הגה רעיון חדשני: לא עוד בניית שכונות קטנות צפופות וללא תכנון מוקדם ביפו, כמו נווה צדק ונווה שלום, שסיפקו דיור דל לעשרות משפחות בלבד. אחוזת בית, לעומתן, נועדה לכונן תחילתהּ של עיר עברית חדישה ומתוכננת, שתשנה את פני ההתיישבות בארץ. ויס תיאר את חזונו זה בעלון תעמולה, שכתב בקיץ 1906 ושהופץ בין יהודי יפו: 
"וכמו שהעיר ניו יורק מסמנת את השער הראשי לכניסה לאמריקה, כך עלינו לשכלל את עירנו, והיא תהיה בזמן מן הזמנים לניו יורק הארץ-ישראלית"
אחרי האספה בישורון השקיע ויס את זמנו ומרצו במפעל להקמת העיר החדשה. לאגודה נכנסו 60 חברים שביחד הכניסו 100,000 פרנק. עוד 300,000 פרנק נתקבלו כהלוואה, מהקרן הקיימת שספגה ביקורת על כך שהיא מלווה סכום כה גדול לבנייה עירונית.
בין חברי האגודה נתגלעו ויכוחים בקשר למיקום ולגודל המגרש שיש לקנות לבניית הבתים. היו חברים שחששו מסיבוכים כספיים והסתפקו בדאגה לעצמם, כלומר, בית נאה לשישים משפחות המייסדים בלבד]. אלה העדיפו מגרש קטן שהוצע למכירה ביפו. ויס, שתכנן בניין עיר עצמאית גדולה, התעקש, והצליח לשכנע את חברי האגודה לרכוש את אדמת כרם ג'יבלי - שטח גדול, מרוחק מיפו, שיאפשר התפשטות והתרחבות בעתיד. הרכישה נעשתה סיועם של אהרן מאיר מזי"א ודוד ילין שרכשו במקביל קרקעות לעצמם וסייעו בהתנדבות לאגודת אחוזת בית לרכוש את חלקה.
חברי הקבוצה נתקלו בקושי, שכן השלטון העות'מאני אסר על היהודים לרכוש אדמות. על כן, יעקובוס קאן (Jacobus Henricus Kann) שהיה נתין הולנדי, מעשירי אירופה והבנקאי הפרטי של בית המלוכה ההולנדי (Bankierskantoor van Lissa & Kann) ויזם ציוני נלהב, רכש על שמו כ-60 קרקעות עבור המתיישבים היהודים באחוזת בית. הקושאן על הקרקע נתקבל באוגוסט 1908, הודות להשבת החוקה של האימפריה העות'מאנית ביולי 1908.
תוכנית ראשונית לשכונה הוכנה על ידי יוסף טריידל. התוכנית כללה מים זורמים בבתים, דבר שנחשב לחידוש גדול בארץ ישראל של אותם ימים. בהמשך נתבקש גם וילהלם שטיאסני להשתתף בתכנון השכונה. 
הוחלט גם שלרחובות יינתנו שמות של מנהיגים ציוניים. בחברה חפשו הצעות לשם השכונה. בהצבי, עיתונו של אליעזר בן יהודה, התפרסמו טענות על כך שאישים שונים ניצלו את אגודת אחוזת בית כדי לגרוף לכיסם רווחים. בעיתון התקיים פולמוס סביב העניין שכלל הכחשות וטענות שכנגד.

עבודה עברית

לקראת תחילת העבודות באחוזת בית, היקף נרחב של עבודות לאותה תקופה, התפרסמו בעיתונות דרישות של פועלים יהודים שהבנייה תתבצע בעבודה עברית. הטוענים הזכירו שלבניית השכונה ניתנה הלוואה גדולה מהקרן הקיימת ולכן לטענתם היה על הבונים להשתמש בעבודה עברית. משבקשות אלו לא נענו במלואן, היו פועלים שאיימו או הכו קבלנים בגלל סירובם להעסיק פועלים יהודים. למרות זאת, רוב הבתים נבנו בידי פועלים ערבים.
השלום הדמוקרטי

השלום הדמוקרטי, היא תאוריה הגורסת שמדינות דמוקרטיות נלחמות בצורה פחותה האחת בשנייה בהשוואה למלחמות בין מדינות דיקטטוריות.

ראשיתה של התאוריה

ראשיתה של התאוריה בהגותו של עמנואל קאנט, שכתב בספרו "לשלום הנצחי" בשנת 1795 אחרי שהגיע למסקנה כי דמוקרטיות יווניות לא נלחמו האחת בשנייה, כי משטר חוקתי רפובליקני הוא אחד התנאים להשגת שלום בר קיימא. התאוריה של קאנט הייתה שלעולם לא יושג רוב של העם אשר יצביע לטובת יציאה למלחמה, להוציא מקרה של הגנה עצמית. להבנתו של קאנט, דמוקרטיות יצאו למלחמה כמעט בכל המקרים כנגד אוליגרכיות, ממלכות או עריצויות והמקרים בהן נלחמו דמוקרטיות האחת כנגד רעותה היו שוליים בהיסטוריה האנושית.

המודל התרבותי-נורמטיבי

על פי המודל התרבותי-נורמטיבי, סכסוכים אלימים בין דמוקרטיות יהיו נדירים כיוון שמקבלי ההחלטות במדינות אלו נוטים לפתור קונפליקטים על ידי פשרה והיעדר אלימות תוך כיבוד זכויותיהן של יריבותיהן הפוטנציאליות, ובנוסף תצפנה להתנהגות זהה מצד דמוקרטיות אחרות. לפי מודל זה ההתנהלות הפוליטית הפנימית של המדינה תבוא לידי ביטוי בהתנהגותה בזירה הבינלאומית.

המודל המבני-מוסדי

על פי המודל המבני-מוסדי, האילוצים שיוצרים מנגנוני האיזונים והבלמים, הצורך בביקורת ולגיטימציה ציבורית מאטים את קצב קבלת ההחלטות המביא לשימוש באלימות. כמו כן, דמוקרטיות מצפות לכך שגם אצל הדמוקרטיות העומדות מולן יתבצעו תהליכים דומים. על כן, גלישה של סכסוך בין שתי דמוקרטיות יציבות לפסים אלימים, אינו סביר.

מחקרים מדעיים על התאוריה

מחקרים מדעיים של הסוגיה החלו להתקיים בשנות ה-60 של המאה ה-20. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, בעקבות התפרקות הגוש הקומוניסטי, נוצר בקרב אנשי אקדמיה קונצנזוס רחב של תמיכה בקביעה שדמוקרטיות כמעט שאינן נלחמות זו בזו. חוקר מדע המדינה האמריקאי רודולף ראמל הראה שדמוקרטיות לעיתים נדירות מבצעות מעשי רצח עם מסוגים שונים. 
הפסיכולוג סטיבן פינקר, בספרו המלאכים הטובים של טבענו על דעיכת האלימות בהיסטוריה, מצטט מחקר כמותי על ידי מדעני המדינה ברוס רוסט וג'ון אוניל בשיטת רגרסיה לוגיסטית רב ממדית, אשר מצא שממשל דמוקרטי בשני הצדדים מקטין לחצי את הסיכוי לעימות ביניהם, בהשוואה לסיכוי הממוצע לשתי מדינות כלשהן, ואפילו ממשל דמוקרטי בצד אחד בלבד מקטין במקצת את הסיכוי לעימות.
גן לאומי בית עיטאב

גן לאומי בית עיטאב נמצא בהרי ירושלים במבואות הדרומיים-מערביים של העיר ירושלים, כ-15 קילומטרים מערבית לבית לחם (כ-2 ק"מ מערבית למושב בר גיורא). שמו ניתן לו על שם הכפר הערבי בית עיטאב ששכן במקום עד 1948.

על הגבעה הנישאת לרום של 665 מטר, שכן ככל הנראה מבצר צלבני או חווה מבוצרת. לגבעה זו הייתה חשיבות אסטרטגית רבה, שכן היא חלשה על דרך רומית קדומה שעלתה מעמק האלה להרי ירושלים (בתוואי של כביש 375).
בשנת 1962 החלו עבודות חפירה במקום, שבהן נחשפו שרידי המבצר הצלבני והכפר הערבי. במקום נמצאו קשתות, קמרונות וחלקי חומות ומגדלים. בין השאר נמצאו שרידי בית בד. במדרונה המזרחי של הגבעה נמצאה מערכת מנהרות לא גדולה, אשר בקצהָ קולומבריום. ב-2002 הוכרז המקום כגן לאומי. ממזרח לאתר נמצא מעיין נקבה בשם "עין חוד".