google/wiki40b huggingface dataset:
נסים מבורך

נסים מבורך (1935 סופיה - 2014) היה מבקר אמנות, מורה ומחבר ישראלי, יהודי יליד בולגריה. נודע במיוחד במאמרי בקורת על תערוכות, יצירות ואמנים שפורסמו בשנות ה-70 וה-80 במוסף "תרבות וספרות" של עיתון "הארץ".

ביוגרפיה

נסים מבורך נולד בסופיה בשנת 1935. בגיל 6 (בשנת 1941) הוא עלה לארץ ישראל המנדטורית והתיישב עם משפחתו בתל אביב. למד באוניברסיטה העברית בירושלים ובעת הלימודים התפרנס מציורים של ממצאי החפירות הארכאולוגיות שבהן השתתף. בהמשך עבד כמורה להיסטוריה, לגאוגרפיה ולתולדות האמנות בסמינר לוינסקי. הוא נסע לפריז בה סיים דוקטורט במדעי הרוח באוניברסיטת סורבון.
מבורך נודע בהסתייגותו מהאוונגרד האמנותי, כולל האמנות הקונספטואלית, בטענה שאינו ממלא את יעדיה המקוריים של האמנות - ליהנות, לספק ולרגש את האדם, ושהוא עלול להוות מפלט ליוצרים חסרי כישורים והכשרה אמנותית בסיסיים.
מבורך נפטר בשנת 2014.
נקודת סיפליין

גילוי האתר

האתר מופה באמצעות תצלומי אוויר שצולמו על ידי האנטיג אירווסרוויז, בין השנים 1957–1955.

מקור השם

שמו של האתר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.   
שמה של לשון הים ניתן לה עת שניתן שמו של מפרץ קרטיס. שניהם קרויים על שמו של  גלן קרטיס, מהנדס אווירונאוטיקה וחלוץ תעופה אמריקני. קרטיס בנה את המטוס הימי הראשון בשנת 1911, והיה הראשון שהטיס מטוס ימי.
תוכנית מקומות ישיבה

תוכנית מקומות ישיבה היא תרשים או סדרה של הוראות, בהן מוסבר היכן אנשים אמורים לשבת. לתוכנית מספר מטרות, בין היתר למנוע בלבול ואי סדר, ולעקוב אחר האטיקה, המתבצעת בארוחות רשמיות ועל מנת לכוון אורחים ומשתתפים באירוע איפה מקום מושבם. במטוס נוסעים, התוכנית משמשת לביקורת ולפיקוח על כך, שכל נוסע נמצא במחלקה שבו הוא אמור להיות, בתיאטראות ובבתי קולנוע, תוכנית מקומות הישיבה מאפשרת לקהל הלקוחות לבחור מראש היכן הם מעוניינים לשבת.
פארמיג'אנינו

קורות חייו

חייו של פארמיג'אנינו היו קצרים, סוערים וכאוטיים. הוא נולד בפארמה ב-24 באוגוסט 1540, בן למשפחת אמנים ואומנים. אביו פיליפו מצולה ושני דודים מישל ופייר אילריו היו ציירים. אשתו הראשונה של האב הייתה בתו של הצייר הקרמונזי פרנצ'סקו טקוני. גם אחיו זכריה היה צייר. פארמיג'אנינו היה בנם השמיני פיליפו מצולה ואשתו השנייה דונטלה אבאטי. לאב היו עוד 7 בנים מאשתו הראשונה. האב נפטר כשפארמיג'אנינו היה בן שנתיים. לאחר מכן גודל על ידי הדודים שלו מישל ופייר אילריו, שהיו גם הם אמנים.
כבר בגיל בגיל 12, בשנת 1515, הצטרף פארמיג'אנינו לדוד, פייר אילריו, בציור תמונת המזבח בכנסיית יוחנן הקדוש בפארמה. בגיל 18, בשנת 1521, נשלח לעיירה ויאדנה (Viadana) כדי להמלט מסכנות המלחמות האיטלקיות. במהלך שהותו בויאדנה צייר שתי תמונות טמפרה בשתי כנסיות, אחת מהן היא תמונת המזבח "נישואיה המיסטיים של קתרינה הקדושה" בעיירה הסמוכה ברדי. ב-1524 עבר לרומא בניסיון להתקבל כצייר אצל האפיפיור קלמנס השביעי. ב-1526 קיבל, יחד עם הדוד שלו פייר אילריו, הזמנה לציור "החזיון של הירונימוס הקדוש" כתמונת מזבח לכנסיית סן סלבטורה (San Salvatore in Lauro). כעבור שנה, ב-1527 בעקבות ביזת רומא נמלט לבולוניה. שם חי שלוש שנים, וב-1530 שב לעירו פארמה. ב-1539 שוב נמלט מפארמה, מאימת מלחמות, לעיירה קאזלמג'ורה, (הנמצאת כ-30 ק"מ מפארמה, צפונית לנהר הפו). שם גם צייר את "לוקרציה הרומית", תמונת שמן שעל פי וזארי, היא יצירתו האחרונה.
פארמיג'אנינו נפטר ממחלה בקאזלמג'ורה ב-24 באוגוסט 1540. הוא קבור שם בכנסייה שהייתה בזמנו של מסדר הנזירים הסרביטים ומאז 1902 שייכת לקפוצ'ינים.

יצירתו

פארמיג'אנינו נחשב לאחד מיוצרי הסגנון המנייריסטי. ביצירתו שילב בהצלחה את העידון והאלגנטיות של האמנים הגדולים של שיא הרנסנס עם תחושה של תנועה ושאיפה ליופי חושני ב שאינו טבעי. עבודותיו המוקדמות של פארמיג'אנינו מושפעות מאוד מקורג'ו, שבמקביל אליו עבד בצעירותו גם בכנסיית מריה הקדושה בברדי וגם בכנסיית יוחנן הקדוש בפארמה. 
למרות שנות היצירה המעטות שלו, השאיר פארמיג'אנינו גוף יצירות נרחב. תמונות שמן ותמונות טמפרה קטנות וגדולות, פרסקאות גדולות ממדים ותחריטים, בנושאים דתיים וחילוניים, פורטרטים ותמונות מחיי היום-יום. פארמיג'אנינו היה מראשוני האמנים שהכינו תחריטים של יצירותיהם, וכך הביא להפצת יצירותיו באיטליה ובצפון אירופה. תפוצה רחבה זו הייתה הבסיס להשפעתו הרחבה על אמנים באיטליה, ובכל אירופה.
בשנת 2003, במלאת 500 שנה להולדתו, התקיימה בפארמה ובווינה תערוכה מקיפה מיצירותיו תחת הכותרת "פארמיג'אנינו והמנייריזם האירופי".
ויורל טנסה

קריירה

טנסה החל את קריירת במשחק שלו בקבוצת הנוער של אוצלול גאלאץ הרומנית ועלה לשחק בקבוצת הבוגרים בעונת 1992/93.  במשך כל השנים שיחק טנסה בקבוצת אוצלול גאלאץ עד שבעונת 1999/00 הובא לישראל על ידי המאמן אורי מלמיליאן לקבוצת מכבי נתניה כאשר בעונתו הראשונה הוא הבקיע 5 שערים בלבד אך בעונה שלאחר מכן, עונת 2000/01 כבש 14 שערים והיה למלך השערים של הקבוצה בצוותא עם לירון וילנר ואיציק זוהר.  בעונת 2001/02 חזר טנסה לרומניה, לקבוצת אוצלול גאלאץ, וחזר להיות יקיר הקהל המקומי, כפי שהיה לפני עזיבתו.  בסוף עונת 2006/07 החליט טנסה לפרוש ממשחק פעיל בהיותו בן 35. 
טנסה, לאורך שנותיו בקבוצות אוצלול גאלאץ ומכבי נתניה נחשב בכל אחת מהשתיים ליקיר הקהל ובייחוד בגלאטי, בה היה לשחקן בית.  טנסה היה בעל יכולת טכנית גבוהה ובעל בעיטות חופשיות מדויקות, דבר שזיכה אותו בתואר "בועט הבעיטות החופשיות הטוב ביותר של הליגה הרומנית" בעונת 2006/07.
לאחר פרישתו החל לאמן, ובשנת 2012 מונה למאמן קבוצת נעוריו, אוצלול גאלאץ, אך סיים את תפקידו לאחר מספר חודשים.
מיקרוסקופ כוח אטומי

עקרון פעולה

עקרון הפעולה של מיקרוסקופ הכוח האטומי הוא השימוש בכוחות משיכה ודחייה בסיסיים. בלב המכשיר חיישן (tip), שנע על פני השטח בשני צירים (אורך ורוחב). כאשר החיישן קרוב מספיק לפני השטח מתחילים כוחות רבים לפעול בינו לבין פני השטח, ביניהם כוחות ואן דר ואלס, כוחות חשמליים, כוחות מגנטיים, כוחות קפילריים וכוחות קזימריים. כוחות אלה מזיזים את החיישן, וביחד איתו זז גם המכלול (cantilever) שמחובר אליו. תנועת המכלול מתורגמת לשינוי בתבליט פני השטח של הדגם. בדרך כלל מטילים  קרן לייזר על המכלול, כך שכל שינוי במיקום החיישן יגרום לשינוי בעוצמת קרן הלייזר המוחזרת ממנו לגלאי, ושינוי העוצמה מתורגם לשינוי גובה בפני השטח של הדגם.
התוצאה המתקבלת לאחר סריקת פני השטח של החומר באמצעות המיקרוסקופ היא טופוגרפיה תלת ממדית של הדגם. לא ניתן להסיק ממנה את הרכב החומר, אלא רק את צורת פני השטח, בדיוק גבוה מאוד.

יתרונות וחסרונות

למיקרוסקופ כוח אטומי יתרונות רבים על מכשירי מדידה אחרים. הראשון שבהם הוא הרזולוציה הגבוהה שלו. בנוסף לכך, תמונת הדגימה שהוא מייצר היא תלת ממדית, שלא כמו מיקרוסקופ אלקטרונים המייצר תמונה דו-ממדית של הדגם. כמו כן, אין צורך בריבוץ של שכבת הגנה כנדרש במיקרוסקופ אלקטרונים סורק (SEM), או ריקוע פני השטח כנדרש במיקרוסקופ אלקטרונים חודר (TEM). גם אין צורך לעבוד ברמת ואקום גבוהה - ניתן אפילו לעבוד בסביבה נוזלית, יתרון שמועיל במיוחד לחוקרים מתחומי מדעי החיים. 
רוב החסרונות של מיקרוסקופ כוח אטומי נוגעים לזמן הרב, יחסית, שאורכת מדידת דגימה אחת. בנוסף, שטח הדגימה וטווח הגבהים הטופוגרפיים הניתנים למדידה קטנים מאוד. לכן שיטה זו מתאימה רק לדגמים קטנים במיוחד.
יוסף שורצולד

ביוגרפיה

יוסף שורצולד נולד בירושלים בשנת 1940. 
סיים את לימודי התואר הראשון בשנת 1967 באוניברסיטת בר-אילן במחלקה לפסיכולוגיה (חוג ראשי) ובמחלקה לחינוך (חוג משני). את לימודי התואר השני סיים במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן בשנת 1969 וכתב את עבודת המוסמך "הנעה ליצרנות בתנאים של שביעות רצון ושל אי שביעות רצון" בהדרכת ד"ר מרדכי ערן. זכה במלגת רוטשילד ללימודי דוקטורט בארצות הברית, שם למד באוניברסיטת טקסס באוסטין. את עבודת הדוקטורט כתב בהדרכת פרופסור אליוט ארונסון בנושא Constructive criticism and positive evaluations as determinants of interpersonal attraction וסיים את לימודי התואר השלישי בשנת 1973. באותה שנה התקבל כמרצה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן שם לימד עד פרישתו לגמלאות בשנת 2009. שימש כראש המחלקה בשנים 1985-1983, פרסם שני ספרים ולמעלה ממאה מאמרים מדעיים והדריך קרוב לשישים תלמידים לתואר שני ושלישי.
יוסף שורצולד נשוי לפרופסור אורה שורצולד, אב לשני ילדים וסב לשישה נכדים.
עילית אזולאי

ביוגרפיה

עילית אזולאי נולדה בשנת 1972 וגדלה בחולון. משפחתה, יוצאת מרוקו, עסקה בהקלטה והפצת תקליטים בשם "האחים אזולאי". חיה ופועלת בתל אביב-יפו.
צילומיה של עילית אזולאי משלבים בין צילום ישיר לעיבוד תמונה ממוחשב. יצירתה המוקדמת עסקה בתיעוד של אובייקטים, פעמים רבות תוך שימוש ברקע אחיד. החל ממחצית שנות ה-2000 החלה אזולאי לתעד סביבות, דרכן היא עוסקת באופני הבנייה של זיכרון והנצחה. תיעוד זה מלווה בתחקיר על המקום ועל דימויים חזותיים שאותן איתרה אזולאי במקום. אלו מתועדים בתצלומי מיקרו, אשר מעובדים ומורכזים המחשב מחדש לכדי קולאז' דיגיטלי גדול ממדים. טכניקה זו מנסה לבטל את "הרגע המכריע", מושג הלקוח מן ההיסטוריה של הצילום התיעודי ואשר שם במרכזו את נקודת המבט של האמן.
פריפיאט (נהר)

מקור השם

משמעות המילה "פרי" באוקראינית – "קרוב" או "סמוך". בניב המקומי המושג מפורש כ"ליד שפך הנהר". משמעות המילה "פִיאַט'" ברוסית היא המספר חמש. המספר נלקח מהעובדה שהנהר מתמזג לאורכו עם חמישה נהרות אחרים.
משמעות אפשרית נוספת היא המילה "פְרִיפֱץ'". בניב מקומי היא מפורשת כ"גדת נהר חולית".
אל-בקאע

גאוגרפיה

המחוז משתרע על פני שטח של 1,271 קמ"ר. שטח המחוז חופף לחלק הדרומי של בקעת הלבנון. הוא ממוקם במזרח לבנון, וגובל בסוריה במזרח. האזור כולו הוא שטח נמוך המוקף רכסי הרים מסביבו - הרי הלבנון במערב והרי מול הלבנון במזרח. בעבר שטחי מחוז בעלבכ-אלהרמל היו חלק מהמחוז והוא היה המחוז הגדול ביותר בלבנון מבחינת שטח.
מאיר בוסאק

מאיר בוסאק (לעיתים: בוסק; ה' בסיוון תרע"ב, 21 במאי 1912, קרקוב – כ"ד בחשוון תשנ"ג, 20 בנובמבר 1992) היה היסטוריון, סופר ומשורר ישראלי ממוצא פולני.

תולדות חייו

מאיר בוסאק נולד בשנת 1912 למשפחה קרקובאית ותיקה. התחנך בחדר ובביה"ס "תחכמוני", וסיים את חוק לימודיו בגימנסיה העברית בקרקוב. את השכלתו הגבוהה רכש באוניברסיטת ורשה ובו בזמן היה תלמיד בבית הספר הגבוה למדעי היהדות בוורשה. קיבל תואר מוסמך על עבודתו "תולדות יהדות קרקוב במאה ה-19", בהדרכת פרופ' מאיר בלבן. שימש כמורה בגימנסיה העברית בקרקוב עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
לאחר פלישת הנאצים לקרקוב גורש מאיר בוסאק עם יהודי העיר לגטו קרקוב, ולאחר מכן הועבר למחנה פלאשוב. את שארית המלחמה שרד לאחר שהועבר על ידי אוסקר שינדלר, ידיד המשפחה, למפעל שבניהולו במחנה ברינליץ עד לסיום המלחמה.
בתום מלחמת העולם השנייה שב לקרקוב, ועסק בפעילות ציבורית בקרב שרידי הקהילה היהודית בעיר. בשנת 1946 נשא לאשה את לוסיה לבית פנצר. 
עלה לישראל בשנת 1949. עבד בהוראה ועסק בפעילות ספרותית ענפה.

יצירתו

מאיר בוסאק פרסם למעלה מעשרים קובצי שירה ופרוזה בעברית ובפולנית, מחקרים על תולדות יהדות פולין ומסות על הספרות העברית, שבעקבותיהם זכה בשורה של פרסים: פרס לספרות יפה ע"ש שר-הפנים מ"ח שפירא, פרס רמת-גן לספרות ופרס הפדרציה העולמית של יהודי פולין.
משאף

משאף הוא אביזר רפואי המשמש להכנסת תרופה לגוף דרך הריאות. הוא משמש בעיקר לטיפול במחלות נשימה חסימתיות, כגון אסתמה ומחלת ריאות חסימתית כרונית. צריכת התרופה נעשית על ידי לחיצה, המשחררת את התרופה מהמשאף לתוך הפה, ובו זמנית שאיפתה לריאות. ישנם משאפי תרסיס ומשאפי אבקה יבשה.

משאפי תרסיס

משאפי תרסיס הם הצורה המפורסמת ביותר למשאף המודרני, מופיעים גם בסרטים כאשר רוצים להראות מטופלים אסתמטיים. 
משאפי תרסיס יצאו לשוק כבר במחצית השנייה של המאה ה-20. הם מכילים את חלקיקי התרופה בתוך נוזל או גז המהווים מדחף התרופה. באמצעות לחיצה על המשאף, משתחררת התרופה לחלל הפה וחלקיקיה הקטנים מגיעים לריאות.
למשאפי תרסיס, קיימת מגבלה של קואורדינציה, משום שיש מטופלים שמתקשים לתפעלם, ולכן פותחו משאפי תרסיס, שמופעלים על ידי נשימת המטופל (breath actuated), למשאפים אלו שסתום שמשחרר את מנת התרופה, ברגע שהמטופל שואף במשאף.

ספייסר

לעיתים נעשה שימוש במשאף יחד עם מרווחַ (spacer, ספייסר), מכל המחובר למשאף ובקצהו פיה. התרופה משוחררת מהמשאף אל הספייסר, ונשאפת מהספייסר. הספייסר מקטין את שיעור איבוד התרופה בפה ובגרון, מקל על המתקשים לתזמן את הלחיצה על המשאף עם שאיפת התרופה (למשל תינוקות ופעוטות) ומקטין תופעות לוואי הנובעות ממגע התרופה בפה.

משאפים שמכילים את האבקה והתרופה כבר בתוך המכשיר

היתרון שלהם הוא בכך שהם מכילים את התרופה כבר בתוך המשאף. דוגמאות למשאפים אלו כוללים את המשאפים: דיסקוס, טורבוהלר, אליפטה.
בסוג זה של משאף קיים צג המראה על מספר המנות שנשארו במשאף, על מנת שהמטופל ידע האם עליו לרכוש משאף חדש בקרוב.

משאפים עם קפסולה

משאפים כוללים את מכשיר המשאף, העשוי מפלסטיק, וכמוסות המכילות את האבקה ובתוכה התרופה. על המטופל להכניס את הכמוסה לתחתית המשאף, בה יש נקבים המנקבים את הקפסולה. לאחר הניקוב, המטופל יכול לשאוף את האבקה ולקבל את האפקט הטיפולי של התרופה.
בארצות הברית, היו דיווחים על אנשים שבלעו את הקפסולות לפני השימוש במשאף, לכן חשוב מאוד להבין כי הקפסולה איננה מיועדת לבליעה כי אם לשימוש בתוך המשאף.
הבלדה על הכומתות הירוקות

הבלדה על הכומתות הירוקות (אנגלית: Ballad of the Green Berets) הוא שיר פטריוטי אמריקאי על הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית המכונים "הכומתות הירוקות". למרות חוסר הפופולריות של מלחמת וייטנאם, השיר החזיק במקום הראשון במצעד בילבורד במשך חמישה שבועות בשנת 1966.
השיר נכתב על ידי רובין מור, שכתב ספר עיון על יחידת הכומתות הירוקות, ושר אותו סמל המחלקה בארי סאדלר, אשר שירת בעצמו בכומתות הירוקות ונפצע ברגלו במהלך קרב.
השיר נכתב לזכרו של לוחם היחידה, ג'יימס גבריאל ג'וניור, הראשון מבני הוואי שנהרגו במלחמת וייטנאם. האלבום של השיר מכר כתשעה מיליון עותקים.
השיר מופיע בפס-הקול של הסרט הכומתות הירוקות של ג'ון ויין. כמו כן השיר מופיע בסרט הישראלי סוסעץ של יקי יהושע. השיר זכה למספר רב של ביצועים שונים וגם של פארודיות.
אובי טרייס

חייו

טרייס נולד וגדל בצד המערבי של דטרויט, מישיגן. יש לו 3 אחים. בגיל 11 הוא קיבל מאמו מכונת קריוקי והחל להשתמש בה. בגיל 14 הוא החל להשתתף ב"באטלים" בדטרויט.
אובי טרייס הוא הראפר הראשון בהיסטוריה שהחליט להשתמש בשמו האמיתי, ללא כינוי או שם במה. יחד עם זאת, הוא נחשב לאחד מהראפרים המצליחים ופורצי הדרך בארצות הברית בשנים 2002–2004.
אובי הכיר את הראפר ביזאר מלהקת D12, דרכו הגיע לאמינם והרשים אותו. אובי הוזכר לראשונה באלבום "Devil's Night" של הלהקה. אמינם אף פותח את להיטו משנת 2002 "Without Me" בקטע מהשיר "Rap Name" של אובי ("Obie Trice: real name, no gimmicks"), שנכלל כשיר בונוס בפסקול של סרטו של אמינם, 8 מייל, וחשף את אובי לקהל הרחב.
בשנת 2000 הצטרף אובי טרייס לחברת התקליטים שיידי רקורדס של אמינם, דרכה הוציא את אלבום הבכורה שלו "Cheers" בשנת 2003, שמכר מעל למיליון עותקים בארצות הברית והגיע לסטטוס פלטינה. האלבום כלל שיתופי פעולה עם ראפרים ידועים כגון אמינם, 50 סנט, נייט דוג ובאסטה ריימס.
ב-31 בדצמבר 2005, נורה אובי פעמיים בזמן שנסע בדטרויט. אחד הכדורים פגע בראשו. הוא נלקח לבית חולים ושוחרר לאחר יום.
בשנת 2006 הוציא אובי את אלבומו השני, "Second Round's on Me", שכלל את הסינגל "Snitch" בשיתוף עם אקון. שני אלבומיו הבאים זכו להצלחה מועטה.
מאיו קליניק

מאיו קליניק (באנגלית: Mayo Clinic) הוא מרכז רפואי בעל שם עולמי הפועל בעיר רוצ'סטר במדינת מינסוטה שבארצות הברית מאז 1889. מטה המרכז, בית הספר לרפואה שלו ומעבדות המחקר נמצאים ברוצ'סטר שבמינסוטה ואילו מרפאות ובתי חולים נוספים פועלים בסקוטסדייל שבאריזונה ובג'קסונוויל שבפלורידה. מאיו קליניק הוא המוסד ללא כוונת רווח הגדול ביותר בעולם בתחום הרפואה ומעסיק כ-3,500 רופאים, חוקרים ומדענים ולמעלה מ-48,000 עובדים, הכנסות המוסד ב-2007 הסתכמו בכ-6.9 מיליארד דולר. למאיו קליניק שיתופי פעולה עם מרפאות ובתי חולים נוספים במינסוטה, איווה ובויסקונסין במה שזכה לכינוי "מערכת הבריאות של מאיו" (Mayo Health System).
מאיו קליניק דורג ראשון מבין בתי החולים בארצות הברית בדירוג לשנת 2016/2017 של U.S. News & World Report.

היסטוריה

לאחר שסופת טורנדו פקדה את העיר רוצ'סטר וזרעה בה חורבן, הציעה אם המנזר המקומית לממן בנייה ואחזקת בית חולים וצוותו, אם הרופא ויליאם וורל מאיו ייתן את השירותים הרפואיים. מאיו, רופא ממוצא אנגלי הגיע ב-1863 לרוצ'סטר והקים במקום מרפאה אליה צירף את שני בניו, ויליאם וצ'ארלס, רופאים גם כן. לאחר שהביע את הסכמתו לתוכנית השאפתנית, המנזר רכש 9 אקרים ממערב לעיר עבור בית החולים והוא החל לפעול ב-1889 עם 27 מיטות, תחת השם בית חולים סנט מארי. בשנותיו הראשונות הפעילו את בית החולים האחים מאיו כשאביהם משמש כיועץ ומפקח, האחים פעלו לצרף מומחים נוספים לצוות כשהשותף הראשון, ד"ר אוגוסטוס סטינצ'פילד הצטרף ב-1892. הקמת צוות מומחים הפועל ומשתף זה את זה בידע שלו הפך לסימן ההיכר והמוטו של המוסד לאורך שנות קיומו.
ב-1901 צורף למוסד ד"ר הנרי פלאמר, שהשפיע רבות על עיצובו ודרכו בשנותיו הראשונות, הוא היה מחלוצי השימוש בקרני רנטגן ברפואה, פיתח את השיטה המודרנית לאיסוף ותיעוד היסטוריה רפואית מחולים, מה שקידם רבות את המחקר, ודאג ליישום טכנולוגיות תקשורת פנימיות בבית החולים כגון שימוש בטלגרף, טלפון ושפופרת אוויר שאפשרו העברה ושימור מידע באופן יעיל ומהיר.
המוסד צבר מוניטין וחולים רבים החלו להירשם על מנת לזכות בטיפול בו, עם השנים הוא החל להיות נודע בכינוי מאיו קליניק. כשרופאים מכל העולם החלו לנהור למוסד על מנת ללמוד את שיטות הפעולה בו, הוקם במקום, ב-1915, בית ספר מתקדם לרפואה המיועד להשכלת רופאים וב-1972 פתח שעריו גם לסטודנטים לרפואה, נכון ל-2008 מקבל בית הספר מדי שנה 42 סטודנטים/רופאים חדשים בלבד מבין אלפי מועמדים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הציע המוסד לממשל האמריקאי את שירותיה של היחידה למחקר רפואי-אווירי שלו תמורת דולר אחד לשנה. בשנים אלו פותחה בין השאר חליפת ג'י (G-Suit) לטייסי קרב.
ב-1950 זכו שניים מחוקרי המוסד, שוולטר הנך ואדוארד קנדל, בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקרם בראומטולוגיה, שהביא לזיהוי הקורטיזון וחשיבותו בטיפול בדלקת מפרקים. בשנות ה-50 נערכו במקום הראשונים בניתוחי הלב הפתוח באמצעות שימוש במכונת לב-ריאה. אחד הניתוחים, ב-1955, אף שודר בשידור חי ברשת טלוויזיה ארצית ברחבי ארצות הברית.
ב-1986 נפתחה שלוחה חדשה של המרכז, לראשונה מחוץ למינסוטה, בג'קסונוויל שבפלורידה, ושנה לאחר מכן שלוחה נוספת בסקוטסדייל שבאריזונה.
ב-2003 הכריז מושל מינסוטה טים פולנטי על הסכם שיתוף פעולה מחקרי בין מאיו קליניק לאוניברסיטת מינסוטה בתחום הגנומיקה וביוטכנולוגיה, שיתוף הפעולה הביא עד כה להשקעות של יותר מחצי מיליארד דולר במחקר ולתגליות מדעיות רבות.
מנחם ינקוביץ

בצה"ל

גויס לצה"ל בחודש אפריל 1950 שם שירת בחיל ההנדסה. מדי פעם היה נקרא לשירות מילואים. 
ערב מלחמת ששת הימים נקרא לדגל ובקרב על ג'נין שימש כחובש פלוגתי. ביום השני לקרבות, כ"ז באייר ה'תשכ"ז (6 ביוני 1967), הוא פעל עם פלוגתו במשימת חילוץ צוותי טנקים שהיו נתונים להתקפות שריון וחיל רגלים ירדני. באותו קרב זינק פעמים מספר מהזחל"ם תחת אש מדויקת ויעילה ותוך חירוף נפש פנה לפצועים, חבש וטיפל בהם, והמשיך בפעולה זו עד שנפגע מטנק אויב - ונפל. 
הניח אשה וילד; בנפלו הייתה אשתו בהריון. 
הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בעפולה ולאחר זמן הועבר לבית הקברות הצבאי בנתניה. 
צוין לשבח על ידי אלוף פיקוד הצפון על אומץ לב ומסירות למופת. ב"ספר הגבורה" בהוצאת אגודת העיתונאים תל אביב וניצולי ברגן בלזן, תואר קרב הגבורה שלו. בחוברת "לזכרם" לזכר גיבורי עוצבת "ברק" בהוצאת חבריו לנשק ואף בחוברת "לוחמי ההנדסה בגבורתם" הונצח שמו. עמוד עליו ועל פרטים מחייו נמצא ב"תהילת נצח לבני נתניה שנפלו על משמרתם". כן הונצח שמו בספר "אנשי הפלדה".
המנון סומליה

בסומלית

Qolobaa calankeedu,
waa ceynoo,
Innaga keenu waa,
Cirkoo kale ee,
aan caadnalahayn,
Ee caashaqayee.
Xidigyahay cadi waad,
Naa ciidamisee,
Carradaa kaligaa
aadow curad ee
cadceeda sideeda
la caan noqo eey
Cishadad dhalataad calooshaydii
Sidii culaygii cidaad marisee
ha ku celin cawoy dhahe ee
המחזות האחרונים של שייקספיר

הגדרת המחזות האחרונים כקבוצה בפני עצמה

בהוצאה הראשונה (1623) של מחזות שקספיר, מחזותיו חולקו לקומדיות, היסטוריות, וטרגדיות. אלא שכבר שייקספיר תיאר (בפי פולוניוס במחזה "המלט") את סוגי המחזות כך: "הטובים בשחקני העולם הם לטרגדיה, קומדיה, היסטוריה, פסטורלה, פסטורלה קומית, פסטורלה היסטורית, היסטוריה טרגית, פסטורלה טרגי-קומי-היסטורית, ולכל חזיון שאין לו סוג וכל מחזה שאין לו סיג". פרדריק בועז כינה את שלושת המחזות "סוף טוב הכל טוב", "מידה כנגד מידה", "טרוילוס וקרסידה", בשם "מחזות בעייתיים", כי בנושאם ובמזגם אי-אפשר לכנותם קומדיות או טרגדיות. כעבור שנים ספורות, דאודן שם לב לייחודם של המחזות האחרונים כקבוצה בפני עצמה ביצירה השייקספירית, וכינה אותם "רומנסות" (בדומה להגדרה "כל חזיון שאין לו סוג וכל מחזה אין לו סיג"). אשלי תורנדייק ציין שהשם "רומסנות" מציין לא רק את ההבדל בין מחזות אלו למחזותיו הקודמים של שייקספיר, אלא את דמיונם לרומנסות שחיברו באותה תקופה בומון ופלטשר, עמיתיו של שייקספיר. ההבחנה של דאודן הביאה לעניין רב של המבקרים המודרניים (ריילי, מקהייל, טיליארד, וילסון נייט, טרברסי, נורתרופ פריי, ואחרים) במחזות האחרונים.
הומרוס

הומרוס כדמות היסטורית

במשך מאות שנים התווכחו מלומדים על השאלה האם היה אדם בשם הומרוס. אם אמנם חי, כיצד חי וכיצד חיבר את שירותיו? נראה ששתי השירות מבוססות על מסורות ואגדות פחות מלוטשות שהיו קיימות שנים רבות לפני הומרוס. האם האיש חיבר את השירות, או שמא אסף וההדיר קטעי שירה עממיים?
ניתוח האיליאדה והאודיסיאה מבחינת מבנה ואוצר מילים מראה שהשירות מכילות ביטויים קבועים ונשנים; לפעמים שורות שלמות חוזרות ונשנות. האם היו השירות הללו שירה אורו-פורמולאית, כלומר שירת על-פה נוסחתית, שחיבר המשורר במקום באמצעות אוסף קטעים וביטויים עממיים ששינן? החוקרים מילמן פארי ואלברט לורד הראו שמסורת על-פה כזו, שהיא זרה לתרבות הספרות המודרנית, אופיינית לשירה האפית בתרבויות טרום-אורייניות.
באור זה, גדולתו של הומרוס היא שמופע השירה שלו תועד ונשמר. ייתכן שהיו מאות משוררים אפיים בתקופת הומרוס, שביצעו מאות גרסאות של האפוסים, אך רק גרסה אחת של שני האפוסים הללו נשתמרה עד ימינו.
הידוע ואף המשוער על חייו כה מועט, עד שמלומדים נוהגים להתבדח באומרם שהשירות "לא נכתבו על ידי הומרוס, אלא על ידי אדם אחר בשם זה", והמלומד ריצ'מונד לאטימור (Lattimore), שאף תרגם את האפוסים לאנגלית, קרא למאמר "הומרוס: מי היא?". סמואל באטלר אף שיער ספציפית שמדובר באשה סיציליאנית צעירה שחיברה את האודיסיאה (אך לא את האיליאדה), וגם רוברט גרייבס בספרו "Homer's Daughter" ‏(1955) ואנדרו דלבי ב-"Rediscovering Homer"‏ (2006) העלו רעיון דומה.
שאלה אחרת היא האם לעלילות יש ביסוס עובדתי. בתקופה ההלניסטית (המאה השלישית לפני הספירה עד המאה הראשונה לפנה"ס), פרשני האפוסים החלו לבחון סתירות בטקסט. מלומדים מודרניים ממשיכים בעבודה זו.
חפירותיו של היינריך שלימאן בסוף המאה התשע-עשרה הביאו את המלומדים למסקנה שייתכן בסיס היסטורי למלחמת טרויה. מחקרם של פארי ולורד על האפוס האוראלי בשפה הסרבו-קרואטית ובניבים טורקיים הראה ששירות ארוכות עשויות להישמר היטב בתרבויות אוראליות עד שייכתבו. פענוח השפה הקווית ב' (Linear B) בשנות החמישים על ידי מייקל ונטריס ואחרים שכנע חוקרים שיש המשכיות לשונית בין כתבים מיקניים מהמאה השלוש-עשרה לפנה"ס לבין השירות האפיות של הומרוס.

תפוצתו במקורות יהודים

הומרוס היה מוכר אף בקרב היהודים בארץ ישראל בתקופה ההלניסטית ובתקופה הרומית, זאת אנו למדים מאזכורו מספר פעמים אצל יוסף בן מתתיהו ובכתבי חז"ל.
אחת מהן היא המשנה הבאה:
אומרים צדוקים, קובלין אנו עליכם פרושים, שאתם אומרים, כתבי הקודש מטמאין את הידיים, וספרי המֵירָס אינם מטמאין את הידיים.
אמר להם (רבן יוחנן בן זכאי), אף כתבי הקדש לפי חיבתן היא טומאתן, וספרי המֵירָס שאינן חביבין אינן מטמאין את הידיים.
— משנה, מסכת ידים, פרק ד', משנה ו'
וכן בתלמוד ירושלמי:
רבי עקיבה אומר, אף הקורא בספרים החיצוניים כגון ספרי בן סירא וספרי לענא אין לו חלק לעולם הבא, אבל ספרי המֵירָס וכל הספרים שנכתבו מכאן והילך - הקורא בהן כקורא באיגרת
— ירושלמי, סנהדרין יז א
בנג'מין בריגז

בנג'מין ספוּנר בְּרִיגְז (באנגלית: Benjamin Spooner Briggs;‏
24 באפריל 1835–1872) היה יורד ים אמריקאי ורב החובל של ספינת הרפאים "מרי סלסט" בשעה שנתגלתה ב-4 בדצמבר 1872. הוא, אשתו שרה, ובתו סופיה מתילדה, נעלמו.
בריגז פיקד בעבר על בריגנית בשם Sea Foam ("קצף הגלים"), ובשעת נישואיו לשרה קוֹבּ בשנת 1862 פיקד על סקונר בשם Forest King ("מלך היער"). על ספינה זו הפליג הזוג לירח הדבש שלו באירופה. בשנת 1865 נטל את הפיקוד על הברקה "ארתור", והעביר את הפיקוד על "מלך היער" לאחיו אוליבר.
בנו, ארתור ס' בריגז, נולד בעיירה מָרִיוֹן שבמסצ'וסטס. המשפחה עברה למרסיי שנה לאחר מכן, וחזרה למריון לפני שנולדה בתם ב-31 באוקטובר 1870.
בשנת 1871 שקלו בריגז ואחיו לוותר על הימאות ולפתוח חנות למכירת מוצרי מתכת בניו בדפורד, מסצ'וסטס, אולם לבסוף נמלכו בדעתם.
בשנת 1872 קנה בריגז מניה בבריגנית "מרי סלסט", ושיפץ את תא הנוסעים כדי להתאימו למשפחתו. אשתו שרה ובתו נלוו אליו במסע לגנואה, בשעה שבנו ארתור נותר עם סבתו במסצ'וסטס על מנת שלא לקטוע את לימודיו בבית הספר. הספינה עזבה את חופי אמריקה ב-7 בנובמבר לכיוון אירופה, ונתגלתה, כאשר היא נטושה באופן מסתורי, ב-4 בדצמבר כ-600 מייל מחופי גיברלטר.
לאודאטו סי

האנציקליקה לאודאטו סי (באיטלקית: 'Laudato si, מילולית: "השבח לכם") היא האנציקליקה השנייה שפרסם האפיפיור פרנציסקוס. התת-כותרת של האנציקליקה היא "אודות הדאגה לביתנו המשותף", והיא עוסקת בביקורת על תרבות הצריכה ופיתוח היתר, וקריאה למאבק בהתחממות העולמית.
התאריך המופיע על גבי האנציקליקה הוא ה-24 במאי 2015, אולם היא פורסמה באופן רשמי במהלך מסיבת עיתונאים ב-18 ביוני באותה שנה.
למרות שקדמה לאנציקליקה זו האנציקליקה "לומן פידיי" ("אור האמונה") שפורסמה על ידי האפיפיור פרנציסקוס ב-2013, הרי שרבים רואים באנצקליקה זו כראשונה מאת האפיפיור פרנציסקוס ואת קודמתה כעבודתו של קודמו, בנדיקטוס השישה עשר.
פתיחתה של האנציקליקה לקוחה מביטוי של פרנציסקוס מאסיזי בשירו הדתי "שיר השמש", שנכתב בניב האומבריני מהמאה ה-13. בשיר מהולל הבורא על בריאת חלקי הבריאה השונים. כך שהכתיב "Laudato si" ולא בצורה הלטינית "sii" הוא בכוונה תחילה ונאמן למקור ממנו נלקח הציטוט.
האנציקליקה חשובה מבחינות רבות: תמיכתה הבלתי-מסויגת בקונצנזוס המדעי שהתחממות הגלובלית היא בעקבות מעשי ידי אדם. קריאתו של האפיפיור לתמיכה במדינות המתפתחות כדי לאפשר להם להתקדם יחד עם המדינות המפותחות לקראת השינויים המתבקשים כדי להיאבק בהתחממות העולמית, בעוני וברעב. בנוסף, לראשונה בהיסטוריה ציטט האפיפיור כסימוכין את החלטותיהם של אסיפות בישופים, רובם ככולם מחצי כדור הארץ הדרומי. את סמכותם של אסיפות הבישופים אישרר הוותיקן לראשונה בועידת הוותיקן השנייה, תוך סיוג. ציטוט החלטות שכאלה על ידי האפיפיור במסמך רשמי, יש בה הכרה משמעותית בסמכותם ובחשיבותם של אסיפות שכאלה.
להצהרה זו הצטרפו הצהרות דומות של הדלאי לאמה ה-14, טנזין גיאטסו; הארכיבישוף מקנטרברי ראש השיתוף האנגליקני וראשי ארגונים דתיים נוספים.
השלכות פוליטיות מידיות היו לאנציקליקה זו, בקרב מתמודדים רפובליקניים עבור הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016: רבים מהם מחזרים אחרי קולות הקתוליים, אולם מאידך מסרבים לנקוט צעדים משמעותיים כנגד חברות הדלקים והפחם. תמיכת הממסד הקתולי בצעדים שכאלה, מעודדת מועמדים רפובליקניים לשנות את דעתם. ג'ב בוש צוטט כאומר "אני מקווה שאני לא אנזף על כך שאומר זאת על ידי הכומר שלי - אך אני לא מקבל את המדיניות הכלכלית שלי מהבישוף שלי, מהקרדינל שלי או מהאפיפיור שלי".