google/wiki40b huggingface dataset:
מגש

מגש (שם נרדף: טַס) הוא כלי שטוח המשמש לנשיאת חפצים, בעיקר מזון ושתיה.
מגשים יכולים להיות עשויים מחומרים שונים, כגון מתכת, עץ, פלסטיק או זכוכית. רוב המגשים מלבניים או אליפטיים, ובדרך כלל שוליהם מוגבהים מעט על מנת למנוע מהחפצים שעליהם ליפול.
יש מגשים הכוללים גם ידיות נשיאה, ולחלקם מחוברות רגליות, לרוב כדי שישמשו להגשת ארוחת בוקר למיטה. להגשה למיטה משמשים גם מגשים שבתחתיתם כרית ממולאת קלקר, כדי ליצבם על ברכי הסועד וכלי המיטה.
עגלת תה היא מגש על גלגלים, המיועדת להבאת תקרובת רבה יחסית אל הסועדים. בשימוש ביתי היא יועדה לארוחה קלה כגון שעת התה (ומכאן שמה) שאינה נערכת סביב שולחן, או בשיטת מזנון, ומוגשת בסלון ולא בחדר אוכל או פינת אוכל. במסעדות משמשת לעיתים כעזר למלצרים להגשת המנות שהוזמנו או להצגת מבחר פריטי תפריט הקינוחים של המסעדה. באולמות אירועים נושאים המלצרים מגשים גדולים, ובהגיעם לקרבת הסועדים הם מניחים אותם על בסיס רגליים מתקפל.
לכיסאות אוכל לפעוטות מצורף מגש, הניתן להסרה.
יש המכנים גם תבנית אפייה בשם מגש.
ננגה-אבוקו

גאוגרפיה

העיירה ממוקמת כ-132 ק"מ מבירת המדינה ומבירת המחוז יאונדה. בנוסף היא נמצאת על גדות הנהר סאנגה .

תנועה ותחבורה

ננגה-אבוקו ממוקמת ליד הכביש הלאומי N1. בנוסף בננגה-אבוקו יש מוסך.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ספטמבר (19 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,851 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (378 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (2 מ"מ גשם).

כלכלה ותיירות

בננגה-אבוקו יש 4 בתי מלון ובר אחד.
קתדרלת סיוני

שם הקתדרלה

בהתאם למסורת הגאורגית הימי-ביניימית של נתינת שמות של מקומות על שם ארץ הקודש, נקראה סיוני על שם הר ציון בירושלים.

ארכיטקטורה

קתדרלת סיוני ממוקמת בחלק ההיסטורי של "רחוב סיוני" ("סיוֹניס כּוּצָ'ה) במרכז טביליסי, כאשר החזית המזרחית שלה פונה לעבר הסוללה הימנית של נהר הקורה. 
קתדרלת סיוני היא קתדרלה טיפוסית לארכיטקטורה של כנסייה גאורגית מימי הביניים, בעל אפסיס עם מצולעים בולטים בחזית הפונה למזרח. מקורו של הטוף הצהוב, שממנו נבנתה הקתדרלה הוא מבולניסי, עיר מדרום-מערב לטביליסי. מצפון לקתדרלה, במבנה נפרד שבחצר הפנימית שלה, עומד מגדל פעמון בעל שלוש קומות, המתוארך ל-1425. הוא ניזוק בחלקו הגדול בשנת 1795 בידי הפרסים הקאג'ארים לאחר קרב קרצניסי, ושוחזר למצבו הנוכחי בשנת 1939. מצידו השני של הרחוב עומד מגדל הפעמון השני, אף הוא בעל שלוש קומות, שמתאפיין באדריכלות ייחודית. הוא נבנה בשנת 1812 לזכר ניצחון האימפריה הרוסית על האימפריה העות'מאנית במלחמת רוסיה-טורקיה, 1806-1812. מגדל זה הוא אחד הדוגמאות העתיקות אדריכלות הרוסית הנאו-קלאסית בעבר הקווקז.

היסטוריה

על פי הרשומות הגאורגיות מימי הביניים המבנה המקורי של הקתדרלה החל להיבנות במיקומו הנוכחי בסביבות שנת 575, על ידי גואראם הראשון מאיבריה, הנסיך ששלט בממלכת איבריה (כארתלי), והושלם בשנת 639 על ידי יורשו אדרנסה. הקתדרלה נהרסה לחלוטין בידי הערבים ונבנתה שוב מההתחלה. האלמנטים הבסיסיים של המבנה הנוכחי מתוארכים למאה ה-13. אף על פי שהמבנה ניזוק קשות, הקתדרלה שרדה את ההתקפות של הפולשים החיצוניים: ג'לאל אד-דין מינגבורנו - השאה החווארזמי הפליט שברח מהמונגולים, הפלישה הטימורית לגאורגיה, הפרסים והסלג'וקים.
בשנת 1657, בישוף טביליסי רבתי, אליסה סאגינאשווילי, שיחזר את כיפת הצריח של הקתדרלה והוסיף את כיפת הצריח הדרומית. בשנת 1710, עוצר כארתלי, הנסיך וחטנג בטונישווילי, ביצע עבודות שיקום של כיפת הצריח וקירות הקתדרלה. בשנים 1850-1860 הקתדרלה קיבלה מראה אחר כאשר האמן הרוסי, גנרל קניאז גיאורגי גגרין (1810-1893), הוסיף סדרת פרסקאות מעניינות וחדשות, במקום הפרסקאות הגאורגיות שאבדו. חלק מהפרסקאות על הקיר המערבי שוקמו על ידי האמן הגאורגי לבאן צוצקירידזה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
Inverted minors

Inverted Minors הוא מונח העוסק בהכרזה בברידג'. המושג נוצר במסגרת שיטת ההכרזה קפלן-שינוולד. בשיטה זו הכרזה בגובה 2 בסדרת מינור בה פתח השותף, מתארת יד חזקה עם התאמה בסדרה, בעוד הכרזה של אותה סדרה בגובה 3 מתארת יד חלשה יותר, גם כן עם התאמה בסדרה.

השימוש במונח Inverted, היפוך בעברית, בא לתאר את השוני בין השיטה לבין מה שהיה מקובל קודם לכן. מקובל היה להכריז בגובה 2 בסדרת השותף עם יד של 6-9 נקודות והתאמה בסדרה ולהכריז בגובה 3 עם 10-11 נקודות והתאמה בסדרה. ב Inverted Minors מתחלפות ההכרזות: הכרזה בגובה 3, מתארת יד עם 6-9 נקודות והתאמה בסדרה. הכרזה בגובה 2 מתארת התאמה בסדרה, עם 10 נקודות לפחות. הטווח העליון של מספר הנקודות בהכרזה בגובה 2, אינו מוגבל.

הכרזה בגובה 3

הכרזת ♣3 אחרי פתיחה של ♣1 של השותף או הכרזת ♦3 אחרי פתיחה של ♦1 של השותף היא הכרזת הפרעה. המתארת התאמה בסדרה ויד של 6 עד 9 נקודות. מטרת ההכרזה היא למנוע מהיריבים מציאת התאמה בסדרה אחרת (בדרך כלל התאמה בסדרת מייג'ור). בדרך כלל תעצור השותפות בגובה 3.
אליהו אלן לוין

הרב אליהו אלן לוין (Allen Levine;‏ 1932 – 24 בינואר 2016) היה רב רפורמי קנדי-ישראלי, מחלוצי המאבק לשוויון זכויות לשחורים בארצות הברית וממייסדי קיבוץ יהל.

קורות חייו

אליהו אלן לוין (Allen Levine) נולד ב-1932 במונטריאול שבקנדה. ב-1956, במהלך ביקור בישראל, הכיר את סוזן מארש, נערה יהודייה שעלתה ממרוקו עם משפחתה. השניים התחתנו וקבעו את ביתם בארצות הברית. לוין הוסמך לרבנות מטעם היהדות הרפורמית וכיהן כמנהיג הקהילה היהודית ברדפורד ולאחר מכן בקהילת רוצ'סטר שבניו יורק. ב-1961 החל להשתתף במאבק כנגד אפליה גזעית, מאבק שהחל לצבור תאוצה באותן שנים. נכלל ברשימה של 400 המנהיגים שלחמו למען זכויות האזרח בארצות הברית.
בשנת 1971 עלה לישראל ופעל להקמתו של קיבוץ יהל, הקיבוץ הרפורמי הראשון בישראל, שהוקם ב-1976.
ריצוף פנרוז

ריצוף פנרוז או פסיפס פנרוז הוא ריצוף של המישור שאינו מחזורי על ידי שני אריחים מעוינים (הקרויים אריחי פנרוז): האחד עם זוויות 72° ו-108° ("האריחים העבים"), השני - עם זוויות 36° ו-144° ("אריחים צרים"). המעוינים הללו מתקבלים על ידי חיבור של שני משולשי זהב (משולש שווה-שוקיים שהיחס בין הבסיס לשוק או בין השוק לבסיס הוא יחס הזהב).
כל ריצוף של המישור עם אריחים אלו אינו מחזורי, וכל שני ריצופים שונים זהים בצורה המקומית אחד לשני (כל פרט סופי של הריצוף נמצא בריצוף האחר).

תכונות

האריחים הסמוכים של הריצוף ניתנים לחבירה על ידי פרט צורה החוזר על הצורה עצמה.
המרחק בין הקווים המקבילים הסמוכים מקבל שני ערכים שונים בדיוק (ולכל משפחת הקווים המקבילים סדרת הערכים הללו בעלת דמיון עצמי).
ריצופי פנרוז שיש בהם חורים מכסים את כל השטח פרט לצורה בעלת שטח סופי. לא ניתן להגדיל את שטח החור על ידי הסרת מספר סופי של אריחים ומילוי החור הנותר באריחים.

היסטוריה

הצורה הגאומטרית נקראת על שמו של רוג'ר פנרוז שעסק במילוי מישורים בצורות מסוג אחיד ללא חפיפה ופערים ביניהן. הוא זה שלראשונה חיפש ומצא צורה שלא תחזור על עצמה - בעיה שנחשבה אז כבלתי ניתנת לפתרון. פנרוז הצליח לאסוף הרבה אריחים בעלי צורות שונות אך רק 2 מתוכם היו בעלי יחס זהב הנמצא בבסיס כל היחסים ההרמוניים.
הצורות שנוצרו בעלות צורות גבישיות כמו-מחזורית וסימטריה צירית בעלת הסדר החמישי. מבנה הריצוף קשור בסדרת פיבונאצ'י.
מאוחר יותר המדענים הישראלים דן שכטמן, אילן בלך יחד עם האמריקאי ג'ון קהאן והצרפתי דניס גרטיאס גילו את הצורה בסגסוגת מקוררת של מנגן ואלומיניום ובכך גם הראו שסדרי סימטריה בטבע אינם מוגבלים ל-1, 2, 3, 4 ו-6 וגבישים בעלי סימטריה מסדר ה-5 נמצאים במצב בין צורות אמורפיות לגבישים.
במרחב תלת-ממדי למילוי נפח בעזרת אריחים אנלוגיים לאריחי פנרוז משתמשים באיקוסהדרונים.
שלטון המוח

עלילה

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. 
הסרט מספר על מצב דמיוני בו ישנה קבוצה של בני אדם בעלי כוחות מיוחדים, המכונים "סורקים". הכוחות האלו מקנים להם את היכולת לפלוש למוחו של אדם אחר, ובכך להאזין למחשבותיו, להתערב בהן ואף לגרום לו כאב פיזי, נזק גופני ומוות.
הסרט מתמקד בדאריל ריווק, אחד מהסורקים, אשר משתמש בכוחותיו למטרות רעות ומנסה להקים מחתרת של סורקים מרושעים כמוהו. מנגד, אנו רואים את קאמרון וויל, סורק אשר מגלה את יכולותיו לפתע, וחובר לממסד על מנת להתנגד לריווק. קאמרון לומד להכיר את יכולותיו ואנו מגלים שהוא אחד הסורקים החזקים ביותר.
בשלב מאוחר יותר של הסרט נמסר לנו כי קאמרון וריווק הם בעצם אחים, והם בניו של ד"ר פול רות'. רות' היה ממציא תרופות שניסה לרקוח תרופה חדשה להקלת כאבים בזמן הריון. רות', שבדק את התרופה על אשתו בזמן שהייתה בהריון עם שני בניו, מגלה כי בעצם החומר משפיע על העוברים ומעניק להם את יכולות הסריקה. כאשר הוא מגלה זאת הוא מורה להוריד את החומר מהמדפים, והוא הופך לתרופה לשיכוך יכולות הסריקה בעבור אלו שהושפעו מן הגלולה.
בסוף הסרט נערך קרב מוחות בין שני הסורקים החזקים ביותר, ריווק וקאמרון. ריווק מצליח לגרום לפגיעות חמורות ביותר לקאמרון - הוא שורף אותו, מנקר את עיניו והורג אותו, בעזרת כוחות הסריקה שלו. ברגע האחרון קאמרון מביס את ריווק כאשר הוא מחליף את התודעות של שניהם, ובעצם הופך להיות ריווק.
יום הרוח העולמי

יום הרוח העולמי הוא אירוע עולמי המתרחש מדי שנה ב-15 ביוני. הוא מאורגן על ידי EWEA (אגודת אנרגיית הרוח האירופית) ו-GWEC (מועצת אנרגיית הרוח העולמית). זהו יום שבו אנרגיית הרוח נחגגת, מידע מועבר למעוניינים ומבוגרים וילדים לומדים על אנרגיית הרוח, על כוחה ועל האפשרויות שהיא נושאת כדי לשנות את העולם. בשיתוף עם EWEA ו- GWEC, אגודות אנרגיית רוח לאומיות וחברות המעורבות בהפקת אנרגיה מרוח מארגנות אירועים במדינות רבות ברחבי העולם. בשנת 2011 אירעו אירועים ב-30 מדינות, ב-4 יבשות. אירועים אלה כללו ביקורים בחוות רוח ביבשה וחוף, מסעות הפצת מידע, טורבינות רוח להדגמה שהוקמו בערים, סדנאות רוח ומצעד רוח. אירועים רבים קרו ביום הרוח העולמי (15 ביוני) עצמו, אבל היו גם אירועים בימים ובשבועות לפני ואחרי. בשנת 2012 היו 250 אירועים ברחבי העולם וגם תחרות צילום פופולרית מאוד.

2007

שנת הייסוד של יום הרוח (היא לא הפכה ליום רוח עד לשנת 2009) אורגנה על ידי EWEA. הרעיון המרכזי היה לתאם אירועים המאורגנים על ידי אגודות אנרגיית רוח לאומית וחברות פעילות בתחום אנרגיית הרוח. ביום הרוח בשנת 2007 השתתפו 18 מדינות באירופה, בהשתתפות של כ-35,000 אנשים.

2008

ביום הרוח 2008 השתתפו 20 מדינות אירופיות ו-100 אלף איש.

2009

זו הייתה השנה הראשונה ש-EWEA התאחדה עם GWEC והרחיבה את קבוצת המשתתפים מאיגודי אנרגיית רוח אירופית וחברות לתאום אירועי יום הרוח ברחבי העולם (ושינוי השם ל"יום הרוח העולמי"). בשנת 2009 היו 300 אירועים ב -35 מדינות, והגיעו ל-1 מיליון איש.
בשנת 2009 בפורטוגל יום הרוח נחגג עם אירוע שנקרא Wind Parade. היא אורגנה בעיר קסקאייז, מול הים. פרויקט זה נועד לקדם שיטות טובות לאנרגיה מתחדשת ובמיוחד אנרגיית רוח. אירוע זה נתמך על ידי מועצת העיר ויזם על התקנה של 7 טורבינות רוח במקום מאוד גלוי על ידי הים. אחת המטרות הייתה לערב ילדים באירוע והם הוזמנו לתחרות לקשט ולצבוע טורבינות רוח דמה קטנות. מעל 50 בקשות הוגשו על ידי 30 בתי ספר. הזוכה קישט טורבינת רוח דמה עם אלמנטים של דון קישוט הנלחם בטחנות רוח, אולם במקרה זה טחנות הרוח הופכות להיות בעלות ברית של דון קישוט במאמץ לשפר את הסביבה.

2010

בשנה זו נערכו 220 אירועים נערכו ב -30 מדינות, כולל תצוגה של טורבינת רוח בגודל 29.5 מטר בבריסל, בלגיה, ליד הבניין הראשי של הנציבות האירופית והמועצה האירופית. יותר ממיליון אנשים השתתפו באותו יום.

2011

בבריסל, בלגיה, ביתם של EWEA ו-GWEC, התקיים מצעד רוח בפלאס דה לוקסמבורג לחינוך אנשים העובדים באיחוד האירופי על היתרונות והחשיבות של אנרגיית הרוח.
אירועי יום הרוח העולמי התרחשו ב-30 מדינות ברחבי העולם ב-2011. כמה דוגמאות כוללות: בצרפת היו 15 אירועים, החל חנוכה רוח הרוח לשאלה בתעשייה- in-the-wind-industry ואת התשובה הפגישה. באוסטריה זינקו עיתונאים ממרומי טורבינה ונדחקו ארצה. ביפן היו 10 אירועים, בהם טיולי שטח לחוות רוח, מתקני אנרגיית רוח ניסיוניים ועשיית טורבינות רוח מערכה. באוסטרליה, יום פתוח בחוות רוח היה זמין, עם ערב הקהילה לסיים את היום. במקסיקו, יריד רחוב ציבורי בהשתתפות תחרות ציור לילדים ותצוגה של היסטוריית אנרגיית הרוח.

2012

שותפי יום הרוח העולמי ארגנו 250 אירועים ברחבי העולם ב-2012, החל מימים פתוחים של חוות רוח ועד סדנאות, מתערוכת צילומים ועד עפיפונים ועמותות צדקה. לראשונה נערכו אירועים במקסיקו, צ'ילה, ישראל, דרום קוריאה ודרום אפריקה.

2018

עבור 2018, WindEurope ו-GWEC השיקה תחרות צילום גלובלית כדי לתעד את עוצמתה של הרוח.
ויטליוס

ביוגרפיה

כבן לאחד הפוליטיקאים הבכירים ביותר ברומא בימיו, לוקיוס ויטליוס (כיהן כקונסול 3 פעמים וכקנסור יחד עם הקיסר קלאודיוס), היה ויטליוס בן חסותו של הקיסר טיבריוס. היה בין הילדים ששימשו כשעשועים מיניים לקיסר טיבריוס בשהותו באי קאפרי אולם תיאור זה הוא ככל הנראה לא בעל אמינות, וכן התחבב בדרכי חנופה על הקיסרים קליגולה, קלאודיוס ונירון קיסר. כך קיבל תפקידים חשובים באימפריה, לרבות נציב הפרובינקיה אפריקה, והמפקח על העבודות הציבוריות.
נשלח לגרמניה על ידי גלבה כשזה עלה לשלטון בשנת 68. שם מצא כר נרחב למזימות ומרידות, שכן הצבא מאס בגלבה שהיה ידוע כקמצן, ולוויטליוס יצא שם של אדם מושחת הנקנה בקלות. עוד לפני שנודע לו על הירצחו של גלבה ועל עליית הקיסר אותו, הכריזוהו חייליו כקיסר. מצביאיו גברו על צבא אותו בקרב בטריאקום, בשנת 69 (היא שנת ארבעת הקיסרים, שבה משלו בזה אחר זה גלבה, אותו, ויטליוס ואספסיאנוס).
כשהגיע לרומי כדי לשלוט בה, נהג מחד בזלזול כלפי המנהגים העתיקים, ובשחצנות וראוותנות גלויים לעין אולם מאידך משל במתינות. היה שקוע בזלילה ובסביאה. 
לאחר שמונה חודשי שלטון הכריזו צבאותיו ("מבין אלה שמעבר לים - הצבא בסוריה וביהודה") על מרד, ושמו בראשם את אספסיאנוס ששהה אז ביהודה, שם עסק בדיכוי המרד הגדול.
כשהגיעו צבאות אספסיאנוס לרומי לאחר ניצחונם בקרב בדריאקום השני ניסה ויטליוס להתחבא מפניהם, אך נשלף ממחבואו ונהרג על ידי ההמון, בגיל 54 על המדרגות הגמוניאניות.
אואן ארתור

אואן ארתור (אנגלית: Owen Seymour Arthur; נולד ב-17 באוקטובר 1949), ראש ממשלת ברבדוס בשנים 1994–2008 ויושב ראש האופוזיציה בשנים 2010–2013.
התחנך באוניברסיטת וסט אינדיאס והיה חבר בקמפוס של ברבדוס וג'מייקה. בהמשך למד באוניברסיטת איי הודו המערבית, בשנת 1971, קיבל תואר בהיסטוריה ובשנת 1974 קיבל ממנה תואר בכלכלה. לאחר שסיים את לימודיו הפך לעובד בסוכנות התכנון הלאומית של ג'מייקה.
ב-1981 הצטרף למשרד האוצר והתכנון של ברבדוס.
ב-1983 נבחר לסנאט וב-1984 לבית הנבחרים.
בשנת 1993 הפך ליו"ר האופוזיציה בבית הנבחרים. בתקופה זו שקל לפרוש מהחיים הפוליטיים.
ארתור הוא מנהיג מפלגת הלייבור שהביאה אותו לניצחון בבחירות הכלליות שנערכו ב-1994, ב-1999 וב-2003. במערכת הבחירות בשנת 2003 הבטיח כי יעביר את ראשות המדינה מאליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, אל נשיא מקומי. הבטחה זו לא יצאה אל הפועל, למרות משאל עם שהיה אמור להתקיים בנושא בשנת 2005. בשנת 2008 הפסיד בבחירות וחזר לראשות האופוזיציה. אחרי הפסד נוסף בבחירות שנערכו בשנת 2013, מפלגתו הדיחה אותו מהתפקיד.
סוניה, מלכת נורווגיה

ביוגרפיה

סוניה הרלדסן נולדה ב-4 ביולי 1937 באוסלו כאחת מארבעה ילדים של קרל אוגוסט הרלדסן, סוחר ביגוד, ואשתו דניי אולריכסן. היא הוסמכה וקיבלה דיפלומה כתופרת שמלות וחייטת בבית הספר המקצועי של אוסלו. היא למדה בבית ספר בלוזאן המלמד נערות צעירות נימוסים והליכות והתנהגות של בת אצולה ממעמד גבוה. היא למדה שם גם הנהלת חשבונות, עיצוב אופנה ומדעי החברה. לאחר מכן חזרה לנורווגיה והחלה ללמוד לתואר ראשון באנגלית, צרפתית ותולדות האמנות באוניברסיטת אוסלו. 
היא התארסה להאראלד, יורש העצר הנורווגי, בשנת 1968, לאחר שניהלו ביחד מערכת יחסים תשע שנים, והזוגיות ביניהם נשמרה בסוד עקב כך שסוניה איננה בת מלוכה; הנסיך האראלד אמר לאביו אולף החמישי, מלך נורווגיה שאם לא יינשא לסוניה אז לא יינשא לאף אחת אחרת ואף פעם לא יתחתן. הם נישאו באוגוסט באותה שנה בארמון המלכותי הנורווגי. לאחר שנישאו החלה סוניה לבצע את חובותיה המלכותיים כאשת יורש העצר. היא ביקרה ברחבי נורווגיה וערכה מסעות רשמיים במדינות רבות. בשנת 1972 היא הייתה מעורבת בהקמת "קרן הנסיכה מרתה לואיז" הנותנת סיוע לילדים בעלי נכויות ומוגבליות. בין השנים 1987 ל-1990 כיהנה כסגנית נשיאת הצלב האדום הנורווגי והייתה אחראית על הפעילות הבינלאומית של הארגון. ב-1989 היא לקחה חלק במשלחת הצלב האדום לאפריקה. ב-1991 מונה הארלד למלך נורווגיה ובכך נהפכה סוניה למלכת נורווגיה לאחר שבמשך 53 שנים לא הייתה מלכה במדינה. היא נוהגת ללוות את בעלה המלך בביקורים רשמיים ובעולם ומשמשת כמארחת כאשר מנהיגים לאומיים מבקרים בנורווגיה. ב-2005 נהייתה למלכה הראשונה אי פעם המבקרת באנטארקטיקה. ב-2006 נוסד "פרס המלכה סוניה לבתי ספר" המוענק מדי שנה לבתי ספר הבאים לקדם מצוינות ושוויון. המלכה סוניה היא צלמת חובבת וקיימה מספר תערוכות וגלריות וב-2011 נוסד פרס נוסף על שמה "פרס המלכה סוניה לאומנות נורדית".
ווטור

הצעת פרויקט הסופר ווטור

יואש צידון בהיותו במטה חיל האוויר בשנת 1964 סיכם עם יצרנית הווטור לייצר אבטיפוס של ווטור משופר כמטוס לחדירה עמוקה, המסוגל לעבור מרחקים גדולים בגובה נמוך ביותר, בעל שרידות טובה, מערכת כינון חימוש וניווט מדויקת, הנושא מטען רב ומסוגל להגן על עצמו, לפחות בגובה נמוך, מפני מיטב המיירטים ולהישאר עם מספיק דלק כדי לחזור לבסיסו. הסיכום כלל יצור סדרתי בארץ עם העברת ידע מיצרנית המטוס.
המטוס תוכנן על בסיס הווטור הקיים, שיותקנו בו מנועים חזקים רולס רויס ספיי, כאשר הכנפיים יקוצרו כדי לשפר הטיסה בגובה נמוך ולהגברת מהירות הגלגול, התקנת עזרי עילוי כדי לשפר את ההמראה והנחיתה על מסלולים קצרים ושיפורים נוספים.
יוזמה זו נכשלה עקב התנגדות בחיל האוויר ובנוסף הצעה מתחרה של דאסו שגם היא לא בוצעה.
לסלי גרובס

ביוגרפיה

גרובס נולד באולבני שבניו יורק, בנו של כומר בצבא ארצות הברית. הוא התגורר בילדותו במספר אתרים צבאיים. בשנת 1918 סיים רביעי בכיתה את האקדמיה הצבאית בווסט פוינט והוזמן לחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית. בשנת 1929 נסע לניקרגואה כחלק ממשלחת שערכה סקר לבחינת תעלה בין-אוקיאנית בשטח ניקרגואה. בעקבות רעידת האדמה של 1931 בניקרגואה, נפרצה מערכת אספקת המים במנגואה, וגרובס השתלט עליה, פעולה שעליה זכה במדליית ההצטיינות של ניקרגואה. הוא למד בבית הספר לפיקוד בפורט לוונוורת' שבקנזס ב-1935 וב-1936, במכללת המלחמה ב-1938 וב-1939, ולאחר מכן הועבר למפקדת מחלקת המלחמה. גרובס פיתח "מוניטין של איש ביצוע, מניע לפעולה, ודבק במשימותיו".
ב-1940 מונה לתפקיד עוזר מיוחד לבנייה לקצין האספקה הראשי במטה הצבא, כשהוא אחראי על בדיקת אתרי בנייה ועל התקדמות הבנייה בהם. באוגוסט 1941 מונה לאחראי על בניית קומפלקס משרדי ענק עבור 40 אלף אנשי הצוות של משרד המלחמה, שהפך בסופו של דבר לבניין הפנטגון.
בספטמבר 1942 מונה גרובס למנהל פרויקט מנהטן. הוא היה מעורב במרבית ההיבטים של התפתחות הפצצה האטומית. הוא השתתף בבחירת אתרי המחקר, הפיתוח והייצור של הפרויקט: מפעלי העשרת האורניום באתר הגרעיני באוק רידג' שבטנסי (בשמו הרשמי "קלינטון עבודות הנדסיות"), אתר המחקר של מעבדות לוס אלמוס שבניו מקסיקו, ואתר ייצור הפלוטוניום בהנפורד שבמדינת וושינגטון. הוא ניהל את מאמצי הבנייה הגדולים שנדרשו באתרי הפרויקט שנפרסו בכל רחבי המדינה, קיבל החלטות קריטיות על שיטות שונות של הפרדת איזוטופים, היה מעורב אישית ברכישת חומרי גלם, ניהל את איסוף המודיעין הצבאי על פרויקט הגרעין של גרמניה הנאצית במסגרת משימת אלסוס, וסייע בבחירת הערים היפניות שנבחרו כמטרות להטלת הפצצות. גרובס פיקח על השמירה הקפדנית על סודיות הפרויקט רחב ההיקף ועתיר העובדים, אך לא הצליח למנוע מברית המועצות לנהל תוכנית ריגול מוצלחת שבאמצעותה השיגו הסובייטים כמה מסודותיו החשובים ביותר של הפרויקט.
לאחר המלחמה נשאר גרובס אחראי על פרויקט מנהטן, עד שהאחריות לייצור נשק גרעיני עברה לוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית ב-1947. לאחר מכן עמד בראש פרויקט הנשק המיוחד של הכוחות המזוינים, אשר הוקם כדי לפקח על ההיבטים הצבאיים של נשק גרעיני. לאחר שקיבל נזיפה מהרמטכ"ל, דווייט אייזנהאור, אמר כי לעולם לא יתמנה למהנדס ראשי של חיל ההנדסה. שלושה ימים לאחר מכן הכריז על כוונתו לעזוב את הצבא. הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל (גנרל שלושה כוכבים) ערב פרישתו ב-29 בפברואר 1948, כהוקרה על מנהיגותו וניהולו את תוכנית פיתוח הפצצה. על פי חוק אישי מיוחד שחוקק הקונגרס, נקבע תאריך דרגתו רטרואקטיבית החל מ-16 ביולי 1945, תאריך ניסוי טריניטי, הפיצוץ האמיתי הראשון אי-פעם של פצצה גרעינית.
לאחר שחרורו היה סגן נשיא של חברת האלקטרוניקה ספרי-ראנד בקונטיקט, ופרש לגמלאות בשנת 1961 בגיל 65. הוא גם כיהן כנשיא ארגון בוגרי וסט פוינט, איגוד הבוגרים. לאחר פרישתו כתב גרובס תיאור של פרויקט מנהטן שכותרתו "עכשיו אפשר לספר", שפורסם ב-1962.
גרובס סבל מהתקף לב ב-13 ביולי 1970, שנגרם עקב הסתיידות מסתם אבי העורקים, ומת באותו לילה בגיל 73. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
תסמונת פרוטאוס

סימני התסמונת

התינוקות נולדים בריאים לחלוטין ורק תוך השנה הראשונה מתחילים אזורים שונים בגופם לגדול בצורה בלתי מבוקרת. יש גדילת יתר של תאי שריר, תאי שומן, תאי עצם, עור, כלי דם וכלי לימפה. אין חולה אחד דומה לשני. אצל חלק יש גדילה בלתי סימטרית של הגולגולת המעוותת את הראש ומקנה לו מראה "מפחיד", אצל אחרים יש גדילה של הידיים או הרגליים. יש גדילה והתעבות ניכרת של עור כפות הרגליים.
בחלק מהמקרים יש פקקת בוורידים העמוקים הגורמת לתסחיף ריאתי ולמוות, לחלק יש סימנים נוירולוגים בצורת התקפים אפילפטים. לחלק קטן יש הפרעות קוגניטיביות וחברתיות בגלל מראם המעוות.

הפגם הגנטי

ב-2011 הסתיים מחקר רב של חוקרים מהמכון הגנטי לחקר הגנום האנושי, ה-NHGRI, שבדקו רקמות של 29 חולי תסמונת פרוטאוס. הם בדקו את ריצוף ה-DNA בגֵנים שלהם ומצאו ב-26 מהם, מוטציה בגן AK1. באף מקרה מקבוצת ביקורת לא נמצאה מוטציה זאת. המוטציה נוצרת בעת ההריון רק בחלק מהתאים, כך שבעת הלידה מתקבל מצב של פסיפס גנטי שבו רק חלק מהתאים נגועים במוטציה ורק אלה יגרמו לגדילת היתר ולעיוותים. ככל שהמוטציה קורית מוקדם בהריון - הסימנים יותר קשים. הגן הפגוע פוגע בתהליך האפופטוזיס של התאים והם ממשיכים להתחלק ולא ליהרס.
יש לציין שתסמונת זו אינה עוברת בתורשה. אם יש תסמונת דומה במשפחה יש לחפש אבחנות אחרות.

טיפול

אין עדיין טיפול תרופתי לתסמונת זו. החוקרים מעודדים מכך שלאחר קביעת הפגם הגנטי תמצא תרופה שתהרוס את התאים הפגועים. הבעיה היא שכאן מדודבר בפסיפס גנטי שבו רק חלק מהתאים נגועים וחייבים למצוא תרופה ספציפית שתהרוס רק את התאים האלה.
בינתיים הטיפול הוא בעיקר כירורגי - תיקון עיוותים בגפיים ובעמוד השדרה ותמיכה נפשית וחברתית. כן יש לעקוב אחרי קרישת הדם ולמנוע אירועים תסחיפיים השכיחים בחולים אלה.
תספיס

תֶּסְפִּיס (ביוונית: Θέσπις) היה שחקן יווני בן המחצית השנייה של המאה ה-6 לפנה"ס, הנחשב לאבי אמנות הדרמה, ולאחד ממייסדי אמנות הטרגדיה.
תספיס היה יליד אטיקה, אביו היה הדמוס איקאריה; באטיקה התנהלו חגיגות דיוניסיות כבר בראשית המאה ה-6 לפנה"ס וכן היה בה תיאטרון.
על-פי המסורת היה תספיס ראש מקהלה, שהופיעה בחגיגות הדיוניסיה וסיפרה בזמר עלילות גיבורים מהמיתולוגיה היוונית. במהלך הדיוניסיה של שנת 534 לפנה"ס בקירוב החליט תספיס לנסות צורה חדשה של הופעה: במקום לספר את העלילה בשירה, כאשר גם הדיאלוגים מוצגים בשירה - "אכסארכוס", הציג את דמות הגיבור בגוף ראשון, והשיב לדברי המקהלה בדיבור במקום בזמרה. מכאן התפתחה לראשונה אמנות המשחק, ועל שום כך מכונים שחקנים לעיתים בשם "תספיאנים", בעיקר בקרב דוברי אנגלית. על המפנה הזה מספר אריסטו במקורות מהמאה ה-4 לפנה"ס. מלבד השיפור הזה, מיוחס לתספיס גם קידום אמנות המסכות.
בתקופתו של תספיס עדיין הופיע בהצגה אך ורק שחקן אחד, לצד המקהלה. דור אחד מאוחר יותר הכניס אייסכילוס להצגה גם שחקן שני, שגילם תפקידים מתחלפים, ולאחר מכן הוסיף סופוקלס גם שחקן שלישי.
אין בידינו טרגדיות שלמות של תספיס, אף כי ידועים לנו שמותיהן של חלקן, וקטעים מועטים מהן. גם לגבי אלו ישנה סברה הגורסת כי זויפו.
שמש מאי

שמש מאי (בספרדית: Sol de Mayo) היא אחד הסמלים הלאומיים של ארגנטינה ושל אורוגוואי. הסמל מופיע הן על דגל ארגנטינה והן על דגל אורוגוואי. מקורו של הסמל בסמלו של אל השמש של האינקה - אינטי.
בדגל ארגנטינה, מהשמש זורחות לסירוגין שש עשרה קרניים ישרות ושש עשרה קרניים מוטות (מעין להבה). בדגל אורוגוואי זורחות מהשמש לסירוגין שמונה קרניים ישירות ושמונה קרניים מוטות (להבות). בשני הדגלים, במרכז השמש מצוירים פנים.
חודש מאי אליו מתייחס הסמל הוא החודש שבו אירעה מהפכת מאי בשנת 1810, המסמלת את ראשית העצמאות של מדינות שהיוו חלק ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה (Virreinato del Río de la Plata) מספרד.
בן אחיה

בן אחיה היה הרופא הראשי של הכהנים בית המקדש והיה אחד מחמישה עשר הממונים הקבועים שהיו בבית המקדש.
ישראל אייזנשטיין

הרב ישראל אייזנשטיין (ה'תקצ"ז, 1837 - ה'תרס"ה, 1905) היה רב רוסי חסידי, רבן של בוהופול ומיקולאייב באימפריה הרוסית.

ביוגרפיה

נולד בברדיצ'ב, כבר בגיל שמונה התחיל בלימוד גפ"ת והתפרסם כמתמיד. בגיל שש עשרה שלט היטב בתלמוד ובספרי הפוסקים והתכתב בדברי תורה עם הרב שלמה קלוגר מברודי.
בשנת ה'תרי"ד (1854) נישא. הוא המשיך בלימודיו ונסמך לרבנות בידי רבנים רבים. הוא היה חסיד ומקורב לאדמו"רי אוקראינה כמו ר' דוד מטולנה, ר' יוחנן טברסקי מרחמסטריווקא ור' אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה, שהעניקו את הסכמותיהם לספרו. האחרון, שנמנע מלכתוב הסכמות לספרי הלכה, הורה לחסידו הרב דוד אורטנברג להעניק את ההסכמה בשמו.
בשנת ה'תרכ"ט, 1869, התמנה כרבה של בוהופול שבפלך פודוליה, הוא כיהן בה במשך 21 שנים.
בשנת ה'תרנ"א, 1891, התמנה כרבה של העיר מיקולאייב והחזיק במשרתו זו 14 שנים עד פטירתו בחורף ה'תרס"ה, 1905.

כתביו

ספרו היחיד שנדפס במלואו הוא שו"ת עמודי אש, למברג תר"מ.
לא נדפסו: עמודי אש חלק שני; ביאור על ספר יהושע; וכתבים נוספים, בהם הערות על ספרים שונים.
ביאוריו על התלמוד הירושלמי, חלקם נספחו לספרו "עמודי אש" בשם עמודי ירושלים וחלקם נותרו בכתב-יד ונדפסו במהדורת הירושלמי שנדפסה בווילנה (תרפ"ו) בשם עמודי ירושלים תניינא.
הוא עמד בקשרי מכתבים עם חכמי דורו, כמו הרב חיים חזקיהו מדיני, הרב חיים ברלין והרב משה נחום ירושלמסקי וחלק ממכתביו משוקעים בכתביהם.