google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ורג' קוסטיגן

ביוגרפיה

קוסטיגן נולד בפורטסמות' שבהמפשייר וגדל בסאלפורד שבמחוז לנקשייר. הוא למד בבית הספר סנט אוגוסטין בבולטון רואד שבפנדלברי, ואחר כך בבית הספר וורדלי שבפרבר וורדלי קרוב לסווינטון.
הוא התחיל להופיע בטלוויזיה בשנת 1978. ב-1984 שיחק בתפקיד פיליפ הממזר בהפקה של ה-BBC למחזה השייקספירי "המלך ג'ון" לצדו של לאונרד רוסיטר ששיחק בתפקיד הראשי.
ב-1986 זכה להכרה כששיחק בתפקיד בוב, איש עסקים הבוגד באשתו, בסרט "ריטה, סו ובוב גם הוא". מאז השתתף בהפקות טלוויזיה רבות בהן "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", "קוואנה QC", סדרת הטלוויזיה "Coogan's Run" של סטיב קוגן, "קוני", "A Touch of Frost", "המפקח מורס", הסדרה "Murder Most Horrid", הסיטקום "So Haunt Me", סדרת הדרמה "London's Burning", הסדרה המשטרתית "The Bill", "הולבי סיטי", "The Long Firm", "ורה", "דיאל ופסקו", "סיפורי המסתורין של רות רנדל", "חקירות המפקח לינלי", "The Beiderbecke Connection", "סדר חדש" ובסדרה הרפואית "חדר מיון".
בקולנוע השתתף קוסטיגן בסרטים "נערות לוח השנה" ו"שירלי ולנטיין".
ב-2007 הופיע בתפקיד מקס קפיקורן בפרק "מסע הארורים", ספיישל חג המולד של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
בת זוגו היא הסופרת ג'וליה נורת' שאתה כתב ב-1990 פרק לסיטקום "Birds of a Feather".
בתיאטרון הופיע קוסטיגן בתפקיד מיקי ג'ונסטון במחזמר "אחים בדם" מאת וילי ראסל, בהתחלה בליברפול פלייהאוס ואחרי כן בתיאטרון ליריק שבלונדון. בין 16 בפברואר ל-8 במרץ 2008 שיחק בתפקיד אסטרגון במחזה "מחכים לגודו" מאת סמואל בקט בתיאטרון מנצ'סטר לייבררי. בנובמבר 2008 גילם את וילי לומן במחזה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר בתיאטרון רויאל ביורק.
בדצמבר 2009 הוכרז כי קוסטיגן יצטרף לאופרת הסבון "אמרדייל"  בתפקיד חבר של רודני בלקסטוק. במרץ 2010 הופיע לראשונה בסדרה והופעתו האחרונה שודרה ב-23 ביולי 2010. באפריל 2010 כיכב בתפקיד אלן, בעלה לשעבר של כריסטין, מושא אהבתו של פרוסט בסדרה הבלשית "A Touch of Frost" ב-2014 הופיע קוסטיגן בסדרה "עמק האושר". הוא חזר וגילם את דמותו של נוויסון גלאגר בעונה השנייה של הסדרה ב-2016.

חיים אישיים

קוסטיגן התחתן עם אהובת הילדות שלו שתמכה בו בשאיפתו להיות שחקן מקצועי. הנישואים התפרקו, וב-1974 הוא הצטרף ללהקת התיאטרון אברימן של ליברפול, שם פגש את אשתו השנייה, ג'וליה נורת'. לבני הזוג יש שלושה בנים.
קוסטיגן הוא אוהד נלהב של מועדון הכדורגל אברטון.
פנלופי דלתא

ביוגרפיה

דלתא נולדה באלכסנדריה לעמנואל בנאקיס, סוחר כותנה עשיר, ולוירגיניה בנאקיס לבית כורמי. היא הייתה שלישית בין ששה ילדים. היא הנציחה את תעלולי אחיה המבוגרים אלכסנדרה ואנטוניס בספרה "טרלאנטוניס". צעירים ממנה היו קונסטנטינוס, שמת בינקותו, אלכסנדר, וארגיני.
משפחת בנאקיס עקרה זמנית לאתונה בשנת 1882, שם נישאה פנלופי לסטפנוס דלתא, איש עסקים אמיד מאיסטנבול, שהיה אחיינו של המתמטיקאי קונסטנטין קרתיאודורי. לזוג נולדו שלוש בנות: וירגיניה זאנה, סופיה מאברוגורדאטו, ואלכסנדרה פפדופולו. הזוג שב לאלכסנדריה בשנת 1905, ושם פגשה דלתא את איון דרגומיס, שהיה אז סגן הקונסול של יוון באלכסנדריה. על רקע זיקתם המשותפת לכתיבתם על המאבק המקדוני, נקשר בין דלתא ודרגומיס קשר רומנטי לזמן מה. לטובת ילדיה, החליטו דלתא ודרגומיס להפסיק להתראות, אך קיימו חליפת מכתבים נלהבת עד 1912, עת פיתח דרגומיס קשר רומנטי עם שחקנית התיאטרון מריקה קוטופולי. באותה תקופה ניסתה דלתא להתאבד פעמיים.
דלתא עקרה עם משפחתה לפרנקפורט בגרמניה בשנת 1906, בעקבות עסקיו של בעלה, ושם חיברה את הרומן הראשון שלה, για την πατρίδα ("למען המולדת"), שיצא לאור בשנת 1909. עלילת הרומן מתרחשת בימי האימפריה הביזנטית, ובעקבותיו החלה דלתא בהתכתבות עם ההיסטוריון גוסטב שלומברגר, מומחה לאימפריה הביזנטית. על בסיס הדיונים עמו, חיברה את הרומן השני שלה, Τον καιρό του Βουλγαροκτόνου, "בעידן קוטל-הבולגרים", אשר מתרחש בימי הקיסר בסילאוס השני. בשנת 1911 פרסמה את הרומן השלישי שלה, Παραμύθι χωρίς όνομα, ("מעשה ללא שם").
בשנת 1913 שבה דלתא עם משפחתה לאלכסנדריה, ובשנת 1916 עקרה לאתונה, שם הפך בינתיים אביה ראש העירייה, ונשארה שם כל ימיה. באתונה התיידדה דלתא עם אלפתריוס וניזלוס, שהיה בעל ברית פוליטי של אביה. אביה אף שימש שר אוצר בממשלת וניזלוס הראשונה.
גוג'י

תיאור

עלי הצמח מסודרים בקבוצות של עד שלושה עלים. העלים מחודדים בקצוות ורחבים במרכז, אורכם 7 ס"מ ורוחבם עד 3.5 ס"מ. הפרחים צומחים בקבוצות של 1-3 בחיק העלים. עלי הגביע יוצרים פרח דמוי פעמון צינורי מאונות משולשות. עלי הכותרת הם בצבע סגול בהיר, ובגודל 9-14 מ"מ, עם חמש עד שש אונות קצרות.
הפרי הוא ענבה. הפירות הם בצבע כתום בהיר עד אדום, בצורת אליפסה ובגודל 1-2 ס"מ. מספר הזרעים בכל פרי הוא 10-60 וצבעם צהוב. הפירות מבשילים בחודשים יולי עד אוקטובר.
השיח מתרבה בעזרת קני שורש תת-קרקעיים ועל מנת למנוע את התרבותו יש לתחום את הקרקע ברדיוס מסוים מסביבו.

שיווק

מתחילת המאה ה-21 משווק הפרי בעולם המערבי כמאכל בריאות. לעיתים מגובה בהצהרות מדעיות לא מאומתות על ערכו הבריאותי כביכול. רמת הוויטמין סי בפרי דומה לפרי הדר ותות שדה. 
משווקי הפרי מפיצים את הסיפור המיתולוגי על סיני בשם לי קינג יון שאכל כל יום מהפרי וחי 256 שנה (1677- 1933).

ביקורת על משווקים בארצות הברית

בשנת 2006 מנהל המזון והתרופות האמריקאי הוציא הודעת אזהרה לשניים ממשווקי מיץ הגוג'י שהצהירו בניגוד לחוק שהמוצר הוא "תרופה לריפוי, הפחתה, טיפול או מניעת מחלה" כשאין לזה הערכה מדעית. 
בשנת 2009 הוגשה בבית משפט בארצות הברית תובענה ייצוגית נגד 'פרי לייף', משווק פרי ומיץ גוג'י. התביעה האשימה את המשווק במצגי שווא, פרסומת כוזבת ומטעה, ועוד.

בישראל

רוב פירות הגוג'י שנמכרים בישראל הם מיובשים ומיובאים. 
בשנים האחרונות (2010 בערך) התחילו כמה חוות חקלאיות (בשרון; במושב אביגדור, בצפון; חוות הגוג'י במושב ציפורי) לגדל את פרי הגוג'י למכירת הפרי הטרי. זרעים ושיחים של הפרי מזנים שונים (הימילאיה - גדול, טיבט - קטן) ניתנים לקנייה במשתלות והוא מומלץ לגידול בגינה.
בקיץ 2014 נקטף לראשונה, היבול הראשון של פרי הגוג'י בתחנת הניסיונות מרכז ופיתוח רמת הנגב. החוקרים במרכז מנסים לפתח את דרכי הגידול, קטיף, ושיפור חיי המדף של הפרי, ומקווים כי תוך שנה יתאפשר גידולו המסחרי ברמת הנגב.
התכופף והתכסה

"התכופף והתכסה'" (באנגלית: "Duck and Cover") היא שיטה להגנה אישית מפני האפקט של פיצוץ גרעיני שהממשל האמריקני לימד במשך שנים רבות את ילדי בתי הספר בארצות הברית החל משנות הארבעים המאוחרות ועד לשנות השמונים. שיטה זו נועדה להגן עליהם במקרה של תקיפה גרעינית פתאומית שנאמר להם שיכולה לקרות בכל רגע ללא התרעה מוקדמת. מיד לאחר שראו הבזק, הם היו צריכים להפסיק את עיסוקיהם ולהשתטח על הקרקע תחת מכסה כלשהו - כגון שולחן, או לפחות קרוב לקיר - בתנוחה עוברית, כשפניהם פונים מטה וידיהם מכסות את ראשם.
מבקרי השיטה טענו כי תרגול זה יכול היה לעזור מעט, אם בכלל, במקרה של מלחמה תרמו-גרעינית, והוא לא תרם הרבה מלבד יצירת מצב של אי-נחת ופרנויה.
כיום, באזורים המועדים לרעידות אדמה בארצות הברית מלמדים את שיטת "פול, התכסה והמתן" ("Drop, Cover and Hold On").
רצח השוטרים בדאלאס

רצח השוטרים בדאלאס התרחש ב-7 ביולי 2016. תוקף בודד ירה לעבר שוטרים, שאבטחו הפגנה בעיר דאלאס במדינת טקסס שבארצות הברית. הוא הרג חמישה שוטרים ופצע תשעה אנשים נוספים. הייתה זו תקרית הפגיעה בשוטרים החמורה ביותר בארצות הברית מאז פיגועי 11 בספטמבר 2001.

ההתקפה

ב-7 ביולי בערב נערכה במרכז העיר דאלאס הפגנת מחאה שארגנה תנועת חיי שחורים חשובים. המפגינים מחו נגד שתי תקריות ב-5 וב-6 ביולי שבהן נהרגו אזרחים אפריקאים אמריקאים על ידי שוטרים בנסיבות שנויות במחלוקת במדינות לואיזיאנה ומינסוטה. הייתה זו אחת מהפגנות רבות שנערכו בערי ארצות הברית בעקבות שתי התקריות. כ-800 איש השתתפו בהפגנה, שהתנהלה ללא אירועים חריגים. כמאה שוטרים התלוו למפגינים.
אירוע הירי החל בשעה 20:58 מול מכללת אל סנטרו. התוקף, שהיה לבוש באפוד מגן וחמוש ברובה צבאי ובאקדח, החל לירות מן המארב לעבר השוטרים המאבטחים, תוך שהוא נע ומחליף את עמדות הירי שלו. הוא פגע בשנים עשר שוטרים ובשני אזרחים. חמישה מהשוטרים, בגילאים 32 עד 55, נהרגו. כמה מהשוטרים נורו בגבם ולפחות אחד מהשוטרים נורה למוות על ידי התוקף מטווח קצר.
לאחר ההתקפה הראשונית תפס התוקף עמדה במבנה של חניון. בינו לבין שוטרי העיר התפתח קרב יריות שנמשך עד לשעה 2:30 לפנות בוקר. התוקף נפצע מהיריות אך המשיך להשיב אש, וצעק כי ברצונו להרוג אנשים לבנים ובמיוחד שוטרים וכי הטמין פצצות במקומות שונים במרכז העיר (בחיפושים בעיר לא נתגלו פצצות כלשהן). ניסיון של המשטרה לנהל אתו משא ומתן לא הניב פרי כלשהו. הקרב הסתיים כאשר השוטרים שיגרו לעבר התוקף רובוט חבלה משטרתי שנשא מטען חומר נפץ מסוג C-4 במשקל של כ-300 גרם והפעילו את המטען. בהתפוצצות נהרג התוקף. ככל הנראה הייתה זו הפעם הראשונה שבה כוח משטרה עשה שימוש ברובוט משטרתי על מנת להמית אדם.
בתחילה סברו השוטרים שבהתקפה השתתפו מספר תוקפים. בהמשך החקירה הגיעה המשטרה למסקנה כי בהתקפה השתתף רק תוקף אחד.

התוקף

התוקף זוהה כמיקה זאוויר ג'ונסון (Micah Xavier Johnson), אפריקאי אמריקאי בן 25, שעבד ערב ההתקפה כמסייע לילדים מוגבלים. הוא שירת בצבא ארצות הברית במשך כחמש שנים כבנאי ונגר. במהלך שירותו עבר אימונים בהפעלת נשק קל והיה מוצב באפגניסטן במשך כשבעה חודשים בשורות יחידת הנדסה. הוענקו לו על שירותו מספר עיטורים הניתנים לכל המשרתים באפגניסטן. שירותו הצבאי הופסק לאחר שהואשם בהטרדה מינית של חיילת.
החקירה בעניינו של ג'ונסון לא העלתה קשרים בינו לבין ארגוני טרור כלשהם, אך נמצאו ראיות לכך שתמך בארגונים אפריקאים אמריקאים לאומניים. המניע להתקפה שערך היה ככל הנראה הריגת שני האפריקאים אמריקאים על ידי שוטרים בימים שקדמו לה, אם כי נמצא שהוא התכונן להתקפה עוד לפני אירועים אלו, ובין השאר עבר אימונים נוספים בירי טקטי. בחיפוש בביתו נמצא כי אגר שם כלי נשק ותחמושת וכן חומרים כימיים וציוד אלקטרוני הדרושים לשם הרכבת פצצות.
ויין הנסי

קריירת מועדונים

הנסי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי ובגיל 16 הצטרף לאקדמיה של וולברהמפטון וונדררס. באפריל 2005 חתם על חוזה מקצועי במועדון. ביולי 2006 הושאל לבריסטול סיטי, אך חזר לאחר חודש לוולבס בעקבות פציעתו של השוער הראשון מאט מארי. לאחר חזרתו של מארי מפציעה, בינואר 2007 הושאל הנסי לסטוקפורט קאנטרי עד לחודש פברואר. לאחר ששמר על שער נקי במשך החודש, הוארכה תקופת השאלתו עד לסיום העונה. בפברואר 2007 זכה בתואר "שחקן החודש" בליגה הרביעית. ב-3 במרץ 2007 השלים 857 דקות ללא ספיגת שער ושבר את שיא המועדון לאחר 119 שנה.
באפריל 2007 חזר לוולבס והוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד וסט ברומיץ' אלביון. בסיום עונת 2008/2009 זכה עם וולבס באליפות הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. במהלך עונת 2009/2010 התערער מעמדו ובאמצע העונה הפסיד את מקומו בהרכב. ביולי 2010 האריך את חוזהו בוולבס עד קיץ 2015. במהלך עונת 2010/2011 חזר להרכב של וולבס. באפריל 2012 נפצע וגמר את העונה. בנובמבר 2012 נפצע שוב וגמר שוב את העונה מוקדם מהצפוי.
ב-31 בינואר 2014, הנסי חתם בקריסטל פאלאס לשנה וחצי.

קריירה בינלאומית

בצעירותו, הנסי שיחק עבור כל הנבחרות הצעירות של ויילס, ואך כבש עבור נבחרת הנוער שער אחד מ-40 מטר נגד טורקיה. ב-26 במאי 2007 ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד ניו זילנד שנגמר בתיקו 2-2, ומאז הפך לשוער הראשון של הנבחרת.
עקומת לורנץ

עקומת לורנץ היא אמצעי כלכלי-סטטיסטי המשמש לתיאור דרגת השוויון במשק, בדרך כלל בהתייחס לחלוקת ההכנסות. העקומה מתארת את ההכנסה היחסית המצטברת של משקי בית, החל מבעלי ההכנסה הנמוכה ביותר.
העקומה מתארת את חלקן של הקבוצות השונות של האוכלוסייה מסך כל ההכנסה. כאשר יש שוויון מוחלט בהכנסות (כלומר, העשירון הראשון משתכר 10% מכלל ההכנסות, וכך כל עשירון נוסף), תהיה עקומת לורנץ הקו האלכסוני y = x, הנקרא גם קו השוויון המוחלט. במצב תאורטי שבו יש אי שוויון מוחלט (אדם אחד נהנה מכל ההכנסות) מקבלת עקומת לורנץ צורה של זווית ישרה, המתלכדת עם הצירים, הנקראת קו אי השוויון המוחלט. ככל שהעקומה רחוקה יותר מקו השוויון המוחלט, גדול יותר אי השוויון בחלוקת ההכנסה. העקומה נקראת על שמו של מקס לורנץ, הכלכלן האמריקני שפיתח אותה.
מתוך עקומת לורנץ אפשר לחשב את מדד ג'יני, המתאר מספרית את רמת אי השוויון: מדד ג'יני הוא השטח הכלוא בין קו השוויון המוחלט (האלכסון) לבין העקומה, מחולק בכלל השטח שמתחת לאלכסון. כאשר מדד ג'יני שווה לאפס, מדובר על חברה שוויונית לחלוטין, כלומר הכנסות שוות לכל משקי הבית, ואז עקומת לורנץ מתלכדת עם קו השוויון המוחלט. כאשר מדד ג'יני שווה לאחד, כל ההכנסות מרוכזות בידי משק בית אחד, ואז העקומה מתלכדת עם קו אי השוויון המוחלט.
מקסימיליאן גרבנר

ביוגרפיה

גרבנר נולד בווינה ב-1905, סיים לימודים ברמה בסיסית ועבד בשנות ה-20 כחוטב עצים. ב-1930 הצטרף לכוחות משטרת אוסטריה ומאוחר יותר עבד במחלקה הפלילית במשטרת וינה. באוגוסט 1932 הצטרף למפלגה הנאצית. לאחר האנשלוס ב-1938 הצטרף לאס אס והיה לחבר בגסטפו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הועבר בסתיו 1939 למשטרת קטוביץ, ולאחר מכן, עם הקמת מחנה אושוויץ, הועבר לשם לשמש כראש הגסטפו (אגף 2) במחנה.

אושוויץ

כמפקד הגסטפו במחנה היה גרבנר אחראי, בין היתר, לדיכוי ההתנגדות במחנה, למניעת בריחות אסירים, ולמניעת כל קשר עם העולם החיצון. בעת ניהול בלוק 11, התנהג גרבנר באכזריות רבה כלפי אסירי הבלוק, ובין השאר ביצע "טיהורים" בבונקר על בסיס יומי, ואסירים רבים נשלחו מדי יום אל החצר שבין בלוק 10 לבלוק 11, שם נורו.

מעצריו ומותו

ב-1943 נעצר גרבנר בחשד לשחיתות שלטונית ונשפט בוויימאר. לאחר משפטו, הוחזר לקטוביץ.
ב-1945 נעצר גרבנר על ידי בעלות הברית וב-1947 הועבר לפולין. הוא הואשם ברצח ובפשעים נגד האנושות במשפט אושוויץ הראשון, ונידון למוות יחד עם 23 נאשמים נוספים. הוא נתלה ב-28 בינואר 1948 בכלא מונטלופיך.
נמל התעופה הבינלאומי בוריספיל

היסטוריה

ב־22 ביוני 1959 הורתה ממשלת הרפובליקה האוקראינית על הקמת מתקן תעופה אזרחית לשדה התעופה ששכן סמוך לבוריספיל, ושימש עד אז לתעופה צבאית בלבד. ב־7 ביולי באותה שנה נפתח הנמל לטיסות אזרחיות ונקרא "קייב צנטרלני" (מילולית: "קייב מרכז"). הטיסה הסדירה הראשונה הייתה של מטוס טופולב Tu-104 ממוסקבה, שנשא 100 נוסעים וכ־1,600 ק"ג של מטען. קווי הטיסה הסדירים הראשונים שהוקמו אל נמל היו אל וממוסקבה וסנקט פטרבורג (אז לנינגרד).
בנובמבר 1960 הפך הנמל באופן רשמי לבסיסם של מספר מטוסי Tu-104 ו־An-10, בניגוד למטוסים הקודמים שבסיסם היה במוסקבה ובערים אחרות בברית המועצות. בשנת 1963, הקים מינהל התעופה האוקראיני מחלקה שכללה את נמל התעופה בוריספיל ואת קבוצת המטוסים שסופחו אליו. במהלך שנות ה־60 וה־70 קבוצת מטוסים זו גדלה לאין ערוך, ובשנת 1974 כללה ארבעה ציים של מטוסי טורבו־מניפה (טופולב Tu-104, טופולב Tu-134 וטופולב Tu-154) ושני ציים של מטוסי טורבו־פרופ (איליושין Il-18). בשנת 1965 נפתח טרמינל נוסעים חדש, ומאוחר יותר באותה שנה הותקנה בנמל מערכת סיוע נחיתה אוטומטית.
בשנות ה־80 החל הנמל לקבל טיסות בינלאומיות, ולצורך כך הוקמו בו גופי ביקורת הגבולות ומכס. עם זאת, אזרחים סובייטים מן השורה לא הורשו לטוס מקייב אל מחוץ לברית המועצות, ולצורך כך נדרשו לטוס ממוסקבה בלבד. עד שנותיה האחרונות של המלחמה הקרה, הנמל שימש גם את חיל האוויר הסובייטי וחנה בו רגימנט תובלה אווירי שהורכב ממטוסי איליושין Il-76.
בשנת 1993, במסגרת רה־ארגון במשרד התחבורה של אוקראינה, הוקמה מחלקה ייעודית של חברת אייר אוקראינה להפעלת טיסות מהנמל. ההגבלות על היעדים והנוסעים הוסרו, ומאז כמות הטיסות והנוסעים העוברים בנמל נמצאת בנסיקה מתמדת. כיום הנמל הוא אחד העמוסים במזרח אירופה, ובשנת 2008 עברו בו מעל שישה מיליון נוסעים, והוא מחזיק באופן מתמשך בנתח של בין 60% ל־70% משוק התעופה באוקראינה. הנמל משמש כבסיסן של חברות התעופה האוקראיניות Windrose Airlines ואוקראין אינטרנשיונל איירליינס. ומשמש כשער כניסה (האווירית) לאוקראינה לרוב הנוסעים לאומן.
החל מ-2018 מקשרת רכבת מהירה, בוריספיל אקספרס, את שדה התעופה לתחנת קייב פסז'רסקי.
אנדרטת חטיבה 179

החטיבה במלחמת יום הכיפורים

במלחמת יום הכיפורים הייתה חטיבה 179 חטיבת שריון במילואים, בפיקודו של רן שריג, כחלק מאוגדה 210 בפיקודו של דן לנר. החטיבה הייתה חטיבת הגיוס המהיר של פיקוד הצפון והייתה מצוידת בטנקי שוט קל. החטיבה כללה 3 גדודי טנקים: גדוד 96 בפיקוד ישראל לוין, גדוד 266 בפיקוד עוזי מור, וגדוד 278 בפיקוד יוסי עמיר. 
חטיבה 179 נקראה לגיוס כבר בבוקר יום הכיפורים, טרם פרוץ המלחמה, אך בהגיעה למחנה פילון, גילתה כי מרבית הטנקים שלה נלקחו על ידי חטיבה 7 הסדירה, ששניים מגדודיה הועלו מסיני לרמת הגולן בבהילות בערב יום כיפור, והצטיידו בטנקים של גדוד 96 וגדוד 278.  
גדוד 266 החל להתארגן במהירות וכוח ראשון של כ-10 טנקים בפיקוד עוזי מור נשלח לרמת הגולן בסביבות השעה 10 בלילה למרות מחסור חמור בתחמושת ובציוד, ומבלי שהספיקו לבצע תיאום כוונות. הכוח הצטרף לכוח צביקה באזור ציר הנפט אולם עד מהרה נתקל במארב סורי ומרבית הטנקים נפגעו. יתרת כוח הגדוד עלה במהלך הלילה לרמת הגולן בניסיון לבלום את הסורים. שני הגדודים האחרים הצטיידו בטנקי חטיבה 164 שבסיסה היה באזור צומת גולני ועלו לרמת הגולן בשעות הבוקר המוקדמות ב-7 באוקטובר. 
החטיבה לחמה בקרבות קשים בבלימת הסורים במרכז הגולן ובסילוקם ממובלעת חושניה. בהמשך השתתפה החטיבה בפריצה לסוריה וניהלה קרבות קשים עם חיל המשלוח העיראקי. לקראת סוף המלחמה הועברה החטיבה לחזית המצרית שם השתתפה בכיבוש נמל עדביה ובהידוק כיתור הארמייה השלישית המצרית והתייצבה על הק"מ ה-101 בדרך לקהיר. חטיבה 179 היא היחידה שסיימה את לחימתה בצפון 41 ק"מ מדמשק ובדרום 101 ק"מ מקהיר. 
החטיבה איבדה במלחמה זו 84 קצינים וחיילים, כולם בקרבות ברמת הגולן.

האנדרטה

האנדרטה נמצאת קרוב לכביש 87 ברמת הגולן, בין חושניה לקצביה, בשטח בו לחמה החטיבה. האנדרטה בנויה מגוש בזלת גדול שמשקלו כ-5 טונות, אשר הובא מאזור הכפר חימרית, בשטח המובלעת הסורית בה נלחמה החטיבה. 
בצדה המערבי - הצד ממנו הגיעו לוחמי החטיבה בעת המלחמה, חקוקות מילים משירו של יוסף שריג (אחיו של מפקד החטיבה, רן שריג), שנהרג ברמת הגולן באותה מלחמה: מותי בא לי פתע/ ואיני זוכר/ אם ברעם האש/ או בין קירות הפח/ הזועקים/ או שבא בלבן-לבן/ הדומם לבסוף. בצד הדרומי של האנדרטה נמצא תבליט של ראם - סמל החטיבה. ליד האנדרטה נמצא שלט הסבר ועמדת מסבירן עם הסבר בעברית ואנגלית על קרבות החטיבה במלחמת יום הכיפורים. במקום אין ציון של שמות הנופלים, אולם הם מונצחים באנדרטת חטיבה 37 בצומת עין זיתים.
מספרה של החטיבה הוחלף לאחר המלחמה לחטיבה 673. בשנת 2016 חזרה החטיבה להיקרא חטיבה 179.
נכדתו של הרועה

תקציר העלילה

אמאני היא צעירה פלסטינית, בת למשפחתה בעלת מסורת ארוכה של גידול כבשים ורעיית צאן. למשפחה נחלה עם מטעי זיתים באזור חברון. אמאני מוקסמת מחייו ומסיפוריו של הסבא שלה, סידו, שכל חייו היה רועה צאן, וחולמת ללכת בעקבותיו. הוריה היו רוצים שהיא תלך ללמוד בבית הספר בכפר, אך הסב מאמין שעליה להיות רועת צאן ולהמשיך את המסורת המשפחתית. הסב מלמד את אמאני את אמנות רעיית הצאן, ובין השאר מספר לה סיפורים על שטח מרעה סודי בשם "פירדוס". באחד הימים נאסרת עליהם הכניסה לאדמת בית המשפחה ולאדמות המרעה, עקב סלילת כביש חדש המוביל להתנחלות הסמוכה למקום מגוריהם. אמאני מטפסת לקצה הר, מעבר לשטח המרעה, ופוגשת שם נער יהודי בשם יונתן, בנו של אחד מתושבי ההתנחלות. למרות ההבדלים ביניהם, שני הצעירים מתיידדים ומגלים ביחד את השטח הסודי "פירדוס" עליו שמעה מהסב. אמאני מחליטה ללכת ללמוד בבית הספר, עקב אובדן פרנסתה, מתוך כוונה ללמוד אנגלית ולנסות לשכנע את תושבי ההתנחלות להחזיר לה את אדמתה. בבית הספר היא פוגשת בנות נוספות המתמודדות עם אירועים טרגיים דומים. לאחר שהבית של אמאני נהרס, משפחתה מתפזרת: אימה יוצאת לקנדה לבקר את הסבתא הגוססת, ונאסרת עליה החזרה לכפר. אביה ודודה נכלאים עקב התנגדות לפעולותיה של ישראל. במפתיע, רב מירושלים נרתם לעזרתה, וביחד עם ארגוני זכויות האדם הם מצליחים לאחד את המשפחה ולבנות את ביתה מחדש.

נושאים עיקריים

הנושאים העיקריים בספר הם הסכסוך הישראלי-פלסטיני, בהקשר של אי-אלימות, וכן הקונפליקטים בין דרך החיים במשפחה פלסטינית מסורתית לבין החברה המודרנית.

פרסים ספרותיים

הספר היה מועמד למספר פרסים ספרותיים, וזכה בפרס "ספר השנה לילדים" מטעם אגודת הספריות הקנדית, ובפרס של כבוד מטעם אגודת ג'יין אדמס לספרי ילדים.

על המחברת

אן לורל קרטר פרסמה שורה של ספרי ילדים, ספרים לנוער וספרי מבוגרים. חלקם זכו בפרסים ספרותיים.
היא נולדה וגדלה באונטריו, קנדה, וכיום מתגוררת בטורונטו. בשנות השבעים היא נסעה לבקר בסקוטלנד ובישראל. היא למדה עברית ועבדה בקיבוץ, שם פגשה את בעלה, יהודי אמריקאי. הם עברו ללוס אנג'לס, שם קיבלה קרטר תואר שני בחינוך. היא חזרה לישראל בשנת 2005 כדי ללמד כתיבה יוצרת ברמאללה, שם פגשה מספר משפחות פלסטיניות שסיפוריהן שימשו בסיס לספר.

ביקורת

הספר זכה להצלחה מסחרית. עם זאת, ארגון בני ברית בקנדה הביע תרעומת על הכללתו ברשימת הספרים המומלצים לקריאה על ידי מספר ארגונים ספרותיים בקנדה. לדברי דובר הארגון, יש בספר "תעמולה אנטי-ישראלית" והוא מהווה "סיפור חד-צדדי דמיוני העושה דמוניזציה למדינה היהודית." הספר איננו חלק מתוכנית הלימודים בבתי הספר בטורונטו.
Lonely Together

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי בני בלנקו, אלי טמפוסי, אביצ'י, בריאן לי, קשמיר קאט ואנדרו וואט והופק על ידי קארל פאלק, בלנקו, וואט, קשמיר קאט ואביצ'י. השיר הוא שיר בסגנון הפרוגרסיב האוס, בדומה לשירים נוספים של אביצ'י.
בנוסף לכך, נכלל השיר באלבומה השני של אורה Phoenix, כרצועה ה-4.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה ליוטיוב ב-18 בספטמבר 2017. הקליפ אף זכה בפרס הווידאו-קליפים של MTV בקטגוריית - "קליפ הדאנס-אלקטרוני הטוב ביותר". בתחילת הקליפ ניתן את ריטה נשענת על קיר ושרה את השיר.
נכון לפברואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-124 מיליון צפיות.
סנדל הזכוכית (ספר)

עלילה

אלה חיה עם אמה החורגת ושתי אחיותיה החורגות, הרואות בה משרתת שלהן ורודות בה בכל הזדמנות. אביה הביולוגי של אלה מתואר כאדם זקן וחלש שאינו נמצא הרבה בבית, ולא מסוגל להתנגד לאשתו גם כך. אלה מתוארת כמי שמקבלת את תפקידה הנחות בבית, וחולקת את לחמה עם בעלי חיים ומי שזקוק לכך יותר ממנה. יום אחד מגיע אל הבית שליח מטעם הנסיך ומזמין את המשפחה לנשף בארמון, שבו יבחר הנסיך את אשתו מבין כל הנשים הלא נשואות בממלכה. גם אלה מקבלת הזמנה, אך האם החורגת לא מאפשרת לה לצאת מהבית. אחרי שהמשפחה יוצאת לארמון, נכנסת אל הבית פייה טובה שאלה פגשה קודם לכן בדמות אישה זקנה. היא הופכת אותה ליפה ונקייה, ושולחת אותה לארמון עם אזהרה שהקסם יפוג בשעה שתים עשרה בדיוק. אלה מגיעה לנשף ומקסימה את כל הנוכחים, כולל הנסיך שמתאהב בה מיד. הם רוקדים ומשוחחים, ובחצות היא בורחת במהירות מהארמון, ומשאירה אחריה את אחד מסנדלי הזכוכית שלה. למחרת מצווה המשפחה להגיע שוב אל הארמון, לאחר שהנסיך הכריז שהאישה שהסנדל יתאים לה תהיה אשתו. האם החורגת שוב לא מאפשרת לאלה להגיע לארמון, ושוב היא מגיעה בכוחות עצמה, מוכיחה שהסנדל שייך לה, ומתחתנת עם הנסיך.
אמורפיות

מוצק אָמוֹרְפִי, הוא מוצק שבו אין סדר כללי במבנה האטומים שלו. רוב סוגי החומרים יכולים להימצא במצב אמורפי, לדוגמה, הזכוכית שממנה עשוי החלון הביתי ואפילו מאכלים כמו צמר גפן מתוק במצב אמורפי.
בכימיה, בקריסטלוגרפיה ובמשמעות דומה גם בתחומים אחרים, אמורפיות היא תכונה המתארת חומר שאינו בעל צורה מוגדרת. בקריסטלוגרפיה, אמורפיות מתארת חומר חסר גבישים. בתחומים אחרים, כגון פילוסופיה, ביולוגיה, ארכאולוגיה ועוד, המונח הושאל לתיאור דברים מוחשיים או אבסטרקטיים ללא צורה או מבנה מסודר.
גם מתכות ניתן להביא לאמורפיות באמצעות התכתן ואז קירורן באופן מהיר מאוד (בקצב של מיליון מעלות צלזיוס לשנייה). הקירור המהיר משמר את המבנה האמורפי של האטומים של המתכת מהיותה נוזל גם בהיותה מוצק. למתכות אמורפיות יש תכונות פיזיקליות שונות מאשר לאותן מתכות במצב מוצק רגיל: הן עמידות יותר בפני קורוזיה, קשיחות יותר, חזקות יותר ועוד. הן משמשות בתעשייה לבניית שנאים, גופי חימום ועוד.
מרסק הדגלים

קארל מורגנטאו

קארל מורגנטאו נולד בברן, שווייץ לבנקאי שווייצרי עשיר שנעשה דיפלומט. מורגנטאו רצה להיות דיפלומט כמו אביו, עד שאביו נדרס למוות במהומה בשגרירות לאטבריה. הוא הבין שעל האנושות לבטל את מושג הלאומיות, והחל להשתמש בטרור כדי להפיץ רגשות אנטי-לאומיים. הוא החזיק מאות בני-ערובה, עד שהובס בידי קפטן אמריקה. הוא ייסד את ארגון אולטימטום/U.L.T.I.M.A.T.U.M, ונעשה המנהיג. הוא חטף מטוס נוסעים והחזיק את הנוסעים כבני ערובה, והסכים לשחרר אותם בתנאי כניעתו של קפטן אמריקה. בסופו של דבר, הוא והארגון הובסו בידי הקפטן ו-S.H.I.E.L.D.
מורגנטאו גילה כי הגולגולת האדומה מממן את האולטימטום, וערק. הוא שרד כמה וכמה ניסיונות התנקשות בחייו, וחטף את קפטן אמריקה המחליף, ג'ון ווקר. הוא עזר לווקר, באטלסטאר ואיש ההרס נגד האולטימטום, וזאת כי הגולגולת משמש מעין סמל לאומי. מורגנטאו חזר להנהיג את האולטימטום, והוביל אותם באירועי "מעשים של נקמה" נגד מון נייט והמעניש, שהביסו אותם.הוא והאולטימטום ניסו ליצור אנרכיה בארצות הברית, אך מזימתם סוכלה בידי המעניש וגוסט ריידר. 
הוא לכד את איש ההרס לוקה האמנזיה, אך במהלך קרב נגד ג'ון ווקר נפל למימי האוקיינוס הארקטי. הוא נמצא בידי תאגיד השמן רוקסון, ששטפו את מוחו, הפכו את עורו לאפור והעניקו לו כוחות-על. בקרב נגד קפטן אמריקה, הוא איבד את כוחותיו. בפשרה, מורגנטאו נעשה שליט האומה רומקיסטן בידי גדוד-V. ברצף אירועים שהפכו את קייבל לשליט רומקיסטן, דומינו התנקשה בחיי מורגנטאו.

גיא ת'יראולט

בעקבות חיסולו של מורגנטאו, סוכן האולטימטום הקנדי גיא ת'יראולט נבחר להמשיך את דרכו כמנהיג האולטימטום וכמרסק הדגלים. במהלך אירועי "מלחמת אזרחים", ת'יראולט תקף את שוק החקלאים של סנטה מוניקה כדי להראות את התנגדותו לחוק רישום העל-אנושיים, והובס בידי ה-Runaways. הוא נלחם בלגיון החופש, אך הובס ונכלא. הוא תקף מסעדה בניו-יורק, שם ריקי בארנס/הנווד הייתה בדייט. היא הביסה אותה, וזאת בעזרתו של פלקון.
ת'יראולט חטף בנקאי במזרח התיכון, ובכך הגיע לעימות עם ונום החדש, פלאש תומפסון. תומפסון נכנע לטבעו הרצחני של הסימביוט, ולאחר שהרג את סוכני האולטימטום שהיו במקום, אכל את זרועו הימנית של ת'יראולט. ת'יראולט שם במקום ידו תחליף קיברנטי. במהלך אירועי "ספיידר איילנד", הוא הוביל את האולטימטום במתקפה על מטה האומות המאוחדות, אך הם הובסו בידי האוונג'רס, האוונג'רס החדשים ואיש-הצפרדע.
בגלל פעולותיו של סוכן האולטימטום גורמן, דדפול פוצץ את נושאת המטוסים המרחפת של האולטימטום, והרג סוכנים רבים. בתגובה, ת'יראולט והאולטימטום רדפו אחרי בתו של דדפול ואביה המאמץ. בקרב הסופי נגד דדפול, האולטימטום הובסו ות'יראולט אוים לחייו.

קארל

בישיבת צוות של האולטימטום, ת'יראולט זעם על כישלונותיהם האחרונים, והכה אחד מן הסוכנים. בתגובה, חברו קארל הרג את ת'יראולט ונעשה מרסק הדגלים החדש. קארל הוביל את האולטימטום לפשיטה על ביתה של אמילי פרסטון, ידידתו של דדפול שאימצה את בתו. הם נהדפו בידי קסמיו של מייקל הנקרומנסר, ופותו למלכודת בידי דדפול. הוא שחט את כל סוכני האולטימטום, והשאיר רק את קארל. לאחר שהודה כי זילזל בדדפול והחשיב אותו לשכיר חרב ליצן, קארל נהרג כאשר נורה בראשו בידי דדפול, שפירק את האולטימטום היות שהרג את כל הסוכנים.
בילוהיריה

תולדות היישוב

היישוב, אשר נקרא עד שנת 1949 בשם לייחובצי, נוסד בשנת 1441, ובשנת 1583 הוענקו לו זכויות עיר. מסוף המאה ה-19 נעשתה העיירה למרכז מנהלי לסביבתה.

יהודי בילוהיריה

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-900 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיים בה קולחוז יהודי.
ב-5 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה בגטו מוקף גדר תיל באזור מוזנח בה, אליו הביאו בהמשך יהודים נוספים מהסביבה. מספר יושבי הגטו הגיע לכ-2,300 איש, ורבים מיושביו מתו מרעב, מקור וממגיפות.
ב-27 ביולי 1942 נרצחו כל יושבי הגטו ביער סמוך לעיירה.