google/wiki40b huggingface dataset:
רוברטה בונדר

ילדותה

בונדר נולדה וגדלה בסו סיינט מיירי (Sault Ste. Marie) אונטריו קנדה ב-4 בדצמבר 1945. אחת משתי בנותיהם של מילדרד ואדווארד בונדר.

השכלה

לבונדר תואר ראשון בזואולוגיה ומדעי החקלאות מאוניברסיטת גואלף (Guelph)  (1968).תואר שני בפתולוגיה מאוניברסיטת מערב אונטריו (1971). דוקטראט במדעי המוח מאוניברסיטת טורונטו (1974). ודוקטור לרפואה מאוניברסיטת מקמסטר (1977).

פעילותה כאסטרונאוטית

בונדר נבחרה בדצמבר 1983, על ידי מועצת המחקר הקנדית (National Research Council of Canada), לצוות האסטרונאוטים הראשון של קנדה. הצוות הועבר לסוכנות החלל הקנדית עם הווסדה ב-1989.
את אימוניה בנאס"א כאסטרונאוטית החלה בונדר ב-1984.
בונדר שוגרה לחלל  ממרכז החלל קנדי ב-22 בינואר 1992 במשימה STS-42 של מעבורת החלל דיסקברי. לאחר שהייה של 8 ימים נחתה ב-30 בינואר במסלול הנחיתה מספר 22 של בסיס חיל האוויר אדוארדס שבקליפורניה. במהלך הטיסה ביצעה בונדר ניסויים במיקרו כבידה שהיו מותקנים בספייסלאב.
אחר הטיסה בונדר  הובילה, במשך 10 שנים,  צוות מדענים בינלאומי שחקר את הדרך בה גוף האדם מתגבר על השפעות הטיסה לאחר החזרה מהחלל.

פעילות ציבורית

בונדר הייתה נשיאת אוניברסיטת טרנט בשנים 2003 עד 2009.
ב-2009 בונדר הקימה את "קרן רוברטה בונדר", העוסקת בעידוד המודעות הסביבתית.

הרצאות

בונדר היא מרצה מבוקשת ומופיעה לעיתים קרובות בטלוויזיה וברדיו. היא מרצה בתחומי התענינותה הרחבים: טיסות חלל, רפואה, מחקר מדעי וצילום.

צילום

בונדר עוסקת בצילום ופרסמה 4 אלבומי צילומי נוף.
פלודרבין

שימוש רפואי

פלודרבין נמצאת בשימוש בשילובים שונים עם ציקלופוספמיד, מיטוקסנטרון, דקסמטזון וריטוקסימב בטיפול בלימפומה שאינה הודג'קין אינדולנטית (המתפתחת לאט). פלודרבין ניתנת כחלק מפרוטוקול FLAG בטיפול בחולי לוקמיה מילואידית כרונית, יחד עם ציטרבין ו-G-csf. בגלל שהיא גורמת לדיכוי מח עצם היא משמשת בפרוטוקולים מסוימים כהכנה להשתלת מח עצם אלוגנית.

תופעות לוואי

פלודרבין גורמת ללימפופניה עמוקה. כתוצאה מכך, גורמת לעלייה בסיכון לזיהומים אופורטוניסטים. כצעד מנע לוקחים אנשים שמטופלים בתרופה זו קו-טרימוקסאזול (ריספרים) או במתן חודשי של פנטמידין דרך נבולייזר כדי למנוע פנאומוציסטיס פנאומוניה (דלקת ריאות שנגרמת מ-Pneumocystis jiroveci). הלימפופניה שנגרמת על ידי התרופה גורמת לחולים להיות פגיעים יותר למחלת שתל-כנגד-המאכסן-שמעירוי-דם (TA-GvHD), סיבוך קטלני כתוצאה מעירוי דם. לפיכך, כל אדם שקיבל אי פעם פלודרבין ייקבל רק רכיבי דם שעברו הקרנה.
פלודרבין גורמת לאנמיה, תרומבוציטופניה ונויטרופניה, ומשכך נדרש מעקב אדוק אחר ספירת הדם של המטופל בה. חלק מהמטופלים יזדקקו לעירויי דם וקבלת טסיות, ובהמשך - קבלת G-CSF, תרופה המעודדת ייצור גרנולוציטים, במטרה לעודד את התאוששות מח העצם.
דייוויד קרטר

קריירת פוטבול

קרטר החל לשחק פוטבול במכללת UCLA . בדראפט ה-NFL‏ בשנת 2011, נבחר קרטר בסיבוב השישי לשחק בקבוצת אריזונה קרדינלס ושיחק בה במשך שתי עונות. בשנת 2013, עבר לשחק בקבוצת דאלאס קאובויס ושיחק בה למשך שלושה משחקים. באוגוסט 2014 חתם בקבוצת ג'קסונוויל ג'אגוארס אך לא נכלל בסגל הקבוצה. בשנת 2015, חתם בקבוצת שיקגו ברס אך נופה מהסגל לפני תחילת העונה.

פעילות לזכויות בעלי חיים

קרטר אימץ אורח חיים טבעוני בפברואר 2014, לאחר שצפה בסרט הדוקומנטרי Forks Over Knives , ומאז הוא משתתף בכנסים ובהרצאות בנושא טבעונות וזכויות בעלי חיים. כמו כן, הוא ואשתו, פייג' קרטר, חברים בארגון Vegan Outreach  הפועל לקידום טבעונות.
רלף סמפסון

שנותיו הראשונות

לאחר התיכון, החל סמפסון לשחק במדיה של אוניברסיטת וירג'יניה. הוא שיחק במדי המכללה במשך ארבע שנים. בכל שנותיו במכללה רשם סמפסון ממוצעים של מעל 11 ריבאונדים למשחק, ובשנתו האחרונה הוסיף גם 19.1 נקודות. הוא נבחר שלוש שנים ברציפות לשחקן השנה במכללות על שם ג'יימס נייסמית' ופעמיים לשחקן השנה על שם ג'ון וודן ותמונתו התנוססה ארבע פעמים על שער המגזין ספורטס אילוסטרייטד.
לאחר סיום לימודיו, היה סמפסון מועמד טבעי להיבחר במיקום גבוה בדראפט, ורבים ראו בו הבטחה שיהפוך לאחד השחקנים הדומיננטיים ביותר בליגה.

קריירת ה-NBA

סמפסון העמיד עצמו לבחירה בדראפט של שנת 1983, ונבחר על ידי יוסטון רוקטס בבחירה הראשונה. כבר בעונת הרוקי שלו נבחר סמפסון למשחק האולסטאר וזכה בתואר רוקי השנה כשרשם ממוצעים של 21.0 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק. על אף יכולתו הטובה של סמפסון, סיימה קבוצתו במאזן הגרוע ביותר במערב עם 29 ניצחונות בלבד מול 53 הפסדים, והוגרלה לבחור את הבחירה הראשונה בדראפט של שנת 1984. 
בדראפט בחרה יוסטון את האקים אולאג'ואן, המיתמר לגובה של 2.13 מטרים, בבחירה הראשונה. שני השחקנים גדולי הממדים אשר שיתפו פעולה כונו "מגדלי התאומים" ("Twin Towers"). עם הצטרפותו של אולאג'ואן שיפרה הקבוצה את מאזנה כשניצחה 48 משחקים, הפסידה רק 34 והעפילה למשחקי הפלייאוף לראשונה מזה שלוש שנים. סמפסון הוכיח כי שילובו של שחקן גבוה נוסף לצידו אינו בא זה על חשבונו של זה, ורשם שיא קריירה של 22.1 נקודות למשחק בעונה הסדירה. הוא נבחר בפעם השנייה ברציפות למשחק האולסטאר, בו שיתף פעולה עם אולאג'ואן שנבחר גם כן. במשחק עצמו, רשם סמפסון 24 נקודות, קטף 10 ריבאונדים ונבחר לשחקן המצטיין. במשחקי הפלייאוף הודחה יוסטון כבר בסיבוב הראשון על ידי יוטה ג'אז בחמישה משחקים.
את העונה הבאה, עונת 1985/1986, סיימה יוסטון בראש הבית הדרום-מערבי עם מאזן של 31-51, העפילה למשחקי הפלייאוף מהמקום השני במערב, והגיעה עד למשחק הגמר, כשהיא מנצחת בסיבוב הראשון את סקרמנטו קינגס בסוויפ של שלושה משחקים, וחולפת גם על פני דנוור נאגטס בסיבוב השני. בגמר המערב פגשה יוסטון את האלופה היוצאת, לוס אנג'לס לייקרס. במשחק החמישי בסדרה, כשהמשחק בשוויון, וכשנותרה שנייה אחת לסיום הזמן החוקי של המשחק, קלע סמפסון את סל הניצחון עם הישמע הבאזר והוביל את קבוצתו לניצחון 4-1 בסדרה ולגמר ה-NBA. בסדרת הגמר רשם סמפסון ממוצעים של 14.8 נקודות ו-9.5 ריבאונדים למשחק, אך לא הצליח למנוע מקבוצתו הפסד לבוסטון סלטיקס, עם הרכב הנחשב לאחד מהטובים בהיסטוריה, בשישה משחקים. 
במהלך עונת 1986/1987 נפצע סמפסון בברכיו ובגבו ושותף רק ב-43 משחקים באותה העונה. במשחקים בהם כן שותף, שמר סמפסון על יכולת טובה יחסית, וסיים את העונה עם ממוצעים של 15.6 נקודות, ו-8.7 ריבאונדים. עקב פציעותיו המרובות, הועבר סמפסון בטרייד במהלך עונת 1987/1988 לגולדן סטייט ווריורס, בה שותף ב-29 משחקים עד לסיום העונה, אך לא העפיל עם הקבוצה לפלייאוף. בעונה העוקבת, המשיכו ממוצעיו לצנוח כשרשם רק 6.4 נקודות ו-5.0 ריבאונדים למשחק. בסיום העונה, העפילה גולדן סטייט למשחקי הפלייאוף, אך סמפסון כמעט ולא שותף, והועבר לאחר הפלייאוף לסקרמנטו קינגס בתמורה לג'ים פטרסן שהצטרף לווריורס.
גם בסקרמנטו לא הצליח סמפסון לשחזר את יכולתו הטובה משנות הקריירה הראשונות שלו. הוא שותף ב-51 משחקים בלבד בשתי העונות בהן שיחק בסקרמנטו, בהם תרם נקודות בודדות, ובסיום עונת 1990/1991 שוחרר מהקבוצה. הוא חתם בוושינגטון בולטס, אך נופה מהסגל כעבור עשרה משחקים בלבד. סמפסון, שלא הצליח להתגבר על פציעותיו, חתם עד לסיום העונה באוניקאחה מאלגה מליגת העל הספרדית, שותף בשמונה משחקים בלבד, ופרש ממשחק.
המשמר הנשיאותי הפלסטיני

הקמה

קודמו של המשמר הנשיאותי היה "הביטחון הנשיאותי", אשר הוקם בשנת 1994 על ידי נשיא הרשות הפלסטינית דאז (רש"פ), יאסר ערפאת והורכב ברובו מחברים מכוח 17.
בשנת 2006, הביטחון הנשיאותי הוקם ככוח נפרד בשם "המשמר הנשיאותי". המשמר הנשיאותי כולו הורכב מפעילי פת"ח הנאמנים לאבו מאזן. ארצות הברית הייתה מעורבת מאוד בהכשרת הקצינים אשר תואמו מטעמה על ידי לוטננט גנרל קית' דייטון. האימון היה חלק ממאמץ שיטתי לחזק את עבאס ואת נאמניו חברי הפת"ח כדי להתמודד עם ההצלחה המדינית של חמאס, שזכה בחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית בשנת 2006 והרכיב את הממשלה הפלסטינית החדשה. חמאס יצר שירות ביטחון בפני עצמו בתוך הרשות הפלסטינית.

הכוח היום

המשמר מונה ארבעה גדודים ונכון לשנת 2006, ההערכה היא כי משרתים בו כ-3,500 לוחמים, אך הוא תוכנן לגדול משמעותית. בית הספר של המשמר יושב ביריחו ובסיס האימונים והמטווחים נמצאים בנועיימה. 
באפריל 2014 הצטרפו לראשונה 22 לוחמות קומנדו למשמר הנשיאותי.
משחקי בניית ערים

משחקי בניית ערים הם ז'אנר של משחקי אסטרטגיה ממוחשבים, בהם המשתתף מגלם מתכנן ומנהיג של עיר. משחקים מז'אנר זה מציגים את העיר ממבט מלמעלה, ועל השחקן להיות אחראי לצמיחת העיר, אותה הוא בונה בעצמו. חלק ממשימותיו הן לבחור מיקום נוח לבניית העיר, וכן לדאוג לניהולה התקין (כמו למשל חלוקת משכורות). העיר מתפתחת בהתאם לרמת הביצוע של השחקן.
דוגמאות למשחקים של בניית ערים הם skyline city SimCity.
דני נוסי

ביוגרפיה

נוסי נולד בקלגנפורט, אוסטריה לאם יהודייה ממרוקו, ולאב מאיטליה. כשהיה נוסי בן 7, עברה המשפחה להתגורר בארצות הברית, בתחילה בשכונת קווינס שבניו יורק ולאחר מכן בעמק סן פרננדו שבקליפורניה שם סיים את לימודיו ב"תיכון גרנט".
נוסי נשוי לשחקנית הקולנוע פאולה מארשל אותה הכיר על סט הסרט "חתן, כלה וההורים שלה", לנוסי ולמארשל שתי בנות.
במהלך שנות ה-90 שיחק נוסי בסרט "אירייזר" בתפקיד סגן מונרו; "הפריצה לאלקטרז" של מייקל ביי שם גילם את סגן משנה שאפרד, חייל ביחידת "אריות הים" תחת פיקודו של אנדרסון (מייקל ביי) שנכנס אל תוך כלא אלקטרז במטרה להציל קבוצת מטיילים שנחטפת במקום.
כמו כן הופיע נוסי בתפקיד משני בדרמה "לחיות" המבוססת על האירועים שעברו על 45 נוסעי טיסה 571 של חיל האוויר האורוגוואי.
בנוסף שיחק נוסי במותחן האקשן של טוני סקוט, "כוננות מיידית", שם הופיע בתור סמל ראשון דני ריבטי.
בשנת 1997 השתתף נוסי בדרמה ההיסטורית "טיטניק". בסרטו של ג'יימס קמרון גילם נוסי את דמותו של פבריציו דה רוסי, בחור איטלקי צעיר המתלווה אל גיבור הסרט ג'ק דוסון (לאונרדו דיקפריו) שזוכה בזוג כרטיסים להפלגה במשחק פוקר. ב-1999 שיחק בסדרה הדרמה קצרת הימם של ABC "מרחרחים" לצד ג'ינה גרשון, בתפקיד מאני לוט. משנת 2018 משחק בסדרת הטלוויזיה "טירון" ברשת ABC.
יחסי ברזיל–דרום סודאן

היסטוריה

היחסים שבין ברזיל לדרום סודאן כוננו ב-9 ביולי 2011, יום קבלת העצמאות של המדינה מסודאן ובאותו היום בו הכירה ברזיל בעצמאותה של המדינה. ברזיל הצהירה כי כינון היחסים הדיפלומטיים עם המדינה בא במטרה לתמוך בפיתוח הכלכלי והחברתי של המדינה. ברזיל הייתה מעורבת בדרום סודאן עוד לפני הכרזת העצמאות של המדינה כאשר היא שלחה נציגים משקיפים למשאל העם על עצמאות המדינה.
ב-13 ביולי 2011 השתתף נציג מדרום סודאן בוועידת האומות המאוחדות הראשונה שנערכה במדינה. כשנתיים לאחר מכן, ב-2013, הואמנה שגרירות ברזיל באדיס אבבה, בירת אתיופיה, על היחסים הדיפלומטיים בין ברזיל לדרום סודאן.
חיספין

היסטוריה

בשנת 1973 התיישב בצומת פיק גרעין נח"ל תעשייתי, והיישוב נקרא "כפר גנ"ת" (ראשי תיבות של "גרעין נח"ל תעשייתי"), אך בהמשך הוקם יישוב הקבע ב"מרכז חיספית", ומאוחר יותר היסב את שמו ל"חיספין". מקור השם הוא יישוב יהודי מתקופת בית שני, המשנה והתלמוד בשם חספיה, שהשתמר בשם הכפר הערבי "ח'ספין" ששכן בסמוך עד מלחמת ששת הימים. היישוב "חספיה" נזכר כאחת העיירות היהודיות בתחום סוסיתא בכתובת רחוב ובתלמוד לעניין מצוות התלויות בארץ.

חינוך

בחיספין בית ספר יסודי ממלכתי-דתי אזורי, תלמוד תורה לבנים לכיתות א' - ח', ישיבה תיכונית המונה למעלה מ-400 תלמידים (ישיבה תיכונית חיספין), מכללה טכנולוגית מטעם חיל האוויר הנקראת "אדיר במרום" וישיבת הסדר גדולה (ישיבת הגולן). רבו של היישוב הוא הרב אהרן איזנטל.
בעבר פעל ביישוב כולל האידרא, בנשיאות הרב שלמה גורן. בין תלמידי הכולל נמנו רבים שהפכו בהמשך דרכם לאישי ציבור ידועים, ביניהם רב העיר צפת שמואל אליהו, מנכ"ל רשות השידור מרדכי שקלאר, מנהל בתי הדין הרבניים וסגן שר הביטחון הרב אליהו בן דהן, שמעון אדלר ואברהם ליפשיץ - ראשי האגף לחינוך דתי במשרד החינוך (חמ"ד), ועוד.

תעסוקה

ביישוב קיימת אכסניה שנפתחה בשנת 2004. באכסניה ישנו 'מרכז סיור ולימוד מדרשת הגולן', המספק שירות הדרכת טיולים לכלל ישראל.
רוב תושבי חיספין מתפרנסים מהוראה במוסדות התורניים שביישוב, בטבריה ובצפת. ישנם מספר חקלאים והיתר עצמאים.

מאגר המים בני ישראל

מדרשת הגולן שוכנת ליד "מאגר בני ישראל", הגדול מבין מאגרי המים בגולן. המאגר הוקם בין השנים 1980 ל-1984. נפחו 7.0 מיליון ממ"ק, גובה המים בשנה גשומה - 15 מטר, וגובה המים בשיא הוא 415 מטרים מעל פני הים. אורך הסוללה 2300 מ'.
לאחר הקמת היישוב חיספין האזור נוקז, ונבנה בו סכר ענק המנצל את מרבצי החרסית המצויים בתשתיתו כחומר אוטם לחלחול מים. הסכר אוגר את מי השיטפונות הזורמים במסלול של נחל אל על.
השם שניתן למאגר מנציח את האתר שלפנים היה קרוי "קובור בני איסראיל". בשם זה כינו התושבים הבדואים את שדות הרוג'ומים (ערימות ענק של אבנים שעליהן יש דולמנים). הבדואים שלא מצאו הסבר לגלי האבן הענקיים שהיו פזורים במרחב, זיהו אותם כמפעלי הקבורה של בני ישראל הקדומים הכול יכולים ועל כן כינוי כך את המקום.

מגדל המים

מאז הקמתו שכן ביישוב מגדל מים ישן אותו בנו הסורים. המגדל היווה סמל של היישוב, קושט ועוצב עם כתובת "שלום עם הגולן" והיה חלק בלתי נפרד מנוף היישוב. בשנת 2011 הוחלט להרוס אותו, לצורך הרחבת בית הכנסת המרכזי של היישוב, הסמוך אליו.
שרה פרידלנדר

ד"ר שרה פרידלנדר (1914, בודפשט - 29 במאי 1948, ירושלים) הייתה ממייסדי ארכיון יד ושם והמנהלת הראשונה של הארכיון.

השכלה

פרידלנדר למדה בגימנסיה, קיבלה השכלה כללית ושלטה בשש שפות. בשנת 1939 קיבלה תואר דוקטור בספרות גרמנית והונגרית, באוניברסיטת בודפשט. היא פעלה בשורותיהם של מספר ארגונים ציוניים, בהם ויצו. היא הייתה פעילה בקרן היסוד, בין היתר בכתיבה ובתרגום. היא כתבה על סופרים ואישים, בין היתר הנרייטה סולד, הרצל, ביאליק, בובר ועוד, ותרגמה מיצירותיהם.

בתקופת מלחמת העולם השנייה

פרידלנדר הייתה פעילה בניסיונות להצלת יהודים בהונגריה ואף תרגמה להונגרית את הפרוטוקולים של אושוויץ. אנג'לו רוטה, שגריר האפיפיור, קיבל תרגום זה. בקיץ 1944 נשלחה פרידלנדר לברגן-בלזן אך גם שם המשיכה לפעול פעילות תרבותית ולעסוק בתיעוד.

לאחר השחרור

פרידלנדר פעלה בז'נבה וחידשה את מחקריה בתולדות יהדות הונגריה. היא עלתה לארץ ישראל והייתה מנהלת ארכיון יד ושם ותחום הכספים ביד ושם, חברה בהגנה ופעילה בתחומי הנצחת השואה השונים.

נפילתה בקרב

במלחמת העצמאות הייתה פרידלנדר חובשת ובין היתר שירתה בשייח' ג'ראח. היא נפגעה ב-29 במאי מפגז ליד בית החולים האיטלקי ליד העיר העתיקה, בהיותה בעמדה, ונפטרה באותו היום.
מרקו קאז'אל

מרקו קאז'אל(ברומנית: Marcu Cajal; 1885 סוליצה - 1972) היה רופא ילדים יהודי רומני. מרקו קאז'אל כיהן כפרופסור במכון לרפואה ולרוקחות בבוקרשט, כיום האוניברסיטה לרפואה בבוקרשט.
בן למשפחה יהודית ספרדית, נולד מרקו קאז'אל בעיירה סוליצה בצפון חבל מולדובה בממלכה הרומנית. הוא סיים לימודי רפואה באוניברסיטת בוקרשט בשנת 1913. מרקו קאז'אל שירת כרופא צבאי בעל דרגת קפטן בצבא הרומני במלחמת העולם הראשונה, בה נפל אחד מאחיו.
מרקו קאז'אל פעל בכמה מוסדות רפואיים בבוקרשט, בירת רומניה, כולל למשך כ-30 שנהב בית החולים היהודי "קאריטס". בשנת 1936 מיוזמתו של קאז'אל הוקם בניין שלישי במסגרת בית החולים קאריטס. פעם בשבוע נהג קאז'אל להעניק טיפולי חינם בקליניקה הפרטית שלו ברחוב אנטון פאן 40 בבוקרשט.
בשנת 1930 התמנה למרצה בתחום הטיפולים ברפואת הילדים. בשנים 1933–1937 ניהל קא'זאל "מכון לחיזוק חוסן הילדים" ביישוב הנופש כרמן סילבה (לימים אפוריה סוד) שעל חוף הים השחור.
בימי משטר יון אנטונסקו והרדיפות הממוסדות נגד היהודים, אחרי שנחסמה בחוק בפני היהודים הכניסה לבתי הספר ולאוניברסיטאות הרומניים, במאי 1942 אירגן קאז'אל במתחם בית החולים קריטס מסגרת לימודי רפואה ליהודים, שנקראה "הפקולטה לרפואה עבור יהודים" (1944-1942). הוא נודע גם כ"בית הספר של קריטס" או "בית הספר קאז'אל".
אחרי הדחת השלטון הצבאי-פשיסטי וביטול החוקים נגד היהודים, בשנת 1947 התאפשר מינויו של מרקו קאז'אל כפרופסור לקליניקה פדיאטרית ולפואריקולטורה במכון לרפואה ולרוקחות בבוקרשט.
מרקו קאז'אל ביצע מחקרים בנוגע לעגבת התורשתית, לשימוש בטיפולים על ידי אוטוסרותרפיה בבברונכופנאומוניה אצל הילדים.
מרקו קאז'אל כיהן כיושב ראש החברה לרפואת ילדים ברומניה.
מרקו קאז'אל היה אביו של הווירולוג והפעיל היהודי ניקולאיה קאז'אל, שנודע כמדען, חבר האקדמיה הרומנית ויושב ראש פדרציית הקהילות היהודיות ברומניה.
שלמה סובל

הרב שלמה סובל (כתיב יידי: סאבעל, סאבל; י' בטבת תרס"א, 1 בינואר 1901 - י"ג בטבת תש"ל, 22 בדצמבר 1969) היה דרשן ירושלמי.

תולדותיו

נולד בדווינסק שבלטביה, בנם של שמואל סובל. בבחרותו עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בהיותו בן 18 נישא לאיטא פינא חסא, בתו של רבי בן ציון ידלר. 
ניהל התכתבות תורנית ענפה עם שני רבנים בולטים בדורו - רבי יוסף רוזין ("הרוגוטשובר") ורבי יוסף חיים זוננפלד, ופרסם את תוכן התכתבותו עמם בשני ספרים: שו"ת שלמת יוסף (התכתבותו עם הרוגוטשובר) ושו"ת שלמת חיים (התכתבותו עם הרב זוננפלד).
חיבר את הספר שלמה חדשה, שלושה חלקים, הכוללים את חידושיו וביאוריו במקרא, בהלכה ובאגדה.
כיהן כר"מ במספר ישיבות בירושלים. היה דורש בירושלים בשבתות ובחגים.
נפטר בשנת תש"ל, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

משפחתו

בניו: יוסף, שמואל ויצחק נחמן סובל, בנותיו: רחל - אשת חיים קנריק, ורבקה - אשת ישראל מרגלית, מתלמידי ישיבת מיר בשנחאי, וחיה סלובה -אשת דודה יהושוע לייב אריה (בן הרב בן ציון יאדלר). מנכדיו: הרב שלמה סובול - רב קהילת שערי יונה מנחם ממודיעין, השופט משה סובל, והרב משה מרדכי קארפ, מרבני מודיעין עילית (חתן בתו רבקה).
פארק מת"ם

היסטוריה

הפארק הוקם ביוזמת אלרון, עיריית חיפה ומשרד המסחר והתעשייה, שבסוף 1965 ביקשו ממינהל מקרקעי ישראל שטח של 100 דונם לקריה למפעלי אלקטרוניקה. המינהל הקצה לשם כך אדמות שהיו שייכות בעבר לנויהרדטהוף. בניית הפארק החלה בסוף שנת 1968 והמפעלים של קבוצת אלרון החלו לאכלס אותו בשנת 1972. בשנת 1984 כבר עבדו בפארק 4,000 עובדים. 
בשנת 1991 הוקם מרכז הפיתוח של מיקרוסופט בפארק, שהיה הראשון שהקימה החברה מחוץ לארצות הברית. ב-2015 עבר המרכז לבניין חדש המשתרע על שטח של 7,500 מ"ר.
באוקטובר 1998 מכרה עיריית חיפה לחברת גב-ים, מקבוצת דיסקונט השקעות 50.1% מחברת מת"ם בעלת הפארק, תמורת 240 מיליון שקל, ההצעה הגבוהה ביותר שהוגשה במכרז שנערך.
באוגוסט 2006 הוקם מרכז הפיתוח של גוגל ישראל בפארק.
ב-15 בספטמבר 2008 הונחה אבן הפינה ל"פארק מדעי החיים". זה, עתיד לקום בשטח שמול מתם, מעברו השני של כביש 4. על ניהולו של הפארק החדש מופקדת החברה הכלכלית לחיפה, תוך חיקוי מודל הקמתו ותפעולו של הפארק הוותיק והמצליח, אלא שבפארק העתידי תרוכזנה חברות מתחומי הביולוגיה והביוטכנולוגיה בלבד.
ביוני 2010 חנכה אינטל ישראל את ה-"בניין הירוק" של מרכז הפיתוח שלה, שהוקם בהשקעה של כ-450 מיליון שקל. הבניין הראשון בישראל שקיבל הסמכת LEED Gold שניתנת על ידי המועצה האמריקנית לבנייה ירוקה. הבניין חובר בגשר, מעל רחוב אנדריי סחרוב, לבניין הקיים של אינטל בפארק.
חייבים לדבר על קווין

העלילה

אווה (טילדה סווינטון), לשעבר סופרת מצליחה, חייה בבדידות ועובדת בעיירה הסמוכה לבית סוהר בו כלוא בנה. היא נזכרת באירועים שהובילו לנידוי אותו היא חווה. קווין (עזרא מילר), בנה הבכור, היה ילד מנותק ולא מתקשר. הוא התנהג בצורה מחושבת, כאשר עורר סלידה באמו, אך מתיקות עם אביו פרנקלין (ג'ון סי. ריילי). על הרקע הזה עולים סכסוכים רבים בין בני הזוג. אווה מצטערת על אובדן החופש שלה, וקווין המרוחק והקר לא היווה פיצוי לאובדן זה. במהלך התבגרותו ניסתה האם בכל זאת, לעורר בו עניין ושיתוף פעולה, אך לשווא. כשאווה מנסה לדבר עם פרנקלין, הוא מתרץ את התנהגותו המוזרה של קווין וחושב שאווה בודה דברים מליבה. קווין שואב השראה מסיפור רובין הוד והופך לקשת חובב. פרנקלין מתנהג בסלחנות לקווין גם לאחר שאחותו איבדה את עינה על ידי חומר ניקוי בעת שהשגיח עליה. אווה לעומתו חושבת שזאת לא הייתה תאונה. אווה ופרנקלין רבים ביניהם, והוא מודיע לה כי הוא רוצה להתגרש. הוא גם מציע לה כי תטפל בעצמה, על רקע שנאתה לבנה התמים (כך לתפיסתו). ימים ספורים לפני יום הולדתו ה 16 של קווין, אווה מקבלת הודעה כי בתיכון גלדסטון, בו לומד קווין התחוללה זוועה. אווה מגיעה אל התיכון ומיד מבינה כי קווין ביצע טבח נורא בחבריו ללימודים באמצעות חץ וקשת. אווה חוזרת לביתה, ומגלה כי קווין רצח גם את אביו ואחותו.
הסרט נגמר בביקור של אווה בבית סוהר, בו היא שואלת את בנה מדוע רצח, ותשובתו היא "פעם חשבתי שאני יודע, היום אני כבר לא בטוח".

אמצעים ויזואליים

1. במהלך הסרט נעשה שימוש רב במוטיב הצבע האדום והדם, שמרמז על סופו הנורא של הסרט. 
2. ישנן סצנות בהן יש קלוז-אפים על שפתיהם של הדמויות, על מנת להדגיש פרטים חשובים בסרט.

פיתוח

ערוץ הבי בי סי קנה את הזכויות לעיבוד קולנועי ב-2005. כתיבת תסריט הסרט נערך כשנתיים ועוד כשלוש שנים הוקדשו להפקת הסרט. צילום הסרט החל ב-2010 והוקרן לראשונה בפסטיבל קאן 2011.
לה פאס (מקסיקו)

היסטוריה

הקונקיסטאדור הספרדי הרנאן קורטס הגיע לאזור ב-3 במאי 1535, לאחר ששלח אליו בשנים שלפני כן שתי משלחות. הוא ניסה להקים במקום עיירה בשם סנטה קרוס, אך היא ננטשה כעבור מספר שנים. ב-1596 היישוב במקום התחדש על ידי החוקר הספרדי סבסטיאן ויסקאינו שחקר את אזור מפרץ קליפורניה, וקרא להתיישבות לה פאס.
ב-10 בינואר 1854 לה פאס הפכה להיות בירת רפובליקת סונורה, שהייתה ניסיון של שכיר החרב האמריקאי ויליאם ווקר להקים מדינה בשטחי חצי האי באחה קליפורניה, אך כעבור מספר חודשים הרפובליקה צורפה מחדש למקסיקו.
ב-1974 באחה קליפורניה הדרומית הפכה להיות מדינה במקסיקו, ולה פאס נקבעה להיות בירתה.

כלכלה

הכלכלה המקומית מסתמכת על חקלאות, כריית כסף, דייג, שליית פנינים, תעשייה ותיירות.

חינוך

בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של באחה קליפורניה הדרומית והאוניברסיטה הטכנולוגית של לה פאס.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי מנואל מארקס דה לאון, המציע טיסות לערים מרכזיות במקסיקו וכן ללוס אנג'לס בארצות הברית. הנמל הימי (Puerto de Pichilingue) מרוחק 17 קילומטרים מהעיר.
לינפילד

היסטוריה

מועדון הכדורגל לינפילד הוקם במרץ 1886 ב"לינפילד אתלטיק קלאב" על ידי עובדי טחנת הרוח לינפילד.  בתחילה שיחקה הקבוצה את משחקיה במגרש האחורי של טחנת הרוח, מגרש שזכה לכינוי "האחו".  ב-1889 גדילת הקבוצה גרמה למעברה למגרש בסמטת אלסטרביל בבלפסט.  במהלך שהותה של הקבוצה במגרש זמני זה, היא שיחקה נגד קבוצת נוטינגהאם פורסט בסיבוב הראשון של גביע ה-FA (באותה התקופה הורשו מועדונים מכל ארבעת חלקי האיים הבריטיים להשתתף במפעל זה).  במשחק הראשון, שנערך בנוטינגהאם, סיימו הקבוצות בתיקו 2-2 ולינפילד פרשה מהמשחק השני, דבר שהקנה לפורסט עלייה לשלב השני.  בשל כך, לינפילד היא בעלת תואר של הקבוצה היחידה בהיסטוריה שהשתתפה אי-פעם בגביע האנגלי ולא הפסידה ולו משחק אחד.
המעבר למגרש החדש, ששיפר גם את הישגי הקבוצה בשל רמתו הטובה, היה זמני בשל העובדה ששטח של המגרש נמכר לאיש עסקים מקומי והקבוצה נותרה ללא מגרש ביתי ונאלצה למשך זמן רב לשחק במגרשיהן של קבוצות שונות.  לבסוף, מנג'ר הקבוצה, רוברט גיבסון, מצא חלקת אדמה בדרום בלפסט שהוכשרה מאוחר יותר למגרשה של לינפילד ומוכר יותר כיום כוינדזור פארק.  הקבוצה ערכה את משחקה הראשון במגרש ב-2 בספטמבר 1905 נגד גלנטורן.
ללינפילד ישנו קשר ארוך שנים עם מועדון הפאר הסקוטי גלאזגו ריינג'רס ובכל עונה נערך משחק הוקרה בין שני המועדונים.  המועדון מזוהה עם הפרוטסטנטים בצפון אירלנד ומכאן גם הקשר עם הגלאזגו ריינג'רס.

הופעות אירופיות

כמועדון המוביל לאורך השנים בכדורגל הצפון-אירי, לינפילד היא משתתפת קבועה במפעלים האירופיים. בעונת 1963/1964 הקבוצה הגיעה לשלב שמינית גמר גביע אירופה למחזיקות גביע. ההישג המשמעותי ביותר של הקבוצה הוא הגעה לרבע-גמר גביע אירופה, בשנת 1967.  הקבוצה עברה את קבוצות אריס בונבואירה הלוקסמבורגית וואלרנגה הנורווגית עד שהפסידה ברבע הגמר לקבוצת צסק"א סופיה הבולגרית, תיקו 2-2 ביתי והפסד 1-0 בבולגריה.
בעונת 1984/85 הקבוצה עברה את קבוצת שמרוק רוברס האירית התמודדה הקבוצה מול קבוצת פנאתנייקוס היוונית, שהגיעה בסופה של אותה העונה לסגנות.  לאחר הפסד 2-1 ביוון הגיעו הקבוצות למשחק בבלפסט, שהחל ביתרון 3-0 ללינפילד אך נגמר בתיקו 3-3 שגרם להדחת לינפילד מהמפעל.
בעונת 1987/88, במהלך משחק ביתי מול לילסטרום הנורווגית אוהדי הקבוצה החוליגנים התפרעו, דבר שגרם לביטול משחקי הבית של הקבוצה בצפון אירלנד והעברת לוויילס עד שנת 1990.
בעונת 1993/94 הקבוצה הפסידה במצטבר 3-2 לקבוצה הגאורגית דינמו טביליסי אך בשל הדחתה של זו מהמפעל הקבוצה במשיכה לשלב הבא, בו התמודדה מול קבוצת פ.צ. קופנהגן הדנית.  המשחק הראשון נגמר בניצחון צפון-אירי 3-0 אך במשחק הגומלין ניצחה קופנהגן 4-0 ועלתה לשלב הבא, לצמד משחקים מול קבוצת מילאן.
זבורוב

תולדות היישוב

זבורוב נזכרת לראשונה בשנת 1166, ובשנת 1241 נהרסה בידי המונגולים. בשנת 1639 הוענקו ליישוב זכויות עיר. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי זבורוב

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנות ה-80 של המאה ה-17. במהלך המאה ה-18 הופצו נגד יהודי העיירה מספר עלילות דם. מסוף המאה ה-19 התקיימה בעיירה פעילות ציונית. 
במהלך מלחמת העולם הראשונה נמלטו רבים מיהודי העיירה מערבה, ומאידך, הגיעו אליה יהודים שגורשו מטלומאץ'. בסיוע הג'וינט, השתקמה הקהילה לאחר המלחמה. בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, ופעל בה בית ספר עברי, לצד מוסדות חינוך של אגודת ישראל. בשנת 1931 נמנו בעיירה כ-1,900 יהודים, רוב תושביה. לאחר כניסת הסובייטים לעיירה בספטמבר 1939, נסגרו בה המוסדות היהודיים, והולאמו עסקי יהודים בה.

בשואה

ב-4 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובו ביום רצחו אלו בסיוע אוקראינים למעלה מ-800 יהודים בה. כעבור כמה ימים הוקם בעיירה יודנרט, בראשות יעקב פוקס, אשר נצטווה לספק לגרמנים מאות יהודים לעבודות כפייה מדי יום. ב-16 באוקטובר 1941 נרצחו כ-200 משכילים יהודים בעיירה.
בקיץ 1942 רוכזו היהודים הנותרים בעיירה בשני מחנות עבודה, אליהם הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה. ב-29 באוגוסט שולחו כ-1,300 יהודים ממחנות אלו למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר מכן, הובאו לעיירה יהודים נוספים מיישובי הסביבה, וכל יהודי העיירה, כ-3,000 איש, רוכזו בגטו קטן מוקף גדר תיל, בו פרצו מגיפות.
ב-4 באפריל 1943 פשטו על הגטו בעיירה גרמנים ואוקראינים, וכ-2,300 מיהודיו נרצחו בבורות ירי שכרו בעצמם. ב-5 ביוני 1943 בוצעה בגטו אקציית חיסול, תוך סריקת בתיו. במהלך האקציה התנגדה לגרמנים קבוצת מחתרת יהודית, בפיקודו של לוי רמר, והביאה לנסיגתם הזמנית מהגטו. לאחר מכן, הציתו הגרמנים את בתי הגטו בהם התבצרו המורדים, והשלימו את חיסול הגטו.
ביוני 1943 חיסלו הגרמנים את שני מחנות העבודה בעיירה, כאשר באחד המקרים שרפו בחיים כ-600 יהודים שכלאו בצריפים.
בזבורוב חי חסיד אומות העולם אנטון סוחינסקי, שהחביא בביתו שישה יהודים עד לכיבוש האזור על ידי ברית המועצות ביולי 1944.