google/wiki40b huggingface dataset:
בית הנבחרים (בלגיה)

בית הנבחרים הבלגי הוא הבית התחתון בפרלמנט הפדרלי של בלגיה אשר מכיל 150 נציגים אשר נבחרים בבחירות מדי 5 שנים ב-11 מחוזות בחירה (5 בולוניה, 5 בפלנדריה ומחוז בריסל). חלוקת המושבים נעשית לפי שיטת ויקטור ד'הונד. אחוז החסימה עומד על 5%.
הדרישות הבסיסיות לכהונה בפרלמנט הן גיל 21 ומעלה, אזרחות ותושבות בלגית. ההשבעה לתפקיד נעשית באחת מהשפות הרשמיות של המדינה (הולנדית, צרפתית וגרמנית). לפי החוקה הבלגית, אדם לא יכול להיות בו זמנית  גם חבר בפרלמנט אזורי (הפרלמנט הפלמי או הפרלמנט של ולוניה) וגם חבר בבית הנבחרים. אותו הדבר לגבי חברי הסנאט. אדם הנשבע לבית הנבחרים מספיק אוטומטית את תפקידו הקודם.  נציג בבית הנבחרים המתמנה לשר מפסיק את חברותו בבית הנבחרים. הוא יכול לחזור אם הוא מתפטר מתפקידו כשר. אדם לא יכול להיות בו זמנית חבר בבית הנבחרים ועובד מדינה, איש הרשות השופטת או חבר בפרלמנט האירופי.
על פי סעיף 53 של החוקה, רוב חברי בית הנבחרים צריכים להיות נוכחים בישיבות על מנת שיתקבלו החלטות. שינוי בחוקה  דורש רוב של שני שלישים  אשר יהיה נוכח בהצבעה.
המפלגה הגדולה ביותר בבית היא הברית הפלמית החדשה, אשר מונה מטעמה 33 נציגים, והיא זו שמובילה את הקואליציה ואת הממשלה.
בית הנבחרים יושב בעיר הבירה של בלגיה - בריסל.
דין או'גורמן

חייו

נולד באוקלנד, ניו זילנד לויקי וללאנס או'גורמן, משפחה שמוצאה מאירלנד. למד ב"מכללת רנגיטוטו" שבאוקלנד. 
החל את דרכו כשחקן בסרט הילדים "רצי האבדון" ובתעשייה המקומית בניו זילנד. השתתף בפרקים ספורים בסדרות המצליחות "הרקולס: המסעות המופלאים" ו"זינה הנסיכה הלוחמת".
ב-1998 שיחק או'גורמן בתפקיד ראשי לצידו של כוכב הקולנוע ראיין גוסלינג בתחילת דרכו בסדרה "הרקולס הצעיר" בהפקת סם ריימי בתפקיד איליוס הצעיר.
או'גורמן זכה בארצו למעמד של שחקן קולנוע מוערך בזכות הופעות בסרט המסע "עור נחש" לצידה של מלאני לינסקי והדרמה "צעצוע אהבה".
בשנת 2004 זכה או'גורמן להכרה גם באוסטרליה וברחבי העולם בזכות תפקידו בעונה הרביעית של סדרת הדרמה האוסטרלית "בנות מקלאוד" בתור לוק מורגן החבר של ג'ודי מקלאוד, עליו הועמד לפרס לוגי היוקרתי. בתחילת 2011 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "The Almighty Johnsons" בתור אנדרס ג'ונסון (האל בראגי).
בשנת 2012 התפרסם או'גורמן בפנטזיה שוברת הקופות של פיטר ג'קסון "ההוביט: מסע בלתי צפוי" בתפקיד הגמד פילי, אחיינו של תורין (ריצ'רד ארמיטאג'), תפקיד שאותו גילם לכל אורך הטרילוגיה.
הלל צרי

ביוגרפיה

בילדותו למד לנגן בפסנתר אצל המורה חנה שלגי, אך פנה לנגינה על צ'לו.
צרי היה תלמידו של הצ'לן עוזי ויזל באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב ולאחר מכן השתלם אצל ברנרד גרינהאוס בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון בארצות הברית. גרינהאוס השווה את כשרונו לזה של הצ'לן המפורסם עמנואל פויירמן.
בשנת 1984 קיים צרי הופעת בכורה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בניצוחו של זובין מהטה.
מאז 2016 משמש צרי כמנצחה של התזמורת הקאמרית של חיל החינוך והנוער.
החל משנת 2006 מלמד צרי בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב ומכהן שם כראש מחלקת מיתרים. הוא נמנה עם מייסדיה של החברה הישראלית לצ'לו ושל הסמינר הבינלאומי השנתי לצ'לו בישראל. הלל צרי לימד בכיתות אמן בארצות רבות בתבל - בהן סין, רוסיה וארצות אירופה, וניגן עם תזמורות כגון התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC, התזמורת הסימפונית של דיסלדורף, התזמורת הקאמרית של פילדלפיה, התזמורת הפילהרמונית של חבל הריין, התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הקאמרית הישראלית.
צרי הופיע כסולן ברסיטלים וגם כמבצע מוזיקה קאמרית בשיתוף פעולה עם דייוויד סויר, מייקל טרי, פנינה זלצמן ואחרים. הוא חבר בשלישייה הישראלית יחד עם הפסנתרנית רוגלית ישי והכנר המייסד מנחם ברויאר, וכמו כן הוא חבר במועדון הישראלי למוזיקה קאמרית וחבר בסגל המורים בקשת אילון.
צרי כתב עיבוד וירטואוזי לנושאים מהאופרה "כרמן" מאת ביזה - כרמניאנה - סויטה בריליאנט.
הלל צרי הוא בנו של צבי צרי, מחנך מוזיקלי וכותב ספרים בתחום המוזיקה. אחיו התאום של הלל, ניתאי צרי, הוא הכנר הראשי של סימפונט רעננה. אחותם, רות צרי, היא פסנתרנית ובעבר נגנית קלרינט, ואחות נוספת, כרמית צרי, היא כנרת.
מחלת פברי

תסמינים

בהיעדר טיפול, מחלת פברי מחמירה עם הזמן. התסמינים הראשונים מופיעים בילדות ומאופיינים בכאבים עזים (קבועים או בהתקפים) בקצות הגפיים, אי סבילות לחום וקור, חוסר הזעה. עם העלייה בגיל נוספים נגעים עוריים אופייניים בצבע אדום-סגול שיופיעו על פי רוב באזור המפשעה והטבור (angiokeratoma) וכן עייפות רבה. בגיל הבגרות ישנה הקלה בכאבים אולם אז מתחילים להופיע סימנים לנזק בלתי הפיך בכליה, בלב ובמוח. נזקים אלו נובעים מן האגירה ההולכת ומצברות בתאים השונים. 
פגיעה בכליות מתחילה כבר בגיל ההתבגרות והיא ניתנת לאבחון על ידי הימצאות חלבון בשתן. הפגיעה תחמיר עם הגיל עד לכשל כלייתי המופיע בסביבות גיל 40. פגיעה בלב ובכלי הדם עשויה להוביל למחלת לב או שבץ-לב בגילאי 30 - 50; כמו כן, מחלת לב בגיל צעיר עשויה לרמז על מחלת פברי. הפגיעה בכלי הדם במוח מעלה את הסיכון להתפתחות שבץ מוחי. ייתכנו גם סימנים וסימפטומים נוירולוגיים אחרים כגון: צלצולים באוזניים עד איבוד שמיעה, סחרחורת. חולשה עד שיתוק אזורי של פלג גוף מסוים, הפרעות דיבור, הפרעות ראיה ועוד. בנוסף לתסמינים אלה החולים עלולים לסבול מכאבי בטן לאחר הארוחה, שלשולים ואף דיכאון. אחד המאפיינים הייחודיים של מחלה זו היא הופעת כתמים לבנים בצורת כוכב על קרנית העין (cornea verticillata). ממצא זה אינו פוגע בראייה אך במידה שמתגלה הוא מסייע באבחון המחלה.

אבחון

אבחון המחלה נעשה באמצעות בדיקת דם. הבדיקה שונה בגברים ובנשים, משום שהגן הפגום במחלת פברי מופיע על כרומוזום המין X (ראו הסבר ב"פאתופיזיולוגיה וגנטיקה")
בגברים תבוצע בדיקה הבוחנת את רמת פעילות האנזים אלפא גלקטוזידאז A בדם או בתאי דם לבנים. לאישור האבחנה ולמציאת המוטציה, יש לבצע אבחון גנטי.
במקרה של חשד למחלת פברי בנשים בדיקת פעילות האנזים אינה מספקת כיוון שתוצאה תקינה בבדיקה זו איננה שוללת מחלה. לפיכך, בנשים יש לבצע אבחון גנטי המבוצע מחומר גנטי המופק מתאי דם לבנים.

פאתופיזיולוגיה וגנטיקה

הגן הנפגע במחלה נקרא אלפא גלקטוזידאז A; פגיעה בגן זה גורמת לאגירה של הגלוקוליפיד גלובוטריאאוזילצראמיד (globotriaosylceramide, המוכר גם כ- Gb3, GL-3 או ceramide trihexoside) בכלי הדם וברקמות אחרות. כתוצאה מכך נפגע תפקודן התקין של הרקמות. כיוון שהגן הפגום נמצא על כרומוזום המין X, יהיו תסמיני המחלה חמורים יותר בגברים המיזיגוטיים (הנושאים רק כרומוזום X אחד המכיל מוטציה בגן המקודד לאלפא גלקטוזידאז A). בנשים הטרוזיגוטיות (הנושאות כרומוזום אחד עם גן פגום וכרומוזום אחד עם גן תקין) תופיע מחלת פברי בדרגות חומרה שונות, ממחלה קלה יחסית- עד מחלה קשה כמו אצל הגברים. מניחים שהשונות הזאת נובעת מהדפוסים השונים של אינאקטיבציה של כרומוזום ה-X.

טיפול

פותחו שתי תרופות לטיפול במחלה על ידי מתן אנזים חליפי המחליף את האנזים אלפא גלקטוזידאז A הפגום במחלה. בטיפול זה ניתן האנזים החסר באינפוזיה לתוך הוריד פעם בשבועיים. חברת TKT Shire פיתחה את התכשיר רפלגל Replagal (שם גנרי: אגלזידאז- אלפא) וחברת ג'נזיים (Genzyme) פיתחה את התכשיר פברזיים (Fabrazyme, שם גנרי: אגלזידאז- בטא). פברזיים קיבל אישור שיווק הן מרשות המזון והתרופות האמריקאית בארצות הברית (FDA) והן מן הרשות האירופאית EMA (אישור מלא) ואילו רפלגל מאושר לשיווק רק באירופה . בישראל משווקים שני התכשירים והם אף כלולים בסל-הבריאות. ההבדל בין התכשירים נובע מכך שפותחו בשתי מערכות ביולוגיות שונות והם ניתנים במינונים שונים.
פברזיים מיוצר בתאי CHO ‏(Chinese Hamster Ovary cells) וניתן במינון של 1 מ"ג לק"ג משקל גוף של החולה כל שבועיים ואילו רפלגל מיוצר בתאים פיברובלסטים ממקור אנושי וניתן במינון של 0.2 מ"ג לק"ג משקל גוף של החולה כל שבועיים.
מייצב תמונה

בצילום, מייצב תמונה הוא מנגנון המגיב על תזוזות קלות של יד הצלם בזמן החשיפה, ומפצה עליהן, על מנת לאפשר תמונות חדות יותר עבור מהירות תריס נתונה. קיום מנגנון ייצוב תמונה מוסיף בדרך כלל בין 2 ל-4 סטופים (תחנות תריס) ליכולת ההחזקה ביד של המצלמה, כלומר יכולת להחזיק את המצלמה יציבה בחשיפה ארוכה פי 4 עד 16 ועדיין לקבל תמונה חדה, לעומת מצלמה ללא מנגנון הייצוב.
ואלטר יונגהאנס

קריירת מועדונים

יונגהאנס החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1977 בבאיירן מינכן, שם שיחק חמש עונות, תחילה כמחליפו של ספ מאייר. עם פרישתו של מאייר בשנת 1979 בגין תאונת דרכים, שיחק יונגהאנס ביחד עם השוער הוותיק מנפרד מילר, כאשר שניהם מתחרים על המקום בהרכב. עם באיירן מינכן זכה יונגהאנס בשתי אליפויות הבונדסליגה ובגביע מקומי אחד. הרוטציה בין יונגהאנס למילר נמשכה גם בזירה האירופית, כאשר בעונת 1982 הגיעה באיירן מינכן לגמר גביע אירופה לאלופות, בו הפסידה לאסטון וילה, ויונגהאנס ישב על הספסל, אך במהלך העונה האירופית, שני השוערים שיחקו לסירוגין. סך הכול ערך יוגנהאנס 67 הופעות בבאיירן מינכן, ועזב את המועדון בשנת 1982. 
בשנת 1982 עבר יונגהאנס לשאלקה 04, ובניגוד לתקופתו בבאיירן מינכן, זכה תחילה לבלעדיות בהרכב הפותח, ובחמש עונות צבר 148 הופעות, עם זאת, חל פיחות במעמדו בעונה האחרונה שלו בקבוצה, והוא בחר לעבור להרטה ברלין בשנת 1987. יונגהאנס שיחק שבע עונות בהרטה ברלין, תחילה בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונת 1990 עלה עם הרטה לבונדסליגה, אך נשר בחזרה לבונדסליגה השנייה כעבור עונה אחת, ונשאר באותה ליגה עד לעזיבתו את הקבוצה בשנת 1994, לאחר 171 הופעות. בשנת 1994 שב יוגנהאנס לבונדסליגה וחתם בבאייר לברקוזן, אך לא שיחק בקבוצה ולו משחק אחד, ובאותה שנה כבר עבר לפורטונה קלן מליגת הבונדסליגה השנייה, שם שיחק שתי עונות, עד לפרישתו בשנת 1996.

קריירה בינלאומית

ליונגהאנס אין הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, אך הוא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 1980, בו זכתה הנבחרת הגרמנית, כשוער השלישי בהייררכיה, אחרי הראלד שומאכר ואייקה אימל. בנוסף, יונגהאנס נסע לאולימפיאדת לוס אנג'לס, והיה חלק מהסגל האולימפי לטורניר הכדורגל של האולימפיאדה בשנת 1984.

לאחר הפרישה

יונגהאנס עבד כמאמן השוערים של פורטונה קלן עם פרישתו מהמשחק, ואחר כך גם בפ.צ. קלן, בנפיקה ליסבון ואתלטיק בילבאו. בעונת 2006/07 היה עוזר המאמן בבורוסיה מנשנגלדבך. לאחר מכן, החליף שוב את ספ מאייר, והפעם בתפקיד מאמן שוערים בבאיירן מינכן, תפקיד אותו ביצע במספר קבוצות שונות של המועדון.
אקול נורמל סופרייר

בוגרים מפורסמים

מבין בוגרי האקול נורמל סופרייר התפרסמו רבים:
הביולוג לואי פסטר; הפיזיקאים: פייר דוהם, לאון ברילואן, ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה, פול לנז'בן, אדואר ברנלי (Édouard Branly); חתני פרס נובל לפיזיקה: ז'אן-בטיסט פרין (Perrin, זכה ב-1926), קלוד כהן-טנוג'י (1997), לואי אז'ן פליקס נאל (Louis Eugène Félix Néel, זכה ב-1970), פייר ז'יל דה-זֶ'ן (1991), גבריאל ליפמן (זכה ב-1908), אלבר פר (2007), אלפרד קסטלר (1966), סרז' הרוש (2012); הכימאי פול סבטייה, זוכה פרס נובל לכימיה (1912).
הפילוסופים: ז'אן איפוליט, לואי אלתוסר, רמון ארון, אלן באדיו, אטיין בליבר (Étienne Balibar), אנדרה גלוקסמן (Glucksmann), סימון דה בובואר, ז'אק דרידה, ז'אק רנסייר, סימון וייל  (אחותו של אנדרה וייל), איפוליט טֶן (Taine), ולדימיר ינקלביץ' (Jankélévitch), אדואר לה רואה (Édouard Le Roy), בני לוי, מוריס מרלו-פונטי, מישל סר (Serres), מישל פוקו, אלן פינקלקראוט, אנדרה קונט-ספונוויל, ז'ורז' קונגילם (Canguilhem), ז'אן-פרנסואה רבֶל (Revel), אמיל שארטייה; הפילוסופים זוכי פרס נובל לספרות: אנרי ברגסון (1927), ז'אן פול סארטר (1964-דחה את הפרס).
המתמטיקאים: איבון שוקה-ברואה, אמיל בורל, אווריסט גלואה, ז'אק אדמר, אנדרה וייל (אחיה של סימון וייל, חבר בקבוצת בורבאקי), אנרי לבג, אדוארד לוקאס, אלי קרטן (Élie Cartan), אנרי קרטן (בנו של אלי קרטן וממייסדי קבוצת בורבאקי), אנטואן אוגוסטן קורנו, לוק אילוזי, גסטון ג'וליה, ז'אן לרה, אנדרה ליכנרוביץ', אדואר לוקאס, שולם מנדלברוט (ממייסדי קבוצת בורבאקי), ז'אן דיידונה (Jean Dieudonné ממייסדי קבוצת בורבאקי), לואי קוטורה (Louis Couturat), ז'אן גסטון דארבו, ז'אק-לואי ליון (Jacques-Louis Lions), מוריס רנה פרשה (Maurice René Fréchet), אמיל פיקאר (Émile Picard); זוכי מדליית פילדס: ז'ן-כריסטוף יוקוז, ז'אן-פייר סר (Serre), לורן שוורץ, רנה תום, פייר לואי ליון (Lions), לורן לפורג (Lafforgue), ונדלן וורנר (Wendelin Werner), אלאן קון (Alain Connes), נגו באו צ'או.
הסוציולוגים: פייר בורדייה, אמיל דורקהיים, מוריס האלבווקס (Maurice Halbwachs); ההיסטוריונים: מרק בלוך, ז'אק לה גוף, עמנואל לה רואה לדורי, לוסיאן פבר, ז'אק סוסטל (אתנולוג ופוליטיקאי צרפתי); הפסיכולוג תאודול ריבו; הפסיכואנליטיקאי ז'אק אלן מילר (Miller); הכלכלן * ז'ראר דברה, זוכה פרס נובל לכלכלה (1983).
הסופרים, המחזאים והמשוררים: שארל פגי, ז'אן ז'ירודו, אריק-עמנואל שמיט, ז'וליין גרק (Julien Gracq), ברנאר-אנרי לוי, פול ניזן (Nizan), אמה סזר (Aimé Césaire), רומן רולן, זוכה פרס נובל לספרות (1915); הפילולוג ז'ורז' דומזיל; הגאוגרף פול וידאל דה לה בלאש (Paul Vidal de la Blache).
הפוליטיקאים: ז'אן ז'ורס, אלן ז'ופה, לורן פביוס, לאון בלום (ראש ממשלת צרפת לשעבר), אדואר הריו (Édouard Herriot), ז'ורז' פומפידו (נשיא צרפת לשעבר), פול פנלבה (מתמטיקאי וראש ממשלת צרפת לשעבר).

מורים מפורסמים

מבין מורי המוסד, שרובם היו גם בוגריו, התפרסמו: לואי אלתוסר, אלן באדיו, אמיל בורל, סמואל בקט, פול צלאן, נומה דניז פיסטל דה קולאנז' (Numa Denis Fustel de Coulanges), ז'אק דרידה, ז'אק לאקאן וז'אן פייר סר.
פייר בוקל

פייר בוקל (בצרפתית: Pierre Bockel; ‏1914, סנט-אמרין (צר')‏ שבצפון-מזרח צרפת – 1995, שטרסבורג) היה כומר קתולי, סופר ועיתונאי, פעיל הרזיסטנס וחסיד אומות העולם מצרפת.

קורות חיים

בוקל למד בבית ספר ביישובו ולאחר מכן הצטרף לקהילה דתית בפריבור. הוא עבר לפריז, החל ללמוד ספרות והתרועע עם אישי תרבות, בהם מקס ז'אקוב ושארל דולן. בשנת 1937 החל ללמוד במכון הקתולי של פריז (צר'). לאחר מכן התגייס לצבא צרפת וב-22 ביוני 1940, עם כניעת צרפת לגרמניה הנאצית, נפל בשבי אך שוחרר לאחר מספר שבועות.

פעילותו בתקופת השואה

בקיץ 1940 החל בוקל לארגן רשת מחתרת בשם Réseau Martial, במטרה לשחרר את חבל אלזס-לורן. בדצמבר 1940 גורשה משפחתו לאלג'יריה ובוקל עצמו החל ללמוד תאולוגיה בליון. במקביל המשיך בפעילותו המחתרתית והיה אחראי על פעילות קבוצת המחתרת באזור קלרמון פראן בפרט ובאזור משטר וישי בכלל. באפריל 1942 סייעה הרשת לבריחתו של אנרי ז'ירו מהשבי הגרמני.
בוקל סייע להפצתו של עיתון מחתרתי שיצא לאור ביוזמתו של פייר שאייה בין השנים 1941-1943, עיתון בשם "מחברותיו של עד ראייה נוצרי" (Les Cahiers du Témoignage Chrétien) (צר'). הגיליון הראשון יצא ב-5,000 עותקים. באחת מכותרותיו הראשונות נכתב: "צרפת, היזהרי, פן תאבדי את נשמתך." הגליונות שיצאו ב-1942 יצאו ב-30,000 עותקים, ומהדורה חדשה של הגיליון הראשון יצאה שוב. העיתון דחה את האנטישמיות ואת מדיניותו האנטישמית של משטר וישי. כשלושים חוברות של עיתון זה יצאו במהלך מלחמת העולם השנייה.
בוקל הוסמך לכמורה ביוני 1943 בבזיליקה של גברתנו הקדושה מפורווייר (Basilique Notre-Dame de Fourvière) בליון. הוא היה לוחם בקבוצת מאקי, באזור בו לחם גם אנדרה מאלרו. ביוני 1944 הצטרף לקבוצת מחתרת שביצעה מספר פעולות אנטי-נאציות במחוזות גארון עילית וגר (צר'). בין הפעולות היו תקיפת משלוחים צבאיים, חבלה ומארבים. ביולי 1943 הכיר את מאלרו ומאז היו השניים בקשר למשך כל יתר חייהם והתכתבו בשאלות של דת, אמונה ורוחניות. כששני בניו של מאלרו נהרגו בתאונת דרכים ב-1961, ערך בוקל מיסה לזכרם. בוקל כתב כעשרה ספרים, שלושה מהם - על מאלרו ועל קשריהם.
בוקל השתתף בהצלת יהודים. החל בספטמבר 1942, מספר חודשים אחרי המצוד אחר יהודי פריז, ועד שחרור צרפת בסוף 1944, ארגן בוקל מסמכים מזויפים עבור מספר יהודים וכן מקומות מחבוא, ביניהם ביתו. כמו כן הביא לשחרורו של יהודי שנכלא, בעזרת קשריו עם פקידים במשטר וישי.

אחרי המלחמה

בשנות החמישים והשישים היה בוקל כומר באוניברסיטת שטרסבורג. הוא ייסד את כתב העת "התנ"ך וארץ הקודש" (Bible et Terre sainte). עד שנות השמונים היה בישוף בקתדרלת שטרסבורג.
פייר בוקל נקבר בתן (צר') שבמזרח צרפת.

הנצחה

בשנת 1977 קיבל בוקל אות כבוד קתולי מהאפיפיור פאולוס השישי.
בשנת 1988 הוכר בוקל על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
נאוסיקה

במיתולוגיה היוונית, נאוסיקה (יוונית: Ναυσικᾶ) הייתה בתו של מלך הפאיאקים אלקינואוס ואשתו המלכה ארטה. 
על פי השיר השישי באודיסיאה, לאחר שקליפסו שחררה אותו לדרכו על פי צו האלים, בנה אודיסאוס דוברה ושט בה עד שהגיע לחופי סְכֶרִיָה, ארץ הפַייאָקים. במהלך סערה, שחולל אל הים פוסיידון, התנפצה הדוברה, ואודיסאוס החל לטבוע. אלת-ים בשם לֶאוּקוֹתֵיאָה יעצה לו לפשוט את בגדיו הכבדים, ולקשור את צעיפה למותניו. במשך שתי יממות נישא אודיסאוס על ידי גלי הים, עד שנסחף ליבשה, שם נרדם על מצע של עלים.
נאוסיקה ירדה לחוף הים עם משרתותיה במטרה לכבס את כביסת הארמון. הן סיימו את עבודתן, ועד שיתייבשו הבגדים, שיחקו בכדור. הכדור התגלגל אל היער והעיר את אודיסאוס משנתו. אודיסאוס, עירום כביום היוולדו, פרוע ומלוכלך, כיסה את ערוותו בעלה, התייצב לפני נאוסיקה, החמיא לה על יופיה הרב וביקש את עזרתה. היא סיפקה לו בגדים ומזון, והובילה אותו אל ארמון המלך, תוך שהיא מקפידה לא להראות בחברתו כדי לא לעורר גל שמועות בעיר.
לאחר ההיכרות עם הוריה של נאוסיקה, נערך לכבודו משתה, בו סיפר את כל עלילותיו וחשף את זהותו. על אף שהוריה של נאוסיקה ראו באודיסאוס חתן ראוי לבתם, הוא סירב, ולבסוף הם סייעו לו להגיע ליעדו הסופי - איתקה.
על פי אריסטו ו-Dictys מכרתים, נישאה נאוסיקה מאוחר יותר לטלמכוס, בנו של אודיסיאוס, ונולד להם בן - פרספטוליס.
על שמה נקרא האסטרואיד 192 נאוסיקה , שהתגלה ב-1879 על ידי יוהאן פאליזה. בספרו של ג'יימס ג'ויס, יוליסס, הערוך במתכונת האודיסיאה, נקרא הפרק ה-13 בשם נאוסיקה.
רבי אבא

רבי אבא היה אמורא בבלי שחי בדור השלישי. היה עשיר ועסק במסחר במשי. עלה לארץ ישראל.
על יחסו לרבי אמי לכאורה המקורות סותרים זה את זה: במסכת בבא בתרא מסופר על דיון שבא לפני רבי אמי ונאמר שם שהיה רבי אבא יושב לפניו (כתלמיד היושב לפני רבו), ומשמע מזה שרבי אבא היה תלמידו של רבי אמי. לעומת מקור זה, במסכת בבא מציעא מסופר שרבי אמי מצא פרגיות שחוטות בין טבריה לציפורי ובא לפני רבי אבא לשאול לגבי חיוב השבת אבדה, ומכך נראה שרבי אבא היה רבו של רבי אמי. בתוספות בבבא בתרא שם, הקשה ר"י הזקן  קושיה זו, וכתב שיש הגורסים בבבא מציעא רבי אסי במקום רבי אבא, ולשיטתם לא קשה. בדומה לכך, הכריעו בתוספות בבבא מציעא שם מכח הסתירה, שבבבא מציעא הגרסה הנכונה היא רבי אסי ולא רבי אבא. לסיכום: רבי אבא היה תלמידו של רבי אמי.

קבלת הפנים בבית מדרש בטבריה

עלה לארץ ישראל, לפני שעלה ביקש מהקדוש ברוך הוא שדבריו יתקבלו. כאשר הוא עלה לארץ ישראל, הוא פגש קבוצה מתלמידי רבי יוחנן שדנו בסוגיא הלכתית סבוכה במסכת ביצה, והקשו אודות משנה הדנה אודות איסור טלטול אוכל מחוץ לתחום - מחוץ למקום שבעליו של האוכל רשאי ללכת. 
המשנה אומרת כי כאשר אשה משאילה לחברתה תבלין ומלח לערב בתבשיל, נחשב התבשיל כאילו היה הן של האשה בעלת התבשיל והן של האשה בעל התבלין, שכן בשעת בין השמשות, היה התבלין של האשה המשאילה. קבוצת האמוראים, בהם נמנה רבי אבהו, רבי אבין, וחבריו הקשו למה לא יהא התבלין בטל ברוב התבשיל, ששייך לאשה השואלת ולא לאשה המשאילה? השיב להם רבי אבא: ביטול ברוב שייך דווקא כאשר מדובר באיסורים, מכיוון שהאיסור בטל ברוב, אך בדיני ממונות לא שייך ביטול, וכמו שברור שאדם שהתערב קב פירות שלו בתוך תשעה קבים של חבירו, לא יהיו כל העשרה קבים של מי שהרוב שלו, כך כאן, מכיוון שהשאלה בה תלוי איסור הביטול תלויה באיסור ממוני, לא שייך לומר דין ביטול ברוב. כאשר שמעו האמוראים את סברתו זו, הם חייכו עליו. שאל אותם רבי אבא: מדוע אתם מחייכים וצוחקים עלי? וכי לקחתי ממכם את בגדיכם? והם חזרו וחייכו עליו.
לפי הסבר החת"ם סופר, הסיבה לכך שתפילתו לא התקבלה - ודבריו לא התקבלו בבית המדרש - קשורה בכך, שאין לאדם להתפלל שדבריו יתקבלו בבית המדרש, שהרי אם הם לא נכונים - מוטב שלא יתקבלו, אלא יש לאדם להתפלל שהשם יעמידו על האמת ויאמר דברים נכונים ואמיתיים.

הצלחה בתלמודו

בהמשך זכה רבי אבא להצלחה גדולה בתלמודו, עד שתואר בתלמוד כ"רבותינו שבארץ ישראל (הוא) רבי אבא". רבים מהחכמים למדו ממנו תורה בארץ ישראל, ביניהם רב ספרא. בתלמוד מסופר שמרוב אהבה לארץ ישראל היה מנשק את סלעי עכו. 
מסופר בתלמוד שכדי לקיים מצוות צדקה בסתר היה רבי אבא קושר בחלקו האחורי של בגדו כסף, ועניים היו מתירים את הקשר ולוקחים את הכסף. מוזכר רבות בתלמודים, הבבלי והירושלמי. אחת הסוגיות הסבוכות בדיני ממונות מכונה על שמו נסכא דרבי אבא.
אמורא נוסף  בשם זה חי בדור השישי. היה חברו של רב אשי.
הלל רומן

הלל רומן (נולד ב-1975) הוא אמן פלסטי, החי ופועל בתל אביב.

ביוגרפיה

רומן נולד ב-1975 בלוס אנג'לס. למד אמנות במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל. בשנת 2004 סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בחוג לתורת הספרות בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, וב-2007 סיים את לימודי התואר השני באמנות בגולדסמית'ס שבאוניברסיטת לונדון.
רומן יוצר במגוון טכניקות, החל ברישום וציור, דרך פיסול ותחריט, ועד בניית מצפי כוכבים.
לאחר שסיים את לימודיו במדרשה לאמנות, החל לשמש בה כמרצה, ובמקביל, בשנים 2004–2006, הרצה גם במכון אבני בתל אביב. לאחר שסיים את לימודי התואר השני בלונדון ושב לישראל, המשיך לשמש כמרצה במדרשה לאמנות בבית ברל, וכן לימד במגמה לאמנות בבית הספר לאמנויות תלמה ילין.
בשנת 2007, קיבל רומן מלגת שהייה מ-Cite Internationale des Arts בפריז. ב-2009 זכה בפרס האמן הצעיר של משרד התרבות והספורט. ועדת הפרס ציינה בנימוקיה בין היתר כי "...הציורים, הרישומים והתחריטים של הלל רומן, תמיד "יפים" ו"רוויים", תמיד עוסקים בטבע דומם ונוף, תמיד במידות די קטנות וסלוניות, יותר משנועדו להאציל רגע (מחודש) של הולדת היפה מתוך הבנאלי, המשוכפל ובעיקר הנעדר כל הילה, הם מבקשים לעמת את הצופה הפוסטמודרני עם השאלה מהו ציור עכשווי."
בראיון עם האוצרת אורית בולגרו, שנערך במסגרת התערוכה "יחידות" (Idiolect) שבה הציג רומן במוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית בשנת 2009, אמר רומן: "..מאד מעסיק אותי בשנתיים האחרונות... מעמד הקונקרטי מול המטפורי, (על) התשוקה האנושית לחצות את המטפורה ולגעת, הניסיון העקר לסגור את המרחק שבין העין ליד. אולי זו הפריבילגיה של הצייר/פסל, ומקור כוחו, למרות הכל. בכל אופן, אני מנסה ליצור אובייקטים או ציורים שמתקיימים ברווח הזה שבין קונקרטי למטפורי, אולי זו גם הדרך שלי לנסות להתחמק ממילוי תפקיד כלשהו."
אופני הרים

אופני הרים הם אופניים שנועדו לרכיבה שלא בדרכים סלולות. במקביל להתפתחות האופניים, התפתח גם ענף הספורט העושה בהן שימוש כספורט עממי ותחרותי.

היסטוריה

ענף אופני ההרים החל להתפתח בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 במחוז מארין בצפון קליפורניה, באזור סן פרנסיסקו כאשר חבורת רוכבים היפים ורומנטיים הרכיבו גלגלי בלון על שלדות ישנות והתחרו במורד ההר. ביניהם היו ג'ו בריז, שבנה מספר יחידות של אופני ההרים הראשונים (הבריזר), וגארי פישר שהשכיל לפתח את הנושא לכלל עסק. הם הוסיפו מעצורים על החישוק, כידון ישר, הילוכים, והורידו משקל ככל האפשר.
בשנות ה-80 החלו יצרנים בארצות הברית להציע אופני הרים מייצור סדרתי, והם הגיעו לבשלות סבירה. השינויים בהרגלי הפנאי של קבוצת הגילאים 20-50 כגון נופש פעיל וספורט חיברו לאופני ההרים עוד אנשים. בשנות ה-90 החל אפקט כדור השלג, שבו האנשים נמשכו לענף כתחביב (בניגוד לספורט של יחידי סגולה) והביאו את חבריהם. גם רוכבים מקצועיים גילו שרכיבה ביער עם החברים אינה פחותה בהנאתה מהתחרות בכביש.
מרגע שנוצרה מסה קריטית של צרכנים, עלתה הכדאיות הכלכלית של פיתוח וייצור האופניים. לאופני ההרים נתווסף בולם זעזועים קדמי, ולחלקם בולם זעזועים אחורי או מעצורי דיסק. סביב הנושא החלה להתפתח תרבות שלמה, עם חברויות, תחרויות, ותת-סוגים של אופני הרים.
קונסטנטין מוראבייב

ראשית הקריירה

מוראבייב היה אחיינו של אלכסנדר סטמבוליסקי שכיהן כראש ממשלה ונרצח ב-1923 במהלך הפיכה. ב-1912 סיים את לימודיו במכללה האמריקנית באיסטנבול וב-1915 סיים את האקדמיה הצבאית הבולגרית בסופיה. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה וב-1919 השתחרר מהצבא בדרגת קפטן. ב-1920 הצטרף מוראבייב למפלגת האיכרים הבולגרית וב-1923 כיהן לתקופה קצרה בתפקיד שר המלחמה הבולגרי.
לאחר ההפיכה שבמהלכה נרצח דודו, נעצר מוראבייב, נשפט ונידון ל-3 שנות מאסר. לאחר שחרורו מהכלא חזר לפעילות פוליטית במפלגת האיכרים ובין 1927 ל-1931 כיהן כחבר הפרלמנט הבולגרי. בין 1931 ל-1932 כיהן כשר החינוך בממשלותיהם של אלכסנדר מלינוב ושל ניקולה מושאנוב. בין 1932 ל-1934 כיהן כשר החקלאות בממשלתו של מושאנוב. ב-19 במאי 1934 התחוללה בבולגריה הפיכה צבאית שהובלה על ידי הליגה הצבאית, הפרלמנט פוזר, נאסרה פעילות פוליטית ואת השלטון תפס קימון גאורגייב. בראשית 1935 לאחר פירוק הליגה הצבאית חזר מוראבייב לפעילות במפלגת האיכרים אשר הייתה באופוזיציה במשך שנים אחדות.

כהונת ראש הממשלה

עם מינויו של איוון בגריאנוב לתפקיד ראש הממשלה, הוחל במשא ומתן מול הבריטים והאמריקנים במטרה להגיע עמם להסכם שלום נפרד. משא ומתן זה גרר איומים מצד ברית המועצות וב-31 באוגוסט התפטר בגריאנוב. מינויו של מוראבייב איש מפלגת האיכרים שלה היו עימותים רבים עם משפחת המלוכה, אמור היה לסמל את נייטראליות השלטון החדש כלפי כל בעלות הברית ובמיוחד כלפי ברית המועצות, אשר צבאה התקדם במהירות אל גבולות בולגריה.
ב-2 בספטמבר החל הצבא הבולגרי לסגת משטחי מקדוניה הווארדארית. ב-4 בספטמבר חצה הצבא האדום את הדנובה וכבש את טוטראקן. ב-5 בספטמבר הכריזה ברית המועצות מלחמה על בולגריה. ב-6 בספטמבר פרצו מהומות בערים מרכזיות בממלכה, תוך קרבות רחוב בין המשטרה הבולגרית לכוחות פרטיזנים עם מניין נפגעים רב. ב-8 בספטמבר הכריזה בולגריה מלחמה על גרמניה הנאצית. ב-9 בספטמבר כבש הצבא האדום את סופיה ובמקביל התחוללה בממלכה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית. הגנרל קימון גאורגייב מונה לתפקיד ראש הממשלה, מוראבייב ירד למחתרת והסתתר בדירת ידידים בסופיה.

אחריתו

בראשית אוקטובר 1944 נעצר מוראבייב ובהמשך נשפט על ידי בית הדין המיוחד שהוקם לשפיטת חברי מנגנון המשטר הוקדם. הוא הורשע בפשעים נגד העם הבולגרי ונידון למאסר עולם. ב-1955 זכה לחנינה ושוחרר מהכלא. שנה מאוחר יותר נעצר ונכלא שוב. ב-1961 שוחרר מוראבייב מהכלא על רקע בריאות לקויה. הוא הלך לעולמו בסופיה ב-1965 והוא בן 72 שנים. ביוני 1996 ביטל בית המשפט העליון הבולגרי את הרשעתו של מוראבייב וזיכה אותו מכל סעיפי האישום.

מוראבייב והקהילה היהודית

בפועל, היה זה ממשלו של מוראבייב שביטל את החוק להגנת האומה. הצעת החוק לביטול כל התקנות והחוקים שהגבילו את יהודי בולגריה אושרה ב-30 באוגוסט, תקופת כהונתו של איוון בגריאנוב, אך פורסמה ברשומות הממלכה ב-5 בספטמבר. הציבור הבולגרי ויהודי בולגריה יחסו את ביטול החוק לממשלו של קימון גאורגייב, מאחר שגאורגייב ושר התעמולה מטעמו דימו קזאסוב נתנו ביטוי פומבי ומעל גלי האתר לעניין.