מבצע קלשון

מבצע קלשון הוא מבצע שהוציאו לפועל כוחות יהודיים מחטיבת עציוני של ההגנה ומהאצ"ל מה-14 ועד ה-18 במאי 1948. לפי פקודת המבצע, מטרתו הייתה "לשמור על השטח היהודי של ירושלים ... בפני חדירת כוחות ובמיוחד כוחות ממוכנים ומשוריינים של צבאות ארצות ערב הסדירים". בפרט, מטרת המבצע הייתה להשתלט על השטחים שהיו בשליטת הבריטים ושאותם עמדו לעזוב עם סיום המנדט הבריטי. המבצע הוכתר בהצלחה.

תיאור המבצע

המבצע  כונה 'קלשון' על שום שתוכנן עם  שלוש זרועות, ובא לרמוז על "נעיצת השיניים" בשטחי ירושלים המתפנים מן הכוחות הבריטים.  
במבצע תוכננה השתלטות על שלושה אזורים - בצפון (תוכנית "קלשון צפון")- כיבוש שייח' ג'ראח הערבית, המושבה האמריקאית, ובית הספר לשוטרים. במרכז העיר  (תוכנית "קלשון מרכז")- השתלטות על מתחם בווינגראד, מנזר נוטרדם, בנייני ימק"א ומלון המלך דוד (העיר העתיקה לא נכללה בתוכנית), ובדרום (תוכנית "קלשון דרום") - השכונות טלביה, המושבה הגרמנית, המושבה היוונית, אבו תור, בקעה, תלפיות (כולל מחנות הצבא הבריטי אלנבי ואל-עלמיין), תחנת הרכבת ובניין המדפיס הממשלתי.
בחצות יום שישי, 14 במאי, הבריטים הכריזו על סיומו של המשטר הצבאי והאזרחי בירושלים. בבוקר הם פינו את העיר בשתי שיירות, אחת פנתה לצפון לכיוון חיפה והשנייה לדרום לכיוון בית לחם. הבריטים מסרו לכוחות היהודים את לוח הזמנים של הפינוי הבריטי מראש ויכלו להוציא את המבצע לפועל מיד לאחר מכן.
במהלך המבצע התרחשו גם מעשי ביזה והשחתת נכסים. ולטר איתן ביקר בבית שנבזז בשכונת בקעה, והעיד כי "כל חדר וחדר בבית הושחת כליל...זו לא הייתה רק שאלה של גניבה פשוטה אלא של הרס מכוון וחסר פשר...".

מרכז

מתחם הבווינגראד (מתחם השלטון הבריטי ששכן במגרש הרוסים) נכבש ב-14 במאי ללא קרב בעקבות התיאום המוקדם של ההגנה עם הבריטים. תיאום זה כלל שיחת טלפון מהמפקד הצבאי של העיר שהודיע לקצין הקשר של ההגנה, על פינוי חייליו, ובירך אותו.
הקרב העיקרי בגזרת מרכז העיר התחולל בסביבות מנזר נוטרדם, אשר נכבש בידי כוח לח"י (במחיר ארבעה הרוגים ועשרים פצועים), נכבש מחדש על ידי כוחות הלגיון ונכבש לבסוף בלילה שבין ה-18 וה-19 במאי בידי יחידה מגדוד 'מוריה'.

דרום

לתוכנית קלשון דרום הוקצו שלוש פלוגות חי"ש, פלוגה אחת נותרה כעתודה. בחלק הדרומי בוצעה ההשתלטות על השכונות השונות כמתוכנן על ידי גדוד מוריה של חטיבת עציוני. באזור תלפיות, מחנה אל-עלמיין נתפס בהיותו ריק, אך מחנה אלנבי אוייש על ידי חיילי הלגיון אשר התבצרו בו בבתי אבן.  לאחר התקפה ב-15 במאי שכללה ירי בדוידקה, נסוגו המגינים וחיילי מוריה השתלטו עליו ומצאו בו כמות גדולה של חומרי נפץ, ציוד רפואי ומוצרי מזון. בשלב הבא התקדמו חיילי מוריה והשתלטו ב-18 במאי על שכונת דיר אבו תור, שנותרה חצויה- במטרה לאפשר תנועה חופשית לשכונות הדרומיות ואזור הר חברון. הקשר עם שכונת ימין משה, שהייתה מנותקת, התחדש. באותו לילה גם נתפסה על ידי כח של החי"ם תחנת הרכבת שבעמק רפאים ובית המדפיס הממשלתי- ובכך הושלמו מטרות "קלשון דרום" וכל דרום העיר- מבית וגן ועד צפון תלפיות חוברו לירושלים העברית.

צפון

במבצע קלשון תוכנן להשתלט על בית-הספר לשוטרים ועל שכונת שייח' ג'ראח כדי ליצור קשר עם הר הצופים. ב-14 במאי 1948 תפסו כוחות של האצ"ל את בית הספר לשוטרים שהיה נטוש. אנשי האצ"ל התבססו במבנה בית הספר לשוטרים והתארגנו להגנה. מבחינת הלוחמים, תפיסת מחנה צבאי בריטי בידי האצ"ל הייתה סמל לניצחונה של המחתרת העברית על השלטון הבריטי. 
יחידות האצ"ל יצאו לבית הספר לשוטרים ביום ה 14 במאי 1948 בשלושה ראשים. והצליחו להיכנס למבנה, ולהתבסס בו, ומשם יצאו לכיוון שכונת שייח' ג'ראח, והשתלטו על השכונה תוך התקלות בהתנגדות קלה בלבד. בו בלילה הועלתה להר הצופים תגבורת, שכללה לוחמים וציוד.

אחרית דבר

השכונות בדרום העיר ובמרכזה עברו לאחר מלחמת העצמאות לרשות ישראל. לעומת זאת, בהמשך חודש מאי, הלגיון הערבי הצליח לכבוש מידי ישראל את השטח שנתפס בזרועו הצפונית של ה'קלשון'. זה נשאר בתחומי ממלכת ירדן עד 1967, ונכבש מחדש בידי צה"ל בקרבות קשים מאד במלחמת ששת הימים.