google/wiki40b huggingface dataset:
דני לויתן

ביוגרפיה

לויתן סיים לימודיו לתואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה (בהצטיינות), לתואר שני במתמטיקה (בהצטיינות יתרה) ולתואר שלישי, באוניברסיטה העברית בירושלים. את לימודיו לתואר ראשון ושני עשה במסגרת העתודה האקדמית, ואת לימודיו לתואר שלישי עשה במקביל לשירותו כמתמטיקאי בחיל האוויר. את עבודת הדוקטורט שלו הגיש בשנת 1966.
בשנים 1964-1962 שימש כעוזר הוראה וכאסיסטנט באוניברסיטה העברית. החל ללמד באוניברסיטת תל אביב בשנת 1965. בשנים 1967–1970 שהה כמרצה אורח באוניברסיטת אילינוי, תחילה במלגת פולברייט. חזר ללמד באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1972 מונה לפרופסור חבר, וב-1976 מונה לפרופסור מן המניין. בשנים 1974-1972 כיהן כראש החוג למתמטיקה, בשנים 1980-1976 כיהן כדיקן הפקולטה למדעים מדויקים, ובשנים 1985-1982 כיהן כראש בית הספר למדעי המתמטיקה. במהלך השנים שימש כפרופסור אורח במספר אוניברסיטאות, בהן המכון הטכנולוגי של קליפורניה, אוניברסיטת קליפורניה בריוורסייד ואוניברסיטת טקסס באוסטין.
לויתן עוסק בתורת הקירובים, בקירובים שומרי צורה, בקירובים ליניאריים ולא ליניאריים ושימושיהם. פרסם שני ספרים וכ-130 מאמרים שהופיעו בכתבי עת מדעיים.
החל מ-16 באוגוסט 2005 כיהן לויתן כרקטור אוניברסיטת תל אביב. ביולי 2009, בעקבות פרישתו של נשיא האוניברסיטה, צבי גליל, החל לויתן לכהן גם כממלא מקום נשיא האוניברסיטה, עד למינויו של נשיא חדש. באוגוסט 2010 הוחלף בתפקיד הרקטור על ידי פרופסור אהרן שי. לויתן שימש כיושב העמותה הישראלית לקידום החינוך המתמטי לכל.
לויתן מתגורר בתל אביב, נשוי לפרופ' תלמה לויתן ואב לשלושה ילדים.
אפטוסטיכוס ברקאובמהי

תפוצה

המין אנדמי לחלקה הצפוני של קליפורניה, ובעיקר במחוזות מנדוסינו, נאפה, שאסטה, סאטר, וטהאמה.

מצב שימור

בשל תפוצתו הרחבה של המין הוא נחשב למין שאינו נמצא בסכנת הכחדה, יחד עם זאת חלק מהאוכלוסיות, כמו זו בגבעות סאטר, הן פגיעות.
טורבינת קיטור

טורבינת קיטור היא סוג של מנוע חום, בו הופכת אנרגיית לחץ של קיטור לאנרגיה מכנית. טורבינת קיטור יכולה לשמש במנועי בעירה חיצונית שבהם שריפת דלק משמשת להפיכת מים לקיטור, או בתחנות כוח שבהן הקיטור מיוצר בדרך אחרת, כמו למשל תחנה שמשתמשת באנרגיה תרמו-סולארית לשם הפיכת מים לקיטור או בתחנה של אנרגיה גאותרמית שבה מקור הקיטור נמצא במאגר תת-קרקעי של מים חמים בלחץ גבוה.
הטורבינה בנויה ממספר גלגלי כפות או להבים, המחוברים לציר משותף (רוטור), ומונעים בתנועה סיבובית על ידי זרם קיטור בלחץ גבוה. שריפת הדלק (דלק כבד או פחם) מתבצעת בכבשן של דוד קיטור נפרד. אנרגיית החום, המשתחררת בשריפה, מנוצלת לחימום מים ולהפיכתם לקיטור בלחץ ובטמפרטורה גבוהים. במצב זה הקיטור רווי במים וכדי למנוע נזק לטורבינה הוא מועבר דרך משחן . הקיטור השחון (יבש) מוזרם אל הטורבינה, עובר בין להבי הטורבינה הגורמים לסיבוב ציר הטורבינה.
לאחר ביצוע העבודה המכנית יוצא הקיטור מן הטורבינה עם לחץ וטמפרטורה נמוכים יותר. הוא מעובה במעבה וחוזר למצב צבירה נוזלי. המים מוחזרים לדוד הקיטור לשימוש נוסף.
הטורבינה מפיקה מומנט נמוך ומהירות זוויתית גבוהה (סל"ד גבוה). הצרכן (גנרטור חשמלי, מדחף אונייה ועוד) מתחבר אל ציר הטורבינה דרך תמסורת גלגלי שיניים להפחתת מספר הסיבובים והגדלת המומנט.
סנט ג'ון (מסעדה)

סנט ג'ון (באנגלית: St. John) היא מסעדה ברחוב סנט ג'ון בסמית'פילד, לונדון, אנגליה. המסעדה נפתחה ב-1994 בידי השף פרגוס הנדרסון, ביחד עם טרבור גוליבר וג'ון ספיטרי, והיא מתמחה בהכנת חלקי פנים של חיות.

היסטוריה

משכן מסעדת סנט ג'ון הוא בבניין ג'ורג'יאני ששימש בעברו בית אצילים. במה שהיה גינתה נפתחה מעשנת בייקון שהיה חלק משוק הסמית'פילד המהולל של לונדון, שוק הבשר בין השנים 1133 ל-1855 באזור הסיטי של לונדון. המקום נעזב ב-1967, אז שימש למספר צרכים כמו: בית אריזה לקטניות, המחסן הגדול ביותר בבריטניה של בירה סינית מיובאת וב-1994 שימש למטרתו הנוכחית. חלקו העליון של בית האצילים, שכעת נמצאים בו משרדי סט ג'ון וכן הדירות, שימש בעבר גם כמטהו של העיתון "מרקסיזם היום".

רקע כללי על המסעדה והאוכל

המסעדה היא פרי מיזם משותף בין טרבור גוליבר לשף פרגוס הנדרסון ולג'והן ספיטרי. הנדרסון וספיטרי הכירו כשספיטרי ניהל את חדר האוכל של "הבית הצרפתי" בסוהו, אותו פתח פרגוס ב-1992. באותו זמן טרבור גוליבר יסד את "תחנת האש" בווטרלו. הם ראו את המבנה המוזנח ויסדו את המסעדה באוקטובר 1994. ב-1995 תומאס בלייט תפס את מקומו של ספיטרי.
פרגוס הנדרסון נולד בלונדון בשנת 1963 והוא ארכיטקט בהשכלתו, שהקדיש מספר שנים מחייו ללמוד את רזי המטבח הבריטי המסורתי. המסעדה מתמחה באיברי פנים של חיות, (ביחד עם מעט דגים ופירות ים) והתפריט מעיד על עצמו שהוא מציג מטעמים Nose to tail זהו גם שם הספר הראשון שהוציאה המסעדה, אשר זכה בשנת 2000 בפרס מאנדרה סימון.
על הספר אמר מאריו באטאלי, הבעלים של מסעדת "באבו" בניו יורק: "בדיוק סוג ספר הבישול שהלוואי והייתי קורא בעודי ילד... לקרוא ולחלום אודות כל המתכונים הללו גורמת לי לרצות להצית את באבו שלי, על העמדת הפנים שלה כמסעדה ולסור ללונדון לקול קריאת המאסטר" (בגב העטיפה של הספר Nose to tail). הנדרסון אף הוציא לאור ספר שני ששמו The Whole Beast.
המסעדה מבשלת חיות שונות ומשתמשת בכל איבריהן, הבישול והפרזנטציה פשוטים; היא מגישה גם מעט דגים ופירות ים. בין המנות בתפריט: כבד עגל וסלק, זנב שור ופירה, ראש חזיר חם, לשונות טלה שעועית ירוקה ואנשובי, מרק קרביים של עוף, כלית כבשה בחלב הכליה, מעי חזיר כרוב וחרדל, חרטומן צלוי, טחול חזיר מגולגל, האגיס, זנבות חזיר פריכים, לחי ולשון חזיר, לבבות ברווז על טוסט, טרין צוואר ברווז, קדגרי, חזיר מורתח במים ורוטב פטרוזיליה, בטן מורתחת ועדשים, רגל קדמית בבריזה וכתף אייל, עוף וציר שום, עוגת דם וביצים מטוגנות, לאנגוסטין ומיונז, פאי דגים, מקרל מעושן וסלרי, סול בלימון ורוטב טרטר ועוד. למסעדה מסונפת גם מאפייה ובר במפלס מתחת.
כריסטיאן באנפילד ביים על הנדרסון את הסרט "על האותנטיות".
רבים מבכירי השפים קשרו למסעדה כתרים, אנטוני בורדיין הניו יורקי, הבעלים של "לה הל" כתב: "אם אי פעם אהיה נידון לגזר דין מוות, אני רוצה שפרגוס הנדרסון יבשל את ארוחתי האחרונה... הוא השף האהוב עלי והמסעדה המועדפת שלי בעולם כולו" (בגב העטיפה של הספר Nose to tail). דניאל בולו, השף האמריקאי, הבעלים של "דניאל" בניו יורק, המחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום כתב: "אבי היה מיומן מאוד בהכנת מנות קצבים, אבל מר הנדרסון הותיר אפילו את יכולתו של אבי, להשתמש בחלקים רבים ככל האפשר של בעל החיים, מאחור בבושת פנים. עם המתכונים מעוררי התאווה שלו וקומבינציות האוכל העריבות לחיך." (בגב העטיפה של הספר Nose to tail) ומריו באטאלי, האיירון שף האיטלקי בורסיה האמריקנית של התוכנית והבעלים של "באבו" הניו יורקית, כתב: " הוא הסטודנט הטוב יותר מבין שנינו." (בגב העטיפה של הספר Nose to tail).
The Piper at the Gates of Dawn

רקע

ב-1 בפברואר 1967, חמש שנים לאחר הקמתה, חתמה הלהקה על חוזה הקלטות בחברת EMI, שכלל מענק חתימה צנוע בסך 5,000 לירות שטרלינג. ב-11 במרץ 1967, הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון שלה "Arnold Layne". השיר, עסק בגבר טְרַנְסְוֶסְטִיט שנוהג לגנוב בגדי ולבני נשים ממתקני כביסה, עורר עם יציאתו סערה ציבורית ואף נאסר לשידור בחלק מתחנות הרדיו בלונדון.
ב- 16 ביוני 1967, הוציאה הלהקה את הסינגל השני שלה "See Emily Play". השיר זכה להצלחה ונחשב לאחד משיריה הבולטים של הלהקה באותה תקופה, נכלל בסופו של דבר בגרסה האמריקאית בלבד של האלבום.
ג'אקומו קריסימי

ביוגרפיה

תאריך לידתו המדויק אינו ידוע, אך קרוב לוודאי שהיה בשנת 1604 או 1605 במרינו, סמוך לרומא.
על ראשית חייו לא ידוע כמעט דבר. אביו היה חבתן, ובגיל עשרים היה ג'אקומו למנצח מקהלת קאפלה באסיזי. בשנת 1628 קיבל משרה זהה בכנסיית סאן אפולינריס, שהייתה שייכת לקולגיום ג'רמניקום ברומא. במשרה זו החזיק עד מותו, על אף הצעות אחדות שקיבל לעבוד במוסדות בעלי חשיבות רבה יותר, בין היתר הוצע לו להחליף את קלאודיו מונטוורדי בבזיליקת סן מרקו בוונציה. בשנת 1637 הוסמך לכמורה. נראה שמעולם לא יצא את גבולות איטליה.
בין ההשגים הגדולים שמקובל לייחס לו נמנים הפיתוח הנוסף של הרצ'יטאטיב שמונטוורדי הכניס לשימוש. הכנסתו לשימוש הייתה משמעותית ביותר עבור תולדות המוזיקה הדרמטית. כמו כן, נזקף לזכותו המשך פיתוחה של הקנטטה הקאמרית על חשבונם של המדריגלים הקונצרטנטיים, שמצדם החליפו את המדריגלים של הרנסאנס המאוחר. הקנטטות של קריסימי הושפעו במידה רבה מלואיג'י רוסי. כן אחראי גם לפיתוח האורטוריה, שהוא היה מלחינה הראשון המשמעותי. בכמה מן האורטוריות ("יפתח", "יונה" ו"בלשצאר") נשען קריסימי על טקסטים תנ"כיים. קטעי המקהלה שביצירות היוו חלק בלתי נפרד מן הצירה, בתכנים דרמטיים, סיפוריים או רעיוניים. 
מעמדו בתולדות המוזיקה הכנסייתית והמוזיקה הקאמרית הווקאלית דומה לזה של קאוואלי בתולדות האופרה. אף כי לואיג'י רוסי הקדים אותו בפיתוח הקנטטה הקאמרית, קריסימי הוא ששיווה לצורה זו את הסגנון האינטלקטואלי הייחודי לה במוזיקה הקאמרית, תפקיד שהתמידה בו עד למותם של אלסנדרו סקרלטי, אסטורגה ובנדטו מרצ'לו.
כאמור, נודע קריסימי כאחד ממלחיני האורטוריות הראשונים ויפתח (אורטוריה, קריסימי) שלו היא הנודעת ביותר בהן. חשיבותה של יצירה זו ושל יצירותיו האחרות היא בכך שהן ביססו ללא ערעור את צורת האורטוריה שאינה מלווה בפעילות דרמטית, צורה ששמרה על מעמדה למשך מאתיים שנה. קריסימי יכול גם לרשום לזכותו הענקת יתר גיוון ועניין לליווי האינסטרומנטלי ליצירות ווקאליות.
בתקופת פעילותו של קריסימי עמדה המוזיקה החילונית להדיח מן השלטון את מוזיקת הקודש באיטליה. התמורה הייתה החלטית ולצמיתות. כשהחל להלחין, עוד הייתה השפעת הדורות הקודמים של מלחיני רומא בעיצומה (לדוגמה, סגנון ג'ובאני פלסטרינה) אך כאשר קרבה הקריירה שלו לסיומה, עלו הצורות האופראיות, בד בבד עם הצורות האינסטרומנטליות החילוניות, אל קדמת הבימה. נוסף לכך, קריסימי היה מורה חשוב, והשפעתו פשטה הרחק אל תוך גרמניה וצרפת. חלק גדול מן הסגנון המוזיקלי של שארפנטייה, למשל, נסמך על המלחין שקדם לו.
ד"ר ברניי וסר ג'ון הוקינס פרסמו דוגמאות ליצירותיו בחיבוריהם על תולדות המוזיקה וד"ר אולדריץ' אצר אוסף כמעט שלם של יצירותיו, השמור כיום בספריית קרייסט צ'רץ', אוקספורד. גם במוזיאון הבריטי נמצאות יצירות רבות משל קריסימי ורוב האורטוריות שלו נמצאות בספרייה הלאומית של צרפת.
אחד בפה ואחד בלב

אחד בפה ואחד בלב - הוא ביטוי, שמקורו בתלמוד ופירושו: פיו ולבו אינם שווים, אדם צבוע, שדבריו אינם תואמים את מחשבותיו הפנימיות.

מקור הביטוי

הביטוי מופיע במספר מקומות בתלמוד, וביניהם מסכת פסחים: "שלשה הקדוש ברוך הוא שונאן: המדבר א' [אחד] בפה ואחד בלב והיודע עדות בחבירו ואינו מעיד לו והרואה דבר ערוה בחבירו ומעיד בו יחידי". שלוש העבירות האלו, מסביר המהרש"א, הן בכלל העבירות שבין אדם לחברו, אלא שבא הכתוב לומר לנו "שכל שאינו נוח לבריות, אינו נוח למקום" (כינוי לאלוהים ביהדות)
מקום אחר בתלמוד המזכיר את הביטוי הוא מסכת בבא מציעא. בדיון על הפסוק בויקרא: "מֹאזְנֵי צֶדֶק, אַבְנֵי-צֶדֶק, אֵיפַת צֶדֶק וְהִין צֶדֶק יִהְיֶה לָכֶם" שואלים חז"ל מדוע הצמיד הכתוב הין צדק לאיפת צדק, "והלא הין בכלל איפה היה". ומסבירה הגמרא: "שיהא הן שלך צדק ולאו שלך צדק". ומוסיף אביי ואומר: "כוונתו שלא ידבר אחד בפה ואחד בלב".
רש"י נעזר בביטוי זה בפירושו לפסוק בספר בראשית, המתאר את יחסיהם של בני יעקב לאחיהם, יוסף: "וַיִּרְאוּ אֶחָיו כִּי אֹתוֹ אָהַב אֲבִיהֶם מִכָּל אֶחָיו וַיִּשְׂנְאוּ אֹתוֹ וְלֹא יָכְלוּ דַּבְּרוֹ לְשָׁלֹם". אומר על כך רש"י - "מתוך גנותם למדנו שבחם, שלא דברו אחת בפה ואחת בלב". במילים אחרות, על אף שמעשיהם היו מגונים, לפחות הם לא היו צבועים בהתנהגותם כלפי יוסף.
Veritas vos liberabit

Veritas vos liberabit (לטינית) - היא ורסיה מאוחרת יותר של האמרה המקורית: Veritas liberabit vos, שפירושו: "האמת תוציא אותך לחופשי" או "האמת משחררת". 
מקור הפתגם בבשורה על פי יוחנן (8:32), והוא משקף את האמונה הנוצרית בדבר חשיבותו של הווידוי כהקלה על מצפונו של המאמין. הפתגם הפך למוטו של מסדר ההוספיטלרים בעת מסעות הצלב.
בימינו הפכה אמרה זו לפתגם שגור במרבית הארצות הדוברות אנגלית, לאו דווקא בהקשר הדתי, אלא כאמצעי להקלה על נפשו או מצפונו של אדם הנושא עמו סוד כלשהו המעיק עליו ומשבש את שגרת חייו. 
לאור החשיבות שהאקדמיה מייחסת לגילוי האמת, הפך הפתגם למוטו של מספר לא מבוטל של מוסדות אקדמאיים ברחבי העולם המערבי. בין השאר, זהו המוטו של המכון הטכנולוגי של קליפורניה, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, אוניברסיטת פורטלנד, כולן בארצות הברית, וגם של אוניברסיטת פרייבורג, בגרמניה.
קוני פוהלרס

קריירה במועדונים

פוהלרס נולדה למשפחה של שחקני כדורגל: גם אביה וגם אימה היו מלכי השערים של הליגה האזורית. את הקריירה שלה החלה פוהלרס בגיל שבע, כאשר הצטרפה לקבוצת "FSV '67 הלה". בשנת 1994, היא עברה לטורבינה פוטסדאם ושם זכתה להכרה בינלאומית. פוהלרס שיחקה עונה אחת (2002/03) באטלנטה ביט מליגת ה-WUSA האמריקאית, וגם בהפועל חולון הישראלית.

קריירה בינלאומית

פוהלרס ערכה את הופעת הבכורה בנבחרת גרמניה בשנת 2001, במשחק נגד נבחרת איטליה. באותה השנה, היא כבשה חמישה שערים בשלושת המשחקים הראשונים שלה בנבחרת, וכך שברה את שיאה של היידי מוהר.
פוהלרס הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכה בגביע העולם בכדורגל נשים 2003, במדליית ארד באולימפיאדת אתונה (2004) ובאליפות אירופה 2005.
מוסי זראי

מוסי זראי (נולד ב-1975) הוא כומר אריתראי המתגורר בשווייץ, פעיל למען מהגרים ופליטים אפריקאים.

ביוגרפיה

זראי נולד באסמרה, אז תחת שלטון אתיופיה. בגיל 5 מתה אמו ושנתיים לאחר מכן נמלט אביו לאירופה מאימת המשטרה החשאית. זראי גדל אצל סבתו הקתולית. בגיל 14 קיבל מקלט מדיני באיטליה וקיווה לחבור לאביו, אך האב נישא בינתיים מחדש ועבר לניגריה. הוא נותר לבדו באיטליה ועבד במשך שנים בדוכן פירות ברומא. בגיל 35 הצטרף למסדר קתולי ולמד במוסד הכנסייה הקתולית בפיאצ'נצה ולאחר מכן ברומא. ב-2010 הוסמך לכמורה.
זראי היה פעיל לאורך השנים למען מהגרים אפריקאים, ב-2003 החל להפיץ את מספר הטלפון שלו בקרב כלי תקשורת מקומיים על מנת שיעזרו בו כמתורגמן לראיונות עם פליטים מאריתריאה. מספר הטלפון החל להיות נפוץ גם בקרב מבקשי המקלט והוא הפך למוקד סיוע עבורם.
ב-2006 הקים את ארגון "Agenzia Habeshia" הפועל למען זכויות פליטים מצפון אפריקה. פעילות התגברה בעקבות האביב הערבי וזרם המהגרים שניסו להגיע לאיטליה בספינות מלוב, תוניסיה ומדינות נוספות. הוא הקים את מוקד הסיוע "Watch the Med" אליו פונים בטלפון לווייני מסירות מהגרים שנקלעו למצוקה. מהמוקד מועברים הדיווחים ומיקום הסירות, למשמר החופים האיטלקי על מנת להושיעם, ולכלי תקשורת על מנת שיפעילו לחץ על רשויות החוק המקומיות לקלוט ולסייע להם.
אמיל יונג

אמיל יונג (בצרפתית: Émile Junge; נולד ב-2 באפריל 1941) הוא שף צרפתי.

ביוגרפיה

אביו היה טבח והיה הבעלים של בית מלון עם מסעדה בדרום אלזס, והוא נפטר כשאמיל היה בן 17. אמיל יונג התלמד במלון "מזון רוז'", אחר-כך במסעדת "לה מר גיב" ליון, לה היו אז שני כוכבים במדריך מישלן האדום. מדי חורף נסע לפריז ועבד ללא תשלום במסעדות מובילות על-מנת לקבל השראה. 
ב-1965 הכיר את אשתו מוניק, שסיימה ללמוד בבית-ספר למלונאות בשטרסבורג ועבדה כמארחת במסעדה. ב-1966, תשעה חודשים אחרי שקיבל מאימו את הפיקוד על המסעדה המשפחתית, זכו יונג בכוכב הראשון שלהם במישלן, באותה עת היה צעיר השפים בעלי הכוכב בצרפת. ב-1971 רכשו מסעדה בשטרסבורג בשם "או קרוקודיל" (Au Crocodile), אמיל היה השף ומוניק המארחת, וב-1972 החזיר לעצמו את הכוכב. ב-1975 זכו בשני כוכבים וב-1989 זכו בשלושה כוכבים במהלך השנים הוריד המישלן את מסעדתם לשני כוכבים. 
ב-2009 פרש יונג והותיר את המטבח לשף פיליפ בוהרר, עקב כך המישלן הוריד את מסעדת "או קרוקודיל" לכוכב אחד.
יונג בישל מטבח אלזסי כפרי מסורתי מעודן.
קייסי קלר

קריירה

קלר שיחק בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת פורטלנד. ב-4 בפברואר 1990, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, נגד נבחרת קולומביה. אחרי שהיה בסגל הנבחרת למונדיאל 1990, חתם קלר במועדון האנגלי, מילוול, והיה אהוב הקהל בין השנים 1992 ועד 1996. קלר רצה לשחק בפרמייר ליג, ולכן חתם בלסטר סיטי, עימה זכה בגביע הליגה ב-1997. קלר היה חלק מנבחרת ארצות הברית במונדיאל 1994, במונדיאל 1998 ובאולימפיאדת אטלנטה (1996).
קלר זכה בתואר הכדורגלן האמריקאי של השנה בשנים 1997, 1999 ו-2005. בשנת 2000, עבר קלר למועדון הספרדי, ראיו ואיקאנו, בו שיחק שנתיים. לאחר מכן, הוא חזר לפרמייר ליג, לקבוצת טוטנהאם הוטספר. במונדיאל 2002, היה קלר השוער השני של הנבחרת אחרי ברד פרידל.
בעונת 2004/05, קלר ירד לספסל בטוטנהאם, לאחר שפול רובינסון תפס את מקומו בתור השוער הראשון של הקבוצה. בנובמבר 2004, הושאל קלר לסאות'המפטון, ושיחק חודש בקבוצה.
ב-15 בינואר 2005, חתם קלר במועדון הגרמני, בורוסיה מנשנגלדבאך. קלר הפך לבורג מרכזי בקבוצה ושיחק בכל החצי השני של העונה.
בגביע הזהב 2005, קלר עצר שני פנדלים בגמר מול נבחרת פנמה, והוביל את ארצות הברית לזכייה בגביע.
כאשר ברד פרידל הודיע על פרישה מנבחרת ארצות הברית, חזר קלר להיות השוער הראשון של הנבחרת, ועזר לה להעפיל למונדיאל 2006.
העתקה נורמלית

באלגברה ליניארית, העתקה נורמלית היא העתקה ליניארית ממרחב מכפלה פנימית לעצמו, המתחלפת עם ההעתקה הצמודה שלה. בפרט, כל העתקה אוניטרית, הרמיטית או אנטי-הרמיטית היא נורמלית. המטריצה המייצגת של העתקה נורמלית, ביחס לבסיס אורתונורמלי, היא מטריצה נורמלית.
במרחב מממד סופי, העתקה היא נורמלית אם ורק אם היא ניתנת ללכסון אוניטרי. משפט הפירוק הספקטרלי מכליל עובדה זו למרחבי הילברט.

הגדרה ואפיון

העתקה ליניארית T ממרחב מכפלה פנימית V אל עצמו היא נורמלית, אם מתקיים , כאשר  היא ההעתקה המוגדרת (על פי משפט ההצגה של ריס) על ידי הנוסחה  לכל .

העתקות מתחלפות

תהי T העתקה לכסינה ממרחב וקטורי V לעצמו. כלומר, אפשר לפרק  כאשר  לכל , והערכים העצמיים  שונים זה מזה. העתקה S מ-V לעצמו מתחלפת עם T אם ורק אם היא שומרת על כל אחד מהמרחבים העצמיים . 
בפרט, נניח ש-T העתקה לכסינה שהערכים העצמיים שלה שונים זה מזה (בסימוני הפסקה הקודמת, ). אז S מתחלפת עם T אם ורק אם הן לכסינות במשותף, כלומר יש בסיס של V שאבריו הם וקטורים עצמיים של T ושל S גם יחד.
באהבה ובאמונה

באהבה ובאמונה הוא עלון פרשת שבוע בהוצאת מכון מאיר.
העלון החל להופיע בשנת תשנ"ה, כדף A4 בצבע אחד, ומבנה העלון ועיצובו שופרו במשך השנים. המאמר הפותח את העלון, בכותרת "נכון לעכשיו", נכתב בידי ראש המכון, הרב דב ביגון, ועוסק לרוב בקישור האקטואליה לתכני פרשת השבוע.
בעלון מתפרסם מדי שבוע מאמר של הרב שלמה אבינר, שבו מתפרסמות שאלות שהופנו אל הרב, הדרכות לחיים או מאמרים בנושאים תורניים-הלכתיים והשקפתיים. בעבר התפרסמו בעלון סיפור לילדים, גם הוא מאת הרב אבינר, "פינת החינוך" של הרב אלישע אבינר, ומאמר של הרב יעקב פילבר עם נגיעה לאירועים אקטואליים. רבנים נוספים שכותבים בעלון הם הרב עזריאל אריאל והרב ערן טמיר.
בכסלו תשס"ח, הגיליון התרחב לחוברת בגודל A4 מהודקת בסיכות. בעקבות קשיים כלכליים של מכון מאיר, צומצם מספר העמודים בשנת 2014 לארבעה.
במשך שנים רבות יצא העלון לאור על ידי חברת "פרסומי ישראל ושות'", אך בפברואר 2010 נוצר סכסוך בין מכון מאיר למו"ל על רקע סירוב העלון לכלול בו מאמר של הרב פרופ' נריה גוטל על היחס לאקדמיה. בעקבות הסכסוך הופסקה ההתקשרות העסקית בין המכון למו"ל אשר החל להוציא עלון מתחרה בשם "גילוי דעת", ו"באהבה ובאמונה" עבר להוצאה עצמית של מכון מאיר.
בכ"ה בטבת תשע"ב נמתחה ביקורת על העלון לאחר שתמונתה של רות פוגל הופיעה בפרסום בעיתון כשהיא מטושטשת. לאחר הסערה שחלה פרסם העלון התנצלות בעמוד הראשי.
העלון מופץ בשש שפות: עברית, אנגלית, רוסית, צרפתית, גרמנית וספרדית.
מונולית פובוס

מונולית פובוס (באנגלית: Phobos monolith) הוא מונולית - סלע רחב ידיים הממוקם על פניו של פובוס, אחד משני ירחי המאדים. ממדיו של המונולית 85 X‏ 85 מטרים.
ככל הנראה המונולית הוא שריד של רסיס (אג'קטה) שנפלט בעת שפגע אסטרואיד בפני הירח ונוצר מכתש פגיעה.
המונולית התגלה על ידי אפריין פלרמו והגילוי אושר על ידי לאן פלמינג ממרכז החלל ג'ונסון.
אגטה סמוקטונוביץ'

השכלה ומסלול אקדמי

סמוקטונוביץ' סיימה לימודי תואר שני במתמטיקה באוניברסיטת ורשה בשנת 1997 וקיבלה דוקטורט במתמטיקה בשנת 1999 והביליטציה בשנת 2007 מן האקדמיה הפולנית למדעים.
לאחר משרות זמניות באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו הצטרפה לאוניברסיטת אדינבורו בשנת 2005 וקודמה לדרגת פרופסור בשנת 2007.

פרסים והוקרה

סמוקטונוביץ' הוזמנה כמרצה בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים שנערך בשנת 2006. באותה שנה זכתה בפרס וייטהד, המוענק מטעם האיגוד המתמטי של לונדון ובשנת 2008 זכתה בפרס מטעם האיגוד המתמטי האירופי.
בשנת 2009, זכתה בפרס על שם סר אדמונד ויטאקר (המוענק מטעם האיגוד המתמטי של אדינבורו) ונבחרה כחברת החברה המלכותית הסקוטית. ב-2012 צורפה כעמיתה של האגודה האמריקאית למתמטיקה.
אוגרי הזוזו

אוגרי הזוזו (באנגלית: ZhuZhu Pets) הם צעצועים אמריקאיים רובוטיים בצורת אוגר, המכוסים קטיפה, שנוצרו על ידי חברת Cepia LLC ב-2009. אוגרי הזוזו מפורסמים במדינות רבות, ובתחילת 2011 הגיעו אף לישראל.

היסטוריה

אוגרי הזוזו נוצרו לראשונה על ידי ראס הורנסבי שיצרם עבור החברה שלו בסנט לואיס, Cepia LLC. השם של המוצר נוצר מהשם zhūzhū במנדרינית (בסינית: 猪猪), כלומר "חזיר קטן". בשנת 2009, העסיקה החברה 46 בני אדם שייצרו את המוצר, שחלקם בארצות הברית וחלקם בסין. 
אוגרי הזוזו המקוריים היו תשע דמויות, אשר נקראו בשמות כגון "צוציק", "שרבוטי", "חתיכי" ו"מר נם-נם-נם". בתחילת פרסום המוצר, אוגרי הזוזו פורסמו יחד עם ובקינז, מוצר של חברת גאנז. 
בנוסף לאוגרים נוצרו אביזרים שונים ליצירת בתי גידול באופן אישי לאוגרים. לאוגרי הזוזו שני מצבים: "מצב טיפוח" בו הם משמיעים קולות ומגרגרים, ו"מצב הרפתקנות" שבו האוגר חוקר את מקום המחיה שלו ומגיב לגירויים שונים. 
אוגרי הזוזו היו נחשבים לשיגעון נעורים במהלך תקופת החגים הנוצרים באמריקה בשנת 2009. הצעצועים עלו במקור כ-9 דולר, אך בגלל מחסור בייצור הצעצועים במשך הזמן הם עלו למחיר של למעלה מ-60 דולר.
בדצמבר 2009, נערכו בדיקות על ידי ארגון "GoodGuide" אשר מצאו בצעצוע "שרבוטי", כמות רבה מהמותרת של אנטימון, ייסוד רעיל. לאחר ביצוע בדיקה מעמיקה של ועדת המוצרים הבטיחותיים של ארצות הברית נמצא כי הצעצוע בתקן "מוגן ובטיחותי במידה רבה". לאחר מכן, GoodGuide פרסם מסמך התנצלות.
בתחילת 2010 שוחררה קבוצה של דמויות חדשות, המיועדת לבנים בני 8 - 12, לאוגרים אלו נוספו כוחות מיוחדים המאפשרים לחימה באוגרים נוספים. בדצמבר 2010, שוחררה סדרה חדשה: נסיכות אוגרי הזוזו. בנוסף לכך, שוחררה ב-2010 סדרת תינוקות אוגרי הזוזו, שהינם אלקטרוניים ומכוסים קטיפה, אבל הם בעלי כדור פלסטיק קטן מתחת לבטנם. המהדורה השנייה של תינוקות אוגרי הזוזו יצאה ב-2011 וכללה מנועים.
גם בשנת 2011 נוספה סדרה חדשה של אוגרי זוזו, גורי כלבים זוזו, אשר גם הם מכוסים קטיפה ורובוטיים ומשמיעים קולות נביחה. בשנת 2010, שוחרר משחק וידאו של אוגרי הזוזו ל-Nintendo DS, לאייפון ולמחשב. כמו כן, שוחררה גרסה מאוחר יותר ל-Wii. בנוסף לכך שוחררו באותה שנה לסדרת הנאבקים בנינג'ות, הכלבים והנסיכות נחשק בNintendo DS. לנסיכות שוחררו גם פריטים נוספים כגון: כרכרות, שמלות, כתרים וטירות.
בסוף שנת 2011, שוחררה הגרסה השנייה של האוגרים הנאבקים בנינג'ות: אוגרים סמוראים. ב-27 בספטמבר 2011, הוציאה לאור החברה סרט של אוגרי הזוזו אשר נקרא "המסע אל הזו" ל-DVD.  הסרט השני של החברה בשלבי עיבוד, וצפוי להשתחרר ב-2012.
בתחילת 2012, הוציאה לאור החברה את סדרת הספארי, הכוללות חיות בצורות של ג'ירפות, פילים, אריות, זברות וקופים.
זכריה יוסף רוזנפלד

הרב זכריה יוסף רוזנפלד (באנגלית: Zacharya Yosef Rosenfeld או Zechariah Joseph Rosenfeld;‏ ~‏1846 – ראש השנה, א' בתשרי ה'תרע"ו, 9 בספטמבר 1915) היה רב אוקראיני-אמריקאי. רבה של קובל ורב בסנט לואיס.

ביוגרפיה

נולד בטוריסק שבווהלין, בנו של הרב משה גבריאל רוזנפלד, רבה של העיירה. התמנה כרבה של קובל, וכיהן במשרה זו בין השנים 1870–1874. מאוחר יותר ירש את מקומו של אביו ברבנות טריסק, ושם זכה למעמד של כבוד גם בין גויי העיר. הוא נודע כרופא מומחה אף שלא הוכשר רשמית לכך; בשל היעדר הסמכה רשמית חשש לרשום מרשמים והיה רוכש את רכיבי התרופות לבדו ומכין אותן בביתו. בשלב מסוים הסתכסך עם חצרו של המגיד מטוריסק בשל אסיפות "מתנגדים" שקיים בביתו, אך הם לא תקפו אותו אישית ומעמדו לא נפגע. במשך שנים נהג לשחרר צעירים, בעיקר תלמידי חכמים, מגיוס לצבא הרוסי, אך בשלב מסוים הסתבך ונאלץ להימלט לארצות הברית.
עם הגיעו לארצות הברית התמנה לרב בסנט לואיס. הייתה לו מחלוקת הלכתית עם רב אחר בעיר, הרב שלום אלחנן יפה, לגבי תעתיק שם העיר בעת עריכת גט; לדעת הרב יפה, יש לכתוב: "סינט לואיז" (באות ז') ולהשמיט את אותיות ה-s וה-p הכפולות משם הנהר: "דיתבא על נהר מיסיסיפי ועל נהר דופערס ועל מי מעינות ועל מי בארות". בעוד לדעת הרב רוזנפלד יש לכתוב: "סינט לואיס, מתא דיתבא על נהר מיססיססיפפי...".
הוא נקבר בבית הקברות של חברת חסד של אמת בסנט לואיס.