google/wiki40b huggingface dataset:
לוצרן

אתרים בעיר

לוצרן היא אתר תיירות פופולרי, בשל מיקומה במרכז שווייץ, לצד אגם לוצרן והרי האלפים, ובשל העובדה שהכפר שממנו צמחה השתמר במלואו לצד העיר המודרנית. אזור הבילויים המרכזי של העיר, לחוף האגם, הוא קטן יחסית וניתן לטייל בו ברגל. הכפר העתיק מהווה מדרחוב ובו מסעדות וחנויות רבות, בעיקר לשעונים ותכשיטים. נהר הרוס (Reuss) חוצה את העיר ומפריד בין העיר העתיקה לזו החדשה.
האתר הידוע ביותר של העיר הוא גשר קאפל - גשר עץ מקורה באורך 204 מטרים שנבנה על האגם ב-1333 (רוב חלקי הגשר המקורי הוחלפו ושוחזרו לאחר שריפה שאירעה ב-1993). הגשר עובר ליד מגדל מים עתיק בצורת אוקטגון. בתוך הגשר מוצגת סדרת תמונות מהמאה ה-17 המתארות אירועים בהיסטוריה של לוצרן.
אתר ידוע נוסף בעיר הוא מוזיאון ובו תמונת פנורמה, הנקראת פנורמת בורבקי (Bourbaki Panorama). זהו ציור עצום ממדים מאת הצייר קאסטרס, המתאר את נסיגת צבא צרפת מפני צבאו של ביסמרק במלחמת צרפת-פרוסיה, בשנת 1871. מקום ההתרחשות הוא עמק היורה, ונראים בו השווייצרים מטפלים בפצועים הצרפתים. בדי הציור מודבקים זה לצד זה במעגל באולם גדול, שהצופה ניצב במרכזו ומקבל רושם של מעין צפייה בהתרחשות אמיתית.
בקרבת מקום לשם מוצבת אנדרטת "האריה הגווע", יד זיכרון לאנשי המשמר השווייצרי של המלך לואי ה-16, שנפלו על משמרתם בהגנה על ארמון טווילרי בצרפת בזמן המהפכה הצרפתית.
אתר נוסף, הסמוך לאנדרטת "האריה הגווע", הוא גן הקרחון - מוזיאון המציג את התהוות הקרחונים והשינויים המתרחשים בהם במורדות ההרים. כן מוצגים ממצאים לגבי התקופה הפרה-היסטורית של אזור לוצרן, לפני כ-20 מיליון שנים. בגן של המוזיאון מוצגות עדויות לקרחונים שכיסו פעם את האזור. המוזיאון כולל גם מבוך מראות רחב לתיירים.
מוזיאון התחבורה - המוזיאון השוכן על גדות האגם הוא מוזיאון התחבורה הגדול ביותר באירופה. במקום מקבץ עצום ומגוון של למעלה מ-3,000 כלי תחבורה עתיקים וחדשים: מכוניות עתיקות, קטרים, חשמליות, ספינות ומטוסים, וכן תצוגות על התפתחות התחבורה בעולם.
לא הרחק מלוצרן מתנשא הר פילאטוס, שהוא אחד מאתרי הסקי והטיול המפורסמים ביותר של שווייץ. הגישה אל ראש ההר היא באמצעות רכבל או רכבת הרים על גלגלי שיניים ( cogwheel railway), ששיפועה הוא הגדול בעולם.

תרבות

מדי שנה מתקיים בעיר הפסטיבל הידוע "פאסנכט" (Fasnacht), לקראת סוף החורף, בו נהוגים מסיבת תחפושות, מוזיקה, ותהלוכות המוניות ברחובות העיר העתיקה.

עיריית לוצרן

במועצת העיר, שהיא הרשות המבצעת, 5 חברי מועצה. בפרלמנט של העיר, שהוא הגוף המחוקק שלה, 48 מושבים.

יהדות לוצרן

הקהילה היהודית בלוצרן מנתה בעבר כמה מאות משפחות. כיום חיים בלוצרן ואזור מרכז שווייץ מספר בתי אב יהודיים. הקהילה היהודית מפעילה ישיבה בבית הכנסת הישן, שנוסד בשנת 1912, ברחוב Bruchstrasse 51, וכן מקווה נשים וגברים.
בית חבד מפואר ומרשים נמצא ברחוב Pilatusstrasse 20. בית חב"ד נוסד בשנת 2003 ופעיל במשך כל ימות השנה.
בעבר התקיימה בעיר ישיבה ותיקה מיסודו של הרב משה סולובייצ'יק (בהתחלה ישבה בלוגנו), שהתפרסמה בעיקר על שם מחליפו בתפקיד, הרב יצחק דוב קופלמן שנפטר בשנת 2011. כיום ישנה ישיבה קטנה בבית הכנסת של הקהילה היהודית אשר מטפלת בכל ענייני הדת, מארגנת תפילות בחגים ושבתות ותפילות בכל יום עם מניינים ושיעורים. ישיבה זו עומדת תחת הנהגתו של הרב אברהם אשי בוללאג בוגר ישיבת לוצרן הישנה ותלמידו של הרב יצחק דוב קופלמן וקיימת מקיץ 2016].
אשר קרביץ

תולדות חייו

קרביץ נולד וגדל בירושלים, התחנך בבית מסורתי. למד במגמת אלקטרוניקה בישיבה התיכונית-מקצועית קריית נוער ובתיכון ע"ש ג'ינוגלי בירושלים. את שירותו הצבאי החל בפלס"ר 7 וסיים כמדריך קרב מגע.
סיים את לימודי הפיזיקה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית ואת לימודי התואר השני בפקולטה לפיזיקה בטכניון. במקביל ללימודי התואר השני התגייס למשטרת ישראל ושירת כחוקר ביחידה הארצית לחקירת פשיעה בינלאומית וחמורה (יחא"פ). לאחר שעזב את המשטרה לימד במשך שנתיים בבית הספר התיכון למדעים ואמנויות.
החל משנת 2000 הוא מלמד קורסים במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטה הפתוחה ובמכללה האקדמית להנדסה בירושלים. כמו כן, לימד ספרות עברית באולפן בית הספר לתלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית. כיום הוא מלמד בבית ספר אופק בירושלים ובאוניברסיטה הפתוחה בקורסי המתמטיקה.

צילום ותיעוד חיי הבר

בשנים 1997-2006 עסק קרביץ באופן אינטנסיבי בתיעוד ובצילום חיי הבר באפריקה ובישראל, ואף השתתף במשלחת ישראלית שסייעה להקים בית מחסה לגורילות יתומות בקמרון. במשך כעשור לאחר מכן פורסמו כתבות פרי עטו שעניינן זכויות בעלי חיים ורווחתם.

כתיבה לעיתונים ולכתבי עת

בשנים 2010-2018 פרסם קרביץ חידות בלשיות לילדים במגזין השבועי 'פיצוחים' של ידיעות אחרונות. גיבור החידות הוא פקד נוח קולומבוס. בשנים 2013-2014 התפרסם טור שבועי מפרי עטו במוסף 'מוצ"ש' של עיתון מקור ראשון. סיפורים קצרים של קרביץ התפרסמו בעיתונים שונים, ובהם 'רצח על קצה הלשון' (מוסף פסח 2010, 'ידיעות אחרונות'), 'לקפוץ מעל לפופיק' (מוסף סוכות 2010, 'ידיעות אחרונות', נכנס לאחר מכן לספרו החתול הטרויאני), 'שודדים עם קבלות' (מוסף שבועות 2011, 'ידיעות אחרונות') 'הקוסם מגטו קרקוב' (יום השואה 2013, 'ידיעות אחרונות') ו'צפון ברך הלל נרצח' (מוסף פסח 2013, 'מקור ראשון'). כמו כן כותב קרביץ מפעם לפעם למגזין עיניים (מגזין לילדים). מאז 2018 מתפרסמות במוסף 'פיצוחים' של ידיעות אחרונות חידות שחמט מפרי עטו של קרביץ.
LoveGame

הופעה ראשונה

לאחר יציאתו, "LoveGame" הופיע לראשונה במצעד ארצות הברית, הבילבורד הוט 100 במקום ה-96 בתאריך ה-4 באפריל 2009, אך נפל מהמצעד לגמרי בשבוע הבא. לאחר שישה שבועות הגיע למיקום ה-6 במצעד עם כ-107,000 הורדות דיגיטליות ובכך הפך לשיר עם הכי הורדות דיגיטליות בשבוע זה. שבועיים לאחר מכן, "LoveGame" הגיע לשיאו במקום ה-5.בנוסף הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס של בילבורד ולמצעד שירי הפופ שהוא גם השיר השלישי של גאגא שכובש את המצעד. "איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי" (RIAA) הכתיר את "LoveGame" כתואר פלטינה משולשת עם כ-2,630,000 עותקים בארצות הברית החל מחודש אפריל 2016 בהקשבה ל-"Nielsen Soundscan".
בקנדה, השיר הופיע לראשונה במצעד קנדה הוט 100 במקום ה-68 לפני שחרורו הרשמי כסינגל מהאלבום. הופעתו השנייה במצעד קרתה בשבוע של ה-10 ביוני 2009 בכך שהגיע למקום ה-87, לאחר מספר שבועות, "LoveGame" נכנס לעשירייה הפותחת במצעד במקום ה-5. בשיאו, עלה בעוד כשלושה מקומות והגיע למיקום ה-2. השיר הוסמך כתואר פלטינה כפולה על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות של קנדה" בחודש יוני 2009 לאחר שמכר מעל 160,000 עותקים.
באוסטרליה, השיר הופיע לראשונה במיקום ה-92 במצעד הסינגלים האוסטרלי ובשבועו השני, עלה למקום ה-41. ב-11 במאי 2009 השיר הגיע לשיאו במקום ה-4 והפך לשירה השלישי של גאגא שנכנס לחמשת המובילים במצעד. "LoveGame" קיבל הסמכה של תואר פלטינה על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי" עם כ-70,000 עותקים שמכר במדינה. בניו זילנד, השיר נכנס ביציאתו במיקום ה-39 במצעד ועלה בשיאו למקום ה-12. "איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי" נתן לשיר תואר זהב עבור כ-7,500 עותקים שמכר. ב-6 במרץ 2009, השיר נכנס למקום ה-49 במצעד הסינגלים האיריים כאשר שיאו במצעד היה במקום ה-30 לאחר כשמונה שבועות ששהה במצעד. הופעתו הראשונה בפינלנד הייתה במקום ה-19 במצעד הרשמי שלאחר מכן הגיע לשיאו במספר ה-12.
בתחילת 2009, השיר שהה במקום ה-89 במצעד הסינגלים הבריטי לאחר הורדות דיגיטליות בלבד. לאחר מכן הוצא מהמצעד וחזר למקום ה-64 כאשר הוכרז כסינגל רשמי, בשיאו הגיע ל-20 המובילים במיקום ה-19 ובכך הפך לשיר הכי פחות מצליח של גאגא במדינה באותה תקופה. "איוגוד תעשיית ההקלטות הבריטי" הכתיר אותו כתואר כסף עבור מכירת 200,000 עותקים. בהולנד, "LoveGame" הופיע לראשונה במיקום ה-28 במצעד הרשמי והגיע לשיאו בחמשת המובילים. בצרפת, נכנס ביציאתו למקום ה-6 ובשבועו השני הגיע לשיא שלו במדינה במיקום ה-5. בפלנדריה נכנס למקום ה-19 ובולוניה ל-38. בפלנדריה הגיע בשיאו למקום ה-6 ובולוניה ל-5. "LoveGame" גם הגיע לעשרת המובילים במצעד אירופה הוט 100 במקום ה-7.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ לשיר בוים על ידי ג'וזף קאהן שביים גם את הקליפ לסינגל הקודם של גאגא, "Eh Eh (Nothing Else I Can Say)‎". בקליפ נראית גאגא רוקדת בבגדים חושפניים עם רקדנים לצידה, בתחנת רכבת תחתית. בקליפ ישנה סצנה בה נכנסת לחדר עם חלונות שקופים, בו היא מתנשקת פעם אחת עם גבר ופעם אחת עם אישה. כך מראה על משיכתה לשני המינים ועל היותה ביסקסואלית.
בכמה סצנות נראית גאגא עירומה כשיהלומים על חלקים עליונים בגופה. באותה סצנה יושבת עם שני גברים על ספסל שאחד מהם מסמל תהילה ואחד אהבה, הדבר המראה על הבחירה שיש לגאגא לעשות בין שני הדברים. נכון לשנת 2017, הקליפ צבר למעלה מ-137 מיליון צפיות, והוא הקליפ ה-10 הנצפה ביותר של גאגא באתרה ב-Vevo.
שולמית לורין

שולמית לורין (באנגלית: Shulamit Elisabeth Marie-Claire Lorrain;‏ נולדה ב-10 בדצמבר 1948) היא צ'לנית ישראלית.
לורין נולדה בצרפת למשפחה מוזיקלית (הוריה מוזיקאים חובבים ושלושה מילדיהם מוזיקאים מקצועיים), ולמדה אצל פול טורטלייה בקונסרבטוריון של פריז, שם זכתה בפרסים על הצטיינותה בצ'לו, במוזיקה קאמרית ובסולפג' וכן השתלמה אצל ליאונרד רוז. 
בשנת 1966 נשלחה על ידי הקונסרבטוריון למכון למוזיקה אינטרלאקן שבארצות הברית, שם זכתה בתחרות חשובה ובעקבותיה הוזמנה להופיע כסולנית עם תזמורת אינטרלאקן. 
ב-1969 התגיירה ועלתה לישראל, ואחרי שהופיעה בהצלחה בכמה רסיטלים, הצטרפה לאנסמבל הקאמרי כצ'לנית ראשונה. היא גם הופיעה כסולנית עם האנסמבל בישראל ובסיורו בחו"ל. 
ב-1972 הצטרפה לתזמורת הפילהרמונית הישראלית וכן הופיעה עימה כסולנית. ב-1975 נתמנתה מישנה לנגן ראשון בקבוצת הצ'לות של התזמורת.
נגנה בצוותא עם אברם מלמד ועדית צבי ב"אנסמבל מוזיקאמרה" והופיעה איתו לעיתים קרובות.

חיים אישיים

לורין מתגוררת בתל אביב עם שני בניה.
אלכס קינן

אלכסנדר (אלכס) קינן (Keynan) (במקור קוֹצְנוֹק) (18 בפברואר 1921 - 7 במאי 2012) היה מיקרוביולוג ישראלי, ממייסדי המכון למחקר ביולוגי בישראל.

ביוגרפיה

אלכסנדר קוצנוק נולד ב-1921 בקייב שבאוקראינה לאפרים קוצנוק (1883–1963), תעשיין, איש ביטוח ופעיל ציוני, ולרחל לבית דוּנִיץ. בשנת 1930 הגיע לארץ ישראל. למד בגימנסיה הרצליה ובגיל 15 הצטרף ל"הגנה". הוא החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, ובסוף שנת הלימודים כבר קורס מפקדי מחלקות בכפר מנחם. לאחר הקורס מונה לסגנו של אפרים קצ'לסקי, שהיה מפקד פלוגת חי"ש בירושלים. 
בשנת 1945 קיבל תואר מוסמך במיקרוביולוגיה מהאוניברסיטה העברית. ב-1950 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית, על עבודה, בהדרכת ד"ר מנפרד אשנר, בנושא "מחקרים ביולוגיים וביוכימיים ב-Clostridium botulinum), ובמקביל שירת במחלקה המדעית של "ההגנה". בשנת 1948, עם הקמת צה"ל, עבר לחיל המדע ובשנת 1952 היה ממייסדי המכון למחקר ביולוגי בנס ציונה ומנהלו הראשון. שימש מנהל מדעי ראשי של המכון ומנהל המחלקה במכון לבקטריולוגיה.
בשנת 1964 מונה ליו"ר המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח. בשנת 1967 מונה לראש המכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן באוניברסיטה העברית. בתקופה זו היה גם חבר הוועדה לאנרגיה אטומית. עד פרישתו לגמלאות בשנת 1990 היה חבר סגל האוניברסיטה העברית, משנת 1977 כפרופסור מן המניין. הוא השתתף בקידום ההשכלה הגבוהה. בשנות השישים היה חבר בוועדה ציבורית לחינוך גבוה, בתחילת המאה ה-21 מונה ליו"ר ועדת ההיגוי לנושא מחקר ביוטכנולוגי בעידן הטרור, ובשנת 2011 היה יועץ לנשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנת 2006 זכה בפרס בובליק.
ב-1945 נישא למלכה בן-צבי. אב לעירית ודַרְיה. דודתו, אחות אביו, הייתה המו"לית ברכה פלאי (קוצנוק).
בית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו

בית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו הוא נווה מרגוע והתבודדות להשתלמות במוזיקה קלאסית ברמה גבוהה, הפועל למשך שבעה שבועות מדי קיץ במרלבורו, ורמונט, בצפון ארצות הברית. מופעים פומביים נערכים בכל סוף שבוע במהלך הפעילות בבית הספר, בתוכנית הנבחרת רק כשבוע מראש, מתוך שישים עד שמונים היצירות, שהנגנים עובדים עליהן בחזרות. 
בית הספר נוסד בשנת 1951. בין מייסדיו היו הפסנתרן רודולף סרקין, הכנר אדולף בוש והחלילן מרסל מואיז. הוא הוקם על קרקעות של משק חלב לשעבר, שהפך זמן קצר קודם לכן לקמפוס של מכללת מרלבורו. ממדיו הקטנים וסביבתו הכפרית משווים לאתר המוזיקה של מרלבורו אופי של נווה מרגוע, שבו יכולים מוזיקאים צעירים לשתף פעולה וללמוד לצד אמנים בכירים, בסביבה רחוקה מלחצים וממועדים מחייבים להופעות או להקלטות.
בית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו פועל כיום בניהולם האמנותי של ריצ'רד גוד ומיצוקו אוצ'ידה.
בישראל פעל במשך שנים מוסד דומה, בבית דניאל שבזכרון יעקב, שהוקם על מנת לשמש בית הארחה לנגנים, סופרים ואמנים.
יום חול

ביהדות, יוֹם חוֹל הוא יום שאינו שבת, חג, או חול המועד. הכינוי חול נגזר מהמילה "חולין" והמשמעות היא שהוא בעל חשיבות פחותה מימים אחרים הפזורים על פני לוח השנה.
ביום חול מותרות בעשייה כל המלאכות האסורות בשבת, ולכן ששת ימי החול של כל שבוע קרויים גם "ששת ימי המעשה".
בימי חול ישנן שלוש תפילות - ערבית, שחרית ומנחה (למעט ראש חודש, בו יש גם תפילת מוסף).
סלו ג'ין

סלו ג'ין (באנגלית: Sloe Gin) הוא ליקר פירות המופק על ידי השריית שזיפי בר וסוכר בג'ין. באופן מסורתי ריכוז האלכוהול בסלו ג'ין נע בין 15 ל-33 אחוזי אלכוהול בנפח.
שמעון נתן נטע בידרמן (הראשון)

רבי שמעון נתן נטע בידרמן (י"ח באייר תרכ"ט, 1869 - ג' בתשרי תר"צ, 1929) היה האדמו"ר החמישי מלעלוב.

ביוגרפיה

נולד בירושלים למרים ולרבי דוד צבי שלמה בידרמן. נישא לבתו של רבי יוסף צינווירט מקרקוב. היה מחכמי ישיבת שער השמים. בשנים תרנ"ג, תרס"ו ותרע"ג יצא לביקורים בפולין. בנסיעותיו שהה רבות אצל רבו רבי ישראל פרלוב מסטולין. בביקורו האחרון התיישב בקרקוב ונהג שם באדמו"רות. בשנת תרפ"ו, לאחר 13 שנה בפולין, שב לירושלים. בארץ ישראל התקבצו סביבו חסידי אביו (שנפטר בינתיים) וחסידים נוספים.
בניו היו רבי משה מרדכי, ורבי יעקב יצחק.
אייזיק אוזבנד

הרב אייזיק אוזבנד (Ozband; תרע"ד, 1914 - ו' בניסן תשע"ב, 29 במרץ 2012) היה ראש ישיבת טלז בקליבלנד, אוהיו.

קורותיו

נולד בלבנורס (Labanoras) שבליטא, בנו של הרב המקומי אליהו אוזבנד (נספה בשואה). למד בישיבה שבעיר פוניבז' הסמוכה, אצל הרב אשר קלמן בארון והרב יוסף שלמה כהנמן. לאחר מספר שנים עבר ללמוד בישיבת טלז, אצל הרב אברהם יצחק בלוך, לימים חותנו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט עם קבוצת תלמידי הישיבה לרוסיה ומשם לסיביר, שם שהה במשך שנות המלחמה. לאחר המלחמה התמנה כרב רשמי בווילנה. בתקופת כהונתו בווילנה סייע בהצלת פליטים יהודים ששהו בקובנה, ובהם גם בני משפחת רבו הרב אברהם יצחק בלוך שנספה בשואה. 
לאחר חצי שנה עזב את וילנה ונסע לצרפת, שם שהה עם קבוצת פליטי מלחמה יהודים. בעת שהותו בצרפת נשא את בתו של רבו הרב אברהם יצחק בלוך. לאחר נישואיו עבר לארצות הברית. עם בואו החל למסור שיעורים בישיבת טלז שהוקמה בקליבלנד על ידי דודיה של אשתו, הרב אליהו מאיר בלוך והרב חיים מרדכי קאטץ. בשנים הראשונות מסר את שיעוריו בישיבה הקטנה ולאחר מכן עבר לישיבה הגדולה. החל משנת תשל"ט מסר שיעורים כלליים בפני תלמידי הישיבה. כמו כן שימש מורה הוראה לאנשי הקהילה התורנית בקליבלנד. אשתו הקימה וניהלה את סמינר "יבנה" לבנות בקליבלנד.
בחייו לא פרסם ספרים. בני המשפחה ליקטו מחידושיו על התורה בספר "לקח דעת". כמה מתשובותיו פורסמו בכתבי עת תורניים, בהם מוריה בישראל ו"עם התורה" בארצות הברית. 
נפטר בקליבלנד בו' בניסן תשע"ב, בגיל 97, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
מועדון המטפסים השווייצרי

מועדון המטפסים השווייצרי או המועדון האלפיני השווייצרי (בגרמנית: Schweizer Alpen-Club, בצרפתית: Club Alpin Suisse, באיטלקית: Club Alpino Svizzero, ברומאנש: Club Alpin Svizzer) הוא מועדון מטפסי ההרים הגדול ביותר בשווייץ.
המועדון נוסד בשנת 1863 בעיר אולטן (Olten) שבקנטון זולותורן, ומכיל (נכון לשנת 2006) 111 מחלקות ובהן למעלה מ 110,000 חברים. (כולל החברים הבריטים באיגוד)
המועדון מפעיל בקתות באתרים רבים בהרי האלפים בהן ניתן לרכוש מזון וציוד ובחלקם ניתן גם ללון.

היסטוריה

המועדון האלפיני השווייצרי היה המועדון הראשון שהוקם באירופה לאחר הקמת המועדון האלפיני שהוקם בלונדון בשנת 1857, אחד המייסדים והנשיא הראשון של המועדון היה ד"ר מלכיור אולריך, מייסד מפורסם נוסף היה גוטליב סמואל סטנדר, והאסיפה הראשונה התקיימה בעיר אולטן.
עקב מספרם הגדל של מטפסי ההרים נוצר צורך להקל את טיפוס ההרים בשווייץ, ולמעשה עד הקמתם של בקתות האלפים על ידי המועדון, האופציה היחידה של המטפסים הייתה לבנות מחנות ארעיים בשטח או לישון תחת סלעים מזדמנים, ותמיד נאלצו לסחוב עימם כמויות גדולות של מזון ועצי הסקה, ובמשך עשרים וחמש השנים הראשונות לפעילותו בנה המועדון 38 בקתות במקומות שונים בהרי האלפים, בהם יכלו המטפסים ללון, ולמצוא עצי הסקה ולעיתים אף מזון.
ויליאם הרט

ביוגרפיה

הרט נולד בוושינגטון  לקלייר איזבל (לבית מקגיל), שעבדה בטיים אינק. , ואלפרד מק'ורד הרט, שעבד במחלקת המדינה. הוא חי עם אביו בלאהור, במוגדישו ובח'רטום. לאחר שהתגרשו הוריו נישאה אמו להנרי לוס השלישי (בנו של המו"ל הנרי לוס). בתקופת ילדותו של הרט למד בבית ספר מידלסקס  ונרשם לאוניברסיטת טאפטס  ולמד פילוסופיה של הדת, אך מאוחר יותר הוא שינה את דעתו והלך ללמוד משחק בבית הספר ג'וליארד יחד עם כריסטופר ריב.
בשנת 1977 שיחק במיני-סדרה "הטובים המשפחות" לצידה של סיגורני ויבר. עלה לתהילה בתחילת שנות השמונים, למרות שלא נחשב ליפה במיוחד ודמויותיו התאפיינו בקור ובציניות שלהן.
השתתף בארבעה סרטים של הבמאי והתסריטאי לורנס קסדן: "כחום הגוף" (1981), "החברים של אלכס" (1983), "תייר מזדמן" (1988) ו"אני מת עליך" (1990).
הרט זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על משחקו "נשיקת אשת העכביש" (1985), שבו גילם אסיר הומוסקסואל. הוא היה מועמד שוב כשחקן ראשי בשנתיים הבאות: על "ילדים חורגים לאלוהים" (1986) שבו גילם מורה בבית ספר של חירשים ו"משדרים חדשות" (1987). ב-2005 היה מועמד לאוסקר כשחקן משנה על "היסטוריה של אלימות" על תפקיד בן חמש דקות.
מאז תחילת שנות התשעים ועד היום מרבה להופיע בסרטים, בעיקר בתפקידי משנה.
אשתו הראשונה הייתה השחקנית מרי בת'-הרט  ("העולם על פי גארפ"). יש לו שני בנים מאשתו השנייה ובת עם השחקנית הצרפתייה סנדרין בונר , שעמה שיחק (בצרפתית) בסרט "השתפכות" (Ispoved neznakomtsu, 1994).
חמים וטעים

העלילה

העלילה מתרחשת בשנת 1929, ב"תקופת היובש" ובימים שקדמו לקריסת וול סטריט ולראשית השפל הגדול. שני נגנים, ג'ו וג'רי (קרטיס ולמון), נמלטים מהמאפיה, לאחר שהיו עדים במקרה למעשה רצח בשיקגו, המזכיר את טבח יום ולנטיין. הם נמלטים מהעיר, מתחפשים לנשים (בשמות הבדויים ג'וזפין ודפני) ומצטרפים ללהקת נשים העושה את דרכה ברכבת להופעות במלון בפלורידה. שניהם מתאהבים בדרך בחברת הלהקה "שוגר" (מונרו). מעצם היות השניים מחופשים לנשים, נוצרות שפע סצינות משעשעות. בין היתר, פנסיונר מיליונר בשם אוסגוד מתאהב בג'רי (דפני), ג'ו (ג'וזפין) מתחפש בעצמו לאיל נפט קר רוח, במטרה לכבוש את ליבה של שוגר, ובהמשך מגיעים אנשי המאפיה (בראשות "בונפארט"- מנהיג המאפיה, המגולם בידי נחמיה פרסוף) לאותו מלון, ומזהים כי הנשים המחופשות הם העדים לרצח.
הסרט מסתיים כאשר ג'רי מנסה לשכנע את אוסגוד שלא יוכל להינשא לו, מסיר את הפאה וקורא: "אני גבר!". אוסגוד עונה במשפט הסיום המפורסם: "Well, nobody's perfect" ("ובכן, איש איננו מושלם").
גברים ממאדים ונשים מנוגה

סקירה

הספר מציג את העמדה כי נשים וגברים שונים כמו יצורים מכוכבי לכת או עולמות נפרדים. הוא מדמה אותם לאל המלחמה הרומי מארס (שעל שמו קרוי הכוכב מאדים) ולאלת האהבה ונוס (שעל שמה הכוכב נוגה). נקודת הפתיחה בספר היא שאנשי מאדים פגשו בנשות נוגה ופיתחו מערכות יחסים מוצלחות היות שהם קיבלו את המאפיינים השונים האחד של השנייה. אך כשיום אחד הם נחתו בכדור הארץ הם שכחו כי כל אחד הגיע מכוכב לכת אחר ומהנקודה הזאת נוצרו פערים שפגעו במערכת היחסים.

תוכן

דוגמה אחת שגריי מציע בתאוריות שלו היא שגברים מתלוננים על בעיות, כי הם מבקשים פתרונות בעוד נשים מתלוננות על בעיות כי הן רוצות שיכירו בבעיותיהן. גריי גם סבור כי ניתן לבצע אבחנה בין המינים לפי השוני באופן שבו הם מתנהגים תחת לחץ.
גריי סבור כי גברים רבים נוהגים לסגת עד שהם מוצאים פתרון לבעיה. הוא מתייחס אל זה כאל "נסוגים לתוך המערה שלהם". במקרים מסוימים הם עלולים לסגת, פשוטו כמשמעו, למשל, כדי ללכת לבלות עם חברים. מטרת הנסיגה היא לקחת את הזמן כדי להגיע לפתרון. ב"מערות" אלו, גברים לא בהכרח מתמקדים בבעיה, אלא פעמים רבות מדובר ב"פסק זמן" כדי לאפשר להם להתרחק מהבעיות כך מוחם יכול להתמקד במשהו אחר. גריי טוען כי זה מאפשר להם לבחון מחדש את הבעיה מאוחר יותר בפרספקטיבה חדשה.
גריי סבור כי נסיגת הגברים לתוך ה"מערה" היא נושא שהנשים התקשו להבין אותו לאורך ההיסטוריה. נטייתן הטבעית היא לדבר על בעיות (גם אם מדיבורים לא פותרים את הבעיה). זה מוביל לדינמיקה טבעית של גבר נסוג אל מול אשה המנסה להתקרב עוד יותר. לדברי גריי זה הופך להיות מקור מרכזי של קונפליקט בין נשים לגברים.
גריי טוען כי גברים ונשים מעניקים ניקוד בתוך מערכת היחסים על נתינה וקבלה של אהבה באופן שונה. הוא אומר כי גברים נוטים לתת ניקוד גבוה יותר על מה שהם חושבים שהם מעשים גדולים, בעוד שנשים מעניקות ניקוד לכל מעשה של אהבה, נקודה אחת בכל פעם. לדברי גריי, נשים נוטות לשמור על מערכת נקודות שגברים מעטים מודעים אליה. גריי כותב כי גברים ונשים מפקחים על כמות התן וקח במערכת היחסים ואם יש חוסר איזון, אדם אחד מרגיש שהוא נתן יותר ממה שניתן לו ומפתח טינה. הוא קובע כי זו תקופה בה התקשורת חשובה מאוד ועוזרת להחזיר את הקשר לאיזון.
רנן

היסטוריה

המושב נוסד בשנת 1950 בידי עולים מלוב  . ב-1952 עזבו המתיישבים הראשונים את המושב ובמקומם באו יהודים קראים ממוצא מצרי.
עד תחילת המאה ה-21 היו כל תושבי המושב קראים, אז עברו לגור בו גם משפחות שאינן קראיות, הוא עבר שיפוצים רבים ושינוי תשתיות ביוב, מים וחשמל והוא מוכן לקלוט משפחות נוספות.
מצפון לרנן, על גדתו של נחל פטיש, נמצא תל ארכאולוגי קטן ובו שרידי יישוב מתקופת הברזל, מהתקופה הפרסית ומהתקופה ההלניסטית.
תושבי המושב מתפרנסים מגידולים חקלאים כגון: פרחים ירקות ופירות. במושב יש בית כנסת לפי ההלכה הקראית, ספרייה, , ובית עם בו נערכים אירועים. יש גם בנוסף מועדון נוער ששם מתקיימות הפעילות של תנועת הנוער האיחוד החקלאי, תנועת הנוער במושב מורכבת מרכז גרעינר ושכבה בוגרת שכרגע עולה לשכבה ט
שרה לוי-תנאי

שרה לוי תַּנָּאי (1910 – 2 באוקטובר 2005) הייתה כוריאוגרפית ומלחינה ישראלית, מייסדת ומנהלת להקת המחול "ענבל" ומחלוצות המחול בארץ. כלת פרס ישראל למחול לשנת 1973.

ביוגרפיה

שרה לוי-תנאי נולדה בירושלים להורים ממוצא תימני אשר עלו לארץ ישראל בסוף המאה ה-19. הוריה גידלוה ביפו אולם בתקופת מלחמת-העולם הראשונה גורשו יהודי יפו על ידי השלטונות העותמאניים ורוכזו במחנה פליטים שהוקם בכפר-סבא. בתחילה נספו אחיה ואימה והיא עברה עם אביה לצפת. לאחר מכן נפטר גם אביה, כך שהיא התייתמה בגיל צעיר ונשלחה לבית היתומות בצפת, ולאחר מכן למוסד הילדים "שפיה". בתום שהותה במוסד נרשמה ללימודי גננות במכללת לוינסקי בתל אביב. לאחר לימודיה, עבדה כגננת בגן ילדים בשכונת שפירא בתל אביב והתגוררה בבית משפחת הסופר יהודה בורלא. בביתם גם נקבעה שנת הולדתה המשוערת.
לשם עבודתה כגננת, חיברה והלחינה לוי-תנאי שירי ילדים ושירי משחק לילדים. רבים מחומרים אלו פורסמו על ידי מרכז הגננות כחוברת פדגוגית לגננות. היא למדה משחק בסטודיו של צבי פרידלנד אך לא הצליחה להתקבל לאחד משני התאטראות הממוסדים בתל אביב. "לא התקבלתי לתיאטרון הבימה ואף לא בתיאטרון האהל", סיפרה לימים. "הדבר הכאיב לי מאוד וחשתי כי נדחיתי רק בגלל היותי מזרחית בעלת מבטא מזרחי". בסטודיו הכירה שרה את ישראל תנאי, שעלה לארץ בגפו מאירופה ב-1933, ונישאה לו ב-1935. ישראל תנאי, שכיהן לימים כמנכ"ל הארגוני של הסתדרות המורים, נפטר ב-1963, בגיל 52.
לאחר אכזבתה מן הניסיונות להתקבל לתיאטרון העברי, נסעה בשנת 1938 ללונדון, שם ניסתה להתקבל כשחקנית והופיעה כזמרת. היא שבה לארץ ישראל לאחר כחצי שנה.

כתיבה הלחנה ובימוי

את צעדיה הראשונים במחול החלה ככותבת וכבמאית של טקסים ומסכתות עבור קיבוצים ומושבים, במקביל לעבודתה כגננת. לצד כתיבה והלחנה של שירים למופעים, ביימה גם מחולות לטקסים אלו. בין מופעים אלו ניתן לציין את "שיר השירים" בקיבוץ רמת הכובש ואת "מגילת רות" (1947) ו"בראשית" (1950) בקיבוץ משמר השרון.
כתבה והלחינה שירים ויצירות מוזיקליות לריקודים, בייחוד נודע שירה "אל גינת אגוז". כתבה גם שירים לילדים כמו :"נסדר מעגל גדול", "ליצן קטן נחמד" ו"באנו חושך לגרש"
בשנת 1957 הלחינה את מילות השיר "ברווזיים" של לאה גולדברג שתרגמה אותו מרוסית.
לוי-תנאי כתבה את "אסיף וסכת", בעיבודו של גיל אלדמע, ובלחן מאת עמנואל עמירן.

הנצחה

ב-16 ביוני 2016, הוסר הלוט מעל לוחית זיכרון לשרה לוי-תנאי, בכניסה לתיאטרון "ענבל", ברחוב אמזלג 15 בתל אביב. 
ליד הלוחית יש עמדת מסבירן ובה הסבר על לוי-תנאי בעברית (בקולו של גיל חובב) ובאנגלית. על המסבירן יש תמונה שלה.
טיו

טיו (איות נוסף לשמו טאו. פירוש השם "המרסק" ) היה מלך של מצרים התחתונה ששלט בדלתא של הנילוס בעת העתיקה. מופיע כרביעי ברשימת כתובות אבן פלרמו לאחר פו, סקע וג'או יחד עם עוד מספר מלכים ממצרים התחתונה.
מעבר לכך לא ידוע דבר על חייו ושלטונו.
יחסי אנגולה–רוסיה

היחסים בין אנגולה לסובייטים

היחסים בין ברית המועצות לאנגולה היו מתוחים לעיתים בשנות ה-80, בין היתר משום שאנגולה ביקשה לשדרג את הקשרים הדיפלומטיים עם ארצות הברית. סיעות ההנהגה הסובייטית היו חלוקות ביחס לתפקידה העתידי של מדינתן באפריקה, וכמה משאי ומתן סובייטים התנגדו לוויתורים של נשיא אנגולה ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש לארצות הברית בנושא "הצמדה". הבעיות הפוליטיות הבלתי נסבלות של האזור, ועלות שמירת התמיכה בצבא הקובני והצטיידות ה-MPLA, החלישו את המחויבות הסובייטית להקמת מדינה מרקסיסטית-לניניסטית באנגולה.
מנהיגי אנגולה, בתורם, התלוננו על הזנחה סובייטית - רמות סיוע נמוכות, כוח אדם וציוד באיכות נמוכה, ותגובות לא מספקות לתלונות. אנגולה חלקה את עלות הנוכחות הצבאית בקובה וביקשה להפחית את ההוצאות הללו, בין היתר מכיוון שאזרחים אנגולים רבים חשו את הניקוז המיידי של המשאבים הכלכליים והמתחים הגוברים באזורים שנכבשו על ידי חיילים קובנים. יתרה מזאת, דוש סנטוש התלונן כי ברית המועצות התמודדה עם אנגולה באופן אופורטוניסטי - רכישת קפה אנגולי במחירים נמוכים וייצאה מחדש עם רווח ניכר, דיג יתר במים באנגולה והעלאת מחירי המזון המקומי.

יחסים כלכליים

בהשוואה לתקופה הסובייטית, כיום הסחר בין רוסיה לאנגולה הוא מינימלי למדי. בשנת 2016 היצוא מרוסיה לאנגולה הסתכם ב-567.9 מיליון דולר, והייצוא האנגולי לרוסיה הסתכם ב-14,942 דולר בלבד.