google/wiki40b huggingface dataset:
תורת היחסות הפרטית

הרקע לתורת היחסות

בסוף המאה ה-19 ניסח ג'יימס קלרק מקסוול את חוקי ההתפתחות של שדות חשמליים ומגנטיים, הקרויים היום על שמו. בין התוצאות החשובות של חוקים אלו היה גילוי קיומם של גלים אלקטרומגנטיים – גלים המבוססים על שדות חשמליים ומגנטיים המתנדנדים בזמן. בכך הצליח מקסוול לראשונה להסביר את האור, ואת מדע האופטיקה באמצעות חשמל ומגנטיות. חוקים אלו, שהתווספו על חוקי התנועה של ניוטון ועל חוקי התרמודינמיקה, הביאו מדענים רבים בסוף המאה ה-19 לחשוב שהפיזיקה מצאה את כל החוקים היסודיים של הטבע. ואולם מספר מדענים העירו שישנה בעיה בשילוב של חוקי מקסוול והמכניקה הניוטונית.

קרינה אלקטרומגנטית ומדידת מהירות האור

על פי המכניקה הקלאסית, כל גל מתקדם בתווך מסוים ומהירות ההתקדמות שלו (שנקבעת על פי משוואת הגלים) נמדדת ביחס לתווך. במאה ה-19 סברו שהאור נע בתווך שכונה "אתר", שהיה עשוי מחומר דק הממלא את כל היקום.
בשנת 1887 ביצעו הפיזיקאי אלברט אברהם מייקלסון ועמיתו אדוארד מורלי את הניסוי המפורסם – ניסוי מייקלסון-מורלי. מטרתם הייתה לבדוק את מהירות כדור הארץ באתר. מטרתם לא הייתה להוכיח או להפריך את קיום האתר, משום שקיומו נחשב במאה ה-19 לעובדה מדעית שמעטים פקפקו בה. כדי למדוד את מהירות כדור הארץ הם השתמשו בשיטה אופטית-התאבכותית הידועה בשם "אינטרפרומטריה". הרעיון מאחורי הניסוי היה לצרף שתי קרני אור, אשר אחת מהם נעה בכיוון התקדמות כדור הארץ, ואחת מהם נעה בניצב אליו. בהנחה שהאור מתקדם באתר ושכדור הארץ נע ביחס אליו, צריך להיות הבדל במהירות של אותן שתי קרניים, והאינטרפרומטר של מייקלסון מורלי היה רגיש מספיק בשביל למדוד הבדל זה. ממדידת ההבדל ניתן היה, לפי הנחתם, להסיק את מהירות כדור הארץ.
אולם, תוצאות הניסוי העלו שמהירות האור שנמדדה בשני הכיוונים הייתה זהה. תוצאה זו זכתה לפרשנויות שונות. מייקלסון ומורלי סברו שהמכשור לא היה רגיש דיו, וניסו לחזור על הניסוי בווריאציות שונות, ואילו הפיזיקאים הנדריק לורנץ וג'ורג' פיצג'רלד הציעו ב-1892 כי הגופים הנעים מתכווצים בכיוון התנועה באתר, השערה הדומה מאד לעקרונות היחסות שיתגלו בהמשך. לאחר שאיינשטיין פרסם בשנת 1905 את תורת היחסות הפרטית, פורש ניסוי מייקלסון-מורלי בדיעבד כאישוש שלה וכהפרכת קיומו של האתר, על אף שבשעתו הוא לא נתפס כך כלל. אף על פי כן, היו שהמשיכו להתנגד לה, כמו הפיזיקאי האמריקאי דייטון מילר (1866-1944) שהמשיך לבצע שחזורים של ניסוי מייקלסון-מורלי באמצעים מדויקים יותר עד לאמצע שנות השלושים, ואף פרסם ממצאים שמדדו, לטענתו, שינוי במהירות האור ביחס לאתר, ובכך הפריכו לכאורה את תורת היחסות. אולם, בשלב זה תורת היחסות הייתה מקובלת היטב והקהילה המדעית איבדה ברובה עניין בניסוייו.
ייתכן כי איינשטיין התוודע לניסוי מייקלסון מורלי ולתוצאותיו מתוקף היותו סטודנט לתואר ראשון לפיזיקה. מיתוס היסטורי נפוץ מתייחס לכישלונם של מייקלסון ומורלי למדוד שינוי במהירות האור ביחס לתנועת כדור הארץ באתר כגורם העיקרי שהביא את איינשטיין לפיתוח תורת היחסות הפרטית. אולם ככל הנראה הוא שגוי או לכל הפחות מוגזם. איינשטיין לא הזכיר את הניסוי במאמרו משנת 1905, שם פיתח את תורת היחסות הפרטית משיקולים תאורטיים טהורים. מידת השפעתו של ניסוי מייקלסון-מורלי על איינשטיין שנויה במחלוקת בקרב היסטוריונים של המדע, אף כי בכל מקרה מקובל לחשוב שהיא פחותה ממה שהנראטיב המקובל מניח.

מרחב מינקובסקי

בעזרתו של המתמטיקאי הרמן מינקובסקי ניסח איינשטיין את תורת היחסות באמצעות חשבון טנזורים במרחב היפרבולי של 4-וקטורים, הקרוי מרחב מינקובסקי. מרחב זה נקרא גם ה"מרחב-זמן" של מינקובסקי.
נומה

נומה (דנית: Noma) היא מסעדה הנמצאת בקופנהגן שבדנמרק בניהולו של השף רנה רדזפי (René Redzepi). המסעדה נבחרה לטובה בעולם בסקר 50 המסעדות הטובות בעולם של המגזין רסטורנט לשנים 2010, 2011, 2014 וב-2012, דורגה במקום השלישי בעולם בשנת 2009 ולה שני כוכבים במדריך המסעדות מישלן. השם הוא חיבור של שתי מילים נורדיות "nordisk" (נורדית) ו-"mad" (אוכל). המסעדה ידועה בשל האוכל החדשני שלה שמהווה פרשנות של המטבח הנורדי, ומקדם את זרם המטבח הנורדי החדש.

היסטוריה של הבניין

המסעדה ממוקמת במחסן ישן בשטח החוף של שכונת כריסטיאנסהאון במרכז קופנהגן.
הבניין נמצא בכיכר המסחר הגרינלנדית (בדנית: Grønlandske Handelsplads), שבמשך 200 שנה היה מרכז סחר אל ומאיי פארו, פינמארק, איסלנד ובייחוד גרינלנד. דגים יבשים, הרינג מומלחים, שמן ועורות של לווייתנים הם בין המצרכים שאוחסנו בתוך המחסן ומסביב לו, לפני שהוא נמכר לשוק האירופאי.

האוכל

מטבחה של נומה הוא נורדי/סקנדינבי, מייסדי המסעדה, רנה רדזפי וקלאוס מאייר, ניסו להגדיר מחדש את המטבח הנורדי. מטבחה של נומה יכול להיחשב כפרשנות של האוכל הנורדי יותר מאשר אוכל נורדי מסורתי, כפי שמתאר מאייר בספרו Noma - Nordic Cuisine.
חלק מעיבוד המזון ותיבולו נעשה על גבי אבן בזלת, לפי מסורות צפון-אירופיות עתיקות יומין. המסעדה מייצרת חומץ, בירות, יינות שרף ואף יינות מיוחדים משלה. מרכיבים טריים לצורכי המטבח מובאים אליה בטיסות כמה פעמים בשבוע מגרנלנד, מאיי פארו ומאיסלנד.
בכל כמה שבועות הטבחים נוסעים מחוץ ליערות קופנהגן ומלקטים את עשבי התיבול של המסעדה. נתון נוסף ומעניין מאוד הוא שאת המים המינרלים של המסעדה הם שואבים מגזעי עצים.

הצוות

רנה רדזפי, יליד 1977, ממוצא חצי דני- חצי אלבני מקדוני, עבד קודם לכן במסעדות "פרנץ' לונדרי" של תומאס קלר, "אל בולי" של פראן אדריה, "קלדר" (Kong Hans' Kælder) ו"לה ז'ארדן דה סאנס" של ז'אק ולוראן פורסל. הסומלייה הוא פונטוס אלופסון.
המסעדה מעסיקה סטאז'רים מכל העולם: רוסיה, רומניה, ארצות הברית, ספרד, מקסיקו ועוד. גם מישראל יצאו מספר סטאז'רים להתמחות במסעדה זו: ביניהם השף שחר דבח שהיה לישראלי הראשון במסעדה. מאיר אדוני, דויד פרנקל ועוד.
גן מדווח

גן מדווח או טרנסגן הוא רצף גנטי המוחדר ליד או בתוך רצף של גן אותו חוקרים מעוניינים לחקור. לרוב, תפקידו של הגן המדווח הוא להראות בצורה איכותית או כמותית את נוכחות וביטוי הגן הנחקר. גנים מדווחים הנמצאים בשימוש נפוץ הם Emp (עמידות לאנטיביוטיקה) ו-GFP (פלואורסצנציה ירוקה).
כדי להחדיר גן מדווח אל אורגניזם, מחברים החוקרים גן מדווח וגן נחקר בתוך רצף DNA מהונדס גנטית, אשר מוחדר אל התא או האורגניזם. כאשר התאים הנחקרים הם תאים חיידקיים או אוקריוטיים, הדבר נעשה בדרך כלל באמצעות החדרה של DNA מעגלי הנקרא פלסמיד. ישנה חשיבות לשימוש בגן מדווח אשר אינו מתבטא באורגניזם הנחקר באופן טבעי, וזאת מאחר שהתבטאות הגן משמשת כסמן לכך שהחדרתו של הפלסמיד עם הגן הנחקר אל התא הצליחה.
הילה בן ארי

ביוגרפיה

הילה נולדה בקיבוץ יגור ב-1972, בוגרת בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, 1999, התוכנית ללימודי המשך באמנות, קלישר, תל אביב, 2003 ובעלת תואר שני מהחוג לתורת הספרות, אוניברסיטת תל אביב, 2006. היא מרצה בבצלאל במחלקה לעיצוב קרמי ובמכון לאמנות במכללת אורנים.
היא חיה ועובדת בתל אביב יוצרת במדיות שונות כמו פיסול, וידאו וחיתוך נייר. עבודותיה בוחנות את מערכת היחסים בין הגוף למרחב ומעמידות את הגוף ככלל ואת הגוף הנשי בפרט, כצומת של הקשרים תרבותיים, חברתיים ופוליטיים.
הציגה תערוכות יחיד במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, גלריה 39 לאמנות עכשווית, הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית ועוד. השתתפה בתערוכות קבוצתיות במוזיאונים ובגלריות ביניהם: מוזיאון פתח תקווה לאמנות, מוזיאון תל אביב לאמנות ובית טיכו – מוזיאון ישראל ירושלים.
בחו"ל הציגה בתערוכות קבוצתיות במוזיאונים וגלריות כגון המוזיאון הלאומי לאמנות- טיוואן במסגרת הביאנאלה של אסיה 2009, מוזיאון בון לאמנות - גרמניה והמוזיאון הלאומי לאמנות עכשווית - בוקרשט. בנוסף, הציגה עבודות וידאו בפסטיבלים בינלאומיים במדריד, פריז, ברצלונה, וורנה.
זכתה בפרסים ובמלגות ביניהם: מלגת שהות בMacro - מוזיאון לאמנות עכשווית רומא (2013), פרס עידוד היצירה מטעם משרד התרבות והספורט (2012), פרס מטעם פסטיבל אופטיקה, מדריד (2008) ומלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל (1999-2000).
יחסי גינאה המשוונית–צרפת

סקירה כללית

גינאה המשוונית החלה לפתח את קשריה עם צרפת בשנות השמונים המוקדמות בהנחיית הנשיא תאודורו אוביאנג נגאמה מבאסוגו. יש למדינה קשרים כלכליים חזקים עם צרפת עקב הנפט הזול יחסית בה והיותה המדינה העשירה ביותר באפריקה.
לאחר תקופה של התעצמות היחסים, היחסים הכלכליים עם צרפת האטו בשנת 2016. עם זאת, צרפת נותרה שותפה מסחרית חשובה של גינאה המשוונית וכ-40 חברות צרפתיות פועלות מהמדינה. מספר מרשים בהתחשב בגודלה הקטן של המדינה והיותה מדינה אפריקנית באזור עני. צרפת מפעילה פרויקטים שונים בגינאה הצרפתית לשיפור איכות החיים בה והיא המדינה הראשונה בעולם לעשות כן בגינאה המשוונית.
אדווין בארקלי

אדווין ג'יימס בארקלי (באנגלית: Edwin James Barclay;‏ 5 בינואר 1882 - 6 בנובמבר 1955) היה פוליטיקאי ליברי. כיהן כנשיא ליבריה משנת 1930 עד 1944.

ביוגרפיה

הוריו של אדווין בארקלי עברו לליבריה מברבדוס עם ילדיהם בשנת 1865. אביו, ארנסט בארקלי, ודודו, ארתור ברקלי, היו גם פוליטיקאים חשובים בליבריה. ב-1901, בגיל 19, אדווין כתב שיר פטריוטי על ליבריה, "הכוכב הבודד לעד".
אדווין בארקלי, היה חבר במפלגת הויגים האמיתיים ששלטה באותה התקופה, הוא שימש כשר החוץ ומזכיר המדינה בממשלו של צ'ארלס די. בי. קינג מ-1920 עד 1930. הוא הפך לנשיא ליבריה ב-1930 לאחר שהנשיא קינג וסגנו אלן בי. יאנסיי התפטרו בעקבות סקנדל. הוא נבחר בבחירות חוקיות לראשונה ב-1931. 
בארקלי זכור בגין סיועו להצלת ליבריה מכמה מהאיומים העיקריים על ריבונותה. איומים אלו כללו את איומי חבר הלאומים, שהובל בידי גרמניה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית, להפוך את ליבריה שוב לקולוניה אלא אם כן יבצעו רפורמות. איומים נוספים היו פעולות תוקפניות  של צרפת וכן נסיון הפיכה בידי חברת פיירסטון לצמיגים וגומי ששלטה במרבית משטחיה של ליבריה. 
בארקלי פרש ב-1944 והוחלף בידי ויליאם טובמן. ב-27 במאי 1943, היה אדווין בארקלי האדם השחור הראשון שהופיע כאורח כבוד בפני הקונגרס האמריקאי והוצג מן הבמה. הייתה זו מחווה לנשיא פרנקלין דלנו רוזוולט בשל מסעו לליבריה לאחר ועידת קזבלנקה.
אבירם כהן

קורות חייו

אבירם כהן נולד בשנת 1948 בעיר בורנובה שבטורקיה. הוא עלה עם משפחתו לישראל ביולי 1949.
במהלך שירותו בצה"ל, עבר קורס קצינים והיה סגן מפקד הבסיס בבאר אורה. בשנת 1970 סיים את קורס הטיס, ושירת במשך 22 שנים כטייס קרב ובתפקידי פיקוד בכירים בחיל האוויר. בגיל 25 נפצע אנושות במהלך מלחמת יום הכפורים, כשמטוס הסופר-מיסטר בו טס עלה באש על המסלול לאחר ריצת המראה שכשלה בשל פגם טכני. 33 אחוזים מגופו כוסו בכוויות מדרגה שנייה ושלישית, הוא נפגע קשות ועבר תהליך שיקום, לאחריו חזר לפעילות מבצעית.
בהמשך פיקד כהן על טייסת בבית הספר לטיסה, על טייסת מטוסי סקייהוק במלחמת לבנון הראשונה וב-1983 מונה למפקד טייסת 144, שקלטה באותה עת את מטוסי הכפיר מהדגם המשופר C-7. השתחרר בדרגת אל"ם. לאחר שחרורו מצה"ל, בחייו האזרחיים עבד עשר שנים כטייס באל על.
לאחר שנה בארצות הברית, בקורס פיקוד ומטה, חזר לארץ ועסק בפעילות ציבורית התנדבותית בשלבי הקמת היישוב הר אדר. בתקופה זו, בין היתר, הוביל את המאבק להקמת בית הספר היסודי ביישוב כיו"ר ועד הפעולה וחבר בוועדת החינוך של היישוב. בשנת 1988, עם סיום בניית ביתו, עבר להתגורר עם משפחתו ביישוב.

ראש מועצת הר אדר

בנובמבר 2004 נבחר אבירם כהן לתפקיד ראש המועצה המקומית הר אדר, ובשנת 2008 נבחר לקדנציה שנייה.
בשנות כהונתו כראש מועצת הר אדר חלה התפתחות בתחומי החינוך, הבניה, התרבות, קהילה וביטחון. בתחילת כהונתו בקדנציה הראשונה הוביל כהן בשיתוף מכון גשר בירושלים תהליך גישור בין דתיים לחילונים תושבי היישוב, על מנת לאפשר בניית מקווה בהר אדר. לאחר שנים רבות של מאבק בנושא, נבנה מקווה מפואר. כמו כן, יזם פורום לגיבוש ה"החזון החינוכי" ליישוב, אשר מתייחס לרצף החינוכי החל בפעוטונים וגני הילדים וכלה בגיל הזהב. במהלך כהונתו, האוכלוסייה בהר אדר הוכפלה, נבנו מעל 400 יחידות דיור/בתים.
בנוסף, הוגשה ואושרה תב"ע חדשה - "לב הישוב", שכוללת פיתוח קמפוס חינוכי-תרבותי: בית-ספר חדש, ספריה קהילתית, מרכז קהילתי רב-תכליתי, מרכז ספורט ומרכז מסחרי. היישוב זכה לדרוג גבוה ביותר במדדי הרשויות בפרמטרים רבים כגון יציבות כלכלית (מקום שלישי בארץ בשנת 2013 על פי דירוג BDI) ומקום שני מבין המועצות המקומית על פי דירוג גלובס, פרס ניהול תקין, רשות איתנה, חינוך, דגל היופי, מקום ראשון במועצות לגיוס לקצונה וקרבי ועוד.
אולגה נזרובה

ביוגרפיה

נזרובה נולדה בטולה שבמחוז טולה.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה במרץ 1987 סיימה נזרובה במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 52.76 שניות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם אליטה יורצ'נקו, מריה פיניגינה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:19.50 דקות, אחרי מזרח גרמניה (3:18.63 דקות) ולפני ארצות הברית (3:21.04 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.20 שניות.

אלופה אולימפית ושיאנית עולם

באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה נזרובה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם טטיאנה לדובסקאיה, מריה פיניגינה ואולגה בריזגינה וקבעה שיא עולם חדש של 3:15.17 דקות (שיא העולם הנוכחי 2017), לפני ארצות הברית (3:15.51 דקות) ומזרח גרמניה (3:18.29 דקות). הזמן הבילתי רשמי שנמדד לה היה 47.82 שניות. מדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.90 שניות, אחרי בת ארצה בריזגינה (48.65 שניות) ופטרה שרזינג ממזרח גרמניה (49.45 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 49.11 שניות.

אלופת עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכתה נזרובה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם טטיאנה לדובסקאיה, לודמילה ג'יגלובה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:18:43 דקות, לפני ארצות הברית (3:20.15 דקות) וגרמניה (3:21:25 דקות).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה נזרובה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם ילנה רוזינה, לודמילה ג'יגלובה ואולגה בריזגינה בתוצאה של 3:20.20 דקות, לפני ארצות הברית (3:20.92 דקות) ובריטניה (3:24.23 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.69 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה נזרובה במקום 18 בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.83 שניות.
רוי סארי

ביוגרפיה

סארי נולד בבאפלו, מדינת ניו יורק. אביו, יורהו סארי ("וייטי"), היה מאמן כדורמים ואימן את נבחרת הכדורמים של ארצות הברית באולימפיאדת טוקיו (1964) שסיימה במקום התשיעי. גם אחיו הצעיר (נולד בשנת 1948), רוברט סארי, ייצג את ארצות הברית באולימפיאדת טוקיו בכדורמים. רוי, למד ושחה באוניברסיטת דרום קליפורניה וסיים את לימודיו בשנת 1967. בשנת 1973 קיבל את תעודת עריכת הדין מאוניברסיטת לויולה מרימאונט.

אלוף ארצות הברית הצעיר ביותר בהיסטוריה

באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1959 זכה סארי במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי ובכך היה לשחיין האמריקאי הצעיר ביותר בהיסטוריה שזכה באליפות, בגיל 13 וחצי, כמו ג'יימס מקליין.

אלוף המשחקים הפאן-אמריקאיים

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכה סארי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:19.3 דקות, לפני בן ארצו דון שולנדר (4:23.3 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:26.2 דקות.

שיאן עולם

בתחרות שנערכה בטוקיו, יפן ב-17 באוגוסט 1963 קבע סארי במשחה ל-1500 מטר חופשי שיא עולם חדש של 17:05.5 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-3 שנים של ג'ון קונרדס מאוסטרליה (17:11.0 דקות).

אלוף אולימפי

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (1964) שנערכו בניו יורק ב-2 בספטמבר קבע סארי במשחה ל-1500 מטר חופשי שיא עולם חדש של 16:58.7 דקות ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-17 דקות. הוא סיים ראשון במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:13.5 דקות ושני במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:51.5 דקות. במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר ביחד עם, סטיב קלארק, גארי אילמן ודון שולנדר בשיא עולם חדש של 7:52.1 דקות, לפני גרמניה (7.59.3 דקות) ויפן (8:03.8 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:47.1 דקות, אחרי בן ארצו דיק רות' שקבע שיא עולם חדש של 4:45.4 דקות וגרהרד הץ מגרמניה (4:51.0 דקות). סארי סבל מהצטננות קשה, רות' סבל בלילה שלפני מכאבי בטן עזים, בשל דלקת התוספתן. הוא נידרש לניתוח דחוף אך הוא סירב וביקש מרופאיו להמתין עד לאחר סיום המשחה והץ הגרמני סבל מדלקת ריאות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:16.7 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 17:29.2 דקות.

אלוף האוניברסיאדה

באוניברסיאדה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1965 זכה סארי בשתי מדליות זהב במשחי שליחים, ב-4x100 מטר חופשי וב-4x200 מטר חופשי.
ב-30 בדצמבר 2008 נפטר סארי מאי-ספיקת לב.
RTP1

היסטוריה

בפועל, RTP, תאגיד השידור הפורטוגלי, החל לשדר בדצמבר 1955 בשידורי ניסיון ובדיקה. ב-7 במרץ 1957 החל RTP1 לשדר בשידורי קבע, בין השעות 21:30 עד 23:00 או 23:30, ובימי ראשון משעה 18:00. בתחילה שידורי הערוץ נקלטו רק באזור קטן מאוד, עד שבאמצע שנות ה-60 הורחבה קליטת שידורי הערוץ לכל רחבי המדינה.
ב-18 באוקטובר 1959, שודרה לראשונה תוכנית החדשות Telejornal, שהפכה לתוכנית הטלוויזיה ששודרה לאורך פרק הזמן הארוך ביותר ועודנה משודרת, נכון לאוגוסט 2018.
עד 25 בדצמבר 1968 RTP1 היה ערוץ הטלוויזיה היחיד ששידר בפורטוגל, עד שערוץ RTP2 החל לשדר.
בשנת 1970 החל הערוץ בשידורים יומיים, בין השעות 12:30-14:30. לפני כן, התוכניות הראשונות של הערוץ שודרו משעה 19:00 עד חצות.
בשנת 1974 שיעור החשיפה לערוץ גדל, הם גדילת מכירת מכשירי הטלוויזיה ברחבי פורטוגל.
ב-16 באוקטובר 1978 שם הערוץ שונה ל-RTP-1 (בתחילה עם מקף). עם זאת, שידורים קבועים בצבע טרם התקיימו, על אף שכבר באותה עת ברחבי אירופה היו שידורים קבועים בצבע. רק במרץ 1980 החל הערוץ לשדר בצבע.
באוקטובר 1983 בוטלו שידורי היום, על מנת לחסוך במשאבים. השידורים צומצמו והערוץ שידר בין השעות 17:00 עד 23:00. השידורים היומיים חודשו ב-1985 כאשר הוחלט לשדר את שידורי היום מפורטו. השידורים החינוכיים בוטלו ב-1988.
לקראת סוף שנות ה-80, RTP עמד בפני אתגרים לא מועטים עם עלייתם הקרובה של ערוצי הטלוויזיה הפרטיים. כתוצאה מכך, הוחלט לשנות את שם הערוץ ל-RTP 1, לקראת המיתוג מחדש של הערוץ שאירע ב-17 בספטמבר 1990, במקום "ערוץ 1", על מנת לחזק את מעמד הערוץ מול הערוצים החדשים, שעלו לאוויר בשנים 1992–1993, עם עליית ערוצים SIC ו-TVI. בשנתיים שלאחר עליית הערוצים המסחריים, ב-1994–1995, איבד RTP1 את הבכורה בתהליך איטי, עם התחזקות ערוץ SIC, והערוץ הפך לערוץ השני מבחינת שיעורי הצפייה, עד שעקף אותו גם ערוץ TVI כמה שנים לאחר מכן.
ב-29 באפריל 1996 הוחזר השימוש בשם "ערוץ 1".
ב-2002 החל הערוץ לשדר במשך 24 שעות ביממה.
הערוץ החל בשידורי ניסיון בפורמט מסך רחב ב-8 ביוני 2012 עם שידור טקס הפתיחה של יורו 2012. ב-14 בינואר 2013 עבר הערוץ באופן רשמי לערוץ המשדר בפורמט זה.

RTP1 HD

RTP1 HD הוא ערוץ טלוויזיה בחדות גבוהה המשודר בתשלום, ומשדר חלק מהתוכן המשודר בערוץ RTP1.
בקיץ 2008 החל הערוץ בשידוריו, כששידר את אולימפיאדת בייג'ינג. מלבד זאת, הערוץ לא שידר תוכניות אחרות באותה שנה. הערוץ גם העביר ב-HD את אולימפיאדת לונדון ב-2012.
בשנת 2009 שידורי הערוץ שבו, עם שידור משחקי ליגת האלופות.
בשנת 2010 שידר הערוץ את גמר ליגת האלופות כמו גם את מונדיאל 2010 של פיפ"א ובאופן בלעדי עבור MEO, אחת ממפעילות הטלוויזיה הרב-ערוצית בפורטוגל, שירות אינטראקטיבי המאפשר לצופה לעקוב אחרי כל שחקן וגם לצפות בסיכום המשחקים. בנוסף שידר הערוץ סדרת פשע פורטוגלית, שהייתה הסדרה הראשונה בפורטוגל ששודרה ב-HD.
עד 2018 ערוץ RTP1 יעבור לשדר ב-HD מלא, וסביר להניח כי במחצית השנייה של 2017 הצופים ייהנו מאיכות שידור טובה יותר, והחל משנת 2020 כל ערוצי RTP יעברו לשדר ב-HD. יחד עם המעבר ל-HD, בתאגיד השידור של פורטוגל רוצים לסיים את השימוש בקלטות, כדי לחסוך את עלויות התחזוקה וגם כדי לקדם את שיפור איכות הפצת השידורים בשידור דיגיטלי.
סהר אלוני

ביוגרפיה

אלוני התאמנה בקבוצת הפועל עמק חפר בהדרכתו של גרשון שפע.

1987

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1987 זכתה אלוני במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:10.23 דקות, אחרי איריס קומן ממכבי נהריה (1:07.23 דקות) ואורת בש מהפועל נהריה (1:07.90 דקות).

1988

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1988 זכתה אלוני במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.60 דקות, אחרי איריס קומן (1:05.51 דקות) ואורת בש (1:07.35 דקות).

1989

בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ ביולי אותה שנה סיימה אלוני במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:07.60 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:29.71 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-13, היא סיימה במקום שישי וראשונה מבין השחייניות הישראליות במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:27.11 דקות.

אלופת ישראל בשחייה

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכתה אלוני בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.63 דקות, לפני אורת בש (1:06.89 דקות) ותרין גרטנר ממכבי חיפה (1:10.89 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:26.19 דקות, לפני מיכל אמין מהפועל הוד השרון בית ברל (2:26.57 דקות) ואורת בש (2:28.25 דקות).

1991

באליפות הפועל בשחייה שנערכה הווינגייט בדצמבר 1991 זכתה אלוני בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:07.75 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:25.20 דקות.

1992

בתחרות גביע חיפה שנערכה בבריכת הטכניון בפברואר 1992 זכתה אלוני בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.55 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:21.28 דקות.

1993

באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכתה אלוני בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.22 דקות, לפני גוני יהודאי מהפועל ירושלים (1:08.27 דקות) ושירה גינצבורג מהפועל נתניה (1:08.84 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:26.87 דקות, לפני גוני יהודיע (2:30.75 דקות) ומיכל צהרי מהפועל עמק יזרעאל.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם הדס פדה, דודי אדר וקרן רגאל בשיא ישראלי חדש של 4:27.41 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 4:27.25 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:22.21 דקות, אחרי שנטל הריסון מקנדה (2:20.48 דקות) ומריאנה יורק מארצות הברית (2:21.81 דקות).

2004

באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי 2004 זכתה אלוני במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 1:05.03 דקות, אחרי רותם פלד (1:04.58 דקות) ולפני שרי מצרי ממכבי תל אביב.

קריירה כמאמנת

אלוני החלה להדריך שחייה עוד לפני השרות הצבאי שלה. לאחר שהשתחררה מהצבא היא למדה לתואר ראשון בחינוך גופני, ולאחר מכן סיימה את הקורס למאמני שחייה בכירים. במהלך קריירת האימון שלה שהחלה בשנת 1997, היא אימנה במספר קבוצות שחייה, שחיינים בכל הגילאים, ביניהם שחיינים שזכו באליפויות ישראל וכן הייתה בצוות המאמנים של נבחרות ישראל בשחייה.
בשנת 2008 החלה אלוני לעבוד בפרויקט אתנה, פרויקט לאומי לקידום נשים בספורט, כמתאמת ביחידה לספורט הישגי ובאיגוד השחייה בישראל ובאיגוד הכדורמים.
יהודה פריהר

ביוגרפיה

פריהר, בן לאה וחיים אברהם פרידברג, נולד בפולין, עלה לארץ ישראל ב-1937 ולמד בטכניון. ב-1938 הצטרף לארגון "ההגנה" ועבר קורס מ"כים. ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי, עבר קורס קצינים במחנה סרפנד ב-1942. הוצב בגדוד השני של הרגימנט הארץ ישראלי, שלאחר מכן השתייך לבריגדה היהודית, ופיקד על מחלקת מרגמות. יחד עם הגדוד לחם בחזית האיטלקית וזכה לעיטור הצטיינות, השתחרר בדרגת מייג'ור. בתום המלחמה היה פעיל במוסד לעלייה ב', סייע לפליטים יהודים וברכש נשק ברחבי אירופה. 
בשובו לארץ ישראל עבד בחברת הנפט העיראקית, התגייס למנגון הקבע של "ההגנה" ושירת בלשכת ההדרכה. במלחמת העצמאות שירת כמפקד גדוד בחטיבת גבעתי. לאחר הגעת רכש המרגמות הכבדות 120 מ"מ מצרפת, במהלך ההפוגה השנייה, מונה להקים את יחידת המרגמות הכבדות (פעלה כחיל נפרד מחיל התותחנים, ונקראה גם חטיבה 18). היחידה בפיקודו השתתפה בין השאר בקרב לטרון ובמבצע חורב. לאחר המלחמה עבר קורס מפקדי חטיבות ומונה למפקד חטיבת הראל. שימש שליש ראשי ולמד בבית ספר פיקוד ומטה באנגליה. ביולי 1956 מונה למפקד בית הספר לפיקוד ומטה. היה חבר בוועדת הפקת הלקחים של הצה"ל לאחר מלחמת סיני. ב-1960 מונה לנספח צה"ל בארצות הברית ובקנדה. ב-1963 השתחרר משירות הקבע. בשירות המילואים מונה בסמוך למלחמת ששת הימים לראש ענף קשר לעיתונות בדובר צה"ל, נטל חלק במאמצי ההונאה, ובמלחמה שימש כקצין קישור לתקשורת הזרה ומילא תפקיד זה גם במלחמת יום הכיפורים. 
לאחר שחרורו מילא תפקידי ניהול בתעשייה הישראלית, בהם המנהל האדמיניסטרטיבי של יצרנית הרכב ליילנד באשדוד, סמנכ"ל אוטוקרס ומנכ"ל מפעלי נייר מונטנה ("מולט"), בתקופת כהונתו יצאה החברה להנפקה ראשונה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
לאחר מלחמת ששת הימים נמנה עם מייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה. היה חבר בוועד המנהל של מוזיאון תל אביב לאמנות ובבית הדין העליון של התאחדות הכדורגל הישראלית. 
היה נשוי לשולמית (שולה) ואב לשתי בנות. נקבר בבית העלמין מורשה ברמת השרון.
יחזקאל (פזמון)

עיבוד לאנגלית ולצרפתית

בהוצאה המחודשת לאלבומה של להקת "החלונות הגבוהים" נכללו גרסאות לשיר באנגלית ובצרפתית, שנקראו "El El Israel", כשורת הפזמון החוזר. לגרסאות אלו אין קשר למילים העבריות המקוריות: הגרסה בצרפתית 

ממשילה את ניצחון ישראל במלחמת ששת הימים לניצחון של דוד על גוליית.
יחידת נחשון

תפקידי היחידה

יחידת נחשון משמשת כיחידה מרכזית לליווי אסירים, ככוח אבטחה וכוח התערבות של שירות בתי הסוהר, ועוסקת בשמירת הביטחון והסדר במתקני השב"ס. תפקידיה כוללים ביצוע ליווי אסירים או עצירים בין מתקני הכליאה של שב"ס, משטרת ישראל, צה"ל והשב"כ, וכן התערבות באירועים חריגים בבתי סוהר, לצורך השלטת סדר וביטחון. היא מסייעת בביצוע חיפושים רחבי היקף בבתי הסוהר לאיתור אמל"ח, סמים, טלפונים סלולריים וכיוצא באלו.
בנוסף, עוסקת היחידה באבטחת אנשי סגל מאוימים ובני משפחותיהם, בהבאת אסירים מחו"ל על פי הסכמי הסגרה, בליווי אסירים ועצירים לבתי המשפט, כולל אבטחתם באולמות הדיונים, וכן בליווי מיוחד של אסירים מסוכנים לביקורי בית ולטיפולים רפואיים.

כח אדם

היחידה מונה כ-970 לוחמים בשירות קבע. הם בוגרי היחידות הקרביות בצה"ל, מג"ב ומ"י, בעלי רובאי 05 ומעלה. ובעלי כשירות מבצעית גבוהה.
הלוחמים שגויסו ליחידה עוברים קורס סוהרי ביטחון, ואחריו קורס לוחמים ייעודי שנמשך חמישה שבועות בפיקודו של קצין הדרכה ובהדרכת מדריכים מבצעיים מתוך היחידה. סיום הקורס הוא תנאי לקבלת הלוחמים ליחידה בתפקיד לוחם. רמת האינטנסיביות בקורס גבוהה. כלולים בו אימוני גוף, קרב מגע ואגרסיביות, נשק ארוך, נשק קצר ותרגולים טקטיים המדמים מצבי חירום. כל זאת על פי תוכנית יחידת נחשון. 
מעבר להכשרתם הבסיסית, נדרשים הלוחמים להיות זמינים להקפצות במשך כל שעות היממה.