google/wiki40b huggingface dataset:
אלכסנדרו שרבנסקו

קריירה צבאית

סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית בטרגובישטה ואת בית הספר לקצונה בסיביו בשנת 1933, ובמהרה קיבל פיקוד על פלוגת ההרים השלישית בבראשוב. ב-1942 נכנס לקורס הטיס בגמיבב ולאחר הכשרה קצרה הוצב בטייסת הקרב ה-7.

החזית המזרחית

טייסת הקרב ה-7 נשלחה להילחם בקרב סטלינגרד. שרבנסקו התבלט מאוד בקרבות מול הרוסים בחזית זו. כאשר הסובייטים שברו את הגנות הגרמנים והרומנים בנובמבר 1942 והתקדמו לעבר בסיס חיל האוויר שבו הוצבה הטייסת ה-7, שרבנסקו היה אחראי על הגנת הבסיס וניצל את ניסיונו כלוחם חיל-רגלים. לרשותו עמדו 2 תותחי נ"מ, תותחי ה-20 מ"מ של מטוסי המסרשמיט Bf-109 ומחלקה של טייסים צעירים בעלי הכשרה בלתי מספקת. עמדותיהם המוסוות של הרומנים וטקטיקת ההגנה של שרבנסקו מנעה מהטנקים הסובייטים מלתקוף את הבסיס במשך יומיים. בתותחי המסרשמיטים נעשה שימוש כנשק נגד טנקים (המטוסים הוגבהו על ידי הצבתם על חביות), היה זה מהקרבות הבודדים במלחמה בהם מטוס הוצב כנגד טנק. ב-23 בנובמבר 1942 הרומנים הסיגו את כוחותיהם ופינו 8 מטוסי מסרשמיט מהשטח (שלושה מטוסים הושמדו בניסיונם להמריא תחת אש). כל מטוס נשא 2-3 חיילים בתא הטייס. לאחר מכן, החיילים שנותרו תחת פיקודו של שרבנסקו הוצבו במורוזובסק ותוך זמן קצר נשלחו לרומניה למנוחה ולהבראה.

בחזרה לרומניה

ב-29 במרץ 1943, שרבנסקו קודם לדרגת קפטן (סרן), מונה למפקד טייסת 57 והוצב במטוס חזק יותר מדגם מסרשמיט Bf-109G. בין יוני לאוגוסט 1943 הפיל 28 מטוסי אויב, ועוטר בעיטור הגבוה ביותר בצבא הרומני - עיטור מיכאי האמיץ מדרגה שלישית. ב-23 באוקטובר, הטייסת ה-9 נשלחה לחפות על אנשי הטייסת ה-7, אך שרבנסקו ואלופי הפלות נוספים נשארו בשטח הקרב. הוא המשיך בלחימה, הפיל מטוסים נוספים של בעלות הברית, וכתוצאה קודם לדרגת מפקד הטייסת ב-13 בפברואר 1944. במאי 1944 הצבא האדום חדר לשטחה של רומניה וכבש אזורים בצפון בסרביה ומולדביה, אך הוא נבלם לאחר קרב קשה בו לקחו חלק טייסי חיל האוויר הרומני. ב-11 ביוני, שרבנסקו הפיל לראשונה מטוס של חיל האוויר האמריקאי, B-17 "מבצר מעופף", הייתה זו הפלתו ה-45 במספר. לאחר מכן, הגיעו הפלות של שני מטוסי P-51 מוסטנג, ב-31 ביולי וב-4 באוגוסט - הפלותיו האחרונות של האלוף.

מותו

ב-18 באוגוסט 1944, אלכסנדרו שרבנסקו המריא למשימתו האחרונה. ביום זה, הוא ו-14 אנשי הלהק שלו, יחד עם 11 טייסים נוספים מהטייסת ה-9, תקפו נחיל של מטוסי מוסטנג ולייטנינג. שני קצינים רומנים ניסו למנוע את הפלתו אך זה היה מאוחר מדי. מילותיו האחרונות היו: "ילדיי, אני נופל...". כפי הנראה מכשיר הקשר שלו היה מקולקל והוא לא שמע את אזהרות חבריו ללהק. לאחר הפלתו, ניתנה הוראה לכל הטייסים הרומנים שלא להמריא עד שתגובש טקטיקה יעילה להפלת האמריקאים. חמישה ימים לאחר מכן, אירעה הפיכת 23 באוגוסט 1944 על ידי מיכאי הראשון. המרשל יון אנטונסקו הודח מכיסאו ורומניה הצטרפה לבעלות הברית במלחמה ויצאה נגד גרמניה הנאצית.
בעת שירותו הצבאי, שרבנסקו הצליח להפיל 47 מטוסי אויב בקרבות אוויר, ויחד עם שמונה הפלות לא-ודאיות נוספות נרשמו לזכותו 55 הפלות לפי שיטת הניקוד של חיל האוויר הרומני. עובדה זו הופכת את שרבנסקו לאלוף ההפלות השני של החיל לאחר קונסטנטין קנטקוזינו שהפיל 69 מטוסי אויב.

מורשת

כיום, שדרה בבוקרשט נושאת את שמו והיא ממוקמת בקרבה לשדה התעופה הבינלאומי על שם אאורל ולאיקו. מדי שנה, ב-18 באוגוסט, קצינים בחיל האוויר, טייסים לשעבר בחיל וחובבי טיס רומנים מתקבצים סביב קברו. ב-18 באוגוסט 2004 נערך מצעד כבוד לזכרו של שרבנסקו לרגל שישים שנים מאז הפלתו.
החל מה-1 בדצמבר 2006, בסיס חיל האוויר ה-95 של חיל האוויר הרומני נקרא על שם אלכסנדרו שרבנסקו.
מתתיאס קרפ

מתתיאס קרפ (Matatias Carp; ‏ 16 באפריל 1904 - 3 ביולי 1953) היה היסטוריון, עורך דין, המזכיר הכללי של הפדרציה של איחוד הקהילות היהודיות ברומניה לאחר 1944, מקורב לווילהלם פילדרמן ובנו של הוריה קרפ. מחבר "הספר השחור".

קורות חיים

מתתיאס קרפ נולד בבוקרשט, למד, עבד וחי בה עד 1952, אז עלה לישראל יחד עם רעייתו אלה ושני ילדיהם (יתומים ניצולים מטרנסניסטריה שאומצו על ידי בני הזוג קרפ בשנת 1944).
במהלך מלחמת העולם השנייה ומיד אחריה ליקט ותיעד מתתיאס קרפ את החקיקה האנטי-יהודית ואת הפגיעות הגופניות והחומריות שבוצעו ביהודים וברכושם. במהלך השנים 1946–1948 הוציא לאור את שלושת הכרכים של "הספר השחור", מסמך מקיף המשמש כאחד המקורות העיקריים עבור ההיסטוריונים העוסקים בשואת יהודי רומניה בשנים 1941 - 1944. בשנת 1989 יצאה לאור מהדורה חדשה של הספר.
ספר נוסף שכתב קרפ הוא Sărmaş - una din cele mai oribile crime ("סרמש - אחד הפשעים הנוראים ביותר") שיצא לאור בשנת 1945 בבוקרשט.
זמיר כהן

ביוגרפיה

נולד לאליעזר כהן, גבאי בית כנסת, ולשושנה כהן שנולדה באיראן. גדל בשכונת בית ישראל בירושלים. למד בישיבת פורת יוסף. למד בכולל והוסמך לרבנות. בתקופה זו למד בחברותא עם הרב דוד לאו. למד גם קבלה מהרב דוד בצרי.
בהמשך עבר לשכונת רוממה בירושלים, שם החל להעביר שיעורים לנערים בתחומי אמונה ומוסר יהודי. בסוף שנות העשרים לחייו, נשלח הרב כהן על ידי הנהלת הכולל שבו למד לביתר עלית, כדי להקים כולל להכשרת רבנים. בהמשך גם עמד בראש הכולל ומונה לראש ישיבת "היכל מאיר" בעיר.
במקביל החל להרצות בפני חילונים והוציא מספר קונטרסים. הוא הקים את ארגון "הידברות" המחזיק ערוץ טלוויזיה המשדר הרצאות שלו ושל רבנים אחרים, ותוכניות נוספות, וכן אתר אינטרנט.
בשנת 2014 מונה הרב כהן כרבה של שכונת אתרוג בביתר עילית. אחיו הוא הרב זבדיה כהן, דיין בבית-הדין הרבני בתל אביב.
באחד ממאמריו כתב: "אם חזרה בתשובה משמעותה השחתת המידות וקלקול המעשים, ריב, עלבונות וכעסים עם בני המשפחה ועם כל הסובבים, הפגנות אלימות ויידוי אבנים - הרי גם אני מצטרף מכל הלב להתנגדות הנחרצת אליה. אבל אם משמעותה שיפור המידות ותיקון המעשים, רגישות לזולת, כבוד להורים ולכל הסובבים, חסד והתנדבות, מתוך לימוד תורת ה' ושמירת מצוותיו - הרי אני חסיד נלהב שלה"

חיים אישיים

הרב כהן נשוי לאורנית ולהם 8 ילדים.

ביקורת

על טענותיו של הרב כהן נמתחה ביקורת, בין השאר מצד ארגונים המתנגדים להחזרה בתשובה, בעיקר סביב שימושו, לטענתם, בפסבדו-מדע (כגון בצופן התנ"כי) או בפרשנות מגמתית לתגליות מדעיות כדי לחזק את דבריו. הרב כהן השיב למבקריו בספרו "המהפך 2", "המהפך 4" ובאתר "הידברות".
סנג'ק בוסניה

היסטוריה

בשנת 1463 נכבשה ממלכת בוסניה על ידי האימפריה העות'מאנית, והשטחים הבוסנים נכללו בסנג'ק בוסניה. בין השנים 1463–1580 היווה הסנג'ק חלק מאיילט רומליה, ובשנת 1580 צורף לאיילט בוסניה החדש. בשנת 1864 בוצעה רפורמה בחלוקה המנהלית של האימפריה, אשר במסגרתה בוטל מעמד האיילט. והשטחים נכללו כעת במסגרת וילאייט אשר נקרא וילאייט בוסניה.
בשנת 1875 התקוממו הנוצרים בהרצגובינה בשל עול המיסים הכבד שהטילו העות'מאנים על האוכלוסייה. מונטנגרו הכריזה מלחמה על העות'מאנים באמתלה של סיוע לנוצרים. חרף ההקלה בעול המיסים, המרידה נמשכה והצטרפה אליה סרביה. המרד התפשט גם אל שאר חצי האי הבלקני, ובשנת 1877 הכריזה האימפריה הרוסית מלחמה כנגד העות'מאנים. המלחמה הסתיימה סופית ב-1878, ובמסגרת קונגרס ברלין הוחלט שהאימפריה האוסטרו-הונגרית תקבל מנדט על וילאייט בוסניה. העות'מאנים המשיכו לשלוט רשמית באזור, אולם בפועל הוא נוהל בידי האוסטרו-הונגרים. זאת פרט לאזור הרצגובינה הישנה אשר נמסר למונטנגרו. האוסטרו-הונגרים סיפחו את בוסניה סופית בשנת 1908 (סיפוח שהוביל למשבר בוסניה).
שעם

שעם הוא חומר עצי, נקבובי וגמיש, אשר נמצא בקליפות צמחים כאלון השעם (Quercus suber) ומשמש את האדם למגוון שימושים. רוב השעם בעולם מופק בפורטוגל.
גמישותו של השעם ואי חדירותו לנוזלים הופכות אותו לחומר מתאים לייצור אטמים, פקקי בקבוקים, ובפרט בקבוקי יין. ייצור פקקים לבקבוקים צורך כ-60% מכל השעם הנצרך בעולם. צפיפותו הנמוכה של השעם הופכת אותו למתאים לייצור מצופים לדיג, ויריעות שעם משמשות לריצוף ולייצור לוחות מודעות.
ידוע על שימוש בשעם לכל הפחות לפני כ-2,600 שנה על ידי האטרוסקים באיטליה.
פעילי איכות הסביבה מעודדים את תעשיית השעם, שכן היא מתבססת על מקורות מתחדשים ותוצריה קלים למיחזור. בניגוד לתעשיות העץ האחרות, תהליך הייצור הייחודי של השעם אינו פוגע בעץ עצמו. קליפת העץ מתעבה כל שנה בכמה מילימטרים עד שהיא מגיעה לעובי הרצוי (בין 2 ל־5 ס"מ). כל עץ מקולף רק אחת לעשר שנים, ובין קילוף לקילוף נותנים לעץ להשתקם ולנוח. עץ השעם חי בסביבות 150 שנים דבר שמאפשר כ־15 קילופים בממוצע במהלך חיי עץ.
הדרישה לשעם הולכת וגדלה שכן יותר ויותר יין נמכר בבקבוקים ולא בסיטונאות. מכיוון שניתן לקצור את קליפת העץ רק כפעם בעשור, מחירו של שעם גמיש מאיכות גבוהה הוא יקר למדי. יינות זולים משתמשים לרוב בפקקים משעם זול באיכות נמוכה, בפקקי פלסטיק, פקקי מתכת בעלי הברגה או סגרים אחרים אשר גם מונעים את טעם הלוואי הקל של השעם. פקקים סינתטיים לא מתייבשים ומתכווצים כפקקי השעם, ולכן אין צורך לאחסן את הבקבוקים בשכיבה כדי למנוע את חימצון היין.

הכנת חומר הגלם

לאחר שהעץ עובר את גיל עשר, מתים אחת לכמה שנים, בסוף החורף ובאביב, תאי רקמת השכבה החיצונית של גזע העץ אלון השעם, האפיתל. במקומם עולים תאים מרקמת תאים משנית אפידרמיס, שכבת העור החיצונית, הגדלה באופן מקביל מסביב לגזע. התאים החדשים שנוצרים מרחיקים את התאים הקיימים, יוצרים חללים ריקים בינם וגורמים לניוונם. הרחקת התאים המתים מגזע העץ מונע את זיהומו ממיקרואורגניזם כמו "סוברינה" (suberina)] המנסים לחדור לרווחים שנוצרים בין התאים החדשים לבין התאים הישנים. את מלאכת איסוף קליפות גזע העצים משלימים על ידי ניסור מעגלי של הקצה העליון והתחתון של גזע העץ. את הקליפה עצמה מושכים בכח הזרוע. לאחר מכן, מורידים במסור ענפים אחדים מתחתית נוף העץ על מנת לזרז את צמיחתה מחדש של קליפת גזע העץ. כך נשמר הנוף של העץ והוא יכול להמשיך בפעילות הפיזיולוגית שלו ולחדש את הצמיחה של קליפות הגזע.
חייב לזוז

תיאור הסרט

בסרט "חייב לזוז" מתאר אהוד בנאי את דרכו לאלבום הראשון שלו "אהוד בנאי והפליטים". ב"חייב לזוז" נשזרים זיכרונותיו של אהוד בעדויות של חברים שמלווים אותו מהתקופה ההיא, שנות ה-80 – כגון יואב קוטנר, גיל סמטנה, עובד אפרת, יובל בנאי, שוקי וייס, ניצן זעירא ויעקב גלעד. בנוסף, משתתפים בסרט מוזיקאים מובילים בסצנת הרוק הישראלית מזה למעלה מעשרים שנה, ביניהם רמי פורטיס, ברי סחרוף ושלומי ברכה. 
בנאי, בן למשפחת הבידור הישראלית (בנו של השחקן יעקב בנאי ואחיינם של יוסי בנאי וגברי בנאי), עבר דרך ארוכה עד שהצליח הסינגל הראשון שלו ("א יידישע ראסטמן") להגיע לרדיו. הדרך להפקת האלבום הייתה מלווה גם היא בקשיים ולבטים רבים. בשנת 1985 חיפש עדיין אהוד בנאי בן ה-32 דרך כניסה לתעשיית המוזיקה הישראלית. בנאי הסתובב עשר שנים עם סקיצות לשירים שאיש לא רצה לשמוע. באותו הזמן, חלם גם יוסי אלפנט, יוצר וגיטריסט, לפרוץ את מעגל מועדוני הרוק האלטרנטיבי של תל אביב. את הפריצה לתודעת הציבור עשה אהוד עם חברו הטוב יוסי אלפנט. האלבום "אהוד בנאי והפליטים" הוא פרי שיתוף הפעולה בין אלפנט לבנאי ושאר חברי הלהקה: גיל סמטנה, ז'אן ז'אק גולדברג ונועם הלוי. בנאי ואלפנט ראו בעצמם "אאוטסיידרים" ויחדיו הובילו להקת רוק שגם שאר חבריה לא מצאו את מקומם בחברה ובתרבות של שנות ה-80. בנאי בחר לקרוא להם "הפליטים". 
"אהוד בנאי והפליטים" היו להקה של תקליט אחד, שלא נמכרו ממנו עותקים רבים בזמנו, אך ריגש קובעי דעת קהל כיואב קוטנר ויעקב גלעד. הלהקה העלתה מופע בבימויו של שוקי וייס ההופעות נערכו לעיני מעטים, אך כללו תשוקה מוזיקלית ומחויבות טוטאלית. 
הסיפור של "חייב לזוז" נע בין רמת גן, ראש פינה וכרכור לבין אמסטרדם וניו יורק. הוא מתאר הופעות הזויות לעיני בודדים בעפולה ובאילת וסיבוב הופעות בלתי צפוי בארצות הברית. במהלכו נחשפת חברות חד-פעמית של יוצרים שרק המוות יכול היה להפריד ביניהם. 
בסרט משולבים להיטיהם של אהוד בנאי ויוסי אלפנט, כגון "עיר מקלט", "עגל הזהב", "עבודה שחורה", "זמנך עבר", "ערבב את הטיח", "סדר יום", "הלם כרך" ועוד. 
הסרט הוקרן במסגרת תחרות פרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים 2008
הסרט הופק בסיוע ערוץ 8 - נגה תקשורת, שם גם שודר בבכורה טלוויזיונית בשנת 2009.

ביקורות

הסרט זכה לביקורות חיוביות בעיתונים בארץ בתקופת יציאתו. במוסף 7 לילות של העיתון ידיעות אחרונות מתאריך ה-19 בדצמבר 2008, "אם לא הבנתם עד היום מדוע אהוד בנאי מהלך קסמים על ימין ושמאל, דתיים וחילונים, הסרט 'חייב לזוז' יעשה את זה בשבילכם."

עוד כתב המבקר בן שלו במוסף גלריה: "מה שאינו מובן מאליו בהכרח, ויעידו אינספור סרטים דוקומנטריים בינוניים על מוזיקה ומוזיקאים, הוא שיוצרי "חייב לזוז", ובראשם הבמאי אבידע לבני והתסריטאים דרור נחום וגידי אביבי, הם מאזינים מצטיינים: אנשים שאוזנם רגישה לניואנסים הכי דקים והכי חשובים של המוזיקה".
המבקר יאיר רוה כתב על הסרט: "הסרט התיעודי הממש ממש מעולה "חייב לזוז" של אבידע ליבני, מספר את הסיפור על המפגש בין אהוד בנאי ויוסי אלפנט, מפגש שהוליד את "אהוד בנאי והפליטים", אחד האלבומים המופלאים ביותר ברוק הישראלי. הסרט הזה די הימם אותי".
ער (סוג)

תיאור

המינים לסוג זה מאופיינים בכך שהם גדלים לאט, גדולים, שיחיהם או עציהם ארומטיים וירוקי עד עם עלים אליפטים מתחלפים ומעט פרחים צהובים. הם מסוגלים לשרוד בטמפרטורות נמוכות אבל באקלים ממוזג הם דורשים מקום מוגן בחשיפה מלאה לשמש שאינו חשוף להקפאה ממושכת. צמחים הגדלים בעציצים ניתן להעביר לחממה קרה במהלך חודשי החורף.

מאובנים

מאובנים המתוארכים לפני תקופות הקרח של הפליסטוקן מראים כי מינים של ער הופצו בעבר באופן נרחב יותר סביב אגן הים התיכון וצפון אפריקה, כאשר האקלים היה לח ומתון יותר מאשר כיום. כיום מאמינים כי ייבושו של אגן הים התיכון במהלך תקופות הקרח גרמה לער לסגת אל אזורים בעלי אקלים מתון יותר, כולל דרום ספרד, פורטוגל ואיי מיקרונזיה. עם תום תקופת הקרח האחרונה, הער האציל התאושש וחזר לחלק מטווח התפוצה הקודם שלו סביב אגן הים התיכון.
פתחיה אבסייא

קריירה

אבסייא הייתה עובדת סוציאלית. היא עבדה בשביל מספר ארגונים, כולל המשרד לשירותי תעסוקה ומשפחה בקולומבוס, אוהיו, באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, ובקול אמריקה. היא עברה למינסוטה בסביבות 2010, וב-2013, היא הצטרפה ל-ECHO, עמותה המציעה שירותים לקהילות מהגרים.
ב-2011, יצא הסרט התיעודי הראשון של אבסייא, Broken Dreams, סרט הבוחן את הזעקה הקולקטיבית שהתעוררה במינסוטה נגד הגיוס של נוער סומלי על ידי קנאים דתיים. המקרה הביא תשומת לב לא רצויה של ממשלת ארצות הברית לקהילה הסומלית, במינסוטה וברחבי הארץ. בעקבות היעלמויות של צעירים סומלים, ה-FBI השיקה את חקירת האנטי-טרור הגדולה ביותר מאז טרגדיית 9/11. ב-2014, אבסייא פרסמה את הרומן הגרפי The Imperceptible Peacemaker, דרך פלטפורמת פרסום עצמאי. הספר הוא אלגוריה של לקיחת החוק לידיים, בו גיבור-העל יחד עם מיליארדר היי-טק מייצרים חליפה שמאפשרת לגיבור להפוך לבלתי-נראה, כדי להילחם עבור צדק ונגד עריצים ברחבי העולם. אבסייא גם עבדה ב-PBS, רשת הטלוויזיה הציבורית, שם אירחה מספר רב של תוכניות ויצרה את הסרט התיעודי, Giving Thanks! ב-2016 שיחקה אבסייא בסרט A Stray, דרמה בבימויו של מוסא סעיד על פליטה מוסלמית צעירה במיניאפוליס שפוגשת בכלב תועה.
ב-2015, יצא סרטה השני של אבסייא, סרט עלילתי, The Lobby, אותו היא כתבה וביימה, ובו כיכבה. בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של מינאפוליס. הסרט מספר על מערכת היחסים בין גבר לבן לבין אישה סומלית-אמריקאית. ב-2017, היא שיחקה בסרטו של ארק טרטבר, First Person Plural, פרשנות מודרנית לסיפור רומיאו ויוליה. ב-2018, החלה אבסייא קדם-הפקה על הסרט Grapes Of Heaven, על סופרת סומלית-אמריקאית שבורת לב, שמבקרת בעיר החוף ברברה, בסומלילנד, שם משורר סומלי מפורסם בשם בודהרי מת מלב שבור בשנות ה-1930..
מקס קדושין

מקס קדושין (באנגלית: Max Kadushin‏; 6 בדצמבר 1895 - 23 ביולי 1980) היה רב והוגה דעות קונסרבטיבי. פרופסור למדרש ולמחשבת ישראל בבית המדרש לרבנים באמריקה (JTS).

תולדות חייו

נולד במינסק והיגר עם הוריו לסיאטל בהיותו כבן שנתיים. אביו התפרנס מחנות עבור מחפשי זהב בעת "הבהלה לזהב". בשנת 1916 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ניו יורק וב-1932 הוסמך לרב קהילה ודוקטור על ידי בית המדרש לרבנים באמריקה. בשנים 1926-1931 שהה בשיקגו עם רבו מרדכי קפלן, ונמנה עם ראשי התנועה הרקונסטרוקטיבית, אך לאחר מכן חזר בו ושב לתנועה הקונסרבטיבית. בשנים 1931-1942 היה ראש ארגון הלל באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון. בשנים 1942-1952 לימד בבית הספר התיכון היהודי של ניו יורק רבתי (Hebrew High School of Greater New York) וכיהן בהנהלת המוסד. בין תלמידיו נמנים נורמן פודהורץ ויוחנן מופס. לאחר מכן לימד באקדמיה ללימודים גבוהים ביהדות (Academy for Higher Jewish Learning in New York) ומשנת 1956 כיהן כדיקן המוסד. ב-1960 התקבל כחבר סגל אקדמי בבית המדרש לרבנים באמריקה, שם היה פרופסור למדרש ולמחשבת ישראל במשך עשרים שנה.

הגותו

קדושין טען שהקיום היהודי הוא קיום של חיי קדושה בכל רגע ורגע, זאת בניגוד לרעיון הפרוטסטנטי לפיו המגע עם הקדושה הוא באירועים מפעימים וחד-פעמיים. קדושין טבע מספר מושגי מפתח ובהם "value-concepts" ("מושגי ערך"). לדבריו עסקו מדרשי חז"ל באיתור וזיקוק מושגי ערך מתוך המקרא (כגון קידוש השם, יראת שמים וכדומה שהמכנה המשותף לכולם הוא הפשטת הגשמיות כדרך להתרחקות מעבודת אלילים) ויצירת מציאות חיים יהודיים הטבועה במושגי ערך אלה בתודעה ובכל פעולה יומיומית ("ברכה, צדקה ודרך ארץ"). להוכחת טענתו קיבץ קדושין, פירש וניתח מאות מדרשים מכל ספרות חז"ל והראה אלו מושגי ערך עולים מהם וכיצד הם נטווים לתוך החיים היהודיים.
מושג נוסף אותו חידש קדושין הוא "normal mysticism" ("מיסטיציזם נורמלי") הבא להסביר את הנוכחות האלוהית בחיי היומיום היהודיים (בפרט בתפילה) בדמות אהבת האל לכלל העולם, ההשגחתו הפרטית על היחיד ויחסו לעם ישראל.

משפחתו

ב-1923 נשא לאשה את אוולין גרפיאל (1900-1987), דוקטור לפסיכולוגיה, אשר לימדה באוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת ויסקונסין ובבית המדרש לרבנים באמריקה. לזוג נולדו שני ילדים, פנחס (2004-1926), רב קהילה, רב בחיל האוויר האמריקאי במלחמת קוריאה וראש ארגון הלל באוניברסיטאות הרווארד וברנדייס והסוציולוג צ'ארלס קדושין (יליד 1933), ממייסדי תחום המחקר של רשתות חברתיות, איש אוניברסיטת ברנדייס.
השרשרת של פסיה

העלילה

פסיה גולדפרב (בתיה לנצט) מעולם לא טסה. לקראת יום הולדתה השמונים היא מחליטה להצטרף למשלחת לפולין מטעם בית ספרה של נכדתה יעלי (גאיה טראוב). בזמן הטיול שבה פסיה, לאחר שישים וחמש שנה, לביתה הנטוש בעיירה פולנית. היא מנסה למצוא שרשרת שהחביאה, כשברחה עם משפחתה מפני הנאצים. מאז מלחמת העולם השנייה נושאת עמה פסיה גולדפרב סוד כמוס אותו לא סיפרה לאיש במשך שישים וחמש שנה. כשהן מגיעות לאושוויץ היא מספרת לנכדתה את הסוד.
הסרט עוסק בשאלה האם ניתן "לשרוד" סוד כמוס כל החיים.

אודות ההפקה

הסרט צולם בפולין, אושוויץ ובירקנאו והוא דובר עברית ופולנית. הוא בן 35 דקות וצולם במצלמת 16 מ"מ. מלחין המוזיקה הוא רפי קדישזון. הופק בתמיכה הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וHOT.
בתיה לנצט, שהייתה כוכבת גדולה בתיאטרון הישראלי בשנות השישים ובשנות השבעים חזרה בתשובה ונהפכה לדתית אדוקה, "חזרה למקצוע" חד פעמית וגילמה את דמותה של פסיה.
בדמותה של נכדתה בסרט שיחקה גאיה טראוב שלאחר הסרט הזה שיחקה בסדרה "מרחק נגיעה".
סימון זאזה

קריירת מועדונים

ביולי 2010, עבר זאזה לסמפדוריה בחוזה של 4 שנים. זאזה ערך 2 הופעות בלבד במדי הקבוצה, בהם נכנס כמחליף נגד פיורנטינה וגנואה ולא הבקיע.
ב־14 ביולי 2011 הושאל זאזה ליובה סטאביה לעונה אחת מסמפדוריה. זאזה ערך 4 הופעות במדי הקבוצה, ללא אף שער. בסוף העונה זאזה חזר לסמפדוריה.
ב־7 בינואר 2012 הושאל זאזה לויארג'יו לחצי עונה מסמפדוריה. זאזה הרשים במדי הקבוצה והבקיע 11 שערים ב-18 משחקים.
ב-30 ביוני הושאל זאזה לאסקולי לעונה אחת מסמפדוריה. זאזה ערך 35 הופעות במדי הקבוצה והבקיע 18 שערים וסיים במקום השישי בטבלת כובשי הליגה.
ב־9 ביולי 2013, יובנטוס רכשה את זאזה ב-3.5 מיליון יורו מסמפדוריה. בזמן שהוא היה שייך ליובנטוס, זאזה שיחק אצל ססואלו, ששילמה על החוזה שלו בסך 2.5 מיליון יורו. ב־1 בספטמבר 2013, זאזה הבקיע את שערו הראשון בליגה האיטלקית בהפסד 1–4 של קבוצתו נגד ליבורנו. בסך הכל, כבש זאזה במדי הקבוצה 20 שערים ב־64 הופעות. ב-20 ביוני 2014 ססואולו רכשה את זאזה מיובנטוס ב־7.5 מיליון יורו. יובנטוס החזיקה באופציית רכישה מחדש של זאזה עבור 15 מיליון יורו עד 30 ביוני 2015, לאחר התאריך אופציית הרכישה עלתה ל־18 מיליון יורו עד התאריך 30 ביוני 2016.
יובנטוס מימשה ב־7 ביולי 2015 את אופציית הרכישה של זאזה ב־18 מיליון יורו מססואולו. דווח כי חזרתו של דומניקו ברארדי לססואלו עבור 10 מיליון יורו הייתה חלק מהעסקה. זאזה כבש במדי הקבוצה 4 שערים ב־19 הופעות.
ב־28 באוגוסט 2016, ווסטהאם הודיעו על השאלתו של זאזה מיובנטוס לחצי עונה עבור 5 מיליון יורו. זאזה ערך 11 הופעות במדי הקבוצה (8 משחקי ליגה ו3 משחקי גביע) ללא אף שער.
ב־15 בינואר 2017, זאזה הושאל מיובנטוס לולנסיה עבור 2 מיליון יורו. ב-20 הופעות זאזה הבקיע 6 שערים . ב־10 באפריל, באותה העונה, זאזה נרכש בידי ולנסיה בחוזה עד 2021 עבור 16 מיליון יורו ו- 2 מיליון בבונוסים שונים. בעונה לאחר מכן, זאזה הופיע במדי הקבוצה 33 הופעות והבקיע 13 שערים .
ב־17 באוגוסט 2018, הוא הושאל לטורינו מולנסיה עבור 2 מיליון יורו עם אופציית רכישה בסוף העונה עבור 12 מיליון יורו.

קריירה בנבחרת

זאזה ייצג את נבחרת איטליה מתחת לגיל 16, מתחת לגיל 17, מתחת לגיל 19 ובנבחרת הבוגרת.
ב־31 באוגוסט 2014, זאזה נבחר לייצג את נבחרת איטליה הבוגרת של אנטוניו קונטה למשחק ידידות נגד הולנד ולמשחק הראשון ביורו 2016 נגד נורווגיה. ב־4 בספטמבר, זאזה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה ופתח בהרכב. במהלך המשחק זאזה הצליח להשיג פנדל לאיטליה כשהוכשל ברחבה, בסופו של המהלך דניאלה דה רוסי הבקיע את הפנדל שעזר לאיטליה לנצח את נבחרת הולנד 2-0. ב־9 בספטמבר, זאזה כבש את שער הראשון שלו במדי הנבחרת בדקה ה-16 נגד נורווגיה, אותה האיטלקים ניצחו 2-0. ב-31 במאי 2016, נבחר זאזה לייצג את נבחרת איטליה ביורו 2016. ב־17 ביוני, זאזה עלה מהספסל בדקה ה-88 לשחק מול שוודיה, כשלבסוף איטליה עלתה לשלב שמינית הגמר. ב־2 ביולי, זאזה נכנס בשניות האחרונות של המשחק כדי לקחת חלק בפנדלים מול גרמניה בשלב רבע הגמר, זאזה החטיא את הכדור, מה שגרם להדחתה של איטליה מהטורניר בהפסד 5–6 בפנדלים.המאמן החדש של נבחרת איטליה, רוברטו מאנצ'יני הזמין את זאזה למשחק ידידות בחודשים מאי ויוני 2018. זאזה שיחק ב־4 ביוני מול הולנד ושם שער לנבחרת איטליה, המשחק נגמר 1-1.
יון לוקה קאראג'אלה

יון לוקה קאראג'אלה (רומנית: Ion Luca Caragiale;‏ 30 בינואר 1852 חיימנאלה, מחוז פרחובה, נסיכות ולאכיה (כיום ברומניה) - 9 ביוני 1912 ברלין,גרמניה) היה סופר, מחזאי, פובליציסט ומשורר רומני. 
קאראג'אלה נחשב למחזאי הגדול ביותר בשפה הרומנית ואחד מחשובי הסופרים הרומנים. הוא נבחר לאקדמיה הרומנית עשרות שנים לאחר מותו, בימי השלטון הקומוניסטי שהעריך את כתיבתו הסאטירית כלפי החברה הבורגנית.

ביוגרפיה

קאראג'אלה נולד בכפר חיימנאלה (Haimanale, פירוש המילה: פרחחים), (כיום היישוב יון לוקה קאראג'אלה)  במחוז פרחובה שבנסיכות ולאכיה, היום חלק מרומניה.
משפחתו של קאראג'אלה הייתה ממוצא יווני מצד שני הוריו.
בני משפחת קאראדזאליס, ברומנית קאראג'אלי, הגיעו לוולאכיה אחרי שנת 1812, בימי שלטונו של השליט יואן גארוגה קאראג'ה, אחד מאחרוני השליטים הפנריוטים היוונים של ולאכיה. סבו של קראראג'לה היה טבח ואופה בחצר הנסיכותית בבוקרשט. ככל הנראה מקור משפחתו היה באי קפלוניה.
האב, לוקה שטפאן קאראג'אלי (1870-1812), נולד בקונסטנטינופול (איסטנבול), בירת האימפריה העות'מאנית והתיישב במחוז פרחובה, כמנהל המשק של מנזר מרג'ינן (Mărgineni), שנוהל על ידי נזירים יוונים והיה תחת חסות המנזר סנטה קתרינה שעל הר סיני. מאוחר יותר הוא התפרסם כעורך דין ושופט. לוקה קאראג'אלה, בדומה לשני אחיו - קוסטאקי ויורגו, נמשך בצעירותו לתיאטרון ושיחק יחד איתם ובשנת 1839 התחתן עם השחקנית והזמרת  קליופי קולורופולו, ממנה נפרד מאוחר יותר, ללא גירושים רשמיים. הוא הקים אחר כך משפחה יציבה עם אשה יווניה אחרת,  אקטרינה קאראבואה, בת לסוחר היווני מן עיר בראשוב, לוקה קיריאק קאראבואס ולאלנה לבית אלקסוביץ'. דרך משפחת אלקסוביץ' הועלתה האפשרות לקשר עם משפחה ההונגרית טאבאי. ליון לוקה היה גם אחות בשם לנצ'י. 
קאראג'אלה למד וסיים בית ספר תיכון בפלוישט. בתקופת התיכון כבר החל לכתוב שירים בחשאי. יון לוקה (שכונה ינקו) גילה עניין רב במעשי דודו, יורגו קאראג'אלה, שהיה שחקן וראש להקת שחקנים. אביו הרשה לו בשנת 1868 ללמוד ב"קונסרבטוריום לאומנות דרמטית" שם לקח קורסים של דקלום ומימיקה. בשנת 1870 נאלץ להפסיק את לימודיו ולעבור עם משפחתו לבוקרשט. הוא הכיר שם את מיכאי אמינסקו וכשאמינסקו נשכר להיות לחשן בלהקה של דודו, היה קאראג'אלה לחשן בתיאטרון הלאומי של בוקרשט. הוא התחיל לפרסם שירים וגם פרוזה בכתבי העת של התקופה. כבר בפרסומים אלה בא לידי ביטוי הסגנון הסאטירי, הפרודיות דוחקות את השירים הליריים וכך גם משלי החיות.
ראשית פעולתו העיתונאית התחילה באוקטובר 1873, בעיתון "הטלגרף", שם פרסם אנקדוטות במדור שנקרא "קוריוזים". הוא פרסם בעיתונים רבים והשתמש במספר שמות עט, כמו: "קר" (Car), "פוליקר" (Policar), "פלסטף" (Falstaff), "זואיל" (Zoil), "נסטרטין" (Nastratin), "הנס" (Hans) ועוד. בין לבין מונה להיות מפקח של משרד החינוך במחוז סוצ'אבה ובמחוז נאמץ.
משנת 1888 קאראג'יאלה היה למנהלו של התיאטרון הלאומי.
קאראג'אלה נפטר בברלין בשנת 1912
תנועת ציונות דתית ריאלית

ציונות דתית ריאלית (צד"ר) היא תנועה דתית ופוליטית המורכבת מציונים דתיים צעירים מהשמאל הציוני בישראל, אשר הוקמה במאי 2003. כיום התנועה אינה פעילה. בשנים האחרונות היא לא הגישה דו"חות לרשם העמותות.

מצע

על פי מצע התנועה, צד"ר שואפת להחזיר לציונות הדתית את מעמדה כגוף מרכזי ומוביל, המקשר בין כל חלקי העם, וחבריה "רואים את האתגר המרכזי של הציונות הדתית בבניית חיי תורה ומצוות על קרקע המציאות בישראל, במקביל להשתלבות מלאה בחברה הישראלית." 
לטענת התנועה, בשנים האחרונות התרכז השיח בציבור הציוני-דתי ומנהיגיו בחזון ארץ ישראל השלמה, תוך הזנחת הדיון בשאלות ערכיות, דתיות וחברתיות הנוגעות לעתיד מדינת ישראל והעם היהודי.
התנועה תמכה בתוכנית ההתנתקות ותומכת בפינוי עתידי של חלק מההתנחלויות ביהודה ושומרון, מתוך גישה לפיה ללא פינוי יישובים לא יהיה ניתן להגיע להסדר מדיני וכן לשמור על הצביון היהודי של מדינת ישראל.
התנועה מעוניינת ליצור שיח בתוך החברה הציונית-דתית בתחומים שונים, כגון היחס בין הדת למדינה ומוסדותיה, תופעת החילון בחברה הדתית, הלכה ומסורת בעידן המודרני, מעמד האישה ביהדות, יחסי דתיים וחילונים, מעמד השבת במדינה, צדק חברתי, חינוך ציוני-דתי ועוד.