google/wiki40b huggingface dataset:
קרלוס קרבונרו

קריירה

קרבונרו התחיל לשחק בקבוצת אקדמיה שהייתה בליגת המשנה הקולומביאנית ב-2008. הביצועים המרשימים שלו גרמו לכך שהוא נמכר כעבור שנה לאתלטיקו וילה מליגת העל הקולומביאנית. ב-2011 הוא עבר לאונסה קלדס והשתתף אתם באותה שנה בגביע ליברטדורס.
בהמשך אותה שנה הוא עבר לשחק באסטודיאנטס לה פלאטה הארגנטינאית. הוא שיחק שם 10 משחקים בלבד והושאל לארסנאל דה סארנדי. הוא שיחק עם ארסנאל בגביע ליברדטורס ב-2012, וזכה אתם באליפות ארגנטינה בעונת הקלאוסורה באותה שנה וכן בסופר קאפ הארגנטינאי (Supercopa Argentina) באותה שנה.
ב-2013 הוא הושאל לריבר פלייט. עם ריבר פלייט זכה באליפות הפינאל 2014 וכן בגביע הלאומי קופה קמפאונאטו 2013/14.
ב-29 באוגוסט 2014 חתם בקבוצת רומא האיטלקית והושאל לעולה החדשה לסרייה א', צ'זנה. בעונת 2015/2016 הושאל לסמפדוריה.

נבחרת קולומביה

קרבונרו רשם את הופעת הבכורה שלו במדי קולומביה ב-2011.
ב-2014 הוא זומן על ידי מאמן הנבחרת חוסה פקרמן לסגל הנבחרת למונדיאל 2014 במקום אלדו לאאו רמירס.
ניר מטלון

ביוגרפיה

ניר מטלון נולד במושב תלמי יחיאל. שיחק תחילה בקבוצת נוער של הפועל גבעת ברנר, ובגיל 17 הגיע לקבוצת הנוער של הפועל גליל עליון. בגילאי הבוגרים שיחק תחילה בקבוצת הפועל חולתא מליגה א', ובעונת 1986/87 שיחק לראשונה בליגה הלאומית. בשנים הראשונות מיעט לשחק. בשנת 1988 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה. מעונת 1990/91 קיבל מקום משמעותי יותר בקבוצה, ובשלושת משחקי הפלייאוף של עונה זו קלע בממוצע 14 נקודות למשחק. בעונת 1991/1992 זכה עם הקבוצה בשנית בגביע המדינה. בעונת 1992/93 זכה עם הקבוצה באליפות המדינה כשחקן מחליף, וקלע בממוצע 8.1 נקודות למשחק במשך העונה הסדירה. בנוסף העפיל עם הקבוצה לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע. שיחק גם בקבוצות הפועל אילת, מכבי רמת גן, מכבי ראשון לציון, מכבי רמת גן, אליצור אשקלון בעת ששיחקה בליגה השנייה ובמכבי קריית מוצקין.
ב-13 עונות בליגה הראשונה קלע מטלון 1,193 נקודות. למטלון שתי הופעות במדי נבחרת ישראל.
לאחר פרישתו ממשחק שימש עונה אחת כעוזר המאמן ישראל לב בעירוני רמת גן, ובעונת 2005–2006 היה עוזר מאמן בהפועל גליל עליון.
ב-2015 החל לאמן את עירוני קריית אונו מהליגה הארצית, אשר בסיום עונת 2017-2018 ירדה לליגה א'.
אחיו, נועם מטלון, שיחק 5 עונות בליגת העל.
יוחנן בן קרח

יוחנן בן קרח היה ראש הצבא בתקופת גדליהו בן אחיקם, אחרי מותו של צדקיהו, מלך יהודה.

רקע

לאחר שנבוכדנצר מלך בבל החריב את בית המקדש הראשון, הוא החליט להשאיר גרעין יהודי בארץ ישראל שהיה מורכב מאנשים המשתייכים לדלת העם. נבוכדנצר הפקיד את גדליהו בן אחיקם כמנהיגם של האנשים שבארץ יהודה. יוחנן בן קרח וקצינים נוספים, משרידי הצבא, מצטרפים אליו עם חייליהם.

תחת שלטון גדליהו

לקראת ראש השנה, יוחנן וחייליו מגיעים למצפה ומודיעים לגדליהו שישמעאל בן נתניה זומם להורגו, כנראה בשליחותו של בעליס, מלך בני עמון. יוחנן בן קרח אף הציע לו שהוא יהרוג את ישמעאל בן נתניה בסתר, מחשש (שהתאמת) שעם מותו של גדליהו יקיץ הקץ על היישוב היהודי בארץ. אבל גדליה בן אחיקם לא קיבל את אזהרותיו, ואף אסר עליו להרוג את ישמעאל. 
ואכן ישמעאל בן נתניה הגיע בראש השנה למצפה ועמו עשרה חיילים. בזמן הסעודה הם הכו את גדליה ואת כל האנשים שהיו אתו, ביניהם אנשי מלך בבל. למחרת באו שמונים איש מהשומרון וגם אותם רצחו ישמעאל ואנשיו, פרט לעשרה אנשים שנתנו את כל מחסני התבואה שלהם על מנת שלא יהרגם.

לאחר מות גדליהו

ישמעאל לקח בשבי "אֶת כָּל שְׁאֵרִית הָעָם אֲשֶׁר בַּמִּצְפָּה אֶת בְּנוֹת הַמֶּלֶךְ וְאֶת כָּל הָעָם הַנִּשְׁאָרִים בַּמִּצְפָּה" (ירמיה, מ"א, י') והתקדם לעבר בני עמון. יוחנן בן קרח יוצא כנגד ישמעאל ועשרת חייליו, כאשר שניים מהם נהרגים והשאר בורחים לעמון. הפסוקים לא מתארים את המלחמה אלא רק את נחישותו של יוחנן ואנשיו לשמור על שארית הפליטה. 
לאחר שיוחנן בן קרח הציל את העם הנשאר במצפה משבי בן נתניה, נאספו כל העם ליד בית לחם, בדרכם לרדת למצרים, בפחדם מזעמו של נבוכדנצר. הסיבה לפחד היא מפני שכאשר ישמעאל הרג את נציגו של נבוכדנצר, גדליה בן אחיקם, והרג את חיל המצב הבבלי שהיה בירושלים. המלך עלול לחשוב שהעם ממשיך במרד של צדקיהו ויעניש אותם קשות. לכן העם פנה לנביא ירמיה בבקשת עזרה שיתפלל עליהם ויביא את דבר ה' האם לברוח למצרים או לשאר ביהודה. ירמיהו והעם מחכים לנבואה עשרה ימים. בסיום עשרה ימים אלו כאשר המתח מגיע עד לקצה גבול היכולת, בא ירמיה ואומר את דבר ה': לא לרדת מצרים ולהישאר ביהודה. אם יעשו כן נבוכדנצאר יאמין להם והם ישגשגו, ובמידה ולא – חרב נבוכדנצאר תשיג אותם במצרים. 
יוחנן בן קרח והעם לא ציפו לנבואה כזו. הם נשברים וטוענים נגד ירמיהו "שֶׁקֶר אַתָּה מְדַבֵּר" (ירמיה, מ"ג, ב'). והעם יורד למצרים בניגוד לאזהרות ירמיהו. יוחנן בן קרח מת במצרים.
חיים גליק

חיים גליק (נולד ב-5 באוקטובר 1955) הוא מנהל ישראלי, אשר צפוי להתחיל לכהן כמנכ"ל נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים. כיהן כסגן נציב בתי הסוהר בדרגת גונדר, מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן ומנכ"ל עיריית ראשון לציון.

ביוגרפיה

נולד בירושלים לבן ציון ובת שבע גליק. למד בישיבת שעלבים. נישא לאורית אביעד, בתם של יעקב אביעד, רואה חשבון ומשורר, שבעבר שימש סגן נשיא צעירי בני ברית בירושלים, וחסידה, בת למשפחת מנדלבוים ולמשפחת רקובר הירושלמיות. למד תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן ותואר ראשון במשפטים במכללת שערי משפט, והשלים תואר שני במדיניות ציבורית בהתמחות תקצוב ציבורי באוניברסיטת תל אביב.
בשנות ה-90 התגייס לשירות בתי הסוהר ומילא בו שורה של תפקידים, בהם: ראש מחלקת תעסוקת האסירים, מפקד בית המעצר ניצן ברמלה, ראש מנהל הפרויקטים לבניית בתי הסוהר החדשים, מפקד מחוז דרום של השב"ס, וראש מנהל המשק האחראי על ניהול כוח האדם ומערכות המידע של שירות בתי הסוהר. הוביל את העברת האחריות לניהול מתקני הכליאה של משטרת ישראל וצה"ל לידי שירות בתי הסוהר. כסגן נציב בתי הסוהר היה אחראי על כל התחום המבצעי והארגוני של שירות בתי הסוהר.
בינואר 2008 מונה למנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן. בתקופת כהונתו הוביל את האוניברסיטה לאיזון תקציבי ואת הקמת הפקולטה לרפואה בצפת, אך גם נקלע לסכסוך עם הסגל האקדמי ולביקורת של מבקר המדינה בנושאי שכר. סיים את תפקידו ב-13 בינואר 2013. 
שימש כמנכ"ל מבט לנגב שבונה ועתידה לתפעל את עיר הבה"דים. באפריל 2017 מונה למנכ"ל עיריית ראשון לציון. 
גליק הוא תושב אפרת, ואב לחמישה.
איבוגה

שימושים מסורתיים

עץ האיבוגה הוא חלק מרכזי בתרבות הרוחנית "בוויטי" (bwiti) הרווחת במערב-מרכז אפריקה, בעיקר בגבון, קמרון וברפובליקה של קונגו, שם משתמשים בשורשי האיבוגה עתירי האלקלואידים במספר טקסים, כמו למשל טקס מעבר משבט אחד לאחר. איבוגה נצרך במינונים גבוהים בעת עיסוק בתרבות רוחנית זו, בעוד שבעת שגרה נצרך האיבוגה במינונים קטנים יותר במהלך טקסים וריקודים שבטיים הנערכים בעיקר בלילות. אנשי תרבות זו מגדלים את צמח האיבוגה בכמויות גדולות במיוחד עבור מטרות טקסיות אלו ולמטרות ריפוי, והוא נחשב חלק אינטגרלי בשימור המסורת. אנשי ה"בוויטי" נרדפים על ידי מיסיונרים קתוליים, שמתנגדים לעיסוק הגובר בתרבות הרוחנית מסוג זה.

טענות לטיפול בהתמכרויות

תמצית איבוגה, כמו גם איבוגאין טהור, יוצרים עניין רב עקב יכולתם כביכול "לבטל" התמכרות לאלכוהול וסמי הרגעה אופיואידים. מחקרים וניסויים שנעשו הביאו להעלאת השערה שנטילה חד פעמית של הצמח יכולה לגרום להפסקה מוחלטת של תסמיני גמילה מסם אחר, ואף להפחית לזמן מסוים את התשוקה לסם (Craving), שהיא ההתמכרות הנפשית.
איבוגאין מתפקד כאגוניסט לחומר בשם k-opiod, ומתחרה איתו על קישור לאותו קולטן. זו יכולה להיות הסיבה לכך שאיבוגאין גורם להפחתה של תסמיני גמילה אופיואידים. חוקרים משערים כי צמח האיבוגה ונגזרותיו מפחית דפוסי התנהגות המאפיינים צריכת סמים ואתנול בעכברים וכן בבני אדם.
בארצות הברית איבוגאין מוגדר כחומר מסוכן האסור לשימוש, ואינו מאושר לשם טיפול בהתמכרות (או כל שימוש טיפולי אחר) בשל תופעות לוואי כמו הזיות ופגיעה בכלי דם, כמו גם מחסור במידע מוכח על שימוש יעיל ובטוח בבני אדם. ברוב המדינות צריכת איבוגה נעשית ללא פיקוח וללא רישיון. ישנן מרפאות עצמאיות המטפלות באיבוגאין במקסיקו, קנדה, הולנד, דרום אפריקה וניו זילנד, וכולן מתפקדות באופן שמוגדר כ"תחום אפור" מבחינה חוקית.  מרפאות לא חוקיות סמויות קיימות גם בארצות הברית, למרות פיקוח המנהל לאכיפת סמים (DEA). מומחי התמכרויות מזהירים כי השימוש באיבוגאין כטיפול בתלות בסמים בתנאים לא-רפואיים, ללא השגחה של מומחים וללא ליווי פסיכולוגי מתאים, יכול להיות מסוכן ואף קטלני (בסיכוי של 1 ל-300 מקרים).קליפת איבוגה טחונה. מכיל איבוגאין.

איבוגה בפן המשפטי

איבוגה ושימושו נאסר בחוק בבלגיה, פולין, דנמרק, קרואטיה, צרפת, שוודיה ושווייץ. בארצות הברית איבוגה שייך לרשימה מסוג 1 בפקודת הסמים המסוכנים (רמת המסוכנות הגבוהה ביותר) 
ארגון ללא מטרות רווח בשם " Föreningen för hollistisk missbruksvård" ("ibogain.se") מנסה לשכנע את ממשלת שוודיה לחקור את מאפייני האיבוגה בכל הנוגע ל"ריפוי" התמכרויות, לאפשר הקמת מכוני טיפול באיבוגאין בשוודיה, ולאפשר בחוק את צריכתו.
ייצוא איבוגה מגבון נחשב ללא חוקי מאז אישור החוק להגנת התרבות בשנת 1994.

שימור צמח האיבוגה

בעוד שקיים מעט מידע על ניצול בתי הגידול הקיימים של צמח האיבוגה, ההשפעה ההרסנית של הקציר על הצמח כמו גם צמיחתו האיטית הביאו לפגיעה קשה באוכלוסיית האיבוגה הטבעית.
שרון סמול

קורות חייה

סמול נולדה ב-1967 בדרמצ'אפל שבגלאזגו, הבכורה במשפחה בת חמישה ילדים. היא למדה בבית הספר קינגהורן (Kinghorn Primary School), אחר כך בתיכון בלווירי (Balwearie High School) בעיר קרקוולדי, ובקורס דרמה ב"קולג' אדם סמית'". בין הבוגרים של בית הספר היו יואן מקגרגור ודאגרי סקוט. סמול עברה ללונדון שם סיימה את לימודי המשחק ב"אקדמיית מאונטוויו של אמנויות התיאטרון".

קריירה

היא שיחקה בתפקידים שונים בקולנוע ובטלוויזיה. בין השאר הופיעה בסרט רווק פלוס ילד כחברתו של יו גרנט, כיכבה עם איאן גלן בסדרת הדרמה "Glasgow Kiss" ובסדרת הטלוויזיה "מכת שמש". משנת 2001 החלה לגלם את דמותה של הבלשית ברברה הייברס הסמלת של המפקח לינלי (נתניאל פרקר) בסדרת סרטים על פי רומנים מאת אליזבת ג'ורג'.
עוד בטלוויזיה שיחקה בסדרה "מאהבות" לצדן של שרה פאריש שלי קון ואורלה בריידי. בתפקידי אורח שיחקה בסדרות "אחוזת דאונטון" (בתפקיד מאריגולד שור, המשרתת של ליידי רוזמנד, בספיישל חג המולד של העונה השנייה), "עדות אילמת" ובסדרה "מיילדת".
על במת התיאטרון הופיעה סמול בתפקיד פולי ב"אופרה בגרוש" (1994), בתפקיד מארי בהפקה בווסט אנד של "כשהארי פגש את סאלי" (2004), בתפקיד פורטנלה במחזה "ליר" מאת אדוארד בונד (2005), בתפקיד אסתרלה ב-"Life Is A Dream" ‏(2009) ובתיאטרון המלכותי הלאומי גילמה את מגי מוריסון בהצגה "Men Should Weep" מאת אינה למונט סטיוארט (Ena Lamont Stewart).
Destination: Void

תקציר

הספר מלווה צוות ספינת חלל בהתקדמה אל פלנטת יישוב חדשה. ספינה זו בנויה ומצוידת למסע של מאות שנים בחלל.
לספינה זו אמור להיות צוות של שישה אנשים, ושלושת אלפים בני אדם במצב של שינה בתוך מכלים (hyb tanks). שוכני מכלים אלה הם התושבים החדשים של הפלנטה Tau-Ceti אליה מועדות פני החללית, או תחליפים רזרביים לצוות, אם ימות או יפגע מי מאנשי הצוות.
בנוסף מצוידת הספינה בבעלי חיים וצמחים על מנת לספק למתיישבים החדשים את מה שהטבע היה מספק להם לו היו על כוכב בר-יישוב כלשהו.
מה שמיוחד בספינה זו הוא המוח האנושי אשר נותק בעבר מגוף אדם והותקן בראש מערכת הספינה כדי לנווט אותה, לתחזק אותה, לבצע את משימת ההתיישבות, ועוד. מוח זה מכונה OMC (ראשי תיבות של Organic Mental Core), ולצוות שמתחזק את המוח ומפקח על התפקוד הכולל של הספינה קוראים umbilicus crew (מהמילים חבל טבור).
מיד עם היפתח הסיפור יוצא המוח מכלל שליטה וגורם לנזקים בנפש ובציוד.
מאחר שלא נשאר מוח רזרבי להחלפה, על הצוות לבחור באחת משתי האופציות: לנסות לחזור לבסיס (דבר שיאריך את המסע בצורה משמעותית) או לנסות לבנות מוח בעצמם.
מצב התמודדות חדש זה מביא אותם לגילויים, לניתוחי מצב חדשים, ולדרך חדשה אליה לא התכוננו לפני היציאה.

מבנה הספר

לעומת ספרים אחרים שכתב פרנק הרברט, כגון חולית, יוצרי האלים, ניסוי דוסאדי, אין בספר זה בראש כל פרק דברי חוכמה במבנה של אמרה עתיקה (אמרות המשלבות פילוסופיה, פסיכולוגיה, דת), אבל הסופר לא חוסך מהקוראים דברי חוכמה אלה; הם מופיעים בספר זה כמחשבות פנימיות של כל אחד לחוד, ובתוך דיונים על מה היא מודעות, מהי אהבה, מהם רגשות אשם, דברים שלדעתם של אנשי הצוות בלעדיהם לא יוכל המוח שייבנה לשמור על הספינה, לדאוג לה ולבצע את המשימה.
הספר קצר יחסית (כ-220 עמודים) ומלבד העלילה עצמה והדיונים הפילוסופיים שנועדו להגדיר את הפרויקט עצמו (בניית המוח), מכיל הספר כמות נכבדה של טכנובאבל, עושר של תיאורים מדעיים, טכניים ורפואיים, חומר שסובל מיושן נכון להיום (כגון דיודה).
מונטוקו

הקיסר מונטוקו (ביפנית: 文徳天皇;‏ 22 בינואר 827 - 27 באוגוסט 858) היה הקיסר ה-55 של יפן. הוא מונה לקיסר בשנות 850 ושלט עד מותו בשנת 858. בטרם הפך לקיסר, שמו היה 道康親王. מונוטוקו היה בנו הבכור של הקיסר נינמיו (仁明天皇). למונטוקו נולדו 29 בנים.
בשר ברווז

בשר ברווז מוגש כמנת בשר במתכונים שונים, שמבושלים עם בשרם של מינים שונים במשפחת הברווזיים, הן ברווזים השוהים במים מתוקים והן כאלו השוהים במים מלוחים. מנות בשר ברווז מוגשות במטבחים שונים ברחבי העולם.

סוגי ברווזים

ברווז הבית (או "ברווז פקין") הוא הברווז הנפוץ ביותר המשמש למאכל בארצות הברית. באנגלית משמש אף השם "ברווזי לונג איילנד" לתיאור סוג ברווז זה, מאחר שמרבית גידולי הברווזים לצורכי מסחר נעשים בלונג איילנד, ניו יורק. בשנים האחרונות נעשו זנים מסוימים פופולריים יותר, למשל ברווז מוסקובי או מולארד (שהוא תוצר הכלאה של פקין ומוסקובי). בשונה ממרבית הברווזים המבויתים האחרים, מוצאם של ברווזי המוסקובי אינו במין הברכיה.

חלקי הבשר

מנות בשר הברווז מבושלות לרוב מבשר החזה והרגליים. בשר הרגליים כהה יותר ושומני יותר מבשר החזה, אם כי בשר החזה של הברווז כהה יותר מזה של בשר עוף או בשר הודו. בהיותם חיות המבלות זמן ניכר בשחייה על פני המים, לברווזים יש שכבת שומן תת-עורית מבודדת חום, בין העור לבין הבשר. חזה ברווז שהוסרו ממנו העצמות ניתן לצלות על הגריל כמו סטייק. לרוב לא מסירים את שכבות העור והשומן בעת הצלייה. ניתן לאכול גם חלקים פנימיים של הברווז, כמו לב או כליות. כבד הברווז משמש פעמים רבות תחליף לכבד אווז במנת פואה גרה. כך גם יש המגדלים ברווזים תוך פיטומם והאבסתם, על מנת להגדיל באופן מלאכותי את כבדם.
מטוס נייר

מטוס נייר (או קיפקא) הוא מטוס צעצוע העשוי מנייר מקופל. מטוס נייר הוא כנראה הצורה הנפוצה ביותר של אוריגמי (האמנות היפנית של קיפולי נייר). ביפנית קרוי מטוס הנייר 紙飛行機 (קאמי היקוקי; קאמי=נייר, היקוקי=מטוס).
מטוס הנייר נפוץ בשל היותו אחת הצורות של אוריגמי שמתלמד יכול לרכוש בהן מיומנות בקלות. 
ששה צעדים בלבד נדרשים על מנת לייצר נכון מטוס נייר בסיסי. המושג "מטוס נייר" כיום כולל גם מטוסים העשויים מקרטון.

היסטוריה

המקום הראשון שבו נוצרו צעצועים מסוג זה היה כנראה לפני 2,000 שנה בסין, שכן הסינים כבר ידעו אז להעיף עפיפונים שהיו סוג בידור מקובל. על אף שניתן להתייחס לצעצועים אלה כאל אבותיו של מטוס הנייר המודרני, אין איש יודע מהיכן מקור ההמצאה. במשך השנים נעשו שיפורים בעיצוב המטוס לשם הגדלת המהירות, יכולת הרחיפה והתאמה לאופנות. 
התאריך הראשון שבו ידוע בוודאות על יצירת מטוסי נייר הוא 1909. עם זאת, הגרסה המקובלת ביותר ליצירתו היא שני עשורים אחר כך ב-1930 על ידי ג'ק נורתרופ (אחד ממייסדי חברת לוקהיד). נורתרופ השתמש במטוסי נייר לניסויים כדי שיוכל לגלות רעיונות ליישום במטוסים אמיתיים.

מסורתיים

סוג זה של מטוס נייר דורש ששה צעדים בלבד (לתהליך הנכון), אך ניתן להשלימו בחמישה צעדים אם מוותרים על יצירת קו הקיפול שיעזור למקפל לחלק את הנייר לשני חלקים. ניתן להשתמש בדף נייר מלבני כדוגמת A3, A4 או Letter (עדיף A4 או Letter).

דגם DC-03

רבים טוענים כי יצרו את "מטוס הנייר הטוב בעולם". דוגמה אחת היא הדגם DC-03 (דגם המטוס DC-03), שבו כנפי רחיפה גדולות וזנב שהוא מאפיין ייחודי למטוס זה בין מטוסי הנייר. אין איגוד או פדרציה בינלאומיים של מטוסי נייר כדי לאשר או לאמת טענות אלו.

אווירודינמיקה

קן בלקבורן האוחז בשיא העולמי על פי ספר השיאים של גינס טוען שמבחינה אווירודינמית אין צורך בזנב. הוא משתמש להמחשה בדוגמת המפציץ האמיתי ה-B-2 שכינויו "Spirit" שצורתו כשל כנף גדולה. בלקבורן קובע כי משקולות לאורך הכנף יכולות להטות את המטוס קדימה ולפיכך להשיג יציבות רבה יותר.
בנפרד, אדמונד הואי (Edmond Hui) המציא בשנת 1977 מטוס נייר דמוי מפציץ חמקן המכונה פייפראנג (Paperang) המבוסס על אווירודינמיקה של גלשן אוויר. באופן ייחודי ניתן לשלוט במטוס על צורת הכנף ושיטת בנייה המאפשרת לבונה לשנות כל מאפיין בצורת המטוס. מטוס זה היה הנושא לספר "מטוסי נייר מדהימים" (Amazing Paper Airplanes) בשנת 1987, ומספר כתבות בעיתונים ב-1992. מטוס זה אינו חוקי ברוב תחרויות מטוסי הנייר בשל השימוש במהדק, אך יש לו ביצועי גלישה מעולים העולים על יחס גלישה של 12 ל-1 ביציבות טובה.
בלקבורן גם דוחה את הדעה המקובלת שמטוסי נייר קלים מסוגלים לדאות מרחקים גדולים יותר ממטוסי נייר כבדים. מטוס הנייר שבעזרתו זכה בלקבורן בשיא לפני 20 שנה (הוראות) היה מבוסס על אמונתו שלמטוסים הטובים ביותר יש כנפיים קצרות והם "כבדים" בנקודה שבה משגר המטוס אוחז ומשליך לאוויר. לעומת זאת, מטוסים קלים, בעלי כנפיים ארוכות מסוגלים לדאות זמן רב יותר, אך לא ניתן להשליכם בכוח רב כפי שניתן להשליך מטוס בעל משקל. על פי בלקבורן: "לגובה המרבי ומעבר טוב לטיסת גלישה, יש להשליך את המטוס בזווית של 10°". נדרשת מהירות של כ-100 קילומטר בשעה על מנת לקבל שיגור מוצלח של מטוס נייר.

השיא העולמי

היו ניסיונות רבים לשבור את שיא הדאייה של מטוסי נייר. קן בלקבורן אחז בשיא גינס במשך 13 שנים (1983–1996) וזכה שוב בתואר ב-8 באוקטובר 1998 כאשר מטוס הנייר שהכין דאה במשך 27.6 שניות (בתוך אולם). שיא זה אושר בידי נציגי גינס (דיווח ב-CNN). מטוס הנייר שבו עשה בלקבורן שימוש בשבירת השיא היה מקטגוריית ה"גלשנים".
בית אוסף ספרים אשר למונטיפיורי

בית אוסף ספרים אשר למונטיפיורי הייתה ספרייה שפעלה במשך כשנתיים בירושלים. הספרייה הוקמה ב-1875 על ידי אנשי "חברת תפארת ירושלים" המשכילית, ונסגרה בעקבות התנגדותם העזה של אנשי היישוב הישן השמרנים.
הספרייה נוסדה בי"ד בטבת תרל"ה (1875) על ידי "חברת תפארת ירושלים", ששמה לה למטרה להפיץ תרבות והשכלה בקרב היישוב היהודי בירושלים. את ההשראה להקמת הספרייה ציינו המקימים בקריאתו של הרב יהושע העשיל לוין, שקרא 3 שנים קודם לכן לפתיחת ספרייה לאומית לעם היהודי בירושלים. כמו כן ציינו המקימים את תמיכתו של הרב הראשי לארץ ישראל, אברהם אשכנזי, שהתפרסמה בעקבות הקריאה הנ"ל.
ספרייה זו הייתה רשמית "ספריית חברים" אך שימשה בפועל מעין ספרייה ציבורית. והיא עסקה גם בפעולות תרבות, כך הוטל על חבריה למשל להתכנס כל יום לשיעור לימוד בתלמוד, תנ"ך ודקדוק בבית הספרייה. עדכונים בנוגע לספרייה התפרסמו בקביעות בעיתון החבצלת, אשר עורכו ישראל דוב פרומקין היה בין מקימיה.
הספרייה הנציחה את שמו של סר משה מונטיפיורי כאות כבוד לתמיכתו ביישוב היהודי בירושלים, מתוך תקווה שהוא יתמוך בה כלכלית בעתיד. ואכן בעיתון "הצפירה" מתאריך 19 בפברואר 1875 מודיע העורך כי מונטיפיורי תרם סך של 5 לירות שטרלינג עבור הספרייה. כמו כן מודיע העורך כי בתיאום עם אליעזר הלוי, נאמן ביתו של מונטיפיורי, הוחלט להנציח את אשתו המנוחה, יהודית, ובעקבות כך שונה שם הספרייה ל"בית אוסף ספרים אשר למשה ויהודית מונטיפיורי".
הספרייה, שהחזיקה לא רק ספרות תורנית אלא גם ספרות לא תורנית, כמו את ספרי יוסף בן מתתיהו וספרי הרמח"ל, שהיו שנויים-במחלוקת בקרב בני היישוב הישן, וייתכן שאף ספרות קראית (לפי טענת אנשי היישוב היישן – אולם הדבר הוכחש על ידי מייסדי הספרייה), היוותה סלע-מחלוקת עז בפולמוס ההשכלה שנסוב בקהיליית היישוב הישן בירושלים, במסגרת מחלוקת זו, הפיצו אנשי היישוב הישן, ובראשם הרב שמואל סלנט, את דיבת הספרייה כהיותה מקום לספרי כפירה, וכי היא משמשת כ"בית מדרש לרבנים", ובהמשך אף הכריזו בכל בתי הכנסת האשכנזיים בשם בית הדין של הפרושים כי חל איסור לפקוד את בית הספרים. סיבה נוספת להתנגדות היישוב היישן, היא טענתם שמשיכת תרומות לספרייה, ובכלל זה תרומות ממונטיפיורי, תפגע באיסוף הכספים לקיום תושביה העניים של ירושלים. וכאשר נודע כי מונטיפיורי תרם 5 לירות שטרלינג עבור הספרייה, קיבלה ההתנגדות אופי מוחשי עוד יותר. בי"ג באדר תרל"ה שלח מונטיפיורי למייסדי הספרייה כי יסירו את שמו מבית אוסף הספרים, בעקבות פניית הרבנים אליו; ומאז נקרא בית הספרים רק בשם הסתמי "בית אוסף הספרים".
את דבר החרם על הספרייה תיאר סר סמואל מונטגיו באמצע שנת 1875 בפני ועד שלוחי הקהילות בלונדון, במסגרת סקירתו את היישוב היהודי בירושלים, והוא מספר כי הקנאים גרמו לסגירת הספרייה, אולם בפועל הספרייה המשיכה לפעול בשלב זה. סקירות על בית הספרים ועל ספרים חדשים שנוספו הופיעו באופן קבוע בכתב העת "החבצלת" עד לאמצע שנת 1876.
הספרייה סגרה את שעריה כעבור פחות משנתיים מהיווסדה, עקב התנגדות היישוב הישן ומפאת חוסר תקציב.
לופן השלישי

תקציר העלילה

גנב בשם ארסן לופן השלישי (מדובב על ידי יאסואו יאמאדה), נכד לגנב תכשיטים נודע בשם ארסן לופן, מנסה, בעזרת דאיסוקה ג'יגן, צלף,  פוג'יקו מינה, פאם פאטאל, וסמוראי בשם גואמון אישיקאווה ה-13, לגנוב חפצים יקרי ערך מרחבי העולם. אחר לופן רודף מפקח המשטרה זניגאטה, שעובד עבור האינטרפול.
ארנסט לב

קורות חייו

ארנסט לב נולד בסאטו-מארה, רומניה. סיים אקדמיה למוזיקה על שם "ג'ורג'ה אנסקו" ברומניה. למד קומפוזיציה וניצוח עם מאסטרו אקים סטויה ויון באצ'יו. עלה לארץ ב-1974. בישראל המשיך את לימודיו עם מאסטרו שלום רונלי-ריקליס.
במשך שנות פעילותיו ייסד ארבע תזמורות קאמריות – שתיים ברומניה ושתיים בישראל. פעל כמלחין במכון הישראלי לסרטים בירושלים.
ארנסט לב תיפקד כמנהל מוזיקלי של התיאטרון הרומני וההונגרי בישראל. הופיע כמנצח אורח עם תזמורות סימפוניות וקאמריות בישראל ובאירופה.
ניצח על תזמורות ישראליות בסיבובי הופעות באירופה ובמרכז אמריקה. בין השנים 1990–1997 שימש כמנצח וכמנהל מוזיקלי של התזמורת הקאמרית תל אביב-יפו.
ב-2002 זכה במקום ראשון בפסטיבל ארצי לתזמורות כלי נשיפה וגם במקום ראשון בפסטיבל דומה בלוקסמבורג.
בתאריך 2 באוקטובר 2003 בעיר טרגו מורש שברומניה התקיים קונצרט הראשון מסוגו בעולם, קונצרט של מוזיקה סימפונית מסונית בביצוע התזמורת הפילהרמונית של העיר, בניצוחו של ארנסט לב. באותו קונצרט בוצעה גם יצירתו של ארנסט לב: "זיכרונות מהקידושין שלי".

בבנייה החופשית

ארנסט לב קודש לבנייה חופשית ב-08.07.1997 בלשכת "בילו" מס' 33 ברחובות. ב-1999 הצטרף ללשכת "השחר" מס' 32 בתל אביב ונבחר לנשיאה ב-2001.
בתקופת הכהונה 2004–2005 שימש כנושא משרה של מדריך גדול שני בלשכה הגדולה למדינת ישראל. בתקופת הכהונה 2006–2007 היה מפקח אזורי של אזור תל אביב ג', חבר בוועד הגדול, חבר בוועדה המשפטית ובוועדת היכלים ובניינים. כמו כן מונה להיות יושב ראש ועדת המוזיקה של הלשכה הגדולה למדינת ישראל. כיהן כמפקח שני גדול.
היה אח פעיל בלשכות "השחר" מס' 32, לשכת המחקר "גויל" מס' 82, "ירושלים" מס' 84, "הכוכב" מס' 13 ו"מוצרט" מס' 85.
התקדם גם בנוסח הסקוטי הקדמון והמקובל, בלשכת שלמות רמת גן מס' 9, ובמסדר ארון הברית, בהיכל "מצדה" מס' 7.
היה שותף להקמת המסדר החדש - הלשכה הגדולה ירושלים במדינת ישראל, והחל מ-31.01.2013 שימש במשרת המשנה לנשיא הגדול.
במהלך שירותו בבנייה החופשית קיבל אותות מסוניים ופרסים רבים, בארץ ובעולם.
שילב בבנייה החופשית גם את מקצועו כמלחין וכמנצח: אירגן בשיתוף לשכת RENASTEREA את הקונצרט הראשון בעולם למוזיקה מסונית סימפונית, קונצרט אותו הוא ניצח. הקונצרט התקיים בשנת 2003 בעיר TIRGU MURES שברומניה.
כתב יצירות בנושאים מסונים. בין יצירותיו המסוניות: "זכרונות מהקידושין שלי", "שלוש", "שבע הקפות", אוברטורה G", BJ", שירים על מילים של ארתור מרק, שלושה פרלודים מסונים (פרלוד לכל דרגה). תרועה לנשיא הגדול (הוקדש לקידושין של האח המכובד ביותר וולף קנטור), תרועה לנשיא הגדול (הוקדש לקידושיו של האח המכובד ביותר ארתור מרק), "זוהר", פרלוד אבל לזכרו של האח הנכבד מנשה שפירא, פרלוד אבל לזכרו של האח רוברט דויטש מבודפשט' 4DD, BRASSFUNERAL ועוד.

לאחר מותו של לב, ספד לו מוטי צבירן, הנשיא הגדול של הלשכה הגדולה ירושלים: 
אחינו היקר ארנסט לב, היה מעמודי התווך של "הלשכה הגדולה ירושלים", משנה לנשיא גדול.
הוא היה עימנו מן הרגע הראשון ועד שנפל ולא קם יותר. הוא עבר עימנו רגעים קשים ומכשולים רבים, ובמקביל, התלהב עימנו ברנסאנס שלנו, שהחל לפני כשנה, והיה שותף לרוח החדשה, לאווירה של הקמת מסדר, להתלהבות שבהקמה, לפעילות בלתי פוסקת במשך ימים ולילות.
כולנו הכרנו את האח היקר הזה, אדם טוב לב, נעים הליכות, בונה חופשי במלוא מובן המילה. הוא היה מאותם האנשים שעוד לפני שידע מהי הבנייה החופשית, היה בונה חופשי ללא סינר.
רביעיית מיתרים מספר 15 (שוסטקוביץ')

רביעיית המיתרים מספר 15 במי במול מינור של דמיטרי שוסטקוביץ', אופוס 144, היא הרביעייה האחרונה של המלחין. אורכה הממוצע של היצירה עומד על כ-35 דקות, עובדה ההופכת רביעייה זו לארוכה שברביעותיו של המלחין.
היא הושלמה במאי 1974, ובוצעה לראשונה בלנינגרד על ידי רביעיית טנייב כחצי שנה לאחר השלמתה. פרט לרביעייה זו ולרביעייה הראשונה של המלחין כולן בוצעו בפרמיירה על ידי רביעיית בטהובן (צ'לן ההרכב נפטר מעט לפני הפרמיירה המתוכננת).
בדומה לשאר יצירותיו המאוחרות של המלחין, יצירה זו עוסקת בהסתכלות פנימית על האנושיות והמוות.