google/wiki40b huggingface dataset:
מרינה קונצביה

קורות חייה

מרינה קונצביה נולדה במוסקבה לשחקן התיאטרון משה כצנלסון ולעורכת ספרי לימוד, אֶמַה־נעמי קונצביה. אביה משה, אחיינו של הוגה הדעות והפעיל ברל כצנלסון, היה שחקן בתיאטרון היהודי הממלכתי. בוגרת תואר שני בהוראת  ספרות כללית והשפה הרוסית במכון הפדגוגי ע"ש לנין. עבדה כמורה בבית ספר תיכון עד עלייתה לישראל.

במחתרת היהודית במוסקבה

לאורך שנות ה־70 וה־80 עסקה בפעילות ציונית־מחתרתית, במסגרתה לקחה חלק פעיל במופעי פורים שפיל סאטיריים שעסקו במציאות הסובייטית היומיומית ושילבו מרכיבים אלה בסיפור מגילת אסתר.
קונצביה עסקה בהדפסה מחתרתית של יצירות ספרות אסורות במסגרת סאמיזדאט, בין היתר מתוך כתביהם של יוסף ברודסקי ושל אלכסנדר גאליץ', וכן כרוניקות של יהודי ברית המועצות, ובפרט מסמכים הקשורים למסורבי העלייה. בגין פעילות זו נחקרה מספר פעמים על ידי הקג"ב.
לאחר פסטיבל הנוער והסטודנטים הבינלאומי ה־10 שהתקיים בקיץ 1985 במוסקבה, קיבלה אישור יציאה מברית המועצות.
ב־14 ביולי 1985 עלתה לישראל.

קריירה עיתונאית

משנת 1990 עבדה כעיתונאית וכעורכת בעיתונים "וסטי" וּ"ורמיה" בשפה הרוסית.
בשנת 1996 החלה לעבוד כעורכת וכמגישה בתחנת הרדיו רק"ע, אשר התחדשה במסגרת תאגיד השידור הישראלי ב־15 במאי 2017 תחת השם כאן רק"ע. באותה שנה נכנסה לתפקיד כעורכת חדשות בערוץ 33, בתוכנית ”קליידוסקופ“. משנת 2000 שימשה כעורכת החדשות בשפה הרוסית בערוץ הראשון.
בשנת 2007 החלה לעבוד בערוץ 2 כעורכת תוכנית אקטואליה בשפה הרוסית.
משנת 2010 שימשה כעורכת האחראית ברשת המקומונים ”אפוכה“ בשפה הרוסית.

קריירה ציבורית

בשנת 1994 מונתה קונצביה על הקמת ”בית קהילות העולים“ ברחוב יפו במרכז העיר ירושלים המשמש מרכז תרבות לעולים חדשים, שם שימשה כמנהלת.
בשנת 1995, במסגרת כהונתה של הכנסת השלוש עשרה, החלה את תפקידה כעוזרת הפרלמנטרית של יו"ר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות עמנואל זיסמן וכיועצת תקשורת לחבר הכנסת אפרים גור, בנושאי קליטה ועלייה.
לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה בשמת 1999, שימשה כדוברת מפלגת הליכוד אל־מול אמצעי התקשורת בשפה הרוסית.
בשנת 2002, יצאה עם משפחתה לשליחות עלייה מטעם הסוכנות היהודית לעיר סנט פטרסבורג ברוסיה כממונה על כלל עובדי הנציגות בעיר, למשך שלוש שנים.
לאחר חזרתה בשנת 2006 עסקה בהפקת פסטיבל אומנים בתמיכת משרד העלייה והקליטה ומשרד התרבות.
במסגרת הבחירות לעיריית ירושלים בשנת 2013, הצטרפה לרשימת ”ירושלים תצליח“ בראשות ניר ברקת ושובצה במקום החמישי ברשימה. במהלך קמפיין הבחירות תפקדה מרינה כמנהלת מטה דוברי הרוסית. לאחר זכיית ברקת בבחירות וכניסתה למועצת עיריית ירושלים ה־15, החלה לכהן כחברת הנהלת העיר וכמחזיקת תיק העלייה והקליטה. בהמשך הקדנציה קיבלה מרינה גם את תיק הגמלאים.
ביוני 2018 מונתה מרינה קונצביה לשמש כמנהלת מטה דוברי הרוסית עבור רשימתו של השר להגנת הסביבה, לירושלים ומורשת זאב אלקין, אשר הודיע על כוונתו להתמודד על ראשות עיריית ירושלים בבחירות המוניציפליות שיתקיימו ב־30 באוקטובר 2018, ובאוגוסט פורסם באופן רשמי כי תהווה חלק מרשימת ”ירושלים תצליח“ בראשות אלקין. המפלגה זכתה ב-2 מושבים וקונצביה לא נבחרה למועצת העירייה.

חיים אישיים

קונצביה נשואה, אם לשניים ומתגוררת בשכונת נחלאות בירושלים. בעלה, לב מלמיד, הוא עיתונאי.
סבסטיאן דריוסי

ריבר פלייט

דריוסי שיחק לראשונה במדי ריבר פלייט ב-3 בדצמבר 2013 במשחק נגד ארחנטינוס ג'וניורס בו שיחק 73 דקות בניצחון קבוצתו 1-0. הוא הבקיע לראשונה במשחק רשמי, בניצחון החוץ מול ליברטד הפרגוואית, במסגרת שמינית גמר גביע סודאמריקנה 2014, גביע שריבר זכתה בו לבסוף. את השער הראשון שלו בליגת העל הארגנטינאית הבקיע בשוויון 2-2 נגד אוניון דה סנטה פה, ב-8 במרץ 2015. 
עם ריבר זכה באליפות אחת (פינאל 2014), בקופה קמפאונאטו, בגביע סודאמריקנה (2014) בגביע רקופה סודאמריקנה - פעמיים (2015 ו-2016), בגביע ליברטדורס (2015), בגביע סורוגה בנק (2015) ובגביע ארגנטינה (2016).

זניט

בשנת 2017 חתם בזניט סנקט פטרבורג הרוסית למשך 4 שנים. הוא שיחק לראשונה במדי זניט ב-16 ביולי 2017 במשחק נגד סק"א חברובסק בו שיחק 90 דקות בניצחון קבוצתו 2-0. הוא כבש לראשונה במסגרת משחק ליגה במחזור השני, במשחק שהתקיים באצטדיון קרסטובסקי נגד רובין קאזאן. הוא הבקיע לראשונה 2 שערים במשחק נגד אורל במסגרת המחזור הרביעי של עונת 2018/2019. במחזור ה-23 של עונת 2018/2019 הוכתר לשחקן המצטיין של המחזור, אחרי שהבקיע 2 שערים ובישל שער נוסף, בניצחון קבוצתו 5:0 על אנז'י מחצ'קלה. הוא גם הבקיע את שער השוויון במשחק המחזור ה-27 נגד אחמט גרוזני.
עם זניט זכה באליפות אחת (2019).

קריירה בנבחרת

הוא שיחק בשורות נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 20 וסייע לנבחרתו בזכייה אליפות דרום אמריקה לנוער בשנת 2015.
דגל המנדט הבריטי

במהלך המנדט הבריטי מטעם חבר הלאומים על פלשתינה (א"י) שהתקיים בין השנים 1920–1948 שהוכר רשמית על ידי חבר הלאומים ב-29 בספטמבר 1922, היה דגל הממלכה המאוחדת לדגל הרשמי של המנדט הבריטי, אולם היו גם מספר דגלים מקומיים למחלקות ממשלת המנדט ולפקידי הממשל. הדגל היחיד הספציפי שלא הוגבל לשימוש רשמי ממשלתי היה דגל פלשתינה (אדום עם דגל הממלכה המאוחדת בפינה ומעגל לבן בצידו ובתוכו כתוב פלשתינה) שהונף על ידי האניות הרשומות בשטח המנדט בין השנים 1927 עד 1948. דגל זה היה בשימוש מוגבל מאוד ולא אומץ על ידי היהודים או הערבים. הוא התבסס על הנס האדום (שיועד לשימוש אזרחי) במקום הנס הכחול (ששימש כבסיס לדגלי כמעט כל השטחים האחרים באפריקה ובאסיה שהיו תחת שלטון בריטי) מכיוון שהוא נועד לשימוש רק בים על ידי אניות לא-ממשלתיות.

דגלים ערבים

הערבים בארץ ישראל הדפיסו לעצמם דגלים עצמאיים, לרוב בווריאציות של דגל המרד הערבי. בשנת 1929 נערך דיון בדבר הדגל הפלסטיני והעיתון "פלסטין" פרסם בעמוד השער הצעה לדגל והמנון פלסטיני. הוצעו דגלים שונים ומגוונים, והם התבססו בעיקר על דגל המרד הערבי, לצד שימוש בצלבונים עם סהרונים וצבע כתום. במהלך המרד הערבי הגדול בין השנים 1936–1939 צולמה קבוצה עם דגל הדומה לדגל הפלסטיני הנוכחי, אך עם סהר וצלב וכן כתובת בערבית.

דגלים יהודים

השימוש בדגלים ציוניים או עבריים היה נפוץ ביישוב היהודי, מכיוון שגופים של תושבים יהודיים בארץ ישראל הוקמו עוד טרם הקמת מדינת ישראל, דגלים אלה היו בשימוש על ידי מוסדות שונים כמו הסוכנות היהודית וההסתדרות. אולם היישוב היווה רק אחת מהקהילות האתניות במדינה, והוא זכה להתנגדות עזה מצד הערבים בארץ ישראל. לפיכך, דגלים עבריים מעולם לא הוכרו על ידי הרשויות הבריטיות, שטענו לאורך כל שנות המנדט לחוסר משוא פנים בין היהודים והערבים, וכי הדגל הרשמי היחיד הוא דגל הממלכה המאוחדת.
עם זאת, המילון הצרפתי Le Petit Larousse Illustré מכיל קטע דגלים עולמי שמראה כי בין השנים 1924–1939 היה דגל פלשתינה מגן דוד צהוב על רקע כחול לבן. לא ברור על סמך מה בחר המילון בדגל זה כמייצג את המנדט הבריטי, בעוד שמה שיהפוך אחרי 1948 לדגל ישראל היה שונה לחלוטין.
ב-1934 פרסם המגזין נשיונל ג'יאוגרפיק תצלום של דגל דומה לזה שבמילון הצרפתי שהונף על ידי ספינת הקיטור "עמנואל" - הספינה היחידה בבעלות חברת המשלוחים חופיה שהייתה חברה ציונית. בכיתוב נכתב כי "עמנואל", המניפה את דגל פלסטין, עוגנת בסאות'המפטון, אנגליה. ספינת סחר זו הייתה הראשונה שהניפה דגל מעין זה. באופן טרגי, חודשים ספורים לאחר פרסום הידיעה בנשיונל ג'יאוגרפיק טבעה הספינה בים הצפוני ובכך הקיץ הקץ על חברת חופיה. בהמשך, מפעלי ספנות ישראלים, בהם חברת צים, לא השתמשו בדגל כזה.
טרגובישטה (מחוז)

היסטוריה

ראשית התיישבות אנושית במחוז מתוארכת לתקופת האבן החדשה והתיישבות מאורגנת של שבטים תראקים לתקופת הברונזה המאוחרת. ברחבי המחוז פזורים שרידי יישובים מהמאה ה-4 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית ובהם נתגלו חרסים, מטבעות וכלי עבודה עתיקים. ב-681 כבש הח'אן אספרוך את האזור והוא נכלל בשטחי האימפריה הבולגרית הראשונה. בהמשך הוקמו במחוז מצודות אשר שרידיהן מצויים ליד היישובים טרגובישטה, אומורטאג, אופאקה וראזדלצי. בראשית המאה ה-13 היה האזור בחזקת האימפריה הבולגרית השנייה ובמחצית השנייה של המאה ה-14 נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשו שטחי המחוז בידי צבא האימפריה הרוסית והפכו חלק מנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. שטחי המחוז גבלו עם שטחי המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית.

דמוגרפיה

אוכלוסיית המחוז נמצאת במגמת קיטון בשל שיעור תמותה הגדול משיעור הילודה. בעשור הראשון של המאה ה-21 נרשם קיטון שנתי ממוצע של 5% באוכלוסיית המחוז. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה כי 51.4% הם בולגרים, 40.9% ממוצא טורקי ו-7.2% הם צוענים. 57.3% מהאוכלוסייה מחזיקים בדת הנוצרית אורתודוקסית ו-42.7% הם מוסלמים סונים. 55.67% מהאוכלוסייה דוברים בולגרית כשפת אם, 36.86% טורקית ו-7.2% דוברים רומאני. אוכלוסיית מחוז טרגובישטה מהווה 1.8% מאוכלוסיית בולגריה. במחוז 3 בתי חולים המעניקים 49.1 מיטות ו-26.4 רופאים לכל 10,000 חולים.

כלכלה

התוצר המקומי הגולמי במחוז נמוך מהממוצע הבולגרי, אך נמצא במגמת עלייה משמעותית. בין 2000 ל-2002 עלה תמ"ג המחוז ב-19.8%. 51.6% מהתמ"ג מגיעים ממגזר השירותים, 29.2% מחקלאות ו-19.2% מתעשייה. המחוז נודע בענבי המוסקט הגדלים בו ומשמשים לתעשיית היין. בין 1999 ל-2003 עלתה הצריכה הפרטית לנפש ב-45.3%. במחוז רשת כבישים מהירים המקשרים את ישוביו המרכזיים לערים וארנה, רוסה וראזגרד. כמו כן תוואי מסילת הרכבת בקו סופיה-גורנה אוריאחוביצה-וארנה חולף דרך המחוז. 13 ק"מ מהעיר טרגובישטה ממוקם נמל תעופה המיועד לתעבורת נוסעים וסחורות פנים בולגרית בהיקף קטן עד בינוני. בעשור השני של המאה ה-21 מתוכנן להרחיבו.
אלכסנדר מטקובסקי

קורות חייו

אלכסנדר מטקובסקי נולד בקרושבו. בילדותו עברה משפחתו לגוסטיבר ובהמשך לסקופיה. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, ולאחר כיבושה של ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית לחם בשורות הפרטיזנים של טיטו. לאחר המלחמה רכש תואר ראשון באוניברסיטת סקופיה, תואר שני באוניברסיטת זאגרב, וב-1961 דוקטורט באוניברסיטת בלגרד. חבר האקדמיה למדעים ואמנויות של מקדוניה.
מטקובסקי חקר את תולדות מקדוניה, את תולדות יהודי מקדוניה, ואת המאבק החמוש נגד הכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1983 פרסם מחקר מקיף על תולדות יהודי מקדוניה בספרו "ההיסטוריה של יהודי מקדוניה". ב-1990 היה שותף לכתיבת פרקים מהספר "תולדות השואה - יוגוסלביה", בהוצאת יד ושם, בעריכת מנחם שלח.
מת בסקופיה ב-1992 והוא בן 69.
בנג'י מאדן

ביוגרפיה

מאדן נולד בוולדורף, במרילנד שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא בריטי.

יש לו אח תאום זהה בשם ג'ואל מאדן, המתפקד כסולן בלהקה. כמו כן, יש לו אח מבוגר ממנו בשם ג'וש, ואחות צעירה בשם שרה.
כשהיה בן 16, אביו נטש את המשפחה ובכך גרם למשפחה לבעיות כלכליות קשות. על מנת לעזור לשפר את המצב, מאדן ואחיו עבדו בעבודות זוטרות כמו נערי שמפו במספרות וכדומה.

בתחילת שנות העשרים שלו, שינה מאדן את שמו האחרון מקומבס (שם המשפחה של אביו), למאדן (שם הנעורים של אימו).
בינואר 2015, נישא לשחקנית האמריקאית קמרון דיאז, בטקס יהודי (אף על פי ששניהם נוצריים) בביתם בבוורלי הילס, זאת לאחר 17 יום של אירוסין. הזוג הכיר 7 חודשים קודם לכן דרך חברתה של דיאז, ניקול ריצ'י, אשר היא גיסתו של מאדן.

גוד שארלוט

בשנת 1995, בגיל 16, מאדן היה בהופעה של הביסטי בויז עם אחיו ג'ואל.
בהשפעת ז'אנר המוזיקה שנהגו לשמוע, ובעיקר לאחר ההופעה, השניים החליטו להקים להקה משלהם עם עוד חבר. חיי הלהקה היו קצרים, והם התפרקו לאחר זמן קצר.
לאחר מכן, התאומים החליטו להקים עוד להקה, ולשם כך גייסו שניים מחבריהם, פול תומאס ואהרון אסקולופיו. יחד הקימו את גוד שארלוט.
במשך הזמן, הצטרף ללהקה הגיטריסט בילי מרטין, אהרון עזב, ומאז נדדה הלהקה עם 8 מתופפים שונים, עד האלבום הרביעי, בו התווסף חבר חדש ללהקה, דין בוטרוורת'.
הלהקה התפרסמה במהרה לאחר צאת האלבום השני והמצליח שלהם, The Young and the Hopeless. התאומים גם הנחו תוכנית בערוץ MTV.
כיום הלהקה הוציאה את אלבומה החמישי, Cardiology, וממשיכה את הקריירה המצליחה שלה.

תחומים נוספים

ב-2001, הופיע מאדן בסרט הקומדיה "קטע מהסרטים" יחד עם שאר להקת גוד שארלוט. ב-2006, הופיע עם אחיו ג'ואל בסרט "בנות חומריות". בנוסף הוא הוציא עם להקתו סרט דוקומנטרי המספר על סיבוב ההופעות המצליח שלהם ביפן בתקופת האלבום השלישי.
מאדן הקים יחד עם אחיו ג'וש וג'ואל את חברת ההלבשה DCMA COLLECTIVE. החברה מייצרת בעיקר טי שירטים וניתן לראות את בנג'י ואת ג'ואל מסתובבים איתם בדרך כלל.
קית' מורי

מהלך חייו

מורי נולד באוקלנד שבניו זילנד, אביו, ג'ון מורי, נולד בסקוטלנד, ואמו, ליליאן, נולדה בנלסון שבניו זילנד. משפחתו היגרה לאנגליה כשהיה בן 14. בשנת 1921 סיים מורי את בית הספר לארכיטקטורה של אגודת ארכיטקטים בלונדון, אך בגלל המחסור בעבודה, עבד מורי כמאייר מגזינים.
ביקוריו בתערוכות, כגון תערוכת 1925 בפריס ותערוכת 1931 באמנות תעשייה שוודית בלונדון, העניקו למורי השראה לחפש אפשרויות עבודה בעיצוב כדים וכלי שולחן לייצור מסחרי. בגלל השפל הגדול של תחילת שנות השלושים, שהפחית את הביקוש לארכיטקטים, נהפך מורי למעצב במשרה מלאה.
בין 1931 ל-1932 הוציא מורי כ-1200 עיצובים שונים, רובם בכמויות שאינן עולות על 12. בשנת 1932 החל לעבוד 2-3 חודשים בשנה בבית הקדרות ווג'ווד. עיצוביו במתכת נוצרו עבור החברה "Mappin & Webb".
רוב עבודותיו של מורי היו על כדים, קערות, ודברים דומים. עיצוביו לרוב כללו חריטות עמוקות אך מינימליות בכלי או משיכות רכות של צבע. רוב היצירה נעשתה באותו צבע בלי קישוטים נוספים. ניתן לזהות את עבודותיו בכך שבכל עבודה, מעל הסמל של ווג'ווד, הוא השאיר את חתימתו.
בשנת 1936, מורי היה הארכיטקט הממונה על עיצוב בית המפעל של ווג'ווד בברלסטון סטפורדשייר. לאחר המלחמה הוא עזב את מקצוע הקדרות והחל לעבוד בארכיטקטורה. עבודותיו של מורי נמכרו בקלות, והן נעשו מבוקשות יותר ככל שעבר הזמן.
ציטוקין

מאפיינים ואופן פעולה

הציטוקינים בדרך-כלל אינם מיוצרים בכל העת, אלא בעיקר לאחר מפגש עם אנטיגן. רוב הציטוקינים פועלים באופן אוטוקריני (כלומר, פועלים על אותם התאים עצמם שהפרישו אותם) או פאראקריני (פועלים על תאים סמוכים). רוב הציטוקינים מסוגלים לעורר מספר תגובות שונות בתאי היעד שלהם, תופעה המכונה פליאוטרופיזם או רב-תגובתיות. הסיבה לכך היא שלסוגים שונים של תאים יש במקרים רבים קולטנים לאותו הציטוקין. באותה העת, לציטוקינים רבים השפעה דומה או זהה, כיוון שהם מעוררים בדיוק את אותה תגובה של שרשרת העברת אותות בכל תאי היעד.
לרבים מהציטוקינים הידועים ישנה גם השפעה מעודדת וגם יכולת מדכאת על לימפוציטים בפרט, ועל התגובה החיסונית בכלל, בתלות בתנאים בהם הם פועלים. הציטוקינים נקשרים לקולטנים ייחודיים לסוג תאים מסוים, הממוקמים על-גבי ממברנות התאים. קישור הציטוקין לקולטן מעורר שרשרת תגובות כימיות באמצעותה מתרחשת העברת אות בתא (Signal transduction cascade), ובסופה היא מובילה לשינויים ברמה הביוכימית וברמת הפנוטיפ. הקולטנים לציטוקינים הם רצפטורים הקשורים לפעילות טירוזין קינאז אך למעשה אינם טירוזין קינאזות (TRK)
דין לנוקס קלי

ביוגרפיה

קלי נולד בלית'ם סנט אנז  שבמחוז לנקשייר. הוא למד בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק.

קריירה

קלי ידוע בעיקר מתפקידו בדמות קוו בול בסדרה "לגדול בלי בושה" של ערוץ 4. תפקידים נוספים שלו בטלוויזיה הם בסדרת הדרמה "מייסי ריין", "בורדר קפה", בדרמה "Tipping the Velvet", בעיבוד מודרני למחזה "חלום ליל קיץ" ובסיטקום "The Worst Week of My Life". בקולנוע השתתף בסרט "The Lowdown" ובסרט "מייק באסט: מנהל את אנגליה". ב-2006 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "Sorted" של BBC One על קבוצה של דוורים. ב-1 בינואר 2007 כיכב בדרמה של ITV בשם "Dead Clever" לצדה של סוראן ג'ונס. הוא עזב את הסדרה "לגדול בלי בושה" בתחילת העונה הרביעית יחד עם מקסין פיק שגילמה את אשתו בסדרה. ב-2007 גילם קלי את דמותו של ויליאם שייקספיר בפרס בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". במרץ 2008 הופיע בדמות אחד מתלמידיו של ישו בדרמה "הפסיון" של ה-BBC, המגולל את סיפור ימיו האחרונים של ישו. במאי אותה שנה שיחק בתפקיד הדלי, בעל הפאב המקומי, בסדרת הדרמה הקומית "The Invisibles" על אודות שני נוכלים שחוזרים לבריטניה משהות בחו"ל. הדלי מצטרף לצמד בהמשך הסדרה. בינואר ובפברואר 2009 הופיע קלי בשני פרקים בסדרה "כמעט אנושיים" בדמות אדם זאב בשם טולי.
קלי כיכב בסרט המדע בדיוני הקומי "Frequently Asked Questions About Time Travel" יחד עם כריס או'דאוד, מארק ווטון ואנה פריס. בדרמה של ITV "רווק נשוי אחר" שיחק לצדם של ראלף ליטל ומירנדה רייסון. בסדרה "קרנפורד" של ה-BBC גילם איש עני שמתקשה לפרנס את אשתו וששת ילדיו. הוא הופיע בדמות מלקולם, אביו של רובין, בסדרה "רובין הוד".
ב-2002 שיחק קלי בתפקיד טוראי וילי מקנס בסרט האימה המלחמתי "משמרת המוות" בבימויו של מייקל ג' באסט .
קלי היה הקריין בסרט הדוקומנטרי בשם "League Of Their Own" על נבחרת הרוגבי ליג של בריטניה במהלך תחרויות הרוגבי משנת 2005 .
ב-2009 כיכב קלי לצדו של אחיו קרייג במיני-סדרה בת חמישה חלקים בשם "Collision" ששודרה במהלך חמישה לילות רצופים בנובמבר אותה שנה. ב-2010 שיחק בתפקיד התעשיין כריסטופר רוסון בדרמה של ה-BBC "יומניה הסודיים של מיס אן ליסטר". ב-2013 הופיע קלי בתפקיד איאן, החבר של הדמות הראשית, בסדרת הדרמה של BBC One "פרנקי" בכיכובה של איב מיילס. עוד ב-2013 גילם את דני, חייל המתמודד עם הפחדים שלו, בסרט קצר בשם "On The Bridge" המבוסס על סיפור אמיתי, ושצולם בשלמותו על גשר ווטרלו.
ב-2015 הופיע קלי בפרק בסדרת הפשע "Death in Paradise".
החל מ-2010 קלי הוא הקריין בתוכנית המציאות "Gold Rush". עוד היה קריין בתוכנית "10,000 BC" בערוץ 5.

חיים אישיים

אחיו הוא השחקן קרייג קלי.
גסטון סלווטורה

גסטון סלווטורה (Gaston Salvatore; נולד ב-29 בספטמבר 1941 בולפראיסו, צ'ילה) הוא סופר צ'ילאני הכותב בגרמנית.

חייו

גסטון סלווטורה הוא צאצא של משפחה איטלקית בצ'ילה, הוא אחיין של סלבדור איינדה. אחרי שלמד בצ'ילה משפטים, היגר בשנת 1965 לגרמניה. הוא למד סוציולוגיה ומדע המדינה בברלין והיה פעיל כחבר קרוב של רודי דוצ'קה בתנועת הסטודנטים של שנות ה-60 של המאה ה-20. מאז 1969 הוא חי באיטליה. סלווטורה קיבל מספר פרסים ספרותיים על יצירותיו.
תחנת האוטובוסים המרכזית של אנקרה

תחנת האוטובוסים המרכזית של אנקרה (טורקית AŞTİ, Ankara Şehirlerarası Terminal İşletmesi) הממוקמת במערבה של אנקרה בירת טורקיה, החלה לפעול ב-31 במרץ 1995.
התחנה משתרעת על שטח כולל של 446,000 מ"ר. השטח המקורה מכסה 128,520 מ"ר מהם 40,453 מ"ר באולמות ההמתנה. שטח בנוי פתוח נוסף משתרע על 100,000 מ"ר. בתחנה 121 רציפים מהם 64 לאוטובוסים יוצאים ו-47 לאוטובוסים מגיעים. 211 חברות אוטובוסים פועלות בתחנה ולשרותן עומדות 80 קופות. גם נתוני היקף השירותים והתשתית בתחנה מרשימים, ובין היתר, 28 דוכני מזון מהיר, 5 מסעדות ובתי קפה, 30 חנויות, 20 מתקני כספומט ושוק מקורה ובו 57 דוכנים.
מהתחנה יוצאים אוטובוסים תכופים לכל רחבי טורקיה, והיא משרתת 250,000 איש בכ-3,000 נסיעות ביום. תחנת האוטובוסים מקושרת לקו רכבת הקלה "אנקראי" ומחוברת לרשת הכבישים הבינעירונית באמצעות כביש מהיר עירוני.
קליפת המוח הקדם-מוטורית

קליפת המוח הקדם-מוטורית היא חלק מקליפת המוח שנמצא באונה המצחית. היא ממוקמת בקדמת האזור המוטורי העיקרי ושולטת עליו, כך שיש לה השפעה ישירה על ההתנהגות.
בדומה לאזור המוטורי המשלים גם קליפת המוח הקדם-מוטורית אחראית על שלבים שונים בתכנון התנועה והיא מוציאה אותה לפועל באמצעות הקשרים שלה לאזור המוטורי העיקרי.
קליפת המוח הקדם-מוטורית מעורבת בלמידה וביצוע של תנועות מורכבות אשר מסתמכות על מידע חושי.
בהתאם לכך, שלב העברת המידע לקליפת המוח הקדם-מוטורית, הוא חלק מרכזי של התפקודים הניהוליים, אשר מאפשר את ההכנה של ההתנהגות המתוכננת לקראת הוצאתה לפועל.
היא מעורבת גם ביכולת להגיב לגירוי שרירותי כמו המילים של השפה האנושית. 
מבחינת הסמיוטיקה מילה היא מסמן המייצג מסומן כלשהו. כלומר, המילה "שולחן" אינה זהה לשולחן ממשי, אלא מייצגת אותו באופן עקיף. במובן זה שפת הדיבור משתמשת ברצפים קוליים שונים כדי לסמל את המושגים הנחוצים למען יצירת תקשורת והעברת מידע. שפות שונות משתמשות בצלילים אחרים לאותם המסומנים. הקשר בין המילים לבין המשמעות שהן מציגות הוא שרירותי ועל כן הוא צריך להילמד במסגרת תהליך של רכישת שפה.
קליפת המוח הקדם-מוטורית שולחת מידע לתצורה הרשתית.
ארגון הסחר העולמי

היסטוריה

ב-15 באפריל 1994, נחתם הסכם מרקש  על ידי נציגים של 124 מדינות, שהביא להקמת הארגון.
הארגון נוסד ב־1 בינואר 1995 והחליף את הסכמי הסחר שקדמו לו - הסכמי גאטט. הארגון פועל לצד ארגונים כקרן המטבע הבינלאומית או הבנק העולמי. הסכם מרקש נחתם לאחר סבב דיונים, "סיבוב אורוגוואי", שהתנהל בין השנים 1986 ל-1994, במטרה להגיע לנוסח חדש להסכם GATT לסחר רב-צדדי.
ממשלת ישראל, בייפוי כוחם של שר החוץ שמעון פרס ושר התעשייה והמסחר מיכה חריש, אשררה את הצטרפותה לארגון ב-17 בינואר 1995, והיא בעלת מעמד של "מדינה מייסדת".
בסוף 2001, לאחר 15 שנים של משא ומתן, הרפובליקה העממית של סין הצטרפה רשמית לארגון, ובעקבותיה גם טייוואן.
ביולי 2004  נחתם הסכם העקרונות "July Package", במסגרת סבב הדיונים "סיבוב דוחא"  שהחל בנובמבר 2001 בהשתתפות 147 מדינות. מטרת "סיבוב דוחא" היא לעזור למדינות המתפתחות להשתלב בסחר העולמי ולהגביר את צמיחה הכלכלית בהם, באמצעות רפורמות בתחום החקלאות, הורדת מכסים במוצרים תעשייתיים, הסרת חסמים בסחר בשירותים ויצירת כללים חדשים בנושאי רכש ממשלתי ותהליכי מכס. נכון לשנת 2018 דיוני "סיבוב דוחא" עדיין נמשכים.
ב-2005 התקבלה ערב הסעודית כחברה מלאה בארגון בתום 12 שנים של דיונים. צירופה הרשמי של ערב הסעודית, שהייתה לחברה ה-149 בארגון, התאפשר לאחר שהתחייבה להסיר את החרם הכלכלי על ישראל, והיה המכשול העיקרי נגד צירופה לארגון. כמו כן, נאלצה לאמץ שורה של חוקים התואמים את כללי הארגון, וליישם ליברליזציה כלכלית בכמה מגזרים במדינה. באותה שנה הגיעו, במסגרת הארגון, ישראל והאיחוד האירופי להסכם על הרחבת הסחר הבילטראלי בין הצדדים, במגזר השירותים. 
ב-2012 התקבלה רוסיה כחברה מלאה בארגון בתום 19 שנים של דיונים.
בדצמבר 2013, 159 המדינות החברות בארגון, חתמו על הסכם "חבילת באלי" ("Bali Package")  בבאלי, שבאינדונזיה. הסכם סחר שיזרז העברת סחורות בין מדינות ויוריד חסמי סחר, לפי הערכות, ההסכם עשוי לתרום לכלכלה הגלובלית עד כטריליון דולר ולהוסיף עד כ-20 מיליון משרות. זה היה הסכם גלובלי הראשון של הארגון מאז הוא נוסד ב-1995 עליו חתמו כל חברות הארגון.

מטרות

בשונה מארגונים כלכליים בינלאומיים דומים, כגון קרן המטבע הבינלאומית או הבנק העולמי, ארגון הסחר העולמי מבוסס למעשה על הסכמים פרטיים בין מדינות, ולפיכך ההחלטות המתקבלות בו מחייבות רק את הסכמתן של המדינות החתומות על ההסכם. לארגון הסחר העולמי יש מנגנון ליישוב סכסוכים בין המדינות החברות בו. 
מטרת ארגון הסחר העולמי היא הורדה הדרגתית של חסמי סחר. הארגון הוא אחד הגופים המרכזיים שדוחפים לגלובליזציה כלכלית, והשפעתו על כלכלת מדינות ופרנסתם של מיליוני אנשים ברחבי העולם מכרעת.

פורום דיונים

Multinational Trade Negotiation - MTN הא פורום דיונים בצורת סבבים שמנהל הארגון כל כמה שנים - עד היום קוימו תשעה סבבי דיונים. ביניהם סיבוב דילון 1960 – 1962, סיבוב קנדי 1963 - 1967, סיבוב טוקיו 1973 – 1979, סיבוב אורוגוואי 1986 - 1994 וסיבוב דוחה 2001.

ביקורת על ארגון הסחר העולמי

כינוס הארגון שנערך בסיאטל בשנת 1999 לווה בהפגנות ענק של אזרחים וארגונים המתנגדים לגלובליזציה, שמחו על כך שהחלטות הארגון מתקבלות ללא שקיפות ובכך מונעות מאזרחים מידע ויכולת השפעה על עתידם.
טענה מרכזית נוספת כנגד ארגון הסחר העולמי היא, שהארגון משרת בעיקר את התאגידים הבינלאומיים וכלכלות המערב ואינו דואג לרווחת המדינות המתפתחות. חלק מהביקורת על פער הכוחות בארגון נשען על הטענה שמדינות חלשות נרתעות משימוש במנגנון יישוב הסכסוכים משום שברצונן לשמור על יחסים טובים עם המדינות החזקות וכתוצאה מכך המנגנון משרת בעיקר את המדינות החזקות.
מלינה קאנאקארדס

קריירה

קאנאקארדס הופיעה לראשונה בסדרת הטלוויזיה "Guiding Light" בה השתתפה בין השנים 1991–1995, בתפקיד אלני אנדרוס קופר, תפקיד עליו זכתה פעמיים בפרס אמי. בין השנים 1999–2002 השתתפה בסדרה המצליחה "פרובידנס" בתפקיד ד"ר סידני הנסן. כמו כן השתתפה בשש עונות של הסדרה "CSI: ניו יורק" בתפקיד הבלשית סטלה בונסרה.
קאנאקארדס השתתפה בסדרות "NYPD Blue", "חשיפה לצפון", "Due South", "אוז", "הפרקליטים" ו"המופע של בן סטילר".
כמו כן השתתפה קאנאקארדס בסרטי הקולנוע "נשיקה ארוכה ללילה" בתפקיד טרין, "15 דקות" בתפקיד נוקלט קאראס, בתפקיד האלה אתנה בסרט "פרסי ג'קסון וגנב הברק.
קאנאקארדס נשואה לפיטר קונסטנטינידיס (Peter Constantinides) ולהם שתי בנות: זואי (נולדה ב-23 במאי 2000) וקארינה אלני (נולדה ב-25 בינואר 2003).
גולוויי

היסטוריה

בשנת 1124 נבנתה מצודת גולווי על ידי מלך קונכט. בשנת 1232 נכבשה המצודה על ידי אציל ממוצא נורמני בשם דה בורג (de Burgh), שכיהן כמושל נחלאות המלוכה האנגלית באירלנד. במקום התפתחה עיירה מוקפת חומה שנשלטה על ידי משפחת דה בורג עד לסוף המאה ה-14. במאות ה-15 וה-16 שלטו בגולוויי 14 משפחות סוחרים, רובן ממוצא נורמני, שכונו בשם "שבטי גולוויי" . בתקופתם העיר שגשגה עקב מסחר ער עם יבשת אירופה.
בתקופת מלחמת האזרחים האנגלית כבש אוליבר קרומוול את אירלנד באכזריות והעיר גולווי נפגעה קשות. השבטים נענשו על תמיכתם באירים ורכושם הוחרם. החל מתקופה זו החלה גולווי בהתדרדרות אשר החמירה לאחר קרב הבּוֹיין  ב-1690. העיר סבלה ממכת הרעב הגדול באמצע המאה ה-19.
במהלך מלחמת העצמאות האירית בין השנים 1919‏–‏1921 שימשה גולוויי כבסיס לצבא הבריטי. אוכלוסיית העיר התרחבה משמעותית לקראת סוף המאה ה-20 ובראשית המאה ה-21, כתוצאה מהגאות הכלכלית באירלנד ("הנמר הקלטי").
נמל התעופה נובוסיבירסק טולמצ'בו

היסטוריה

הנמל לפעול ב-12 ביולי 1957 עם טיסת הנוסעים הראשונה של מטוס מדגם טופולב Tu-104 שהמריא מנמל התעופה אל מוסקבה. ב-1995 עבר נמל התעופה תאגוד (קורפורטיזציה) ו-49% מהמניות שלו הופרטו. בשנת 2006 שופץ הטרמינל לטיסות פנים. ב-29 בנובמבר 2012 בפעם הראשונה בתולדותיו, עבר בנמל הנוסע ה-3 מיליון בשנה אחת. בשנת 2014-2015 אוחד הטרמינל הבינלאומי עם הטרמינל הפנימי במסגרת שיפוץ נוסף, דבר שאפשר את הגדלת מספר הנוסעים העוברים בנמל התעופה כמו גם שיפור ביעילות שלו. ב-21 בדצמבר 2016 עבר לראשונה הנוסע ה-4 מיליון בשנה בפעם הראשונה.
פרנק לומיס

ביוגרפיה

לומיס נולד בסיינט פול, מינסוטה. הוא למד בתיכון אורגון, במיניאפוליס. 
לומיס זכה באליפות ארצות הברית בריצת 220 יארד משוכות בשנים 1917 ו-1918 ובריצת 440 יארד משוכות בשנת 1920. ג'ון נורטון קבע חודשיים לפני המשחקים האולימפיים באנטוורפן, במסגרת המבחנים האמריקאיים, שיא עולם בריצת 440 יארד משוכות בתוצאה של 54.2 שניות והיה המועמד המוביל לזכייה. למרות זאת, לומיס זכה במדליית הזהב ושבר את שיא העולם בריצת ה-400 מטר משוכות והעמיד אותו על 54.0 שניות כשמתחרהו העיקרי מסיים שני בתוצאה של 54.6 שניות. 
לומיס נפטר בטארפון ספרינגס, פלורידה.
הבנק לחרושת ולמסחר

הבנק לחרושת ולמסחר היה בנק ישראלי שהוקם בשנת 1959 כהמשך של בנק אגרובנק, הבנק לחקלאות ובנין. הבנק היה בשנות ה-60 לחלק מקבוצת בנק הפועלים.

אגרובנק

הבנק לחקלאות ובנין, שנודע כ"אגרובנק" נוסד ביולי 1929. בראשו עמדו שמעון יעבץ והאחים יעקב ושפסל מירנבורג.

הבנק לחרושת ולמסחר

הבנק לחרושת ולמסחר נפתח, כהמשכו של אגרובנק, במאי 1959, כשותפות של משקיעים יהודים מאורוגוואי (50%), חברת העובדים (25%) וכור (25%). בראש מועצת המנהלים של הבנק עמדו יצחק עילם ואלפרדו קורן נציג המשקיעים מאורוגוואי. באפריל 1962 נשלל רישיון המסחר במטבע חוץ של הבנק.
בשנת 1963 נמכרו 50% ממניות הבנק לבנק הפועלים. בעקבות זאת, מונה עמוס ברגנר למנהל הבנק. הבעלות בבנק התחלקה בין בנק הפועלים וחברת העובדים בחלקים שווים.
עם קריסת בנק אלרן, רכש הבנק לחרושת ולמסחר שלושה סניפים שלו.
בשנת 1969 מוזג הבנק עם "הלוואה וחיסכון".