חומת ירושלים העות'מאנית

חומת ירושלים העות'מאנית היא החומה הנוכחית של העיר העתיקה בירושלים, והאחרונה בשורת חומות שנבנו בירושלים מיום היווסדה לפני אלפי שנים ועד ימינו. החומה נבנתה בידי סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית במאה ה-16, לאחר שהעיר עמדה פרוּזה במשך כ-300 שנה. החומה נבנתה בהתאם לטופוגרפיה הטבעית של העיר ולנקודות התורפה שלה, ולכן באופן טבעי היא עוקבת במהלכה אחר תוואי החומות שקדמו לה, ולרוב אף בנויה מעליהן. בשל כך רבים מהנדבכים התחתונים בחלקיה השונים של החומה שייכים לתקופות קדומות יותר. במחצית המאה ה-19, עם תהליך היציאה מהחומות, איבדה חומת ירושלים העות'מאנית מחשיבותה הביטחונית, ומאז ועד היום היא משמשת כאתר תיירותי וכסמל לעיר העתיקה של ירושלים.

רקע

במשך רוב שנות קיומה של ירושלים, הייתה העיר מוקפת בחומה, שנועדה להגן עליה מפני אויבים. כמעט בכל פעם שהעיר נכבשה ונהרסה, חרבה גם חומתה, אך לרוב היא נבנתה שוב על ידי הכובש החדש, או בידי תושבי העיר. החומה הראשונה נבנתה סביב ירושלים בימי הכנענים לפני למעלה מ-4,000 שנה, והאחרונה, הקיימת עד היום, היא חומת ירושלים העות'מאנית, שנבנתה לפני כ-500 שנה.

יוזמת הקמת החומה העות'מאנית

חוקרים רבים תהו מה הביא את הסולטאן סולימאן לבנות חומה בירושלים, לאחר שעמדה פרוּזה שנים כה רבות. מקובל כי המוטיבציה שלו הייתה דתית בעיקרה – אמונה כי עיר הקודש ראויה לחומה משלה, כהגנה בפני פשיטות שודדים בדואים ממדבר יהודה. כמו כן נראה כי ביקש להדגיש בכך את חשיבותה של עיר הקודש, שהוזנחה שנים רבות מדי: "הדורות הבאים... ראו במעשהו של סולימאן הבעת כבוד ויקר לירושלים, וניסיון להעלאת חשיבותה." כמו כן, ייתכן שבניית החומה נועדה למשוך תושבים לירושלים ולשפר בכך את מצבה הכלכלי, לקדם אותה מבחינה דמוגרפית ולהשליט בה חוק וסדר. דעה נוספת גורסת כי החומה נבנתה כהגנה לעיר, בשל החשש מחידוש מסעי הצלב במאה ה-16 בידי קרל החמישי, מלך ספרד וקיסר האימפריה הרומית הקדושה, והחשש מפני רצונו לכבוש את ירושלים. ייתכן גם שסולימאן ביקש לחזק בכך את הנוכחות המוסלמית בירושלים, להעמיק את קדושתה לאסלאם ו"לזכות באהדת האוכלוסייה המוסלמית הכבושה".
זהותם של אדריכלי החומה אינה ידועה. יש הטוענים כי הסולטאן גייס לתכנון החומה את סינאן, אדריכל החצר האגדי של האימפריה העות'מאנית, שתכנן כ-500 מבנים ברחבי האימפריה, אולם נראה כי מעורבותו של סינאן בחומת ירושלים הייתה בתכנון שער שכם בלבד. בנוסף, על-פי אגדה אורבנית, קברי המהנדסים בשער יפו הוא קברם של אדריכלי החומה.

מדוע החומה לא הושלמה?

בחינה מדוקדקת של חומת ירושלים העות'מאנית מלמדת כי היא לא הושלמה מעולם: בחומה משולבים 35 מגדלי שמירה, אולם 18 מתוכם לא הושלמו, כך שהם בולטים כלפי חוץ, אך חסרי חלל פנימי; בשמונה מקומות שונים בחומה הותקנו טבלאות לחריתת כתובות, אך הן נותרו ריקות; שלושה תאי משיקולי במקומות שונים בחומה לא הושלמו, אף שהוחל בהכנתם. נראה כי עבודות הבנייה הופסקו באופן פתאומי, לאחר שרוב החומה כבר עמד על כנו.
ההיסטוריון נתן שור, שתלה את בניית החומה באיום כיבוש העיר על ידי קרל החמישי, טוען כי בשנת 1543 השתנה מאזן הכוחות הפוליטיים והצבאיים באירופה: ניסיונותיו של קרל החמישי לגייס לצדו את הציים האיטלקיים במלחמתו בעות'מאנים עלו בתוהו. כן הכשילה סערה ימית גדולה פעולת קרב גדולה שתכנן, ומטרתה הייתה להשתלט על מעוזים עות'מאניים באלג'יר. כישלונות אלה ריפו את ידיו של קרל, והוא ויתר על תוכניתו לכבוש את ירושלים. זאת הסיבה, על-פי נתן שור, להפסקת פרויקט בניית החומות בירושלים, והסולטנות העות'מאנית הפנתה את משאביה למטרות אחרות.
המזרחן אמנון כהן חולק על טענה זו וסובר כי הסולטנות ראתה בלטישת העיניים הנוצרית לירושלים איום תמידי. בשל כך, למשל, הקפידה על אחזקת חיל מצב גדול מאוד בעיר (כמאה יניצ'רים), וכן על תחזוקה שוטפת של תותחי העיר, ואף על החלפתם בתותחים חדשים במידת הצורך. באמצע המאה ה-16, למשל, כשהסתבר כי מצב התחזוקה של חלק מהתותחים הידרדר, נשלחו הוראות, מומחים ותקציב מאיסטנבול להקמת בית מלאכה לתיקון תותחים ולייצורם בירושלים. כהן אינו מתייחס לשאלה מדוע לא הסתיימה בניית החומה, ולמעשה אף חוקר, למעט שור, לא נתן על כך את הדעת.

חומת ירושלים העות'מאנית בעת החדשה

כמעט 400 שנה הקיפה החומה העות'מאנית את כל החלק המיושב של ירושלים והגנה על תושביה, אך במחצית המאה ה-19 הלכה העיר והתפשטה אל מחוץ לחומות: שכונות חדשות נוסדו בזו אחר זו, ועד מלחמת העולם הראשונה כבר גרו רוב תושבי העיר מחוץ לחומות. בתים רבים נבנו בצמוד לחומה מבחוץ, בעיקר סביב שער יפו, השער החדש ושער שכם, עד כי לא ניתן היה לראות את החומה באזורים אלה. בקטעים רבים החומה הפכה לקיר סתמי בירושלים, ללא משמעות הגנתית או ביטחונית. ביום פקודה, כאשר צרו הבריטים על ירושלים, לא נעשה בחומה שימוש צבאי טקטי כלשהו. הטורקים ברחו מירושלים, מבלי שירו ולו ירייה אחת מתותחיהם שעל החומה.
בתקופת המנדט הבריטי ראו השליטים הבריטים בחומה פנינה אדריכלית ואחד מסמליה של המורשת ההיסטורית של ירושלים. מושל ירושלים הראשון, רונלד סטורס, קבע כי יש להסיר את כל הבתים הצמודים לחומה מבחוץ, כדי לחשוף את מלוא החומה לעין כול. הוא הזמין מתכנני ערים מאנגליה שיקבעו תוכניות אב לעיר, תוך הקפדה על יצירת חגורת יֶרֶק (Green belt, אזור חיץ ירוק) סביב חומת העיר העתיקה. כך, למשל, הייתה תוכנית מקלין משנת 1918, תוכנית גדס לירושלים מ-1919, ותוכנית גדס-אשבי מ-1922.‏ הריסת הבתים הצמודים לחומה החלה רק בשלהי תקופת המנדט, ולא הושלמה עד יציאת הבריטים מהארץ. 
בקרבות מלחמת העצמאות ב-1948 נחלו הפלמ"ח, ובהמשך צה"ל, מפלה קשה בהגנת הרובע היהודי. את קולר האשמה תלה אז דוד בן-גוריון בחומה, שהפריעה, לטענתו, למגינים בדרכם פנימה. במשך 19 שנות העיר החצויה לא נעשה דבר עם החומה, שכן חלקים עיקריים בה נשענו על שטחי הפקר ושמשו כעמדות ירי של הלגיון הירדני. שבוע אחד בלבד לאחר איחוד ירושלים במלחמת ששת הימים ב-1967, הזכיר בן-גוריון את אחריותה של החומה לכישלון הגנת הרובע היהודי, וקרא להרוס אותה:
"צריך להרוס את חומת ירושלים, היא איננה יהודית. היא נבנתה על ידי סולטאן טורקי במאה ה-16. אנו רוצים שירושלים תהיה עיר גדולה, אחת. חשוב לנו הכותל, והוא עומד וקיים, ואילו להריסת החומה יהיה ערך פוליטי עולמי. אז יידע העולם שיש ירושלים אחת, ובה אפשרי מיעוט ערבי."
— אסיפת רפ"י בבית הרופא בירושלים, 19 ביוני 1967
 
הדברים זכו לביקורת קשה מצד אנשי רוח רבים, ובהם הסופר ש"י עגנון שאמר: "בן-גוריון אמר הרבה שטויות בחייו. הצעתו להרוס את החומה היא היותר גדולה" (דברים שאמר לאחר סיור בעיר העתיקה, 25 ביוני 1967). גם הסופר יצחק שלו לא חסך את שבט לשונו, ובמכתב תגובה ארוך שפורסם בעיתון הארץ ב-22 ביוני 1967, כתב בין היתר:
"מסתבר שלאחר שהצליח בן-גוריון בכמה וכמה ניתוצים קודמים, כגון: ניתוץ אלטלנה, ניתוץ יחסיו עם חבריו הקרובים ביותר, וניתוץ דמותו בעיני רבים ממעריציו, עוד נשאר די מרץ אגרסיווי בגרזנו לשם מעשה חדש: ניתוצה של חומת העיר העתיקה... הרי זו צרות עין וחוסר כל חוש כבוד היסטורי להרוס מבנה עתיק יומין רק משום שאיננו יהודי ונבנה על ידי סולטאן טורקי."
קריאתו של בן-גוריון לא יצאה לפועל. אדרבא, ראש עיריית ירושלים באותה עת, טדי קולק, דבק בתוכניות המתאר של הבריטים לחשיפת החומה ולשיקומה. בחודשים שאחרי איחוד העיר הרס קולק את הבתים החרבים למחצה שהיו צמודים לחומה באזור ממילא, כיכר צה"ל ושכונת מוסררה, והודיע על הקמת גן לאומי סובב חומות ירושלים. בשנות ה-70 נפתח הגן באופן רשמי. במקביל, הוכשרה טיילת בראש החומה, המאפשרת לטייל עליה בשני מסלולים: סביב הרובע הארמני והיהודי משער יפו עד שער האשפות, וסביב הרובע הנוצרי והמוסלמי משער יפו עד שער האריות.
בשנת 2004 נפלה אבן גדולה מראש החומה, דבר שהביא את רשות העתיקות לערוך סדרה ארוכה של שיפוצים בחומת ירושלים העות'מאנית בין השנים 2004 - 2011, בעיקר באזור שער יפו ושער ציון.