google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ונתן ויטנברג

הרב ג'ונתן (יונתן) ויטנברג (באנגלית: Jonathan Wittenberg,‏ נולד ב-17 בספטמבר 1957 בגלאזגו) הוא רב קונסרבטיבי בריטי, יליד סקוטלנד, משנת 2008 הוא רב ראשי של "אספת בתי הכנסת המסורתיים בבריטניה". הוא מכהן החל משנת-1987 כרב בית הכנסת ניו נורת' לונדון (New North London Synagogue). קהילתו מונה 2,400 חברים. הוא פועל למען ההבנה בין התרבויות והדתות השונות בבריטניה. עבד בעבר במסגרות של בתי חולים ומוסדות סיעוד (North London Hospice ו- Great Ormond Street Hospital.
הרב ויטנברג כותב ספרים ומשתתף עם מאמרים קבועים בעתונים "ג'ואיש כרוניקל ו"קונזרבטיב ג'ודאיזם". כמו כן השתתף בתוכניות דת ("תפילת היום") בתחנות רדיו בי.בי.סי ו"אל מוסתקילה" ("העצמאית").

פרטים ביוגרפיים

הרב ויטנברג נולד וגדל בגלאזגו במשפחה של רבנים בעלת שורשים במזרח אירופה וגרמניה. בגיל 6 עבר לגור בלונדון עם משפחתו. הוא למד שפות קלאסיות ומודרניות ביוניברסיטי קולג' סקול בלונדון, אחר כך סיים תואר בספרות אנגלית (1976-1979) בקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. אחרי שבמשך שנתיים לימד ופעל בתחום החברתי בישראל, קיבל תעודת הוראה במכללת גולדסמית בלונדון. בשנת 1987 הוסמך לרבנות בעקבות לימודים במכללת לאו בק בלונדון ובירושלים. באנגליה היה תלמידו של הרב לואיס ג'ייקובס. כמו כן למד אצל הרב ד"ר אריה סטריקובסקי בישראל.
מעורב בשיח בין הדתות בבריטניה, הציע הרב ויטנברג תוכנית להקמת בית ספר תיכון בין-דתי באנגליה. בשנת 2010 במלאת מאה שנה לבית הכנסת וסטנדה מפרנקפורט על נהר מיין בגרמניה, שבו שרת כרב סבו מצד אמו, ערך הרב ויטנברג (יחד עם כלבו מצפה) מסע ברגל מפרנקפורט ללונדון, ובאופן סמלי, הביא לקהילתו באנגליה להבה מתוך נר התמיד של בית הכנסת הגרמני. 
הוא מתגורר בצפון לונדון והוא נשוי לניקולה סולומון ויש לו שלושה ילדים.
קלבדיה בויארסקיך

ביוגרפיה

קלבדיה בויארסקיך נולדה בעיירה במחוז סברדלובסק. כבר בילדות היא הצטיינה בענפי ספורט שונים. לאחר סיום בית הספר קלבדיה בויאסקיך החלה לימודים בטכניקום לספורט תוך התמכות בטניס שולחן. מאמן בענף סקי ראה את הספורטאית הצעירה והציעה לה לעבור לאימונים אצלו. בתקופה זו היא עברה תאונת דרכים קשה ולדעת הרופאים היא הייתה צריכה לעזוב ספורט תחרותי. המאמן של קלבדיה בויארסקיך התעקש בהמשך האימונים ועיבד בשבילה תוכנית אימונים אישית. בגיל 20 הספורטאית נכללה בנבחרת ברית המועצות.
שיא הקריירה שלה היה בשנים 1964-1966 כאשר היא זכתה במדליות באולימפיאדה ובאליפות העולם. בשנים 1964-1967 היא זכתה 6 פעמים באליפות ברית המועצות במרחקים שונים. היא עזבה את התחרויות לאחר שמאמן הנבחרת דרשה ממנה לכלול אותה כמאמן במסמכים הרשמיים, למרות שלא הייתה לה שום נגיעה לנושא. קלבדיה בויארסיקך סירבה ובעקבות כך לא הוזמנה יותר לנבחרת. 
לאחר סיום הופעות בתחרויות בויארסקיך סיימה מכון הפדגוגי בסברדלובסק ועסקה באימון ילדים. לכבודה כל שנה התקיימו תחרויות בסקי למרחקים על שמה.

הופעות באולימפיאדה

לאולימפיאדת 1964 בויארסקיך הגיעה כספורטאית עתודה בנבחרת. במהלך האימונים התברר שהיא נמצאת בכושר גבוה והוחלט בכל זאת לכלול אותה בתחרות ל-5 ק"מ במקום אחד הספורטאיות הוותיקות יותר. בעקבות הצלחתה וזכייתה במדליית זהב היא נכללה בתחרות ל-10 ק"מ בו זכתה במדליית זהב שנייה (כל שלוש המדליות הוענקו לספורטאיות מברית המועצות) ובתחרות שליחים בו הנבחרת זכתה במקום הראשון.
וינסטון סיילם

היסטוריה

ההתיישבות החלה באזור סיילם בנובמבר 1753. העיר עצמה הוקמה בשנת 1866 והשם "סיילם" נבחר. מקורו של השם הוא במילה העברית "שלום". בשנת 1849 הוקמה מצפון לסיילם העיר וינסטון. החל משנת 1868 התפתחה תעשיית טבק בעיר, ובשנת 1880 פעלו בעיר כ-40 מפעלי טבק. באותה השנה משרד הדואר האמריקאי החל להתייחס אל שתי העיירות כמקום אחד. לאחר משאל בשתי הערים שהתרחש בשנת 1913, שתי הערים אוחדו.

שלטון מקומי

הגוף המנהל של העיר הוא מועצת העיר, שבה חברים שמונה נציגים הנבחרים מדי ארבע שנים בחודש נובמבר. הבחירות למועצה ולראשות העיר מתרחשות באותו היום. ראש העיר נבחר על ידי כלל העיר, ושמונת חברי המועצה נבחרים על פי שמונה אזורי בחירה. נכון לשנת 2017, ראש העירייה הוא אלן ג'וינס, אשר מכהן משנת 2001, וכהונתו היא הארוכה ביותר בתולדות העיר.
ז'אן פייר-בלוך

ז'אן פייר-בלוך (בצרפתית: Jean Pierre-Bloch;‏ 14 באפריל 1905, פריז, צרפת - 17 במרץ 1999, פריז, צרפת) היה פוליטיקאי צרפתי-יהודי סוציאליסט חבר האספה הלאומית, איש תנועת ההתנגדות הצרפתית במלחמת העולם השנייה ונשיא הליגה הבינלאומית נגד גזענות ואנטישמיות  בין השנים 1968–1993‏.

ביוגרפיה

פייר-בלוך נולד ב-14 באפריל 1905 בפריז, צרפת. אביו היה תעשיין. הוא למד משפטים בסורבון. במהלך שנות ה-20 המאוחרות עבד כעיתונאי בעיתון Le Populaire‏.
בשנת 1934 נבחר להיות חבר המועצה הכללית של מחוז אֵן. ב-1935 התמנה לתפקיד סגן ראש עיריית לאן.
בשנת 1936, לאחר ניצחון החזית העממית, התמנה לחבר האספה הלאומית. ב-1938, היה אחד מחברי האספה היחידים שהתנגדו להסכם מינכן.
ב-1939, התנדב לכוחות המזוינים של צרפת, אך נפל בשבי הגרמנים ב-23 ביוני 1940. ב-17 באוקטובר נמלט מהשבי, והצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית בדורדון, שם סייע לטפל, יחד עם אשתו גבי, בסוכנים שהוצנחו לצרפת, משלוחי נשק וציוד שנשלחו ממטה צבא צרפת החופשית בלונדון. באוקטובר 1941 נעצר במרסיי ונכלא באשמת בגידה, אך ב-16 ביולי 1942 נמלט בעזרת אשתו. לאחר בריחתו ניסה להצטרף לצבא צרפת החופשית בלונדון, אך נתפס בספרד ונשלח למחנה מעצר, שם שהה מספר חודשים. בסתיו אותה השנה שוחרר מהמחנה והגיע ללונדון, שם עמד בראש המחלקה האזרחית של המודיעין המרכזי. בספטמבר 1943 הועבר לאלג'יריה, שם פעל להוצאה לפועל של צו כרמיה (שבוטל על ידי משטר צרפת של וישי), וב-20 באוקטובר 1943 הושבה ליהודי אלג'יריה האזרחות הצרפתית שלהם.
ב-1945, לאחר המלחמה, חזר פייר-בלוך לכהן כחבר באספה הלאומית, והמשיך לכהן עד 1947.
ב-1968 מונה לנשיא הליגה הבינלאומית נגד גזענות ואנטישמיות , תפקיד בו כיהן עד 1993. בין השנים 1987–1989 ניהל את הוועדה המייעצת לראש הממשלה בנושא זכויות האדם.
פייר-בלוך נפטר ב-17 במרץ 1999 בפריז, צרפת, בגיל 93.
כנסייה ממוסדת

כנסייה ממוסדת היא כנסייה שמאושרת ונתמכת על ידי ממשלה של מדינה מסוימת. לדוגמה, כנסיית אנגליה או כנסיית סקוטלנד בממלכה המאוחדת. במדינות מסוימות אין אישור לאף כנסייה. דוגמה לכך היא ארצות הברית בה אין כנסיות מאושרות על-פי התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית.

הממלכה המאוחדת

בממלכה המאוחדת, כנסיית אנגליה וכנסיית סקוטלנד עדיין ממוסדות, על אף העובדה שכנסיית אירלנד וכנסיית וויילס פורקו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. עד 1920 נהנתה כנסיית אנגליה ממעמד זהה גם בווילס, וכנסיית אירלנד החזיקה באותה עמדה באירלנד.
כנסיית אנגליה היא הכנסייה הממוסדת של אנגליה, ובה המונרך הוא השליט חוקתית. על אף זאת, הכנסייה כפופה לממשלת בריטניה.
על אף שכנסיית סקוטלנד היא הכנסייה הממוסדת של סקוטלנד, היא עצמאית לחלוטין מהמדינה, ואין לה שום ייצוג או גוף רשמי. מאז המהפכה המהוללת הכנסייה של סקוטלנד היא הכנסייה הממוסדת של סקוטלנד. מעמדה הוענק לה כאשר המלך וויליאם השלישי ואשתו מרי השנייה הגיעו לאנגליה והחליפו את ג'יימס השני, והושג הסכם שעל פיו לסקוטלנד תהיה כנסייה נפרדת. מאז הייתה הכנסייה של אנגליה לאפיסקופלית, וכנסיית סקוטלנד הוגדרה פרסביטריאנית.

ארצות צפון אירופה

החוקות של המדינות דנמרק, איסלנד ונורווגיה מגדירות את הנצרות הלותרנית כדת המדינה.

יוון

החוקה של יוון מגדירה את הנצרות יוונית-אורתודוקסית כדת המדינה.

ישראל

לפי שיטת המילט, בישראל מוכרות מספר קהילות דתיות - היהדות בצורתה האורתודוקסית בלבד, האסלאם, ובנצרות מוכרות הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית, הכנסייה הקתולית, הכנסייה האפוסטולית הארמנית, הכנסייה הקתולית-ארמנית, הכנסייה הסורית-קתולית, הכנסייה האשורית, המלכיתים, הכנסייה האתיופית האורתודוקסית, הכנסייה המארונית, והכנסייה הסורית-אורתודוקסית. קיימים הסכמים בלתי רשמים בין מדינת ישראל לכנסייה האנגליקנית ולכנסייה המורמונית. על אף ההכרה הרשמית, לרוב הכנסיות הנוצריות הממוסדות בישראל אין כוח פוליטי רב, והן אינם מתערבות כמעט בשלטון, לעומתן ליהדות ומוסדותיה יש השפעה רבה הן על חיי היום-יום והן במישור הפוליטי, על אף שבחוק הישראלי היהדות לא הוגדרה מעולם כדת הרשמית של המדינה.
חרוט געשי

חרוט געשי הוא אחד הצורות הגעשיות הפשוטות והנפוצות ביותר והמבנה האופייני במרבית הרי הגעש. החרוט נוצר מהתפרצות געשית הנערמת סביב לוע הר געש בצורת חרוט עם שקע במרכז פסגתו. 
כל התפרצות גורמת להצטברות חומר נוסף המגביה ומעבה את הסוללה, וכך מתפתח הר געש בצורת חרוט. חרוטים געשיים נבדלים זה מזה בהרכב ובגודל החלקיקים הבונים אותם ובהתאם לאופי וגודל השברים הנפלטים במהלך ההתפרצות. ומהבולטים שבהם הוא חרוט האפר שהוא גם הנפוץ שבהם וגובהו אינו עולה על כמה מאות מטרים. החרוט נוצר מנפילת טפרה – חומר פירוקלסטי המועף מצינור ההזנה לאוויר ושב ונוחת על הקרקע.
בהר געש בו הלבה הנשפכת דלה בגזים, בדרך כלל יתקבל חרוט געשי שטוח במיוחד הנקרא חרוט מגן. לחרוטים אלה מדרונות מתונים. חרוטי מגן נפוצים בהוואי ואף בכמה מקומות ברמת הגולן, למשל ברכס דלוה, הנמצא בסמוך לחורבות הכפר דלוה.

חרוט אפר

חרוט אפר הוא הסוג הפשוט והנפוץ ביותר של החרוט הגעשי. הוא בנוי מחלקיקים וגושים של לבה קרושה שנפלטת מסוללה אחת. בדומה לגז טעון, הלבה מתפוצצת בכוח רב באוויר ונשברת לרסיסים קטנים המתגבשים ונופלים בצורת גחלים סביב פתח האיוורור ויוצרים חרוט עגול או סגלגל. במרבית החרוטים הגעשיים יש מכתש קעור בפסגתו וגובהו מגיע לכמה מאות מטרים בלבד. 
חרוט אפר מפורסם הוא פריקוטין שנוצר בשנת 1943 לנגד עיניהם של איכרים מהכפר הסמוך הממוקם במקסיקו.
ג'יי קיי סימונס

ביוגרפיה

סימונס נולד בדטרויט, מישיגן. יש לו אח ואחות. הוא למד באוניברסיטת מונטנה, והיה חבר ב-"Seattle Repertory Theatre".
לפני שהצליח במסך הגדול והקטן, סימונס היה זמר ושחקן תיאטרון בברודוויי. הוא גילם את הארי הסוס בגרסה מחודשת ל"ברנשים וחתיכות", כמו גם את ג'יגר בגרסה מחודשת למחזמר "קרוסלה" בבית האופרה של יוסטון.
בשנת 2004 שיחק בקומדיית הפשע של האחים כהן, "לחסל את הליידי" בכיכובו של טום הנקס.
ב-2014 זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך, על תפקידו בתור מדריך הג'אז המתעלל טרנס פלצ'ר בסרט "ויפלאש".
בשנת 2016 שיחק בסרט המתח "רואה החשבון" לצידם של בן אפלק ואנה קנדריק. באותה שנה שיחק בסרט המוזיקלי של הבמאי דמיאן שאזל, "לה לה לנד" לצידם של אמה סטון ראיין גוסלינג. ודיבב את דמותו של קאמפה בסרט האנימציה "כלב מי שמנגן".
בשנת 2017 השתתף בסרט הדרמה "הגיבורים של בוסטון", לצדם של מארק וולברג, מליסה בנויסט וקווין בייקון, שיחק בסרטו הקומי של לורנס שר "ממזרים" ("Father Figures"), לצד אד הלמס, אוון וילסון וגלן קלוז, וכן השתתף בסרט "איש השלג". 
בשנת 2018 גילם את הדמות הראשית בסדרה "מקביל". באותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בסרט "מקום לאהבה".
ז'אק קתמור

ביוגרפיה

נולד בשם ז'אק מורי למשפחה יהודית אמידה בקהיר. אביו היה בעליו של בית חרושת לאריחים. קתמור הושפע מן התרבות האירופאית וידע רק מעט ערבית, כרבים מיהודי מצרים.
ב-1958, בגיל 20, נסע ללמוד אמנות באקול דה בוזאר בפריז ובמספר מוסדות בשווייץ. באותה תקופה צייר, צפה בסרטים וקרא הרבה ספרי פילוסופיה ושירה. 
ב-1960 עלה לישראל, ולאחר שסיים אולפן התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים.
לאחר סיום שירותו שכר חדר בתל אביב עם חברו יגאל בורשטיין, פקד את בתי הקפה ונטמע בבוהמה התל אביבית.
הוא ליכד סביבו קבוצה של אמנים, יוצרים ואנשי רוח אשר נקראה "העין השלישית". דירתו בדיזנגוף 40 הייתה שוקקת חיים ותפסה חלק מרכזי בחיי התרבות של תל אביב של אותן שנים. הוא נשא לאישה את הלית ישורון, בתו של המשורר אבות ישורון.
במלחמת ששת הימים שירת במילואים יחד עם הצלם אמנון סלומון. לאחר המלחמה החלו השניים במשך כשנתיים בצילום אשתו של קתמור. ביחד צילמו השניים במשך כשנתיים את אשתו של קתמור. בעקבות עצתו של אורי זהר, שראה את החומר המצולם, החליטו ליצור סרט קולנוע באורך מלא. במהלך העבודה על הסרט, פגש את הדוגמנית אן טוכמאייר, שהייתה מוכרת באותה תקופה כנערת זוהר והופיעה על שערם של מגזינים כגון העולם הזה. קתמור החליט להוסיף את טוכמאייר לצוות השחקנים בסרטו. המפיק אברהם דשא פשנל, מימן את הסרט  ו"מקרה אישה" יצא אל האקרנים ב-1969 וכן נבחר לייצג את ישראל בפסטיבל ונציה באותה השנה. הסרט "מקרה אישה", ניסיון נועז וחדשני לשעתו, נחל כישלון מסחרי ולמעשה סתם את הגולל על סיכויו של קתמור להמשיך בקריירה של במאי סרטים, למרות השתתפות הסרט בפסטיבל הסרטים של ונציה.
לאחר תום הצילומים התגרש קתמור מישורון ונשא את טוכמאייר לאישה.
טוכמאייר עזבה את ישראל לארצות הברית וקתמור יצא גם הוא לחו"ל. השניים הגיעו לאמסטרדם ב-1975, שכרו לעצמם בית-סירה וניסו להחיות בו את הקומונה התל אביבית.
קתמור חידש את הקשר עם הצלם אמנון סלומון ובקיץ 1976 צילמו ותיעדו במשך חודש ימים את פסטיבל ה"שוטים" השנתי (הופעות וסדנאות של קבוצות ליצנים מרחבי העולם), שנערך באמסטרדם באותה עת. ב-1977, ביצעו השניים סדרת צילומים נוספת של כ-40 שעות. קתמור סיים את העריכה והסרט "השוטה" הופץ להקרנה. לאחר מכן  התמכרו בני הזוג לסמים כגון קוקאין, וקוק פרסי.
קתמור וטוכמאייר חזרו ב-1991 לישראל לתוכנית גמילה אינטנסיבית מסמים. 
בריאותו של קתמור החלה להתדרדר בקיץ 2001 והוא נפטר כתוצאה מנזקי אלכוהוליזם מתמשכים מספר חודשים לאחר מכן.
אלמנתו, אן, נפטרה בסוף מאי 2004 באמסטרדם, במהלך חופשה.
בשנת 2012 הוצגה התערוכה "למות לאט – ז'אק מורי קתמור והעין השלישית", פרי יצירתו של האמן אוֹרי דרומר, במוזיאון נחום גוטמן בתל אביב.

קבוצת העין השלישית

קבוצת העין השלישית הייתה תנועת אוונגרד שפעלה בישראל החל מסוף שנות השישים ועד למלחמת יום כיפור בשנת 1973. הקבוצה ניסתה ליצור בישראל גרסה מקומית לסצנת "ילדי הפרחים" בארצות הברית.
שיתופי פעולה אמנותיים רבים נרקמו בין חברי הקבוצה. בין הפרויקטים היו הופעות מיצג פרובוקטיביות שכללו עירום והתייחסות לסמים מרחיבי התודעה, שהיו חלק מחיי הקבוצה. אחד הפרויקטים השאפתניים ביותר היה הסרט האוונגרדי "מקרה אישה" אותו ביים קתמור ובו כיכבה אשתו דאז, הלית ישורון, וכן אן טוכמאייר. כמו כן הוציאה הקבוצה עיתון מחתרתי בשם "סטריפ".
בין חברי הקבוצה היו: הלית ישורון, השחקנית יעל אביב, צלם הקולנוע אמנון סלומון, אן טוכמאייר, האמנית דפנה ערוד, האמן ומבקר המוזיקה מיכאל רורברגר, האמן מישל אופטובסקי, הצייר איקא ישראלי, הבמאי דוד גרינברג ועוד.
דני רום

קריירה

בגיל 17 עלה לקבוצת הבוגרים של מכבי חיפה, ושיחק לראשונה במדיה נגד מכבי יפו ב-4 בינואר 1958. רום, "שחקן כלבו" שבנוסף להיותו חלוץ מוכשר שיחק בתפקידים רבים על המגרש, היה אחד השחקנים המהירים בישראל באותה תקופה ובעל נגיחות מצוינות.
בגיל 19 זומן לראשונה לנבחרת ישראל, והופעת הבכורה שלו הייתה ב-27 בנובמבר 1960 מול נבחרת קפריסין. היה שותף לזכייתה של מכבי חיפה בגביע המדינה ב-1962. רום היה שותף גם להישג השיא של נבחרת ישראל, העפלתה למונדיאל 1970 שנערך במקסיקו, ובטורניר פתח בהרכב במשחק מול אורוגוואי, ומול איטליה נכנס כמחליף עם פתיחת המחצית השנייה. לאחר המונדיאל פרש ממשחק, אך חזר בו בשנת 1971 כדי לשחק בחצי גמר גביע המדינה, בו כבש, ובגמר, בו הפסידה הקבוצה להכח רמת גן. בעונת 1972/1973 חזר שנית למשחק פעיל, והציל את מכבי חיפה מירידה לליגת המשנה.
רום, שכבש 78 שערים לזכות מכבי חיפה בליגה ב-283 הופעות ו-20 שערים בגביע ב-43 הופעות, היה מלך השערים של מכבי חיפה עד אשר זאהי ארמלי עקף אותו בשנת 1989. עם זאת, בנבחרת לא כבש אף שער ב-29 הופעותיו.
רום גרוש בשנית ואב לאיש יחסי הציבור והעיתונאי ברק רום. היה נשוי לרכילאית ציפי רום וללאה רום.
Long Time

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי שאקירה ופארל ויליאמס, והופק על ידי הנפטונז. השיר הוא בסגנון דאנס-פופ, בדומה לכל שירי האלבום.

בדיחת הסינגל

השיר שודר בפעם הראשונה בתחנת רדיו מוכרת באמריקה הלטינית ב-28 בדצמבר 2009, בתחנת הרדיו הזו נאמר כי שאקירה אישרה שהשיר יהיה הסינגל הבא מתוך האלבום כשקודמו היה "Give It Up to Me", וזמן קצר לאחר מכן זה פורסם בכל אתרי האינטרנט. 
עוד מתחנת הרדיו נאמר כי היא גם אישרה שהקליפ יצולם באורוגוואי, וגם כי בקליפ תופיע פרגי, והוא יצולם על ידי ג'ייק נאווה.
לאחר זמן מה תחנת הרדיו עלתה לשידור נוסף שבה נאמר כי זו הייתה בדיחת סרק.
טירת דרהאם

היסטוריה

הטירה נבנתה במאה ה-11 כחלק מההשתלטות הנורמנית על צפון אנגליה. האוכלוסייה באזור הייתה "פראית ולא יציבה" בשנים שלאחר הכיבוש הנורמני (1096 ואילך). כדי לייצב את שלטונם בנו הנורמנים שורה של מבצרים, וטירת דרהאם היא אחת מהם. הטירה בנויה כ-"Motte-and-bailey", מבצר שנבנה על תל מלאכותי, או גבעה טבעית שהוגבהה לצורך כך, מוקפת בחפיר. בראש התל נמצא מבצר, שבמרכזו חצר. בחצר שכנו בעלי מלאכה, ואיכרים או פועלים שעבדו עבור אדון הטירה. טירות מסוג זה נבנו כבר בזמן הקלטים, ומבצר דרהאם הוא אחת מהדוגמאות המוצלחות לבנייה בסגנון זה.
הבישוף מדרהאם, שמונה על ידי המלך כדי להפעיל את סמכותו המלכותית ישב בטירת דרהאם עד 1183, אז עבר מושבו לעיר בישוף אוקלנד (Bishop Auckland), כ-15 ק"מ דרומית-מערבית לדארהם. אולם הטירה, החדר המרכזי בטירות מעין אלה, הוא מן הגדולים מסוגו בבריטניה. הבישוף אנתוני בק בנה אותו בתחילת המאה ה-14, ואז היה הגדול ביותר מסוגו, אך הוא קוצר על ידי הבישוף ריצ'רד פוס לקראת סוף המאה ה-15. גם כיום הוא מן הגדולים ביותר: גובהו 14 מטרים ואורכו יותר מ-30 מטרים.

אוניברסיטת דרהאם

ב-1837 נתרם מבנה הטירה לאוניברסיטת דרהאם, שנוסדה באותן שנים. בטירה נפתח אחד הקולג'ים של האוניברסיטה, שנקרא "קולג' האוניברסיטה" (University College). המבנה שוקם על פי התוכניות המקוריות, ונפתח ב-1840. בטירה מתגוררים יותר ממאה סטודנטים. האולם המרכזי של הטירה משמש כחדר האוכל, ואולמות המרתף לשעבר משמשים כמועדון (Common Room) של הסטודנטים לתואר ראשון. שתי הקפלות שבטירה (ראו להלן) משמשות עדיין לתפילה ולמטרות נוספות, כמו הצגות. בטירה שוכנים, בין היתר, גם ספריית הקולג' ומשרדים. בחופשות משמשת הטירה כמלון לכנסים (אקדמיים בדרך כלל). הכניסה לטירה לציבור הרחב היא רק במסגרת סיורים מודרכים.

קפלות

כאמור, הקולג' הנמצא בטירה עושה שימוש נרחב בשתי הקפלות הנמצאות בה: הקפלה הנורמנית שנבנתה בסביבות שנת 1078, והקפלה של טונסטל (קת'ברט טונסטל – Tunstall או Tonstall, ממנהיגי הכנסייה באנגליה במאות ה15 ו16, שהיה הבישוף של דרהאם) שנבנתה ב-1450.
הקפלה הנורמנית היא החלק העתיק ביותר של הטירה שעודנו נגיש לציבור. האדריכלות של הקפלה היא אנגלו-סקסית-אנגלית, אולי בשל העובדה שהקפלה נבנתה על ידי עובדי כפייה אנגליים. במאה ה-15 נחסמו שלושת החלונות בקפלה, בשל הבנייה המורחבת של מגדל העוז, הביצור העיקרי בטירה. עד שנת 1841 לא נעשה שימוש בקפלה, והחל מאותה שנה נעשה בה שימוש כמסדרון מעבר אל המגדל המרכזי. במהלך מלחמת העולם השנייה נוצלה הקפלה כמרכז פיקוד ותצפית של חיל האוויר המלכותי. הקפלה קודשה מחדש זמן קצר לאחר המלחמה וכיום מתקיימות בה תפילות מדי שבוע.
בקפלה של טונסטל נעשה שימוש רב יותר, בשל שטחה הגדול מעט יותר. הקפלה הורחבה בסוף המאה ה-17. בקפלה נמצאים כיסאות שנקראו "מיזריקורדס" (misericords, בתרגום מילולי: "מושבי רחמים" או mercy seats), שנועדו לסייע לאנשים שהתקשו לעמוד לאורך זמן בקטעי התפילה ארוכים, להישען על קצהו של הכיסא המורם.

אתר מורשת עולמית

בשנת 1986 הוכרזה הטירה, יחד עם הקתדרלה הסמוכה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. ב-2008 הוסף כר הדשא שבין שני המבנים, "מדשאת הארמון" (Palace Green) לאתר.
יבגני רודיאונוב

ילדותו והתבגרותו

יבגני נולד ב-23 במאי 1977 בכפר צ'יבירליי באזור קוזנצק במחוז פנזה. אביו, אלכסנדר קונסטנטינוביץ' היה נגר שייצר רהיטים (ונפטר ארבעה ימים לאחר הלוויית בנו). אמו - ליובוב ואסילייבנה, הייתה מהנדסת. יבגני למד בבית הספר מס' 4 בקוזנצק ואחר כך בבית הספר המקיף בקורילובו בחבל פודולסק שבמחוז מוסקבה. עם סיום הלימודים עבד במפעל רהיטים.

שירותו הצבאי

רודיאונוב שירת ביחידה של משמר הגבול הרוסי, שעברה אימונים באוזרסק, מחוז קלינינגרד, לפני שהועברה לצ'צ'ניה. רודיאונוב שירת בצ'צ'ניה במשך חודש אחד לפני שנפל בשבי הצ'צ'ני.
יבגני רודיאונוב נחטף יחד עם חברי יחידתו על ידי יחידה צ'צ'נית בפיקודו של רוסלן חייחורוייב. במהלך השבי הוא ניסה להימלט וסירב להסיר את שרשרת הצלב שהייתה תלויה על צווארו. 
יבגני היה נוצרי מאמין והיה נוהג ללכת עם סבתו לכנסייה, בעת שירותו בצ'צ'ניה נשא על צווארו שרשרת צלב והיה היחיד מבין חבריו לנשק שנשא שרשרת צלב, ולכן החליטו שוביו להיטפל אליו משהבחינו כי הוא נוצרי מאמין - הם הסירו ממנו את הצלב והכריחוהו להתאסלם. לאחר שסירב להסיר את הצלב ואחרי שלושה חודשים בשבי, שלוו בבריונות ועינויים קשים ולאחר שסירב להסיר את הצלב, הוא היה נתון תחת עינויים. הם החליטו להוציאו להורג, ב-23 במאי 1996. חייחורוייב עצמו הודה בכך בהכרזה לתקשורת. 
כאשר הגיעו ידיעות ראשוניות על היעלמות חברי היחידה בה שירת רודיאונוב, תחילה הם הוכרזו כעריקים ושוטרים רוסיים הגיעו לבית הוריו של רודיאונוב בחיפוש אחריו. הרשויות החלו להבין שהוא נחטף לאחר שאתר החטיפה נבדק על ידי מומחים לרפואה משפטית שזיהו סימני מאבק ושאריות דם. רודיאונוב נפל בשבי יחד עם חבריו אנדריי טרוסוב, איגור יאקובלב ואלכסנדר ג'לזנוב - כולם אולצו להמיר את דתם, סירבו וכולם נורו למוות, כאשר רודיאונוב נהרג וראשו נכרת.
אמו, ליובוב ואסילייבה נסעה לצ'צ'ניה כדי לחפש אחריו, מתוך הנחה שהוא עריק. מפקדיו לא ידעו לומר לה מה עלה בגורלו, כשהתברר כי נחטף. היא נאלצה לשלם למחבלים צ'צ'ניים שיספרו לה היכן קברו את גופתו, משהתברר כי הוצא על ידם להורג. זיהוי ודאי של גופתו התבצע רק לאחר שדגימת דנ"א אישרה זאת בוודאות.
הוא נקבר סמוך לכפר סאטינו-רוסקוי בחבל פודולסק שבמחוז מוסקבה, סמוך לכנסיית ההתעלות של ישו.

הדעות אודותיו

הכומר דמיטרי דודקו, שהיה פעיל חברתי ולחם למען חופש הדת בברית המועצות, אמר עליו:
יבגני רודיאונוב מסר את נפשו למען ישו, למען האמונה האורתודוקסית. זהו הישג ​​נדיר! מצד אחד מצער שזה גרם למותו ומצד שני - זוהי השראה ואומץ. קונסטנטין הגדול ראה את הצלב ואמר: "בסימן זה נכבוש" ואז ראינו מה קרה, והוא אמר: "רק על ידי האמונה ננצח!" כי אם אתה מסתכל מסביב - שום דבר לא יכול להציל אותנו. ואכן, האיש חי בינינו בזמן מאוד קשה, אולי קשה יותר מאשר בתקופה הסובייטית, כשזה היה חילול קודש. קל יותר לחיות בתקופה שבה היה האתאיזם, תחת שלטון מושחת - קשה יותר. אבל גם בתקופה פגומה זו הוא שמר על אמונתו. אפשר היה לחשוב שנדרש ממנו קצת - רק להסיר את הצלב. אך, בפומבי הוא אולץ לוותר על המושיע.
נשיא צ'צ'ניה, רמזן קדירוב, אמר עליו כי:
דעתי על מותו של החייל רודיאונוב, שנהרג על ידי ברברים, בדרישה לשנות את אמונתו - זהו מעשה גבורה של אדם אחד אל מול מעשה נתעב של אלה שהרגו אותו.
ביל פרייזר

ביוגרפיה

פרייזר נולד בפרת' והתחנך בבית הספר סטראת'לאן. בתחילת הקריירה שלו עבד כפקיד בבנק, ובהמשך התחיל לעסוק במשחק. בימיו הראשונים כשחקן הייתה לו מעט עבודה, ולעיתים קרובות היה חסר פרוטה, ונאלץ לישון ברציפים בלונדון. לפני מלחמת העולם השנייה ניהל את תיאטרון קונאוט בוורת'ינג; ואז גויס לשרת ביחידת קשר מיוחדת של חיל האוויר המלכותי. הוא הגיע לדרגת Flight lieutenant. בצבא הכיר והתיידד עם אריק סייקס. אחרי המלחמה נתן פרייזר לסייקס את עבודתו הראשונה בכתיבת קומדיה לרדיו, והשניים עבדו יחד במשך שנים רבות אחר כך.

קריירה

פרייזר גילם פעמים רבות דמויות תוקפניות או מתלהמות, ושיחק בתפקידים רבים בדמויות של שוטר, חייל או שופט. ב-1956 הופיע לראשונה בטלוויזיה בתוכנית "המופע של טוני הנקוק", ובהמשך היה לשחקן קבוע בתוכנית "Hancock's Half Hour". אחר כך הצטרף לשחקני הסיטקום "The Army Game" בתפקיד סמל קלוד סנאדג', ובסדרת ההמשך "Bootsie and Snudge". עוד גילם את סנאדג' בסדרה "Foreign Affairs" משנת 1964. תפקידים קומיים נוספים שלו כוללים את הסדרה "The Secret Diary of Adrian Mole, Aged 13¾", הקומדיה "Ripping Yarns", הסיטקום "The Train Now Standing", סרט הטלוויזיה "The Corn Is Green", והסיטקום "Father, Dear Father".
עוד הופיע פרייזר בסרטים קומיים כגון "Amorous Milkman" ו"רופא בגדול"; הגרסה הקולנועית של הסיטקום "Love Thy Neighbour", ובטרילוגיה של פרנקי האוורד הכוללת את "Up Pompeii!", את הסרט "Up the Front", ואת "Up the Chastity Belt".
בסדרה "רמפול" הופיע פרייזר מדי פעם בתפקיד רוג'ר בולינגהאם, שופט לא סימפתי שכינויו אצל הבריסטר הוראס רמפול הוא "the Mad Bull".
פרייזר שיחק בתפקיד בואנרג'ס במחזה "The Apple Cart", ובתפקיד אדי ווטרס במחזה "הקומיקאים", שניהם עבור ה-BBC. עוד הופיע בתפקידי אורח בסדרות "המקצוענים" ו"הגומלים". ב-1980 השתתף פרייזר בסיפור "Meglos" בסדרה "דוקטור הו", ובשנה אחר כך שיחק בספין-אוף "K-9 and Company". בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים שיחק פרייזר בתוכנית הדרמה של BBC1 בשם "Flesh and Blood".
ב-1966 גילם פרייזר את מר מיקובר בעיבוד לרומן "דייוויד קופרפילד" בסדרת טלוויזיה באותו שם. ב-1969 שיחק בתפקיד סרג'נט באזפאז בסרט מוזיקלי סרט המוזיקלי "פיקוויק" של ה-BBC. תפקידו האחרון היה בדמות מר קסבי בגרסה הקולנועית של "דוריט הקטנה" משנת 1988.
ב-1981 הוקדשה לו תוכנית "אלה הם חייך" והוא הופתע על ידי המנחה איימון אנדרוז.
הוא שיחק בתפקיד בעלה של גוג'י וית'רס בהפקה של תיאטרון צ'יצ'סטר למחזה "המעגל" מאת סומרסט מוהם. ההצגה הועברה לווסט אנד והוצגה בתיאטרון היימרקט, בהמשך הועלתה בסיבוב הופעות בבריטניה. צוות השחקנים כלל גם את סוזן המפשייר וג'ון מקאלום שהיה נשוי לגוג'י וית'רס.

פרסים

ב-1986 זכה פרייזר בפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בקומדיה על הופעתו במחזה "When We Are Married".

חיים אישיים

ב-1981 התחתן פרייזר עם השחקנית פמלה קונדל. הוא נפטר ממחלת ריאות חסימתית כרונית בבושי שבהרטפורדשייר בגיל 79.
בית (מחשב)

היסטוריית הבית

בתחילת עידן המחשב (שנות ה־60 וה־70 של המאה ה־20), יוצרו מחשבים בעלי מילה (Word) באורכים שונים. גודל מילה היה שונה ממחשב אחד למשנהו, 40 עד 75 סיביות בדרך כלל, וכתובות בזיכרון יוצגו ככתובת המילה. לייצוג מחרוזת היה נהוג אז לקבץ כמה תווים בתוך מילה אחת. תו יוצג אז באורך שש או שבע סיביות בדרך כלל.
את המושג "בית" טבע ורנר בוכהולץ בשנת 1956, בעת תכנונו של מחשב Stretch של חברת IBM. ראשית נחשב הבית כמייצג תו בודד גם אם אורכו אינו שמונה סיביות. אך מאחר שלבסוף הוחלט כי במחשב זה אורכו יהיה שמונה סיביות הפך גודל זה לחלק בלתי נפרד מן ההגדרה של הבית. חיזוק נוסף להגדרה זו ניתן ב־1964 בה הוכרז אחד המחשבים המוצלחים ביותר בימים אלו, IBM System/360 שבו שוב יוצגו תווים באמצעות בתים באורך שמונה סיביות.
במהלך שנות ה־70, עם התפתחות המיני־מחשבים, תפס הבית את מקומו כסטנדרט בתעשייה. הדור הבא של המחשבים, המיקרו־מחשבים, בראשיתם, היו בעלי רוחב אפיק נתונים של שמונה סיביות וכך תפסו הבית וכפולותיו (16 סיביות, 32 סיביות) את מקומם כגודל הסטנדרטי הכמעט בלעדי.

כפולותיו של הבית

מקובל לבטא נפחי זיכרון בכפולות של בתים: קילו-בית (kB), מגה-בית (MB), גיגה-בית (GB), טרה-בית (TB), פטה-בית (PB), אקסה-בית (EB), זטה-בית (ZB), יוטה-בית (YB) וכן הלאה. מונחים אלו משמשים למדידת גודלם של זיכרון המחשב ושל אמצעי אחסון כגון דיסק קשיח.
Gewehr 43

פיתוח

צבא גרמניה הנאצית החל את המלחמה כאשר הדוקטרינה הטקטית שלו הכתיבה מחלקות החיל רגלים אשר התבססו על מקלע מסוג MG 34 לכוח אש ורובאים תומכים בו עם רובה בריחי מסוג מאוזר K98, רובה ותיק שפותח בשנת 1898 ושירת במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1941, שתי חברות הגישו את הצעותיהן לצבא הגרמני לרובה חצי אוטומטי וולטר ומאוזר, הרובים נקראו Gewehr 41W\Kar. 41W ו-Gewehr 41M\Kar. 41M בהתאמה. שני הרובים היו דומים מאוד ובשניהם הייתה מערכת פליטת גזים הממוקמת בלוע הקנה, מערכת שהוכחה כבעייתית. באותה שנה, פלש הצבא הגרמני לרוסיה במבצע ברברוסה ונתקל ברובה הרוסי, רובה מסוג SVT-40 שהיה אף הוא רובה חצי-אוטומטי אך בעל מערכת פליטת גזים שונה ויעילה יותר.
פיתוח ה-Gewehr 43 התבסס על מבנה קודמו ה-Gewehr 41 תוך שילוב מערכת פליטת הגזים הרובה הרוסי, ה-Gewehr 43 הוכח כמוצלח מאוד ושולב החל משנת 1943 בצבא גרמניה הנאצית.