google/wiki40b huggingface dataset:
רע"ש - זכויות הגבר במשפחה

רע"ש היא מפלגה שהוקמה בשנת 1986 על ידי יעקב שלוסר העומד מאז בראשה. מטרתה המוצהרת של המפלגה היא להשוות את הזכויות בין גברים לנשים בנושא דיני משפחה לטובת המשפחה כולה, וכן לחוקק חוקים למען זוגות צעירים, גמלאים, נהגי מוניות והסעים ופגועי נפש.
יו"ר המפלגה, שלוסר, טוען בספרו "זכויות הגבר במשפחה?", שלמעשה דיני המשפחה הקיימים כיום במדינת ישראל מפלים באופן חמור את הגברים, ושלגבר אין הגנה במערכת השיפוט האזרחית, כיוון שזו, מנסה "לאזן" וליצור אפליה מתקנת כנגד בתי הדין הרבניים. עוד מצביע שלוסר על חוקים ופסקי דין מפלים לכאורה, הקיימים כנגד הגבר בדיני משפחה. בהקשר למפלגתו, טוען שלוסר לצורך ב"מאבק בתוך בית המחוקקים לשינוי העוולות והחוקים." ובעצם ליישום פוליטי של ספרו.
אנשי המפלגה ריססו את שם המפלגה ביחד עם מספר טלפון על עשרות בניינים ברחבי הארץ.

מצע המפלגה

מצע מפלגת רע"ש הוא מצע חילוני העוסק בתחומים שונים, כאשר דגש המצע ניצב על התחום החברתי. המצע החברתי כולל בתוכו חוקים בעלי זיקה גברית – השואף לשוויון זכויות אזרחי וחוקתי בין נשים וגברים, לצד זכויות עובדים, חיקוק חוקים "ירוקים" למען איכות הסביבה וסעיפים חברתיים נוספים הלקוחים מקצוות שונות של הקשת הפוליטית.
היום האחרון של הדינוזאורים

התוכנית

לפני 66 מיליון שנה בקולומביה הבריטית, טירנוזאורוס מקנן ושומר על צאצאיו, אך ברגע של הסחת דעת מגיע קוואצלקואטלוס גדול ומצליח לשדוד את הביצים הפגיעות. האב קולט את הטורף רק כשביצה אחת נותרת ורודף אחרי הפטרוזאור ביער. הוא מצליח לנשוך את רגלו, אך הפטרוזאור מצליח להימלט. זוג טריצרטופסים יריבים נלחמים על בן זוג לצד אנקילוזאורוס. המפסיד מביניהם נקלע למארב של טירנוזאורים ונהרג בידיהם. בינתיים במונגוליה זוג פרטי זאורורניתוידיז מצליחים לטרוף פרט של כארונוזאורוס, לאחר שגנבו ביצים מחבריו.
במקסיקו עדר אלמוזאורוסים נודדים למכתש, בו הם מטילים ביצים. באותו הזמן אסטרואיד עצום מתנגש בכדור הארץ ויוצר פיצוץ אדיר אשר מכלה את כל הדינוזאורים הקרובים שנשרפים חיים, בטמפרטורה של מעל 600 מעלות וגם את מרבית הביצים. הפיצוץ מגיע תוך זמן קצר צפונה וגורם לרעידת אדמה שהורגת טריצרטופסים ואנקילוזאורים עם אפר לוהט ההורג את כל הפטרוזאורים ויוצר מכת ברק קטלנית. המוני יצורים נאלצים לברוח משריפות שפורצות באזור והטירנוזאורוסים ניזונים מהגופות השרופות שבדרך. נוצר אפר שחוסם את אור השמש והורג את כל הצמחים.
לאחר 45 דקות מהפיצוץ, הוא יוצר סופות חול קטלניות במונגוליה ומשמיד כמה כארונוזאורוסים. פרט כארונוזאורוס אחד שורד במערה לצידם של זאורורניתוידיזים. לאחר שהסופה שוככת מעט הם מנסים לצד את הפרט ששרד. כשאחד הזאורורניתוידיזים רוכן מעליו ועומד לנשוך אותו, הוא מפיל אותו ונופל ומועך אותו למוות. הזאורורניתוידיז היחיד ששרד בורח ובקרוב מת ברעב כשבור המים באזור מורעל.
עדר טריצרטופסים נודד בחיפוש מזון עד לערוץ, אשר מוביל אותם לאי מיובש, בו עדיין ישנם צמחים חיים. העדר מתקרב לשם אך במהרה צונאמי גדול מטביע את כל הדינוזאורים שבו. רק טריצרטופסים שנשארו על היבשת לצד אנקילוזאורים וטירנוזאורוסים רעבים שורדים.
לאחר חודש וחצי נראים רק טריצרטופס ואנקילוזאורוס אחד שגוועים יחד. טירנוזאורוס בודד שמתקרב אליהם נלחם בטריצרטופס ונושך אותו בצוואר ואז נלחם באנקילוזאורוס, מגלגל אותו על הגב והורג אותו. הטירנוזאורוס לא נזהר ומשופד למוות על קרני הטריצרטופס. במקסיקו מתברר שביצה בודדת של אלמוזאורוס הצליחה לבקוע ולשרוד אך היא חיה לבדה ללא יכולת להתרבות. רק יצורים קטנים יותר ששרדו את הפיצוץ, כמו יונקים, עופות, דגים וזוחלים קטנים מצליחים לשרוד. עוברות 3 שנים עד שהשמש חוזרת לזרוח ואז מתחיל עידן חדש: עידן היונקים, הקנוזואיקון.
גוסטב נוסקה

ביוגרפיה

נולד בברנדנבורג ובמקצועו היה קצב, שעלה למשרות פוליטיות דרך פעילות במסגרת האיגודים המקצועיים. משנת 1906 ולאורך כל מלחמת העולם הראשונה היה חבר הרייכסטאג מטעם מפלגתו (הסוציאל-דמוקרטים). עיקר עניינו היה בנושאים צבאיים והאימפריה הקולוניאלית הגרמנית והיה מבין ראשוני התומכים במלחמה.
מיד לאחר המלחמה, כאשר יצר פרידריך אברט את ממשלתו מונה נוסקה לשר ההגנה, בתמיכת יועצו הצבאי של אברט, הגנרל וילהלם גרנר. פעולתו הראשונה הייתה דיכוי מרד הספרטקיסטים, מרד קומוניסטי שנוסקה חשש שעלול להפוך את גרמניה למדינה קומוניסטית, כמו מהפכת אוקטובר. לשם דיכוי המרד הסתייע נוסקה בחיילים משוחררים ימנים ממתנדבי הפרייקור וחיילי רייכסווהר, שדיכאו את המרד במחיר דמים כבד. לפי עדויות מאוחרות של קצינים שהשתתפו ברצח מנהיגי המרד קרל ליבקנכט ורוזה לוקסמבורג, השניים "הוצאו להורג" בפקודתו של נוסקה, אשמה זו מעולם לא הוכחה רשמית, אך גם לא הופרכה.

העיתונאי יואב קרני מתאר את נוסקה כאב-טיפוס לסוציאל-דמוקרט ההופך לכלי שרת של הימין הפוליטי והצבא. הוא כתב על תקופה זו: 
במקום שנוסקה יעשה קצת סוציאליזציה ודמוקרטיזציה של הגנרלים הפרוסים, הגנרלים הם שעשו פרוסיזציה של נוסקה. הוא היה סובלני במידה שערורייתית כלפי בריונים אלימים של הימין, ועמד בראש הדיכוי הברוטלי של התקוממות פועלים בברלין. בחודשי כהונתו הקצרים הוא הפך מכשיר בידי הימין הלאומני והמיליטריסטי.
— יואב קרני
לאחר חתימת חוזה ורסאי על ידי ממשלתו, הוציא נוסקה את פקודות הפירוק ליחידות הצבא ובכללן לבריגדת ארהארדט, עקב כך פרץ במרץ 1920 הפוטש של קאפ, הפעם על ידי הצבא, הימין והמלוכנים שביקשו להשתלט על השלטון.
כשם שהשתמשו שנה קודם לכן בכוחות הימין כנגד השמאל, כן פנו עתה נוסקה, הנשיא אברט והקנצלר באואר לכוחות השמאל (האיגודים המקצועיים שנשלטו על ידי קומוניסטים) לעזרה כנגד הימין. השלושה פרסמו מיד קריאה לעם לפתוח בשביתה כללית על מנת להציל את הרפובליקה ולמנוע את חזרתו של וילהלם השני לקיסרות. ההיענות לקריאתם הייתה מלאה והשביתה שפרצה שיתקה את המשק כולו, פרט למזרח פרוסיה. עד מהרה התברר שמשטרו של קאפ לא יוכל להתקיים נוכח התגובה העממית ושלטון אברט שב על כנו.
בין 1920 ל-1933 כיהן נוסקה כמושל מחוז הנובר, ופוטר על ידי אדולף היטלר. באוגוסט 1944 נאסר על ידי הגסטפו בעקבות חשד שהיה חלק מקשר העשרים ביולי. הוא שוחרר על ידי כוחות בעלות הברית וחי בפרנקפורט. מת במהלך מסע הרצאות בארצות הברית.
יחסי ישראל–קיריבטי

סקירה כללית

היחסים שבין הרפובליקה של קיריבטי לבין מדינת ישראל כוננו בשנת 1984, כחמש שנים לאחר הכרזת עצמאותה של האחרונה מן הממלכה המאוחדת.
בעת ההצבעה באו"ם על הפיכת הרשות הפלסטינית למדינה משקיפה באו"ם (החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם) בחרו נציגי קיריבטי להיעדר מן ההצבעה ולא לנקוט עמדה בסכסוך הישראלי–פלסטיני.
חגית בנזימן

ביוגרפיה

בנזימן נולדה בתל אביב בשם חגית אטר, בתם של חוה (לבית בוקסבאום) ומשה אטר, עיתונאי, סופר ומתרגם, העורך הכלכלי של "הארץ" ושל "ג'רוזלם פוסט". היא שירתה בצה"ל במערכת העיתון הצבאי "מערכות". היא בעלת תואר ד"ר לפסיכולוגיה בתחום הפסיכולוגיה של ילדים, אותו סיימה בהדרכת ד"ר זאב קליין בשנת 1977. היא לימדה שנים רבות במחלקה לפסיכולוגיה במגמה הקלינית. היא מומחית במבחני אישיות, התחום אותו לימדה במהלך השנים באוניברסיטה. במקביל הייתה, במשך מספר שנים, ראש המגמה לייעוץ חינוכי בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית. 
בנזימן כתבה, החל מסוף שנות ה-70, כעשרים ספרי שירי ילדים. שיריה עוסקים, בין השאר, במפגש שבין עולם הילדים לעולם המבוגרים.
הוציאה ב-2015 תרגום חדש למשלי קרילוב בשם "כל המשלים".
חגית בנזימן היא אשתו של העיתונאי עוזי בנזימן. בתם נעמה בנזימן היא מאיירת ספרי ילדים וסופרת. בנם ד"ר יותם בנזימן הוא חוקר פילוסופיה (חתנו של העיתונאי רם עברון). בתם ראומה, שהייתה פסיכולוגית קלינית, נפטרה מסרטן בשנת 2007 בגיל 35. בנם הצעיר, ד"ר יובל בנזימן, מתמחה בסכסוך הישראלי-ערבי, ומשמש כיועץ אקדמי ביוזמת ז'נבה. בן דודו הוא העיתונאי ואיש התקשורת ראודור בנזימן.
עמוס אוריון

עמוס אוריון (1947–1980) היה עבריין ישראלי שפעל בשנות ה-60 ונסיבות הירצחו זכו לפרסום רב.

ביוגרפיה

אוריון הואשם ברצח דב ליבנה, קצין מבצעים ב"ברינקס" ב-1971. הרצח בוצע במהלך שוד, ואוריון, שנלכד סמוך למקום, הורשע בשוד וברצח ונידון למאסר. עונשו הופחת לאחר שראיות שונות חיזקו את טיעוניו כי ייתכן ולא הוא ירה את הכדור שנורה. 
עם שחרורו מהכלא ב-1980 בעקבות חנינה, פנה אוריון, עם חברו העבריין עזר כהן, אל טוביה אושרי ואל רחמים אהרוני ("גומדי"), מראשי "כנופיית הכרם", שנודעו בציבור כחברים ב"רשימת ה-11" - רשימה של יעדי מודיעין המשטרה המבוקשים ביותר בעולם הפשע הישראלי. אוריון דרש מגומדי ואושרי "דמי שתיקה" בסך 300,000 דולר, בטענה כי הם האחראים הישירים לרצח דב ליבנה, וכי הוא ישב לחינם בכלא ולא גילה את דבר מעורבותם, כביכול. השניים הזמינו את אוריון וכהן לבת ים, למפעל "בר בקר" שבבעלותם, ושם, על פי פסק הדין במשפטו של אהרוני, ירה בהם אושרי למוות. לאחר הרצח, שזכה לכינוי "הרצח הכפול", בותרו הגופות והוטמנו בחולות אשדוד.
לאחר זמן מה נמצאו הגופות, והוחל בחקירה לאיתור הרוצחים. שני המעורבים ברצח, אושרי ואהרוני, נמלטו לחו"ל. אושרי חזר מחו"ל ונעצר, ואהרוני נלכד באיטליה והוסגר לישראל. השניים הועמדו לדין, הורשעו ברצח, ונידונו למאסר עולם. עונשם נקצב והם שוחררו לאחר כ-20 שנה.
סיפור חייו של אוריון, מילדותו העשוקה ועד מותו המזעזע, תועד בספר מאת יעל לוטן, ובשנת 1994 בסרט תעודה שנכתב על ידי אורי רוזנווקס והופק על ידי עידו צוקרמן.
בחודש ינואר 2015 הוצג הסיפור בתוכנית עובדה ששודרה בערוץ 2.
סוליטריאו

סוֹלִיטְרֵיאוֹ וגם סוֹלִיטְרֵיוֹ (בלאדינו באותיות לטיניות: Solitreo, מכונה גם כתב "חצי קולמוס") הוא סוג של כתב מחובר ליגטורי של אלפבית עברי שהיה בשימוש בקרב קהילות ספרדיות באזור הבלקנים, אסיה הקטנה, הלבנט וצפון אפריקה.
השימוש בכתב זה קדם לשימוש בכתב עברי רהוט והתבצע בשני אפיקים שונים: בקהילות דוברות לאדינו היה הסוליטריאו כתב היד הסטנדרטי לטקסטים בתחומים שונים, ואילו בטקסטים מודפסים נעשה שימוש בכתב רש"י; במדינות המגרב ובאזור הלבנט נעשה שימוש בסוליטריאו לכתיבת טקסטים בעברית ובערבית יהודית בניבים מקומיים כגון החכיתיה במרוקו הספרדית וה"מעאלק" או ה"מעארק" של יהודי לוב.
במהלך השואה חרבו קהילות ספרדיות רבות. בהמשך, הוקמה מדינת ישראל ושארית הפליטה עלתה אליה. וכך, השימוש בסוליטריאו כמעט ופסק.
ב-2012 בוצע באוניברסיטת סטנפורד פרויקט דיגיטציה של מסמכים ובכללם רשימות משלהי המאה ה-19 אשר נכתבו בסוליטריאו על ידי סוחרים יהודים מסלוניקי. מאגר זה איפשר את העמקת המחקר על סוג כתב זה.
עוצמה סטטיסטית

עוצמה סטטיסטית היא ההסתברות לדחיית השערת האפס (H₀) במחקר על בסיס נתוני המדגם וקביעה כי יש קשר בין המשתנים באוכלוסייה, כאשר הקשר/הבדל אכן קיים במציאות.
למעשה עוצמה סטטיסטית היא  כאשר P מייצג את הסיכוי לטעות מסוג שני (β). כאשר הסיכוי לטעות מסוג שני (β) נמוך וקרוב ל-0, העוצמה הסטטיסטית גדולה, וכאשר הסיכוי לטעות מסוג שני (β) גבוה, וקרוב ל-1 העוצמה הסטטיסטית קטנה. ככל שהמחקר שנערך רגיש יותר, העוצמה הסטטיסטית גבוהה יותר והסיכוי לטעות מסוג β קטן יותר. יש שמסמנים את הערך של העוצמה הסטטיסטית באמצעות האות π.

ניתוח עוצמה סטטיסטית במחקר- ניתוח מקדים מול ניתוח רטרוספקטיבי

ניתוח עוצמה סטטיסטית יכול להיעשות לפני (ניתוח מקדים – a priori\ prospective) או אחרי (ניתוח רטרוספקטיבי – post hoc\ retrospectivi) ניתוח הנתונים. ניתוח מקדים נערך לפני ניתוח הנתונים של המחקר, ובדרך כלל משיג עוצמה סטטיסטית מספיקה. ניתוח רטרוספקטיבי נערך אחרי שהמחקר נערך והתקבלו התוצאות, והוא עושה שימוש בגודל האפקט וגודל המדגם כדי לקבוע את העוצמה של המחקר, על בסיס ההנחה כי גודל האפקט במדגם שווה לזה שבאוכלוסייה. התועלת בניתוח מקדים לעוצמה סטטיסטית במערך מחקר ניסויי הוא מקובל בעולם; לעומת זאת ניתוח רטרוספקטיבי שנוי במחלוקת בקרב החוקרים.

פרשנות

לא קיים סטנדרט פורמלי לעוצמה סטטיסטית, אולם, רוב החוקרים משתמשים בערך π=80% כערך מקובל. מוסכמה זו נסמכת על 4 ל-1 שקלול תמורות בין הסיכוי ל-β (ההסתברות לשגיאה מסוג II) ו-α (ההסתברות ל-שגיאה מסוג I). אולם "כלל אצבע" זה לא מתאים לכלל הדיסיפלינות. לדוגמה, מבחנים הבודקים האם מטופל הבא לרופא סובל ממחלה מסוכנת כלשהי, לעיתים נבנים כך שלא תיתכן טעות שלילית (שגיאה מסוג II) או שסיכוייה יהיו קלושים, על מנת שלא יקרה מצב בו לא נאבחן מחלה מסוכנת כשהיא למעשה קיימת, אולם זה מעלה את הסיכוי ל-שגיאה מסוג I. עוצמה סטטיסטית מתאימה כאשר העניין של החוקר הוא האם לדחות או לא לדחות את השערת האפס. במקרים רבים העניין הוא פחות בקביעה האם יש או אין הבדל, אלא במטרה לקבל אומדן מדויק יותר של גודל האפקט באוכלוסייה. לדוגמה: אם אנו מצפים לקשר של 0.50 בין אינטליגנציה להצלחה בעבודה באוכלוסייה, במדגם של 20 אנשים נקבל עוצמה משוערת של 80% (α=0.05, דו-צדדי), לדחיית השערת האפס של קורלציה אפס. אולם, במחקר שכזה אנו מעוניינים יותר לדעת האם הקורלציה היא 0.30 או 0.60 או 0.50. בהקשר זה, אנו נצטרך מדגם גדול יותר כדי להקטין את הרווח בר-סמך של האומדן שלנו, לטווח שהוא מקובל עבור המטרה שלנו.
שרגא ויינברג

ביוגרפיה

שרגא נולד עם מחלה גנטית נדירה בשם O.I שגורמת לריבוי שברים, עבר ניתוחים רבים בצעירותו .
ויינברג החל להתאמן בטניס במסגרת מרכז הספורט לנכים ספיבק רמת גן והוא מדורג, נכון לשנת - 2016 במקום העשירי בעולם בטניס כיסאות גלגלים.
בשנת 2001 הוא דורג במקום הראשון בעולם בטניס יחידים ובשנת 2003 במקום הראשון בעולם בטניס זוגות. בחמש השנים שקדמו למשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) היה ויינברג אלוף ישראל. במשחקים עצמם הוא התחרה בטניס ליחידים והגיע עד לשלב רבע הגמר.
שרגא עובד כמנהל חשבונות בחברת סנו מזה שלושים שנה, למרות כל זה שרגא מצליח לשמור על דירוגו הגבוהה בעשיריה הראשונה בעולם לאורך כל השנים., במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) זכה עם בועז קרמר במדליית כסף בטניס לזוגות. ובלונדון 2012 זכה במדליית ארד בטורניר לזוגות עם נועם גרשוני.
ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016). שבר את השיא במשחק הזוגות יחד עם איתי ארנליב כנגד הצמד הבריטי - ביורדקין ולפטורן במשחק הטניס הארוך ביותר במשחקים הפראלימפיים, אולם לא הצליח לזכות במדליית הארד.
שרגא מתאמן אצל מרטין גילברט משנת 2012, ואולימפית ריו תהיה הרביעית שלו.
נשוי לכרמית ואבא לנעמה.
אורי בוז'ו

ביוגרפיה

בוז'ו מתאמנת בסקי מים בהיותה בת 5.
באליפות העולם לנוער שנערכה בפיליפינים בנובמבר 2012 זכתה בוז'ו במדליית זהב בסקי מים בכבלים בוויקסקייט.
באליפות אירופה שנערכה בשוודיה בספטמבר 2013 זכתה בוז'ו במדליית זהב בסקי מים בכבלים. ביולי 2014 באליפות אירופה שנערכה בפולין  זכתה בוז'ו במדליית זהב בסקי מים בכבלים. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם בסקי מים בכבלים שנערכה בנורווגיה באוגוסט היא זכתה במדליית ארד בוויקסקייט.
באליפות אירופה שנערכה בוורונה, איטליה בספטמבר 2015 זכתה בוז'ו במדליית כסף בסקי מים בכבלים
באליפות אירופה שנערכה בישראל בספטמבר 2016 זכתה בוז'ו במדליית הזהב בטורניר הנשים במקצוע הוויקסקיט.
באליפות העולם בסקי מים שנערכה במקסיקו בנובמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף.
צ'סטר בנינגטון

ביוגרפיה

בנינגטון נולד בפניקס, אריזונה שבארצות הברית והתגורר עד מותו בסביבת לוס אנג'לס. הוריו התגרשו בשנת 1987, ועזבו אותו ואת שלושת אחיו למחצה, שתי אחיות ואח. בנינגטון היה הצעיר מבין האחים, ונשאר עם אביו, אשר היה קצין ובלש במשטרה. אחיו הכיר לו מספר להקות, ביניהם "לאבר-בוי", "פורינר", "ראש", "הדלתות" ו"סטון טמפל פיילוטס". ההיכרות עם להקות אלו השפיעו בהמשך על המוזיקה שיצר בנינגטון. כנער, בנינגטון היה מכור לקוקאין.
בגיל 20, בליל כל הקדושים של שנת 1996, נישא צ'סטר לסמנתה אוליט. לזוג נולד בן בשם דרייבן סבסטיאן בנינגטון ב-19 באפריל 2002. ב-2 במאי 2005, לאחר יותר משמונה שנות נישואים, הם התגרשו. ב-31 בדצמבר 2005 בנינגטון התחתן עם חברתו לשעבר מריה טלינדה בנטלי וב-16 במרץ 2006 נולד לזוג בן בשם טיילר לי. בנובמבר 2011 נולדו להם זוג תאומות בשם לילי וליילה.

קריירת המוזיקה

בנינגטון היה ידוע בקולו, הן ביכולתו המלודית והן בגראוולים (צעקות מוזיקליות). כלי הנגינה הראשון שבו למד לנגן היה פסנתר. בהמשך הצטרף בנינגטון למספר להקות ולמד לנגן על סוגים שונים של כלים, ביניהם גיטרה אקוסטית וגיטרה חשמלית. עם זאת, עיקר תפקידו היה כסולן. הוא מעולם לא החזיק זמן רב בלהקה, עד 1993, כשהצטרף ללהקה בשם "Grey Daze". הלהקה התפרקה ב-1998 והוא הצטרף ללהקה בשם Xero שנה מאוחר יותר. כשהצטרף, החליטה הלהקה לשנות את שמה ל-Hybrid Theory, ולאחר מכן, בשנת 1999, שינו את שמם ללינקין פארק.
ב-2005, בזמן סופת הוריקן קתרינה, בנינגטון ולינקין פארק התרימו למען נפגעים. בשנת 2006 יצא הסינגל "The Morning After", במסגרת פרויקט הצד שלו.
בנינגטון עבד על פרויקט הצד שלו שנקרא "Dead By Sunrise" מאז 2005 (במקור שמו היה "Snow White Tan"), עם חלק מחברי להקת Julien-K. אלבום הבכורה "Out of Ashes" יצא ב-2009 וזכה להצלחה.
ב-21 במאי 2013 הודיע בנינגטון כי ישמש במקביל להופעתו ב"לינקין פארק" גם כסולנה החדש של להקת סטון טמפל פיילוטס.

מותו

ב-20 ביולי 2017 התאבד בנינגטון בביתו הפרטי בלוס אנג'לס וגופתו נמצאה בשעות הבוקר על ידי אחד מעובדי המשק בבית.
בנינגטון היה מכור לסמים ולאלכוהול במשך שנים ובעבר אף הודה כי שקל מספר פעמים להתאבד שכן לדבריו הוא נוצל מינית על ידי חבר של אביו בילדותו. בנינגטון היה חברו הקרוב של המוזיקאי כריס קורנל שהתאבד בתלייה אף הוא כחודשיים לפני כן. יום התאבדותו של בנינגטון חל ביום הולדתו ה-53 של קורנל המנוח. בהלווייתו של קורנל שר בנינגטון את השיר "הללויה" של לאונרד כהן.
עם היוודע דבר התאבדותו של בנינגטון, צייצה בטוויטר אלמנתו של כריס קורנל, ויקי: "בדיוק כשחשבתי שהלב שלי לא יוכל להישבר יותר. אני אוהבת אותך".
אלימלך שפירא (גרודז'יסק)

רבי אלימלך שפירא מגרודז'יסק (תקפ"ד – א' בניסן תרנ"ב, 1892), נינם של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי ישראל מקוז'ניץ, מחשובי האדמו"רים  בדורו, מייסד שושלת גרודז'יסק.

קורות חייו

נולד בשנת תקפ"ד. אביו, רבי חיים מאיר יחיאל שפירא, נכדו של רבי ישראל מקוז'ניץ, כיהן כאדמו"ר לאלפי חסידים וכונה "השרף ממוגלינצא" בגלל קדושתו והנהגותיו. אמו - גיטל, הייתה בתו של רבי אלעזר מליז'נסק, בנו של רבי אלימלך מליז'נסק שעל שמו הוא נקרא.
רבי אלימלך שפירא קיבל בחסידות מגדולי צדיקי דורו: אביו, רבי ישכר בר מרדושיץ, רבי נתן דוד משידלובצה וכן מרבי ישראל מרוז'ין, אליו נהג לנסוע גם לאחר שנתמנה לאדמו"ר.
לאחר פטירת אביו בט"ו באייר תר"ט (1849) התפצלה החסידות בין חמשת בניו שכיהנו כאדמו"רים בעיירות שונות. רבי אלימלך שפירא החל לכהן כאדמו"ר בגרודז'יסק שהפכה למרכז חסידי חשוב. רבי אלימלך היה עסקן ציבורי ידוע ונטל חלק חשוב בהנהגת יהדות פולין במחצית השנייה של המאה ה-19. בסוף ימיו נחשב כ"זקן האדמו"רים" בפולין.
רבי אלימלך שפירא נפטר בא' בניסן תרנ"ב (1892) ונקבר בבית העלמין בגרודז'יסק. חלק ניכר מחסידי גרודז'יסק הלכו לחצר תלמידו, רבי מאיר יחיאל האלשטוק מאוסטרובצא. כאדמו"ר בעיירה גרודז'יסק התמנה נכדו, רבי ישראל שפירא, שהיה אז רק בן 18.
רבי אלימלך שפירא היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה בתו של רבי ירחמיאל מפשיסחא, בנו של רבי יעקב יצחק מפשיסחא ("היהודי הקדוש"). בניו מנישואים אלו (רבי אבי עזרא זעליג ורבי חיים מאיר יחיאל וכן חתנו רבי יחיאל יעקב מקוז'ניץ) נפטרו עוד בחייו ומחשש לחיי נכדיו שלח אותם מחוץ לביתו. בשנותיו האחרונות נישא בשנית לחנה ברכה, בתו של רבי חיים שמואל הורוביץ מחנצ'ין. מנישואים אלו נולדו לו שני בניו הידועים, רבי קלונימוס קלמיש שפירא (נרצח בד' בחשוון תש"ד, 1943) ורבי ישעיהו שפירא (תרנ"א, 1891 - תש"ה, 1945). הרבנית חנה ברכה שפירא האריכה ימים לאחר בעלה ונפטרה בשיבה טובה בז' בחשוון ת"ש (1939). הייתה ידועה כלמדנית וכצדיקה, נהגה לקבל קוויטלך מהחסידים ואף לבשה בגד של ארבע כנפות.
דברי תורתו של רבי אלימלך מגרודז'יסק על התורה והמועדים הודפסו כבר בחייו בספרים "אמרי אלימלך" (ורשה תרל"ו) ו"דברי אלימלך" - שני חלקים (ורשה, תר"נ-תרנ"א).
לודוויג אנדריאס פון קבנהילר

ביוגרפיה

קבנהילר נולד ב-30 בנובמבר 1683 בלינץ שבאימפריה הרומית הקדושה. משפחתו הייתה משפחת אצולה ותיקה אשר מוצאה מפרנקוניה והתיישבה בקרינתיה. הוא התגייס לצבא האימפריה הרומית הקדושה, והניסיון הצבאי הראשון שלו היה תחת הנסיך אויגן מסבויה במלחמת הירושה הספרדית. בשנת 1716 קיבל פיקוד על גדוד פרשים אשר עליו פיקד בעבר הנסיך אויגן עצמו. עם גדוד זה הוא לחם במהלך המלחמה העות'מאנית-ונציאנית (1714–1718) והתבלט במהלך קרב פטרוורדיין (1716) וקרב בלגרד (1717). ב-1723 הוא הועלה לדרגת לגנרל-פלדווכטמייסטר (שווה ערך למייג'ור גנרל), וב-1733 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט.
ב-1734 הוא נקרא לפקד על כוחות תחת פיקודו של הרוזן מרסי במסגרת הזירה האיטלקית של מלחמת הירושה הפולנית. הוא נכח בקרב סן פייטרו (29 ביוני 1734), אשר במהלכו מרסי נהרג וקבנהילר תפס את הפיקוד על כלל הכוחות האימפריאליים באיטליה. פיקוד זה הוחזק בידו עד הגעתו לשדה של דומיניק פון קניגסג-רוטנפלס. קבנהילר לחם בהצטיינות תחתיו והתבלט בקרב גואסטלה (19 בספטמבר 1734). הצטיינותו בקרב זה זיכתה אותו בדרגת גנרל חיל הפרשים. הוא המשיך להילחם בקרבות באיטליה עד סוף המלחמה.
בשנת 1737 הוא הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל. מפקדו משכבר הימים, הנסיך אויגן מסבויה, טען כי הוא המפקד המוכשר ביותר בצבא האימפריה. הוא פיקד על כוחות במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1735–1739) (אשר בה צידדה האימפריה ברוסיה). בקרב רדויאבץ (28 בספטמבר 1737), הוא הצליח להנחיל תבוסה מוחצת לכוח עות'מאני גדול משלו. בשנתיים שאחרי המלחמה סייע קבנהילר לתכנן מחדש את תקציבי הצבא בצורה יעילה, ולאות תודה על כך הוא מונה למושל הצבאי של וינה.
קבנהילר התבלט במיוחד במהלך מלחמת הירושה האוסטרית. תחילת המלחמה נראתה רע מאוד עבור האימפריה. פרוסיה כבשה בסערה את שלזיה וכוח משולב של צרפת ובוואריה פלש לאוסטריה. בכמה ימים של קרבות מהירים, שינה קבנהילר את התמונה. הוא סילק את הכח הצרפתי-בווארי משטחי האימפריה, כבש את דרום בווריה ובכלל זה את מינכן, וכפה על כוח צרפתי גדול להיכנע בלינץ. בשל העובדה שנמצא בנחיתות מספרית, הוא נאלץ לפנות את כיבושיו, ולאחר מכן הוכפף הכח שלו תחת פיקוד קרל אלכסנדר, נסיך לורן. יחד עם הנסיך מלורן, כבש קבנהילר מחדש את דרום בוואריה, אולם נגד המלצתו, המשיך הנסיך את ההתקדמות ולא עצר להתארגנות. המציאות הוכיחה שקבנהילר צדק, והכוחות האימפריאליים נזרקו חזרה אל מעבר לריין. קבנהילר ניהל את הנסיגה היטב.
בשובו לווינה, העניקה לו הקיסרית מריה תרזה דרגת פלדמרשל במסדר גיזת הזהב. הוא נפטר בפתאומיות בווינה ב-26 בינואר 1744.
הרביעייה האיטלקית

הרביעייה האיטלקית (באיטלקית: Quartetto Italiano) הייתה רביעיית מיתרים שנוסדה בשנת 1945. הופעת הבכורה של הרביעייה התרחשה ב-1945 בעיר קארפי שבנפת מודנה, באיטליה, כשכל חבריה היו עוד בשנות העשרים המוקדמות לחייהם. שמו המקורי של ההרכב היה "הרביעייה האיטלקית החדשה" (Nuovo Quartetto Italiano) ובשנת 1951 החליטו חברי ההרכב לקצר את שמו. 
הרכב זה נודע במיוחד בזכות ביצועיו המוקלטים למכלול רביעיות המיתרים של לודוויג ואן בטהובן (שהוקלטו בין השנים 1967 ו-1975) וכן לאלה של קלוד דביסי ומוריס ראוול. מלבד אלה, הקליטו חברי הרביעייה גם את כל רביעיות המיתרים של מוצרט, שומאן, ברהמס ווברן.
הרביעייה התפרקה בשנת 1980.
אריה דוסטרובסקי

ד"ר אריה דוֹסְטְרוֹבְסקי (25 בפברואר 1887 – 1975) היה רופא עור ומין ירושלמי, ממייסדי בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ובית החולים הדסה.

ביוגרפיה

דוסטרובסקי נולד בשנת 1887 בכפר קִירוֹ שבקרים, בדרום האימפריה הרוסית למשה וליוכבד, לבית שרייבר. למד בגימנסיה רוסית באודסה ולאחר מכן למד רפואה באוניברסיטת בזל וכן באוניברסיטת וינה והתמחה ברפואת עור ומין. עבד כרופא בבתי חולים בשווייץ וברוסיה. היה פעיל ב"פועלי ציון" באודסה, חבר ועד המפלגה וחבר מטעמה בוועד הקהילה היהודית בעיר.
בשנת 1902 נשא לאשה את סוניה לבית פּוֹלְיַאקִין. לאחר ביקור בארץ ישראל ב-1912, עלו השניים ב-1919 לארץ ישראל עם בתם יוכבד ועם בנם התינוק, ישראל, על סיפון האנייה "רוסלאן".
דוסטרובסקי בנה צריף בשכונת רחביה בירושלים שלאחר מכן נבנה במקומו בנין – זאת, לצד צריפם של יצחק בן צבי ורחל ינאית בן צבי, שתי המשפחות היו חלוצות ההתיישבות במקום.
מיד עם הגיעו לירושלים החל לעבוד במחלקה לעור ומין בבית החולים הדסה, ועם הקמת בית החולים על הר הצופים ב-1938 היה למנהל המחלקה. במקביל ניהל קליניקה פרטית בשנות ה-30 דוסטרובסקי הוביל כמעט יחידי את המאבק במחלת הצרעת בארץ ישראל. דוסטרובסקי הציע לדרוש בידוד חובה לחולים במחלה ולצורך כך דרש להעלות את תנאי בית החולים לצרעת ולהקים מוסדות נפרדים ליהודים ולערבים. 
דוסטרובסקי היה קשור לאוניברסיטה העברית משנת 1938 והיה בצוות שהוביל את הקמת בית הספר לרפואה בשנת 1949. עם הקמת בית הספר נבחר להיות דקאן בית הספר לרפואה והועלה לדרגת פרופסור. דוסטרובסקי המשיך לכהן כדיקאן עד שנת 1953. 
כמו כן דוסטרובסקי כיהן בשורת תפקידים בהנהלת האוניברסיטה העברית ובית החולים הדסה, היה נשיאו הראשון של איגוד רופאי עור בארץ ישראל, שנוסד ב-1927, ויו"ר סניף הליגה למלחמה בשחפת בירושלים, חבר מערכת בעיתון "הרפואה" וחבר המערכת של העתון הבינלאומי "דרמטולוגיקה" (Dermatologica) שיצא לאור בבזל. בנוסף כיהן כמנהלו הרפואי של בית החולים הנסן ("בית המצורעים") בירושלים. בשנת 1926 מונה לחבר בוועד הבריאות של ההנהלה הציונית.
פרסם כחמישים מאמרים מקצועיים בארץ ישראל, בשווייץ ובארצות הברית.
ב-1956 הוענק לו פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית ואת הפרס בסך 250 ל"י תרם לבית הספר לרפואה. בשנת 1967 ניתן לו אות יקיר ירושלים.
דוסטרובסקי נפטר בשנת 1975.
בשנת 1977 נקבע על שמו רחוב בשכונת תלפיות.
דוסטרובסקי היה אב לשלושה. בתו יוכבד דוסטרובסקי-קופרניק ייסדה את האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, בנו ישראל דוסטרובסקי היה פרופסור לכימיה פיזיקלית, מנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית ונשיאו החמישי של מכון ויצמן למדע. בתו רות נישאה לפליקס זגהר, שהיה אף הוא מומחה למחלות עור ומין, מנהלו של בית החולים הנסן ויו"ר איגוד רופאי עור בישראל
אחיו אברהם, שעלה לארץ ישראל אחריו, היה אביו של הרמטכ"ל הראשון של צה"ל, יעקב דורי.
מתלמידיו: פרופ' פליקס זגהר, פרופ' חיים כהן
ג'רמי יששכרוף

ביוגרפיה

נולד בלונדון בירת הממלכה המאוחדת ב-1955 להורים ישראלים. יששכרוף בוגר בית הספר לכלכלה של לונדון ובעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני ביחסים בינלאומיים ואסטרטגיה. בשנת 1977 עלה לארץ, שירת בצה"ל והשתחרר בשנת 1980.
החל את עבודתו במשרד החוץ בשנת 1981 במחלקה המשפטית. לאורך השנים שימש בתפקידים דיפלומטיים שונים ובהם ציר-יועץ מדיני למשלחת הישראלית באו"ם, יועץ מדיני לשרי החוץ יצחק שמיר ושמעון פרס וחבר בשיחות השלום עם לבנון ובמשלחת הישראלית לועידת מדריד (1991). בשנת 1993 מונה לציר-יועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון.
בשנת 2001 הקים את האגף האסטרטגי במשרד החוץ ומונה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש האגף. ב-2005 מונה יששכרוף לציר המדיני בוושינגטון וממלא מקום השגריר. כשחזר לישראל שימש כעמית מחקר במכון למחקרי ביטחון לאומי, ותחומי מחקרו היו גרעין ומדיניות בקרת נשק ויחסי ישראל-ארצות הברית. משנת 2010 עד לשנת 2014 כיהן שוב כסמנכ"ל משרד החוץ וראש האגף לעניינים אסטרטגיים. בתפקידו כסמנכ"ל לעניינים אסטרטגיים, נשא יששכרוף באחריות המערכה המדינית מול הגרעין האיראני, בקרת נשק, ביטחון אזורי במזרח התיכון ופיקוח על הייצוא הביטחוני של מדינת ישראל.
באוקטובר 2014 מונה למשנה למנכ"ל משרד החוץ וראש המערך המולטילטרלי, התפקיד השני בחשיבותו בדרג המקצועי של המשרד.
יששכרוף מונה ב-2003 על ידי מזכ"ל האו"ם קופי ענאן להיות חבר בוועדת האו"ם לפירוק מנשק, UNIDIR עד ל-2009.
יששכרוף נשוי ללורה קם, אשת יחסי ציבור ואב לשלושה. אחד מבניו, דין, שימש דובר ארגון שוברים שתיקה וכיום משמש דוברו של יו"ר חד"ש חבר הכנסת איימן עודה.
ב-4 באפריל 2017 מונה לכהן כשגריר ישראל בגרמניה. ב-29 באוגוסט 2017 הגיש את כתב האמנה לנשיא גרמניה פרנק-ואלטר שטיינמאייר.