google/wiki40b huggingface dataset:
אידה פינק

אידה פִינְק (11 בינואר 1921 - 27 בספטמבר 2011) הייתה סופרת ישראלית שכתבה בשפה הפולנית. זוכת פרס ישראל לסיפורת לשנת 2008.

ביוגרפיה

פינק נולדה בזברז' (Zbaraż) שבמזרח פולין (כיום אוקראינה) לאב רופא ואם ששימשה מורה בתיכון הפולני המקומי. כבר מגיל 16 גמלה החלטה בליבה להיות סופרת, אולם פריצתה של מלחמת העולם השנייה קטעה את תוכניותיה ולימודיה, והיא ומשפחתה אולצו לעקור לגטו המקומי. בשנת 1942 ברחה מהגטו היהודי שבעיירת מולדתה, ועד סוף המלחמה ברחה ממקום מקלט אחד למשנהו.
בשנת 1957 עלתה לישראל יחד עם משפחתה. בשנותיה הראשונות בארץ עבדה פינק במכון יד ושם בגביית עדויות מניצולי השואה. החל משנת 1971 החלו להתפרסם בארץ ובשפה העברית ספרי ילדים וספרים המיועדים לקהל המבוגר פרי עטה.
בשנת 1985 זכתה פינק בפרס הבינלאומי לספרות ע"ש אנה פרנק בהולנד; בשנת 1995 זכתה בפרס ההנצחה על שם יעקב בוכמן ממכון יד ושם; בשנת 1996 הוענק לה תואר יקירת העיר חולון ובשנת תשס"ח-2008 זכתה בפרס ישראל בספרות, בתחום הסיפורת.
ב-2008 הופק הסרט אביב 41 בבימויו של אורי ברבש המבוסס על שניים מסיפוריה.
הלכה לעולמה בגיל 90. נקברה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
ארכיונה מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.

יצירתה

על אף שפינק הייתה סופרת ישראלית, ספריה נכתבו במקורם בשפת ילדותה: השפה הפולנית, ותורגמו לאחר מכן לעברית. ספריה עוסקים בחיים ובטראומת השואה, שאותה חוותה בצעירותה.
אונוקאלהאי

תכונות

אונוקאלהאי הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K2 III, מסתו כ-1.8 מסות שמש, רדיוסו פי 12 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-4,550 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 39 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 70 בצרוף הקרינה בתחום התת-אדום. הכוכב נמצא בשלב התפתחות מתקדם והוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו ועבר להתכה של הליום לפחמן ולחמצן. אורו של הכוכב מציג ספקטרום בליעה חזק המראה על נוכחות גדולה מהרגיל של פחמן, חנקן ומגנזיום בשכבותיו החיצוניות.
במרחק זוויתי של 58 שניות קשת מאונוקאלהאי נמצא כוכב עמום עם בהירות מדרגה 11.8, אך ככל הנראה אין קשר בינו ובין אונוקאלהאי והם רק במקרה נמצאים על אותו קו ראייה. במרחק זוויתי של 2.4 דקות קשת נמצא עוד כוכב עמום יותר עם בהירות מדרגה 12.9, שגם הוא כנראה אינו קשור לאונוקאלהאי. שני הכוכבים התגלו בשנת 1828 על ידי ג'ון הרשל.
פנימה

אודות

"היסטוריה לא כותבים, היסטוריה עושים" (דוד בן-גוריון)
מדינת ישראל היא המדינה של כולנו. אנחנו מאמינים במדינת ישראל, אנחנו מאמינים בישראלים. לא מוכנים להשלים עם הפילוג והקיטוב, עם השנאה, עם העדר הסולידריות. לא מוכנים להשלים עם חומות גבוהות של פיצול בין קהילות, מגזרים ודתות.
מנהיגי פנימה התכנסו על מנת להציע פתרונות בסוגיות הפוצעות את החברה הישראלית ומפצלות אותה.

בית של פתרונות

אסטרטגיית הפעילות של פנימה מתמקדת בבניית פתרונות לבעיות הליבה בחיכוך בין שבטי. תהליך העבודה מורכב ממחקר, לימוד והבניית פתרונות במתודולוגיה של מדיניות ציבורית, לצד דיאלוג רב מגזרי מעמיק. התוצר מאפשר לפנימה להציג לציבור בישראל פרדיגמות חדשות לפתרון סוגיות המאיימות על זהות המדינה ולהביא לבניה של חברה מתוקנת וסולידרית.

ועד מנהל

ד"ר מיכה גודמן, מוחמד דראוושה, נחמי גיינס, זיו שילון, הרב ד"ר שרון שלום, סיגל מורן, יפה גיסר, אלוף במיל' אמיר אשל, שרה רוזנפלד, הרב בצלאל כהן, עדי אלטשולר, פרופ' יערה בראון, ד"ר שמעון אזולאי, תא"ל במיל' אמל אסעד, שמעון לנקרי, ארז ויגודמן, גדעון ארגוב, צביקה ויליגר, מיכל נגרי-הירש, רב ניצב רוני אלשיך, יורם כהן, אלוף במיל' גרשון הכהן, יגאל גואטה.
גלימה ופגיון (סדרת טלוויזיה)

עלילה

לפני שמונה שנים קרה פיצוץ מסתורי באסדה לקידוח נפט בניו אורלינס. טנדי הקטנה איבדה את אביה, מדען בכיר בחברת "רוקסון", המפעילה את האסדה, בתאונת דרכים שבאה כתוצאה מהפיצוץ. בזמן התאונה טנדי טבעה בנהר. טיירון הקטן, ילד אפרו-אמריקאי בן גילה, ראה את אחיו הבכור נורה בידי שוטר שאיים עליו בנשק ולחץ על ההדק בטעות כשנבהל מהפיצוץ. לאחר שטיירון קפץ למים בעקבות אחיו, הוא הציל את טנדי מהטביעה.
כעבור שמונה שנים טנדי חיה מחוץ לבית ומרוויחה כסף כנערת פיתוי בגניבות, כשהיא נוטלת תרופות בתור סמים. אמה אלכוהוליסטית כרונית ומכורה לתרופות, שמקדישה את חייה לניסיונות שווא לזיכוי שמו של בעלה המנוח שהואשם באחריות לפיצוץ האסדה על ידי חברת "רוקסון". טיירון גר במשפחה עמידה ואוהבת. אימו היא עורכת דין המייצגת את "רוקסון", שלא מרוצה ממה שהיא מגלה בחברה. המשפחה חיה בצלו של הבן הבכור המת. שני הגיבורים נתקלים זה בזה במקרה ומביאים בכך לפיצוץ המשחרר את כוחותיהם. עם הזמן הם לומדים להשתמש בהם. טנדי מסוגלת ליצור פגיונות מאור טהור, מעין סכינים זוהרות חדות הנעלמות כעבור זמן קצר. כשהיא נוגעת במישהו, היא רואה את חלומותיו על עתיד, ויכולה לגנוב אותם. טיירון מסוגל להתעתק ממקום למקום בצורה לא רצונית. גלימה של אחיו עוזרת לו להשתלט על התכונה הזאת. כשהוא נוגע באנשים, הוא יכול לראות את פחדיהם ולגרום להם לחיות אותם. הוא גם מסוגל לשאוב בני אדם ל"מימד האפל". השניים לא מסוגלים לגעת זה בזה.
הסדרה מתמקדת בהרפתקאות הגיבורים בניסיון להוכיח את חפותו של אביה של טנדי ולהוכיח את אשמתו של אחד ממנהלי חברת "רוקסון" בכך, ובניסיון להוכיח את אשמתו של השוטר המושחת ברצח אחיו של טיירון, לאחר שהאירוע טויח. הם נעזרים בחוקרת אמיצה של משטרת ניו אורלינס ברידג'יט או'ריילי, ההופכת בהדרגה לנבל הראשי של הסדרה, לקראת אירועי העונה השנייה, מייהם.

קישור לאירועי היקום

הסדרה מהווה חלק מהיקום הקולנועי של מארוול,  ושומרת על קשר חזק אליו. חברת "רוקסון" מוזכרת פעמים רבות ביקום, בין היתר בסדרות סוכני S.H.I.E.L.D. והסוכנת קרטר, ובשלושת סרטי איירון מן. מוזכרות גם חברות אחרות מהיקום, כגון סטארק ורנד. הבלשית או'ריילי הועברה ממשטרת ניו יורק, שם עבדה עם חברתה הטובה מיסטי נייט, גיבורת הסדרה לוק קייג'. או'ריילי מזכירה אותה בסדרה הנוכחית, ומוזכרת בעצמה ב"לוק קייג'".
שריפת ספרי הרמב"ם

שריפת ספרי הרמב"ם התרחשה בידי האינקוויזיציה בשנת 1233 בעקבות פולמוס סביב הגותו של הרמב"ם, בעיקר כפי שהשתקפה בספר "מורה נבוכים" וב"ספר המדע" שבסדרת "משנה תורה".

רקע

הפולמוס החל עוד בחייו של הרמב"ם, ונגע להנחות היסוד ומתודות הדיון והחשיבה שבהן השתמש הרמב"ם. "מורה נבוכים" עוסק בשאלות פילוסופיות כלליות שאינן נוגעות רק להלכה, והרמב"ם לא מסתיר בו את השפעתם של אריסטו ושל הפילוסופיה היוונית על חשיבתו – השפעה שניכרת גם ב"ספר המדע". גישה חדשנית זו עוררה עליו את זעמם של חכמים מסורתיים רבים, והללו ראו בו סכנה למסורת.
הדיון החל בעיר מוֹנְפֶּלְיֶה שבדרום צרפת בשנת 1232 – כארבעים שנה לאחר פרסום "מורה נבוכים". ראשיתו במכתב ששלחו הרב שלמה מן ההר ושניים מתלמידיו – רבי יונה גירונדי ורבי דוד בן שאול – לחכמים שונים בצרפת, חלקם מבעלי התוספות, והללו הטילו חרם בעקבות המכתב על ספרי הרמב"ם, והפיצו את דבר החרם בקהילות צרפת וספרד. הדבר עורר ויכוח סוער שבו השתתפו חכמים בולטים נוספים, ביניהם רד"ק שצידד ברמב"ם. רבי שלמה מן ההר ורבי יונה גירונדי אף כתבו על הרמב"ם כי: "אם גם אמת הדבר שהיה נזהר בכל מצוות שבתורה, הלא מצינו גדול ממנו ששמש 90 שנים בכהונה גדולה ולבסוף נעשה צדוקי."
לעג חריף יותר נמצא בשיר שנכתב] על ידי אלמוני ממתנגדי הרמב"ם:
"מורה נבוכים החרש, פיך בלום / הן הדברים לא שמענו עד הלום

ישאו עוונם אומרים כי הכתב / משל והנביא אשר איתו חלום".

השריפה

לטענת רבי אברהם בן רמב"ם, המתנגדים פנו לאינקוויזיציה והיא שרפה את ספרי הרמב"ם. רבי דוד קמחי, מתומכי הרמב"ם, מתאר כך את פנייתם של מחנה המתנגדים לכנסייה: 
"אתם שורפים באש את האפיקורסים שלכם, ומדוע תעלימו עין מאפיקורסינו? בני עמינו רובם מינים וכופרים, כי נפתו לדברי רבי משה ממצרים (הרמב"ם) אשר כתב ספרי מינות. ואתם מבערים את המינים שלכם, בערו נא גם את המינים שלנו וצוו לשרוף את הספרים ההם, והם ספר מדע וספר מורה."
רבי יונה גירונדי, שנמנה עם מתנגדיו של הרמב"ם בתחילה, שינה את דעתו בעקבות שריפת הספרים, ואף טען ששריפת התלמוד בפריז, שהתרחשה שנים מועטות לאחר מכן, ב-1244, אירעה כעונש משמיים על שריפת ספרי הרמב"ם.
לדעת אברהם גרוסמן לא שרפו ממש את ספרי הרמב"ם אלא רק החרימו אותם.
גיגאנטים

גיגאנטים (ביוונית: Γίγαντες) במיתולוגיה היוונית הם בניה של גאיה שנולדו מדמו של אורנוס כאשר קרונוס סירס אותו. הגיגאנטים הם ענקים נוראיים בעלי נחשים מקושקשים כרגליים. כשהגיגאנטים ערמו הרים זה על גבו של זה כדי להסתער על האולימפוס, נשקפה סכנה לשלטונו של זאוס: על פי דבר  האורקל, יוכלו האלים להכניע את המתקוממים רק אם בן תמותה יעזור להם. גאיה ידעה זאת אף היא, וחיפשה עשב שיהפוך את בניה לחסינים לחלוטין מפני פגיעות. ואולם זאוס אסר על השמש ועל הירח להופיע כך שאמא אדמה תאלץ לגשש באפלה. בקרב עקוב מדם הצליחו האלים לנצח, בסיועו של הרקולס. על פי מקורות אחרים הגיגאנטים הם בניה של גאיה וטרטרוס אשר גאיה ילדה לאחר תבוסתם של הטיטאנים כנקמה באלים האולימפיים.

הגיגאנטים במלחמה

כל גיגאנט במלחמת האלים בגיגאנטים נלחם באל המתאים אליו בכוחו. במלחמה היו כמובן גיגאנטים רבים שכל אחד מהם נלחם באל אחר. החזקים שבגיגאנטים היו פורפיריון, אנקלדוס ואלקיאונאוס. פורפיריון הוא הענק הבכיר מביניהם ובקרב האלים והגיגאנטים הוא נלחם נגד זאוס, בכיר האלים. אלקיאונאוס, לעומת זאת, היה מחובר לאדמה ומאפייניו דמו למאפייניו של האדס, ולכן הוא נלחם בהאדס. אנקלדוס היה החכם מבין הגיגאנטים ולכן נלחם באלת החוכמה אתנה. בנוסף ישנם גיגאנטים נוספים כמו: פוליבוטס שנלחם בפוסידון, דמאסן שנלחם בארס, אפיאלטס ואוטוס שנלחמו בדיוניסוס, מימאס שנלחם בהפייסטוס, אוריון שנלחם בארטמיס ואפולו, היפוליטוס שנלחם בהרמס, תואס שנלחם בשלוש אלות הגורל.

המלחמה

לחזק שבגיגאנטים, אלקיאונאוס, היה מתת מיוחדת, כל עוד הוא נשאר בתוך תחומי מולדתו, אף אחד לא יכול להורגו. הרקולס ירה באלקיאונאוס חיצים, אך כאשר נגע גופו באדמה הוא חזר לחיים. כדי להתגבר על כך, גרר אותו הרקולס אל מחוץ לפלגרה, מולדתו (שם אירעה המלחמה), ושם הרגו. כדי להרוג את פורפיריון שלח אליו זאוס את אשתו הרה. פורפיריון ניסה לאנוס אותה ואז זאוס שילח בו ברק והרגו. את אנקלדוס קברה אתנה תחת האי סיציליה.
קלייר מגנאג'י

קריירה

הופיעה לראשונה במרכזי המוזיקה החשובים בעולם בשנת 2007 עם האקדמיה לזמרים צעירים "גן הקולות" של מנצח הבארוק הנודע ויליאם כריסטי. מאז הוזמנה להופיע כסולנית אורחת בתפקידים ראשיים בבתי האופרה הלאומיים של פינלנד ואסטוניה, באופרה הישראלית, בקריית המוזיקה בפריז, תיאטרון קאן, פסטיבל האופרה של ריינסברג, פסטיבל ישראל ובסיור ההפקה "הקומדיה השטנית" לצד השחקן ג'ון מלקוביץ' בארצות הברית ובישראל. היא מרבה להופיע ברפרטואר קונצרטי נרחב באולמות כמו המוזיקפראיין בווינה, הפילהרמוני בברלין, ויגמור הול והברביקן בלונדון, קונסרבטוריון צ'ייקובסקי במוסקבה, אולם אליס טולי בלינקולן סנטר בניו יורק, ארמון האמנויות בבריסל, האודיטוריום הלאומי במדריד והגולבנקיאן בליסבון. בין השאר הופיעה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית של ברמן, התזמורת הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הסימפונית הלאומית אסטוניה, התזמורת הקאמרית הלאומית של מוסקבה, תזמורת אלסטר, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת האמנויות הפורחות, תזמורת האקדמיה הווינאית, הלסינקי בארוק והקאמרטה הישראלית ירושלים.
דיסק הבכורה שלה, "ציפור יחידה", ובו שירים אמנותיים של המלחין עודד זהבי, יצא לאור במסגרת המכון למוזיקה ישראלית בחודש מרץ 2015 וזכה לשבחי הביקורת. הדיסק השני שלה, "ליל סערה" עם אנסמבל בארוקדה, כולל אריות דרמטיות של הנדל ויצא בתחילת 2016 בישראל.
הופעותיה הוקלטו עבור ערוצי הטלוויזיה מצו וארטה, רדיו BBC3 ורדיו צרפת, הרדיו הגרמני Kulturradio, רשות השידור הישראלית והטלוויזיה האסטונית.
נבחרה לייצג את ישראל בתחרות היוקרתית BBC Cardiff Singer Of The World בשנת 2009, שם הופיעה עם התזמורת הלאומית הוולשית וזכתה להצלחה רבה.
ג'ון פוסטר (שחקן)

ביוגרפיה

פוסטר נולד בבוסטון כיהודי, בנם של בעלי המסעדה ג'יליאן וסטיבן פוסטר ואחיו הצעיר של השחקן המוערך בן פוסטר. סבתו היגרה לאמריקה מרוסיה כמקום מפלט מפוגרומים שהיו ליהודים.
ב-20 ביוני 2015, נישא לבת זוגו צ'לסה טיילר, בתו של המוזיקאי סטיבן טיילר. ביחד הם הקימו להקת סול-אלקטרוני בשם " Kaneholler".

קריירה

בשנת 2000, התגלה פוסטר לראשונה בדרמה הפוליטית "13 יום". ב-2001, הוא שיחק בסרט "החיים כבית". בשנת 2002, התפרסם בזכות תפקידו בדרמת הטלוויזיה "רצח בגרינוויץ'", בתור הרוצח מייקל שאקל.
ב-2004 שיחק לצידם של זוכי האוסקר ג'ף ברידג'ס וקים בסינג'ר בדרמה "דלת נסתרת" ובתפקיד ראשי בסדרת דרמת הנעורים "החיים כמו שאנחנו מכירם".
ב-2006 זכה לתפקיד הראשי הראשון שלו בסרט האימה "להישאר בחיים" והופיע בסדרת הדרמה "עלה נופל".
ב-2008 הופיע לצידם של כוכבי הקולנוע סיינה מילר ופיטר סארסגארד בדרמת הפשע "המסתורין בפיטסבורג" בתור ארט בשטיין, בן אינטליגנט של מאפיונר יהודי המסתבך במערכת יחסים ביסקסואליות.
ב-2009 כיכב לצידו של ראסל קרואו בסרט הפשע "הרכות שלפני החשיכה" ושיחק במותחן הפשע "לילות אל. איי" בתפקיד הצעיר גרהאם סלואן. באותה שנה, הוא כיכב בקומדיית המצבים "טעות בכוונה" בתפקיד השף זאק.
בשנת 2011, שיחק לצד אחיו בן בסרט "רמפארט".
בשנת 2013, כיכב בסרט "מיסטר ג'ונס" והתארח בפרק בסדרה "חליפות".
ראול פרננדס

קריירת מועדונים

פרננדס התחיל את הקריירה שול במחלקת הנוער של אוניברסיטריו. ב-31 ביולי 2005 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד אוניון הואראל. בעונת 2006 הושאל לספורט אנקאש ובתום העונה חזר לאוניברסיטריו.
במהלך עונת 2007 הפך פרננדס לשוער הראשון באוניברסיטריו. פרננדס זכה עם אוניברסיטריו באליפות האפרטורה בשנת 2008.
ב-2 בדצמבר 2010 חתם פרננדס בניס מליגת העל הצרפתית. ערך פרננדס את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1-2 נגד טולוז.
ב-10 בינואר 2013 חתם פרננדס בדאלאס מה-MLS בה שיחק שנתיים.
בינואר 2015 חזר פרננדס לאוניברסיטריו.

קריירה בינלאומית

בשנת 2008 זומן פרננדס לסגל נבחרת פרו לקראת משחק ידידות נגד קוסטה ריקה.
פרננדס שימש כשוער הראשון של הנבחרת בקופה אמריקה 2011, בו סיימה פרו במקום השלישי.
Himmelskönig, sei willkommen, רי"ב 182

Himmelskönig, sei willkommen (בעברית: מלך השמיים, ברוך בואך) רי"ב 182, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך ב-1714 בהיותו בוויימאר. ביצועה הראשון היה ב-25 במרץ בשנה זו, יום בו חל יום ראשון של הדקלים ובאותה שנה גם חג הבשורה. כקנטטות נוספות מאותה תקופה, הוא ביצע אותה מספר פעמים נוספות 
מאוחר יותר, בין היתר כשעבד בלייפציג, באותו מועד.

היסטוריה ומילים

באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה הראשונה מתוך שמונה שהלחין באותה שנה.
סדר הקריאה לחג כולל פסוקים מהאיגרת אל הפיליפים, מהאיגרת הראשונה אל הקורינתים ומהבשורה על-פי מתי, שם מתוארת כניסת ישו לירושלים, האירוע שעל שמו נקרא המועד. הטקסט מיוחס לסלומון פרנק, משורר החצר שכתב את הליברטו לקנטטות נוספות של באך מתקופה זו, למרות שזה לא מופיע בגרסה המודפסת של מזמורי פרנק. הליברטו מתאר את כניסת אלוהים לליבו של המאמין בהשוואה לכניסת ישו לירושלים וכולל גם פסוק מספר תהלים ופסוק ממזמור של המשורר הגרמני בן המאה ה-17, פאול שטוקמן (Paul Stockmann).
בסך הכל ביצע באך את הקנטטה שש פעמים. הביצועים בלייפציג היו אמנם באותו תאריך, אך לא לכבוד יום ראשון של הדקלים שמועדו בשנה אינו קבוע, אלא לכבוד חג הבשורה.

הקלטות

את הקנטטה ביצעו והקליטו כ-37 פעמים חלקן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1988), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1996) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
אבג'ד

אַבְּגַ'ד, או כְּתָב עִצּוּרִי, הוא קטגוריה רחבה הכוללת מספר מערכות כתב שלא מסמנים בהן תנועות אלא לעיתים נדירות. כל הסימנים משמשים לסימון עיצורים, וסימון התנועות נעשה באופן עקיף, אם בכלל. המונח "אבג'ד" במשמעות זו נטבע על ידי הבלשן האמריקאי פיטר דניאלס. שם זה נלקח משמה של מערכת הכתב הנפוצה ביותר בקבוצה זו, הכתב הערבי.
כאשר סימון התנועות בכל זאת מופיע באבג'ד, הוא נעשה באמצעות אמות קריאה, שהן אותיות רב-משמעיות המסמנות הן עיצורים והן תנועות, או באמצעות סימנים דיאקריטיים – ניקוד – אך לרוב הוא אינו מופיע כלל.
מקור שמו של המונח במילה הערבית الأبجد (אַלְ-אַבְּגַ'ד – האלפבית). מונח זה בנוי, למעשה, מארבע האותיות הראשונות של האלף-בית (בסדר השמי הקדמון). אבג'דים אחרים הם האלפבית העברי והאלפבית הסורי. בעבר היו נפוצים אבג'דים אחרים. השפה העתיקה אוגריתית, למשל, נכתבה באבג'ד שהיה מורכב כולו מסימני יתדות.
האבג'דים שימשו ומשמשים בעיקר שפות שמיות. בהשפעת דת האסלאם, אומץ הכתב הערבי גם בשפות שאינן שמיות, כמו פרסית ואורדו. בשפות אלה נעשה שימוש רחב באותיות דו-משמעיות – אותיות שמסמנות גם עיצורים וגם תנועות. בערבית, בעברית ובסורית התפתחו מערכות של סימנים דיאקרטיים לציון תנועות, כשבעברית מערכת כזאת מכונה ניקוד, אולם אלה נמצאות בשימוש בעיקר בטקסטים דתיים, בשירה ובספרי ילדים. בכתיבה היומיומית הן אינן בשימוש. בשפות השמיות של קרן אפריקה, למשל אמהרית או השפה העתיקה געז, הסימנים הדיאקריטיים השתלבו בסימני האותיות, והפכו במשך הזמן לחלק בלתי נפרד מהן. לפיכך האלפבית האתיופי הוא כיום אבוגידה, הדומה לכתב הברות.
בכתיבת שפת היידיש משתמשים באותיות עבריות, אך לא כאבג'ד. חלקן הופכות לאותיות תנועה, ויש לציין כל תנועה בכתב בדומה לשפות הגרמאנו-לטיניות שמהן היא נובעת. בעוד זהו שימוש משני במערכת אותיות קיימת ושימושית בעברית, בלדינו ובכתיבה ערבית באותיות עבריות, שהייתה נפוצה במשך כאלף שנים ועד לאחרונה בארצות צפון אפריקה, האלף-בית העברי לסוגיו, לרבות דפוס, כתב יד, כתב רש"י, ארמי ופיניקי, נחשב עדיין כאבג'ד בעיני רוב החוקרים.
חוה יבלונקה

תולדות חייה

יבלונקה נולדה בפולין ב-1952, ובשנת 1957 עלתה לישראל. בתחילת שנות ה-70 עסקה בתרגום רומנים בסדרת "הרומן הרומנטי" של הוצאת "רמדור".
ב-1976 קיבלה תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ב-1980 קיבלה תואר שני במיקרוביולוגיה, ועל עבודת המחקר בו קיבלה בשנת 1981 את פרס לנדאו לעבודת מחקר מצטיינת. ב-1988 קיבלה תואר דוקטור מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "שינויים במבנה הכרומוזום ובפעילות גנים בכרומוזום ה-X הבלתי פעיל בנקבות יונקים", שנעשתה בהנחייתם של פרופ' מנשה מרכוס וחיים סידר. קיבלה את פרס מרכוס לעבודת דוקטור מצטיינת. פוסט דוקטורט החלה במעבדה של מועצת המחקר הרפואי בלונדון, והמשיכה במרכז אדלשטיין להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים, הטכנולוגיה והרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1990 הוענקה לה מלגת אלון, ובמסגרתה היא מונתה למרצה במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1993 עלתה לדרגת מרצה בכירה, בשנת 2000 עלתה לדרגת פרופסור חבר, ובשנת 2005 - לדרגת פרופסור מן המנין.

תחומי מחקר עיקריים

פרופ' יבלונקה עוסקת שנים רבות בתחום של אבולוציה ותורשה. בשנת 2005 יצא לאור בהוצאת MIT Press ספרה "אבולוציה בארבעה ממדים", שאותו כתבה עם הביולוגית הבריטית מריון ג'. לם. הספר עוסק בתהליכי תורשה שאינם באמצעות הגנים (תורשה אפיגנטית), כלומר שינויים בגנים העוברים מדור לדור שאינם אקראיים אלא קשורים לתהליכים של תגובות התנהגותיות של הפרט לסביבתו, לשימוש שעושה הפרט בגופו כשהוא מתמודד עם הסביבה, למזון שהוא אוכל. שינויים אלה, התנהגותיים במקורם, עשויים לעבור בתורשה לצאצאיו של הפרט לפי יבלונקה (שכן לפי התאוריה שמציגות המחברות, הוריאציות שהברירה הטבעית יכולה לפעול עליהן נוצרות באמצעות ארבעת דרכי תורשה שונות - תורשה גנטית, תורשה אֶפּיגנטית-תאית (העברת תכונות תאית, אך לא דרך הדנא), תורשה התנהגותית ותורשה סמלית-תרבותית - בין כשלעצמן, ובין מכח היזון חוזר שמתקיים בינן לבין עצמן). ספר זה, שתיאורית האבולוציה הארבע-ממדית המוצגת בו נחשבת בו-זמנית לחדשנית ולנאו-לאמארקית, יצא לאור בשנת 2009 גם בעברית, בהוצאת עם עובד.
בשנים האחרונות החלה פרופ' יבלונקה לעסוק גם בחקר התודעה, ובמרץ 2019 יצא לאור בהוצאת MIT Press ספרה החדש "האבולציה של התודעה: למידה ומקורותיה של המודעות" אותו כתבה פרופ' יבלונקה ביחד עם פרופ' סימונה גינזבורג, ואשר מציג תאוריה חדשה אשר מתייחסת אל התודעה במונחים אבולציונים.

חיים אישיים

הייתה נשואה לשחקן דורון תבורי, ואם לבן. מתגוררת בירושלים.

דעותיה

יבלונקה מתנגדת בתקיפות למדיניותה של ישראל ביחס לפלסטינים. היא חתמה על העצומה הבריטית הקוראת לחרם אקדמי נגד ישראל כתגובה על מדיניות ישראל בשטחים. נמנית עם יוזמי עצומה של אנשי אקדמיה ישראלים הקוראת לממשלה לאפשר לסטודנטים פלסטינים גישה חופשית ללימודים גבוהים. חתמה על עצומה הקוראת לביטולה של תוכנית לשילובם של קציני צה"ל בבתי ספר תיכוניים. חתמה על עצומת אקדמאים למען חד"ש בבחירות לכנסת ה-18.
גיאורגי ארוולדזה

גיאורגי ארוולדזה (גאורגית: გიორგი არველაძე, נולד ב-10 ביולי 1978 בטביליסי) היה השר לפיתוח כלכלי של גאורגיה, אשר מונה לתפקידו ב-20 בנובמבר 2006, עם התפטרות קודמו, איראקלי אוכרואשווילי, שכיהן בתפקיד במשך שבוע אחד בלבד עד ינואר 2008. 
תפקידו הקודם של ארוולדזה היה "מנהל משרד נשיא המדינה" של גאורגיה, וכן שימש כחבר פרלמנט, מזכ"ל מפלגת השלטון הגאורגית, התנועה הלאומית המאוחדת (ერთიანი ნაციონალური მოძრაობა), ראש המשלחת הפרלמנטרית הגאורגית הקבועה לאספה הפרלמנטרית של נאטו (NATO Parliamentary Assembly), והיה הממונה על רפורמת בתי הסוהר במשרד המשפטים (כאשר המשרד עצמו נוהל על ידי מיכאיל סאקשווילי).
כבעל ברית ותיק, וסגנו של סאקשווילי, ארוולדזה שיחק תפקיד מרכזי במהפכת הוורדים של נובמבר 2003. ארוולדזה הועמד בראש מטה הבחירות של סאקשווילי לבחירות לנשיאות גאורגיה, שהתקיימו ב-5 בינואר 2008. ראש הממשלה הנכנס של גאורגיה, לאדו גורגנידזה, החליף את ארוולדזה באקתרינה שרשידזה, צעירה אמריקאית ממוצא גאורגי בת 34. ארוולדזה עצמו פרש לעסקים פרטיים.
חואנס

קריירה

בראשית הקריירה שלו היה חואנס חבר בלהקת Ekhymosis. בשנת 1999 עזב את הלהקה והחל בקריירת סולו. בעוד שסגנון הלהקה היה הבי מטאל ות'ראש מטאל, בקריירת הסולו שלו התרכז חואנס בסגנונות אחרים, ובעיקר רוק ופופ רוק לטיניים.
חואנס זכה פעמיים בפרס גראמי לאלבום הפופ הלטיני של השנה וכן זכה ב-20 פרסי גראמי לטיני, תשעה פרסי MTV, פרסי מגזין בילבורד ועשרות פרסים נוספים. על פי נתוני חברת התקליטים שלו, חואנס מכר יותר מ-15 מיליון אלבומים ברחבי העולם. שירו "Me enamora" הופיע עשרים שבועות רצופים במצעד הלטיני של מגזין בילבורד ובכך שבר את השיא, והחזיק בו במשך עשר שנים.

שיתופי פעולה

במהלך הקריירה שלו שיתף חואנס פעולה עם אמנים רבים. בין השאר שיתף חואנס פעולה, הקליט שירים או הופיע במשותף עם חואקין סבינה, לאורה פאוזיני, נלי פורטדו, קולבי קאליי, שאקירה, חואן לואיס גרה, חואן ויווס, הראפר טאבו מלהקת The Black Eyed Peas, פאולינה רוביו, טוני בנט, טגו קלדרון, סרז'יו מנדז, לילה דאונס, איווטי סנגלו, קרלוס סנטנה ולהקת סנטנה, מאלומה, חוסה בלוויין ועוד.

בישראל

בחודש מאי 2015 הודיע חואנס, לראשונה בקריירה שלו, שיופיע בישראל. ההופעה התקיימה בחודש יוני 2015 באמפיתיאטרון שבפארק רעננה.
אדווין סרוסי

קורות חיים

סרוסי נולד במונטווידאו בירת אורוגוואי, שם קיבל את ראשית חינוכו המוזיקלי בלימודי כינור, קומפוזיציה והלחנה. מוצאה של משפחתו הוא מלוב, והיא היגרה לאלכסנדריה שבמצרים ומשם ב-1926 לדרום אמריקה. סבו, אליאס (אליהו) סרוסי, היה ממנהיגי הקהילה היהודית במונטווידאו. אמו הייתה פסנתרנית וזמרת אופרה. הוא עלה לישראל ב-1971. למד לתואר ראשון ושני במוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ולמד קומפוזיציה אצל פרופ' אנדרה היידו. את עבודת ה-MA שלו כתב על שירת הבקשות של יהודי מרוקו. בשנת 1987 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס על עבודה שכותרתה "Schir Hakawod and the Liturgical Music Reforms in the Sephardi Community in Vienna, ca. 1881-1925: A Study of Change in Religious Music".
עם שובו לישראל הרצה בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב ומכללת לוינסקי. ב-1990 החל ללמד באוניברסיטת בר-אילן, שם שימש בשנים 1994–1998 כראש המחלקה למוזיקה. במהלך כהונתו כראש המחלקה פיתח בה את מחלקת הקומפוזיציה, את המחלקה לתרפיה במוזיקה ואת המעבדה למוזיקה ומחשבים.
סרוסי פרסם שבעה ספרים ועשרות מאמרים מדעיים על המוזיקה בחברות היהודיות הספרדיות והמזרחיות עם דגש על מסורות צפון אפריקאיות, האימפריה העות'מאנית וקהילות האנוסים במערב אירופה. חיבוריו עוסקים בקשת מוזיקלית רחבה, שבה כלולים בין היתר המוזיקה של יהודי מרוקו שבה התמחה, דרך מוזיקה של קהילת יהודי וינה ועד פיוטי ר' ישראל נג'ארה. בנוסף פרסם מאמרים על הזמר העברי והמוזיקה הפופולרית הישראלית. כתב עם מוטי רגב ספר בשם "מוזיקה פופולרית ותרבות לאומית בישראל" (הוצאת אוניברסיטת קליפורניה, 2004), שתורגם על ידי הוצאת האוניברסיטה הפתוחה. בשנת 2000 עבר אל האוניברסיטה העברית ומאז הוא מנהל את המרכז לחקר המוזיקה שם. הוא מלמד אתנו-מוזיקולוגיה, מוזיקת עולם, תאוריה ומתודולוגיה בחקר מסורות שבע"פ ומוזיקה פופולרית. בשנים 2009–2013 הוא יסד וניהל את בית הספר לאמנויות באוניברסיטה העברית. בשנת 1995 הוא ערך ספר של אלברטו חמזי Cancionero sefardí.
סרוסי הוזמן כפרופסור אורח וכמרצה באוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת ברקלי, אוניברסיטת מוסקבה ועוד. בדארטמות' קולג' הוא פרופסור אורח מאז 2008. זכה בפרסים על עבודתו, בהם פרס מארגון מורשת יהודי ספרד בניו-יורק.
מחקריו מתמקדים בתרבות המוזיקלית בארצות הים-התיכון והמזרח-התיכון, ביחסי-הגומלין בין התרבות היהודית והאסלאמית (בעיקר בסוגות מוזיקה אמנותית) ובמוזיקה פופולרית בישראל. הוא חוקר תהליכי הכלאה, תפוצות, לאומנות וטראנס-לאומיות. הוא שם דגש על תפקיד הפרט בעיצוב תרבות עממית ופופולרית, על רשתות חברתיות ועל השפעת קבלת המוזיקה וצריכתה בגיבוש התרבות המוזיקלית.
לצד פעילותו האקדמית והא פעיל גם בזירה המוזיקלית בישראל ובחו"ל כיועץ בפסטיבלי מוזיקה, כחבר בוועדות ממלכתיות בנושאי מוזיקה ואמנות וכמפיק תוכניות מוזיקליות. סרוסי ארגן והפיק קונצרטים של מסורות מוזיקה יהודית בפסטיבלים בעולם ואחראי על סדרת התקליטורים "אנתולוגיה של מסורות מוזיקה בישראל". בשנת 1995 הגה וניהל את סדרת הקונצרטים "שיח מוזיקלי ים-תיכוני", שבה השתתפו מוזיקאים מטורקיה, איראן, אלג'יר, אזרבייג'ן, יוון וארמניה. הסדרה חודשה ב-2011.שימש יו"ר הוועדה הישראלית של המועצה הבינלאומית למוזיקה (אונסק"ו) והאיגוד הישראלי למוזיקולוגיה, והוא חבר בחבר הנאמנים של רננות – המכון למוזיקה יהודית, ושל תזמורת הבארוק ירושלים. הקים את "בית הספר למוזיקה שורשית" באוניברסיטת בר-אילן, ואת ה"שיח המוזיקלי הים תיכוני" של משכנות שאננים.