google/wiki40b huggingface dataset:
Der Eigene

היסטוריה

שמו של העיתון הוא התייחסות למאמר אנרכיסטי קלאסי משנת 1844 בשם "Der Einzige und sein Eigentum" ("היחיד וקניינו") מאת הוגה הדעות והפילוסוף הגרמני מקס שטירנר. המהדורות הראשונות של העיתון שיקפו את הפילוסופיה של שטירנר וכן דעות נוספות בתחומי הפוליטיקה של האנרכיזם, אך בשנות ה-20 שינה העיתון את נטייתו והחל לתמוך ברעיון הדמוקרטיה הליברלית של רפובליקת ויימאר, ובייחוד במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.
התוכן שהציג "Der Eigene" היה עירוב של תרבות, אמנות ופוליטיקה, והוא כלל שירה לירית, פרוזה ופרסום מנשרים וצילומי עירום אמנותיים.
ההוצאה לאור של המגזין נאלצה להילחם לעיתים קרובות בצנזורה הגרמנית. לדוגמה, בשנת 1903 פורסם השיר "Die Freundschaft", והפרסום היווה עילה לתביעה משפטית נגד המגזין, אשר זכה בתביעה מכיוון שהשיר היה פרי עטו של פרידריך שילר.
בשנת 1933, עם עלייתו של אדולף היטלר לשלטון, ערכה המשטרה חיפוש בביתו של אדולף ברנד וכל הציוד ששימש להוצאת המגזין הוחרם והועבר לחזקתו של ארנסט רהם, הומוסקסואל אשר ייסד והנהיג את האס אה בגרמניה.
מוחמד חמזה ע'נאים

ביוגרפיה

ע'נאים נולד בכפר באקה אל-גרבייה ולמד באוניברסיטת תל אביב. במהלך חיו פרסם כארבעה ספרי שירה בערבית. שימש  בשנות השמונים כעורך "מפגש", כתב עת ספרותי דו-לשוני.
בין היצירות שתרגם מעברית לערבית: "המאהב" מאת אברהם ב. יהושע, "הזמן הצהוב" מאת דויד גרוסמן, ו"הפלסטינים, עם בהתהוותו" מאת ברוך קימרלינג ויואל מגדל. הוא תרגם לערבית שירה מאת יהודה עמיחי, דליה רביקוביץ, רוני סומק ואחרים. לעברית תרגם משיריו של מחמוד דרוויש ואת הרומן "הסיפור של זהרה" מאת חנאן אל-שייח'.
שימש כחוקר במרכז הפלסטיני למחקרים ישראליים ברמאללה. היה חבר במערכת כתב העת "משארף". 
ב-1988 זכה בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים על העמקת ההבנה והדו-קיום בין היהודים והערבים.
מוחמד ע'נאים נפטר ב-25 במאי 2004. היה נשוי, אב לבת ושני בנים. בנו, אלטייב ע'נאים, הוא משורר ומתרגם אף הוא.
אופני יד

אופני יד הם אופניים בעלי שלושה גלגלים, המופעלים באמצעות הידיים. אופניים אלו משמשים לספורט עממי וכמו כן, גם למירוצי אופניים. מאחר שאין השתתפות של פלג הגוף התחתון במאמץ, משמשים אופני היד גם רוכבים נכי גפיים תחתונות.
אופני היד התחרו לראשונה באולימפיאדת אתונה כאשר את ישראל ייצג זיו בר שירה מעמותת אתגרים. בארץ מתקיימת פעילות הן ברמה העממית והן ברמה התחרותית. כ-70 ספורטאים פעילים בענף ומשתתפים באירועי ספורט שונים. בשנת 2006 החלה את פעילותה ליגת אופני יד.

עיצוב

הרוכב יושב נמוך על האופניים, בדומה לאופנוח, כאשר רגליו פשוטות לפנים ומעליהן הדוושות. מאחורי גבו זוג גלגלים ולפניו גלגל נוסף קדמי אליו מחוברת השרשרת (בדומה לגלגל האחורי באופניים רגילות). לעיתים קיים ציר בין הגלגל הקדמי ומערכת הדוושות, ובין שאר השלדה, ואז הניווט נעשה על ידי הידיים סביב ציר זה. לחלופין, באופניים ללא ציר, נעשה הניווט על ידי הטיית הגוף.

מהירות

מאחר שכח הידיים חלש מכח הרגליים, אופני יד מגיעים למהירויות נמוכות מאלו של אופניים רגילים. בנוסף, החיכוך של שלושה גלגלים עם המסלול גם הוא מאט את האופניים. לעומת זאת, הישיבה הנמוכה מקטינה את החיכוך עם האוויר.
בשנת 1995 קבע ג'ייקוב היילויל שיא של כ-52.5 קמ"ש במישור (בהשוואה ל-73 קמ"ש באופניים רגילים).
סולוטבין

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה במאה ה-12, ובמאה ה-17 הוענקו לו זכויות עיר. בתקופה זו סבל היישוב מפשיטות הטטרים. בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכלל היישוב בתחום ממלכת הבסבורג.
בשנת 1888 פגעה בעיירה שריפה קשה, וכך גם במהלך הכיבוש הרוסי שלה בתחילת מלחמת העולם הראשונה, לאחר שהחיילים הרוסים בזזו את רכוש תושביה, והעלו את בתיה באש.

יהודי סולוטבין

יהודים התיישבו בעיירה מהיווסדה, ובמהלך המאה ה-19 גדל מספרם בה, עד שבראשית המאה ה-20 נמנו בעיירה 1,948 יהודים, רוב תושביה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, פרעו הרוסים ביהודי העיירה, ואף שרפו את חלקם בחיים. לאחר המלחמה עזבו את העיירה רוב יהודיה, ונותרו בה 610 יהודים בלבד, כשליש מתושביה. בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ויהודיה סבלו מתקיפות אנטישמיות, תוך רצח של מספר יהודים מהעיירה.
בספטמבר 1942, תחת הכיבוש הגרמני, גורשו יהודי העיירה למחנה "טחנת רודולף" שבסטניסלבוב, וממנו שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ או נרצחו במקום.
מפת אתר

מפת אתר היא הצגה גרפית של הארכיטקטורה של אתר אינטרנט מסוים - חלוקתו לדפים והקישור בין הדפים.
מפת האתר יכולה להיות מסמך (בכל תצורה סטנדרטית שהיא) אשר משמש ככלי תכנוני לבניית אתרים או כדף אינטרנט המתאר את הדפים הנכללים באתר אינטרנט ספציפי. מפת האתר בדרך כלל מתארת את האתר בתצורה הירארכית ובכך עוזרת למנועי חיפוש למפות את עמודי האינטרנט באתר באופן קל ופשוט יותר.
בעוד שמספר מפתחים גורסים שהמושג אינדקס אתר מדויק יותר לתאר את תפקיד מפת האתר, הרי שרוב גולשי האינטרנט מתייחסים לשני המושגים כמושג זהה פרט לעובדה שאינדקס אתר בדרך כלל ממוין בסדר אלפאביתי בעוד שמפת האתר ממוינת באופן הירארכי.

יתרונות מפת האתר

מפת האתר משפרת את אלגוריתמי החיפוש של מנועי חיפוש בכך שהיא מבטיחה שכל העמודים אשר נכללים באתר מסוים ימצאו. תכונה זו חשובה במיוחד כאשר העמוד משתמש ב- Macromedia Flash או בתפריטי JavaScript שאינם מכילים קישור HTML.
רוב מנועי החיפוש ימצאו אך ורק מספר מסוים של עמודים באתר מסוים ומכאן כאשר האתר גדול מאוד ומכיל כמות גדולה של דפים - מפת האתר מחויבת אם ברצון מנהל האתר לאפשר למבקרים למצוא את כל עמודי האתר כאשר הם משתמשים במנועי חיפוש.
חבורת הצב המעופף

העלילה

ארץ המעיינות נכבשת בידי כוחות הרשע של מפלצת בשם סקורפיון לפני ליקוי החמה המלא המתקרב. על הנסיכה ליקי, להצליח לחזור לארץ המעיינות ולשבת על כס המלכות בטרם ליקוי החמה יתרחש - רק כך היא תשחרר כוח עצום אשר יהרוס את הכובשים. על מנת למנוע ממנה לעשות כן, היא נחטפה על ידי רשעים בספינה הנקראת "העקרב". קבוצת חיות מיער בוסקו יוצאות להשיב את ליקי הנסיכה לארץ המעיינות במסע בבלון מעופף בצורת צב.
החיות הללו עוזרות לליקי להתגבר על מכשולים שונים. בסופו של דבר ליקי מתיישבת על כס המלכות בזמן ואז קורים חזיונות מופלאים אשר במהלכן המפלצת סקורפיון מושמדת. ליקי משליכה את השרשרת שלה אל צוף הצפרדע. לבסוף ליקי מתאחדת עם המעיינות וכאשר החיות תוהות לאן היא נעלמה היא מספרת להם על כך שהיא התאחדה עם המעיינות אך רוחה ונשמתה נשארים איתם על ידי כך שהם שומרים את השרשרת שלה - השריד האחרון שנשאר ממנה.
יסמין (ספר)

עלילת הספר

הסיפור מתמקד בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים. בתקופה זו כיהן אלי עמיר כעוזר ליועץ ראש הממשלה לענייני ערבים ופעל בעיקר במזרח ירושלים. הספר נותן ביטוי לרישומה של תקופה זו אצל עמיר, עם שחרורה של העיר העתיקה ואיחוד ירושלים. כרקע, מתוארים הלכי הרוח בקרב ערביי מזרח ירושלים, תגובת לתבוסת צבאות ערב במלחמה והסתגלותם למצב החדש, כמו גם במאבקים הפנימיים בחברה הערבית והשסעים העמוקים שבה.
גיבור הסיפור, נורי, הוא חייל ישראלי אשר עלה ארצה מעיראק עם משפחתו. הוריו מתגוררים בירושלים, אחיו, העובד בשירות המוסד כמרגל, משרת בצבא ונפצע במלחמה. בזכות ידיעתו של נורי את התרבות והשפה הערבית הוא ממונה על ידי השר כיועצו המיוחד לענייני ערבים. במסגרת עבודתו, מנסה נורי לסייע לערביי מזרח ירושלים להשתקם ולנפץ את סטריאוטיפ ה"ישראל המאיים" כפי שהערבים הורגלו לחשוב. כמו כן, מתחבר נורי למספר משפחות חשובות במזרח ירושלים ונקשר לבתו של בעל ממון, יסמין, ערבייה נוצרייה משכילה אשר שבה מלימודים, עם תואר דוקטור מצרפת. לבקשת אביה, אשר רוצה להרחיק מחבריה בצרפת, פעילי הפת"ח, מוצא לה נורי עבודה התואמת את כישוריה. בין השניים נרקם סיפור אהבה אשר אינו יוצא אל הפועל, בסופו של דבר. את מכתבה האחרון לנורי, מסכמת יסמין בשורות מהשיר "אינתָ עומרי" של אום כולתום.
הספר תורגם לשמונה שפות ובהן ערבית.
סוכני הביון הלוחמים

עלילת הספר

עלילת הספר מתרחשת בשנת 1943 ועוסקת במנהל המשרד לשירותים אסטרטגיים, ויליאם דונובן, ובשניים מבכירי אנשיו, ריצ'רד קאנידי וג'יימס ויטאקר. כאשר נודע לדונובן, אשר שירת כמפקד בחטיבת החי"ר ה-69 במלחמת העולם הראשונה ועוטר במדליית הכבוד, כי באי מינדנאו‎ שבפיליפינים פועל כוח הגרילה כנגד הצבא בפיקוד ונדל פרטיג, בעברו לוטננט קולונל בחיל ההנדסה של צבא היבשה שהעלה את עצמו לדרגת בריגדיר גנרל, הוא מבין שעליו לשלוח צוות סוכנים שייצור מגע עם פרטיג וייתן בידיו אספק ואמצעי לחימה. המשימה מוטלת על מטיל על סרן ויטאקר, טייס קרב מצטיין בזרוע האוויר של צבא היבשה אשר לחם כאיש גרילה כנגד הצבא היפני בפיליפינים ובהמשך פעל באירופה כאיש מבצעים של המשרד לשירותים אסטרטגיים. במקביל נדרש רב-סרן ריצ'רד קאנידי, טייס קרב בצי ארצות הברית ששירת כמפקד טייסת בנמרים המעופפים והפך לאיש מבצעים בכיר במשרד לשירותים אסטרטגיים לחלץ את אריק פולמאר, איש מבצעים של המשרד וקצין חיל רגלים בצבא ארצות הברית שפעל בבודפשט במשימה לחילוץ מדען גרעין גרמני ונלכד בידי הגסטאפו. אם לא יצליח בכך ייאלץ להרגם.
הינד רוסתום

ביוגרפיה וקריירה מוקדמת

רוסתום נולדה בשכונת מוחרם בכ, באלכסנדריה, מצרים, ב-12 בנובמבר 1929. אביה היה מצרי ממוצא צ'רקסי ואמה מצריה.
היא התחילה את הקריירה שלה בגיל 16 עם הסרט פרחים וקוצים. ההצלחה האמיתית הראשונה שלה הייתה ב-1955, כאשר הבמאי המפורסם חסן אל-אימאם הציע לה תפקיד בסרט בנות הלילה. הסרטים המפורסמים בהם השתתפה כוללים את אבן חמידו ב-1957; סרטו של יוסף שאהין תחנת הרכבת עם פריד שאוקי ב-1958; סרטו של צלאח אבו סיף נדודי שינה עם פאתן חמאמה, עומר שריף ורושדי אבאזה ב-1958; מאבק בנילוס עם עומר שריף ורושדי אבאזה ב-1959; ושאפיקה הילדה הקופטית בשנת 1963. רוסתום הייתה ידוע כמלכה הפתייניות בקולנוע המצרי, "מרילין מונרו של המזרח (או של הקולנוע המצרי)."
היא החליטה לפרוש ממשחק בשנת 1979, כיוון שרצתה שהקהל יזכור אותה בצעירותה.
רוסתום דחתה הצעה של מיליון לירות מצריות עבור כתיבת הביוגרפיה שלה, בחודש דצמבר 2002. ההצעה הוגשה מטעם ערוץ לווין מצרי וביקשה לתאר את החיים שלה בסדרת דרמה. היא התבקשה להגיש את ההיסטוריה המלאה של העבר שלה, הישגים, חוויות העבודה עם שחקני עבר בולטים, כגון פריד שאוקי, יוסף שאהין, שכרי סרחאן, ושאדיה. רוסתום אמרה כי סירבה למכור את חייה כאמצעי בידור, כיוון שהחיים האישיים שלה נוגעים לה בלבד ולא לאף אחד אחר. רוסתום הייתה נשואה פעמיים: לחסן רדא, במאי הקולנוע ואבי בתה היחידה, ולמוחמד פיאד, רופא.

מותה

ב-8 באוגוסט 2011, רוסתום נפטרה בבית החולים אל-מוהנדסין בגיזה בעקבות התקף לב, בגיל 81.
גוישי הירוי

גוֹישי הירוֹי (ביפנית: 碁石ひろい), מוכרת גם כהירוימונו, היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.

חוקים

המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת, כאשר על חלק מהצטלבויות בטבלה נמצאים עיגולים.
המטרה היא לבחור באופן רעיוני את העיגולים על המעגל בסדר כזה, כאילו היו אבנים על לוח. בוחרים אבן וממנה ממשיכים בכל כיוון מאונך או מאוזן ממנה עד שמגיעים לאבן הבאה שעוד לא נבחרה. ממשיכים כך בבחירת האבנים עד שכל האבנים נבחרו. כאשר מוצאים פתרון, ממספרים את האבנים בסדר שצריך לבחור אותן על מנת שכל האבנים תבחרנה. אסור לדלג מעל אבן שלא נבחרה, אף על פי שמותר לדלג מעל חלל ריק או מעל אבנים שנבחרו כבר.

שיטות פתרון

נקודה טובה לפתיחה היא למצוא אבן שניתן להגיע אליה רק דרך אבן אחת אחרת. משם, רוב הפתרון כבר נהיה ברור יותר. המיומנות הכי חשובה לגוישי הירוי היא לזכור אילו אבנים נבחרו כבר ואילו לא.
פיליפ וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט

ביוגרפיה

פיליפ וילהלם נולד בקניגסברג ב-19 במאי 1699 לפרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג וסופיה דורותיאה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של פיליפ, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג וסופיה הדוויג מסקסוניה-לאוונבורג.
בשנת 1688 מת אביו פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ואחיו פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג עלה לשלטון במקומו. ב-3 במרץ 1692 עשה פיליפ וילהלם הסכם עם אחיו פרידריך השלישי, שהוא יקבל את האדמות וההכנסה מהם באזור שוודט על האודר והלברשטט, ובתוספת משכורתו הצבאית היה מדובר על 66,000 טאלרים, שבהם היה יכול להחזיק את חצרו.
במהלך מלחמת תשע השנים לחם פיליפ וילהלם כגנרל במערכות השונות נגד צרפת, ובשנת 1697 מונה למפקח הכללי של יחדיות הארטילריה בצבא הפרוסי. בתקופה שכיהן פיליפ וילהלם כמושל מגדבורג, מסר לו אחיו את הפיקוד על כמה רגימנטים, ובנוסף הוא קיבל את התואר "Rector magnificentissimus” מאוניברסיטת האלה.
ב-19 בדצמבר 1711 מת פיליפ וילהלם בשוודט על האודר, ובנו פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט עלה לשלטון במקומו, אולם מכיוון שהיה קטין, שלטו פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, ולאחר מותו פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה כעוצרים עד לבגרותו.
ג'ורג' ברידג'טוור

ראשית הקריירה

אביו של ג'ורג', ג'ון פרדריק ברידג'טוור, היה כנראה בן איי הודו המערבית (אולי מברבדוס), משרת בבית הנסיך ההונגרי ניקולאוס אסטרהאזי, איש חסדו של יוזף היידן, אף כי במקביל טען להיותו נסיך אפריקאי. אמו הייתה ילידת שוואביה, כנראה משרתת בביתה של סופי פון טורן וטאקסיס. ג'ורג' הראה כישרון מרשים בילדותו והופיע בנגינת כינור בקונצרטים בפריז, לונדון, באת' ובריסטול בשנת 1789. יורש העצר הבריטי, (בהמשך ג'ורג' הרביעי, שמע אותו ב-1791, גילה בו עניין ופיקח על המשך הכשרתו המוזיקלית. בהנחיית הנסיך, למד אצל פרנסואה-היפוליט ברתלמון (ראש האופרה המלכותית, אצל המלחין הקרואטי-איטלקי איבן ירנוביצ'י, ואצל תומאס אטווד (נגן עוגב בקתדרלת סנט פול ופרופסור באקדמיה המלכותית למוזיקה). הוא הופיע בכ-50 קונצרטים בתיאטראות לונדון - קובנט גארדן, תיאטרון דרורי ליין ותיאטרון היימרקט - בשנים 1789 ל-1799, וניגן בתזמורת של הנסיך בברייטון ובלונדון.

הפגישה עם בטהובן

ב-1802 קיבל ברידג'טוור חופשה לביקור אצל אמו ואחיו (צ'לן) בדרזדן, ואף הופיע שם בקונצרטים. בשנת 1803 ביקר בווינה, שם ניגן עם בטהובן. בטהובן התרשם והקדיש לברידג'טוור את הסונאטה הגדולה שלו, מס' 9 בלה מז'ור, אופוס 47 לכינור ופסנתר. ההקדשה הלבבית נשאה אופי היתולי: "סונאטה פר אונו מולאטיקו לונאטיקו". מיד עם השלמתה, זכתה היצירה לביצוע פומבי ראשון בתיאטרון אוגארטן ב-24 במאי 1803, עם בטהובן ליד הפסנתר וברידג'טוור בכינור. ברידג'טוור נאלץ לקרוא את תפקיד הכינור מן העותק של בטהובן, מעל כתפו. הוא הכניס בתפקידו תיקון קל, שבטהובן קיבל בתודה, קפץ ממקומו והכריז, "Noch einmal, mein lieber Bursch!" ("עוד פעם, בחורי היקר!"). בטהובן גם העניק לברידג'טוור את הקולן שלו, השמור עכשיו בספריה הבריטית. כעבור זמן קצר הסתכסכו השניים, כשברידג'טוור העליב אישה, בבלי דעת שהיא ידידתו של בטהובן; בטהובן ניתק את כל קשריו עם ברידג'טוור ושינה את ההקדשה לסונאטה החדשה לכנר הווירטואוז רודולף קרויצר, שלא ניגן אותה מעולם בטענה, שהיא כבר בוצעה פעם והיא קשה מדי לביצוע. זו היצירה המוכרת מאז כסונאטת קרויצר. המשוררת זוכת פרס נובל ריטה דאב הנציחה את הקשר בין בטהובן לברידג'טוור בסיפור לירי-דרמטי ארוך, "סונאטה מולאטיקה" (נורטון, 2009).

השיבה לאנגליה

ברידג'טוור חזר לאנגליה, שם נשא לאישה את מרי ליץ' לק בשנת 1816 והמשיך בקריירה המוזיקלית שלו, בהוראה ובנגינה. הוא נבחר לאגודת המוזיקאים המלכותית ב-4 באוקטובר 1807 וביוני 1811 קיבל תואר ראשון במוזיקה באוניברסיטת קיימברידג'. הוא ניגן עם תזמורת האגודה הפילהרמונית המלכותית ובהמשך יצא למסעות קונצרטים מחוץ לאנגליה, בעיקר באיטליה, שם חיה בתו. הוא מת בלונדון.

יצירות

יצירותיו של ברידג'טוור כוללות את "דיאטוניקה ארמוניקה" לפסנתר, שיצאה לאור בלונדון ב-1812 ואת "הנרי: באלאדה" לקול בינוני ופסנתר, שגם היא יצאה לאור בלונדון. רשימה של יצירותיו אפשר למצוא בכתב העת לחקר מוזיקה שחורה, כרך 10, מס' 2, סתיו 1990, במאמר מאת דומיניק-רנה דה לרמה.
שרלין, נסיכת מונקו

ביוגרפיה

שרלין היא בתו של מישל ולינט ויטסטוק. היא נולדה בבולאוואיו שברודזיה (כיום זימבבואה) למשפחה ממוצא גרמני, אנגלי, דרום אפריקאי ורודזי. משפחתה עברה לטרנסוואל, דרום אפריקה בשנת 1989 לאחר שהתגוררו בזימבבואה במשך כמה שנים. היא ייצגה את דרום אפריקה בשנת 2000 באולימפיאדת סידני, שיחד עם צוותה סיימה במקום החמישי בשחיית מאה מטר כפול ארבע לנשים. היא פרשה משחייה תחרותית בשנת 2007.
שרלין פגשה את הנסיך אלבר בשנת 2000 באירוע שחיה במונקו. הם נראו לראשונה יחד בשנת 2006, והיא מלווה את הנסיך אלבר ברבים מתפקידיו הרשמיים מאז. הם הודיעו על אירוסיהם ביוני 2010 ונישאו ב-1 ביולי 2011. ב-30 במאי 2014 הודיע הזוג כי הם מצפים ללידת ילדם הראשון שצפוי להיוולד בסוף השנה.
ב-10 בדצמבר 2014 ילדה שרלין תאומים בת (הנסיכה גבריאלה) ובן (הנסיך ז'אק).
הטבח במכללה הטכנולוגית בקרץ'

הטבח

היורה, ולדיסלב רוסליאקוב, רכש באופן חוקי את הרובה ב-8 בספטמבר והחזיק ברישיון להחזקת נשק. הוא קנה תחמושת בחנות נשק ב-13 באוקטובר. כמה עדי ראייה תיארו גבר חמוש שצעד באולמות הקמפוס וירה לכל עבר על סטודנטים ומרצים במכללה עד שאזלה התחמושת שלו. דווח גם כי הופעלה פצצה וכי רשויות אכיפת החוק בעיר נטרלו פצצות אחרות במתחם.
לדברי עדת ראייה, הירי נמשך רבע שעה, ומנהלת המכללה, אולגה גרבניקובה, אמרה שהיורה הפעיל חומר נפץ בקפטריה של המכללה וירה לכל עבר על סטודנטים ועל אנשי צוות ההוראה. בדיווחים הראשונים מהזירה נטען שהפיצוץ אירע בקומה הראשונה של המבנה, בעוד מסע הירי התרחש בקומה השנייה, מה שהביא להשערה שהמכללה הותקפה על ידי מספר יורים.
בתחילה חשבו הרשויות שמדובר בפיצוץ בלון גז או בפיגוע טרור, ורק בהמשך הבהירו החוקרים הפדרליים שמדובר באירוע ירי חמור. רשת הטלוויזיה רוסיה-24 דיווחה שצוות של 200 חיילים הוזעק למקום.
במתקפה נהרגו 20 סטודנטים, כולם כתוצאה מירי. עוד 74 אנשים נוספים אושפזו ברמות פציעה שונות, מתוכם 12 במצב קשה.
באוקטובר 2019 מתה מפצעיה סטודנטית נוספת שהייתה בטיפול רפואי מתמשך, בכך עלה מספר קורבנות ההרוגים (לא כולל המפגע) ל-21.

הרוצח

היורה היה סטודנט שנה רביעית שמאס בלימודים ושמר טינה לצוות ההוראה ולחבריו לכיתה. הוא התאבד בספרייה שבקומה השנייה, וזוהה על ידי רשויות החקירה בשם ולדיסלב רוסליאקוב (ברוסית: Владислав Росляков), בן 18. ברשת RBC ראיינו סטודנט שטען כי ולדיסלב שנא מאוד את המכללה ונשבע לנקום בצוות ההוראה. רשת RT פרסמה צילום מסך מתוך אחת ממצלמות האבטחה, ובה רוסליאקוב נראה כשהוא לובש מכנסיים שחורים וחולצה לבנה וכשהוא חמוש ברובה. נפוצו דיווחים שונים לפיהם רוסליאקוב היה נוהג להתעלל בחיות בילדותו וכי הושפע קשות מאביו האלים. כמה שכנים העידו בתקשורת כי אביו היה איש אלים, וכי רוסליאקוב היה נוכח במפגשים של עדי יהוה יחד עם אמו. בתקשורת נטען כי הרוצח הושפע מהטבח בקולומביין בארצות הברית.
ב-18 באוקטובר 2018, סיפר לתקשורת ראש ממשלת קרים, סרגיי אקסיונוב, כי הרשויות בוחנות אפשרות לפיה רוסליאקוב אומן על ידי אדם נוסף שסייע לו בהוצאה לפועל של זממו.

תגובות

נשיא רוסיה ולדימיר פוטין תיאר את המתקפה כאירוע טראגי והביע את תנחומיו למשפחות הקורבנות, בעת פגישתו עם נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי במעונו שבסוצ'י. הוא ביטל פגישות מתוכננות עם מנהיגים שבאו לסוצ'י לקראת פורום ולדאי וקיבל מברק תנחומים מקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ומנשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקה.
ראש ממשלת רפובליקת קרים, סרגיי אקסיונוב, הודיע על שלושה ימי אבל בחצי האי קרים, ויושב ראש המועצה העליונה של קרים, ולדימיר קונסטנטינוב, הודיע כי כל אחת ממשפחות הקורבנות תקבל תמיכה כספית של מיליון רובל (כ-17,141 דולר), שיוקצו מהתקציב הפדרלי ומתקציב רפובליקת קרים.
נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו הביע תנחומיו למשפחות הקורבנות, בפגישתו עם משלחת של האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה, ותיאר את הנפגעים כאזרחים אוקראינים.
מנהלת ליגת העל בכדורגל הכריזה כי כל משחקי המחזור ה-11 בליגת העל הרוסית ייפתחו בדקת דומייה.
טריו סונאטה

טריו סונאטה (trio sonata) היא צורה מוזיקלית שהייתה פופולרית ביותר במהלך המאה ה-17 וה-18. 
טריו סונאטה כתובה לשני כלי סולו לנגינת המלודיה ולבסו קונטינואו, שלושה תפקידים בסך הכל, ומכאן שמה. אך הואיל והבסו קונטינואו מורכב בדרך כלל משני כלים לפחות (הרכב טיפוסי הוא צ'לו וויול בס ולעיתים אף בסון, עם כלי מקלדת כגון צ'מבלו), הרי שלביצוע טריו סונאטה דרושים לפחות ארבעה נגנים. הטריו סונאטות של קורלי (אופוס 1, 1681, אופס 3, 1689) מציגות דוגמה מאלפת.
לנגינת שני הקווים העליונים היה מקובל להשתמש בשני כינורות, אך יצירות רבות בז'אנר נכתבו להרכבים הכוללים כלי סופרן אחרים כמו חליל, חלילית ואבוב, בקומבינציות שונות.
הטריו סונאטות של יוהאן סבסטיאן באך לעוגב (525-530 ברשימת יצירותיו) מאגדות את כל שלושת התפקידים בכלי אחד. מצב טיפוסי הוא, שיד ימין, יד שמאל והדוושות מבצעות כל אחת תפקיד שונה, ובכך יוצרות אותו מרקם כמו בשלישיית כלים. מסיבות מובנות, שש השלישיות האלה מעובדות בימינו לארבעה נגנים. עוד חידוש של באך היה יצירת טריו סונאטות על פי כל הכללים, תוך שימוש בצ'מבלו קונצ'רטנטה (אובליגטו, כלומר מחייב) וכלי אחד לנגינת המלודיה, כלומר, שני נגנים בסך הכל. דוגמאות ידועות להרכב זה הן שש הסונאטות לצ'מבלו וכינור סולו (1014-1019 ברשימת יצירות באך (רי"ב), שלוש סונאטות לצ'מבלו וויולה דה גמבה (1027-1029 רי"ב) ושלוש הסונאטות לצ'מבלו וחליל צד (1030-1032 רי"ב).
אבשלום חורן

ביוגרפיה

חורן הוא בנם של דוד ורות חורן, חברי קבוצת השרון, גדל ולמד בקיבוץ יפעת. שירת בצה"ל כלוחם וסגן מפקד סיירת מטכ"ל, נטל חלק ופיקד על מבצעים חשאיים בעומק שטח האויב. הוא השתתף ב"מבצע כחל" בעומק מצרים שזיכה אותו בצל"ש הרמטכ"ל שהומר אחר מכן לעיטור המופת וכן זכה בצל"ש הרמטכ"ל על השתתפותו במבצע נוסף. בהמשך שירותו הצבאי שירת במגוון תפקידים באגף המודיעין וכיהן כראש מחלקת מבצעים מיוחדים.
במהלך שירותו הצבאי סיים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטה העברית, ובהמשך, תואר שני ודוקטורט בהנדסת מערכות כלכליות (EES) באוניברסיטת סטנפורד. עבודת הדוקטורט עסקה בהתרעה אווירית בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
לאחר שחרורו מצה"ל עסק בתחומי טכנולוגיה, שימש סגן נשיא בחברת השקעות של בנק לאומי, כיהן כדירקטור בחברה הציבורית נייס מערכות ובמספר חברות פרטיות, ייסד וניהל קרן השקעות בתחום הביוטק, כיהן כמנכ"ל חממת "רד רמות" של המדען הראשי במשרד הכלכלה. במסגרת זו התמנה ליו"ר חברת סימביוניקס אשר הוקמה בחממה ופיתחה מערכות סימולטור תלת ממדיות להכשרת צוותים רפואיים. הוא המשיך ללוות את החברה לאורך התפתחותה ולבסוף הוביל את תהליך מכירתה לחברת המדפסות התלת-ממדיות 3D Systems האמריקאית תמורת 120 מיליון דולר באוגוסט 2014.
בעקבות אסון צאלים ב' מונה לחבר בוועדת החקירה של האירועים.
מרקוס קול

ביוגרפיה

מרקוס קול נולד ב-23 באוגוסט 1935 בברנקייה שבקולומביה לזוג אליאס קול ואמלינה טסייו. אביו היה שופט הכדורגל הראשון שניהל משחק רשמי בליגת העל הקולומביאנית שהוקמה ב-1948 והיה לשופט הקולומביאני הראשון שקיבל את תג השיפוט הבינלאומי של פיפ"א.
מרקוס שיחק במספר קבוצות בארצו, כאשר את משחק הבכורה ערך ב-1952 במדי ספורטינג ברנקייה ואת הקריירה סיים ב-1971 במדי הקבוצה הבכירה של העיר, ג'וניור ברנקייה. את התואר הקבוצתי היחיד בקריירה שלו השיג במדי אינדפנדיינטה מדיין, כשזכה עימה באליפות בשנת 1955. כמו כן שיחק בשתי קבוצות מחוץ למולדתו: בשנת 1956 בפלטנסה מארגנטינה ובשנים 1964-1965 בדפורטיבו אירפואטו ממקסיקו.
ב-6 ביוני 2017, נפטר בביתו שבברנקייה בגיל 81 לאחר מחלה.

נבחרת קולומביה

מרקוס קול שיחק במדי נבחרת קולומביה במשך שש שנים, שבמהלכן הספיק לשחק 11 משחקים ולכבוש חמישה שערים. הזכור ביותר מביניהם היה השער שכבש לרשתו של השוער הסובייטי, לב יאשין במסגרת משחקי מונדיאל 1962 בצ'ילה. בפיגור של 1-4 מול ברית המועצות, בעט קול בעיטת קרן שסובבה את הכדור היישר לתוך שערו של יאשין. שער ישירות מבעיטת קרן נקרא גם "שער אולימפי" וקול הוא השחקן היחיד עד היום שעשה זאת במסגרת משחקי גביע העולם. המשחק עצמו הסתיים בתיקו 4-4, התוצאה המפתיעה בטורניר, שכן ברית המועצות נחשבה אז למעצמת כדורגל בעוד שקולומביה ערכה את הופעת הבכורה שלה במונדיאל והודחה בשלב הבתים לאחר הפסדים מול יוגוסלביה ואורוגוואי.
הרפובליקה של הוואי

רפובליקת הוואי הייתה רפובליקה בשטחה של הוואי שהתקיימה בין ה-4 ביולי 1894, אז לבין סיפוחה של הוואי כטריטוריה של ארצות הברית ב-7 ביולי 1898, והקמת טריטוריית הוואי.
נשיא הרפובליקה (ומאוחר יותר, גם מושל הטריטוריה) היה סנפורד דול, מי שכיהן קודם לכן כיועצה של המלכה ליליהואוקאלאני וכשופט בממלכה.
הרפובליקה הוקמה ביוזמת סוחרים ותושבים ממוצא אמריקני ואירופאי במטרה לאחד את הוואי עם ארצות הברית, דבר שהתרחש לבסוף רק ב-21 באוגוסט 1959, אז הפכה הוואי למדינה ה-50 של ארצות הברית.
בשנת 1895 התרחש ניסיון הפיכה ברפובליקה, בראשותו של רוברט וויליאם וילקוקס, במטרה להשיב את המלכה לשלטון. ההפיכה נכשלה, ווילקוקס נידון למוות, אך הנשיא דול חנן אותו.
לוקאס ויאטרי

קריירה


ויאטרי החל לשחק בקבוצת הנוער של בוקה ג'וניורס. ב-2007 הוא הושאל לקבוצת אמלק מאקוודור ולקבוצת מרקאיבו מוונצואלה. ב-2008 חזר לבוקה ג'וניורס וערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה ב-17 במאי 2008 במשחקה כנגד ראסינג קלוב. במשחקו השני במדי הקבוצה כבש ויאטרי את שער הבכורה שלו. ויאטרי היה בסגל הקבוצה אשר זכתה בגביע הרקופה סודאמריקנה הדרום אמריקני. במהלך טורניר האפרטורה לשנת 2008 הפך ויאטרי לשחקן הרכב אחרי פציעתו של מרטין פלרמו. הוא כבש את שער הניצחון בסופרקלאסיקו נגד ריבר פלייט.
ביולי 2014 חתם בקבוצה שאנגחאי שנחווה מהליגה הסינית. בשנת 2015 הושאל לקבוצת באנפילד הארגנטינאית.