google/wiki40b huggingface dataset:
בית הכנסת הגדול של רומא

הקמת המבנה

בית הכנסת נחנך ב-28 ביולי 1904. שבועות אחדים קודם לחנוכתו ביקר בבית הכנסת מלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי. שלט זיכרון בסגנון מליצי המבטא את הרגשות של יהודי רומא נקבע באולם הכניסה לבית הכנסת. כך הצליחו יהודי רומא להכריז על עלייתם "מבירא עמיקתא לאיגרא רמא" וחרטו בכתובת האבן: 
ביום 2 ביולי 1904, תוך כדי ביטוי מזהיר של (הכרה של) מלוא הזכויות האזרחיות (של יהודי איטליה), ביקר בהיכל זה, שהוקם לכבוד האל באותו רובע (TRASTEVERE) בגטו האומלל בו חיו בסגר (מאות שנים) יהודי רומא - בו הריעו (לכבוד) השחר החדש (ליהודים ברומא ובאיטליה כולה) ביום 20 בספטמבר 1870 כאזרחי איטליה. לזיכרון נצח ה"אוניברסיטה" (מועצת הקהילה) הציבה (לוח זיכרון זה).
המבנה הקודם של בתי הכנסת שירת את יהודי רומא עד שנת 1893. היו בו חמישה בתי כנסת עבור כל אחת מהעידות שהיו בעיר. המבנה הישן ניזוק קשה בשריפה שפרצה בו בשנת 1893 ונהרס סופית התוכניות בניין העיר. שרידים שניצלו מבית הכנסת, כולל ארונות הקודש, מצויים היום בבית הכנסת החדש. בתמונה משמאל, אפשר להבחין במסע  שהוביל שרידים אלה אל בית הכנסת החדש. בשטח שהתפנה מצויה כיכר הנושאת את שם בתי הכנסת, כיכר חמשת בתי הכנסת (Piazza dell Cinque Scole).

תיאור המבנה

המבנה תוכנן על ידי וינצ'נצו קוסטה ואוזוואלדו ארמאני בין השנים 1901–1904 על גדת נהר הטיבר. (המבנה בנוי בסגנון אקלקטי, והוא בולט למרחוק בשל סגנון זה).
בית כנסת בעל סגנון נאו-אשורי ובעל תוכנית נאו-ביזנטי וחזות כללית נאו-קלאסית.
כיפת האלומיניום המרובעת של המבנה היא הכיפה המרובעת היחידה ברומא, והיא ניתנת לזיהוי מכל חלקי העיר.
האולם הראשי של בית הכנסת משמש לתפילה (על פי מנהג איטליה). בקומת המרתף מצוי בית כנסת נוסף בו נערכות תפילות בנוסח הספרדים. בכניסה הנפרדת לבית הכנסת, בצידו של נהר הטיבר,  מצויים משרדי הקהילה של רומא (la Comunità Ebraica di Roma) וכן המוזיאון היהודי של רומא.

אירועים במבנה

בכניסה למבנה מצד נהר הטיבר, מצויים לוחות זיכרון ליהודים שנרצחו בשואה. בכניסה לבית הכנסת  מצד הגטו מצוי לוח זיכרון המזכיר את  הפיגוע שנעשה על ידי אש"ף בשנת 1982 בבית הכנסת במהלך שמיני עצרת, בו נפצעו עשרות מתפללים ונרצח ילד אחד. מאז פיגוע זה נאסר לצלם בתוך המוזיאון או בתי הכנסה השונים במתחם, וזאת מטעמי ביטחון. כמו כן, המקום נשמר באופן קבוע על ידי סיורים של הקרביניירי, ובכניסה אליו מוצב שוטר של הקרביניירי. הכניסה איננה חופשית בניגוד למוזיאונים רבים, והמבקרים מחויבים לעבור בדיקה ביטחונית בכניסה.
ב-13 באפריל 1986 ביקר האפיפיור יוחנן פאולוס השני בבית הכנסת, והתפלל עם הרב אליהו טואף - הרב הראשי הקודם של העיר רומא. ביקור זה היה הביקור הראשון של אפיפיור בבית כנסת מאז ומעולם. בהתאם לנוהג של יהודי איטליה, אם בית הכנסת אינו כולל ספרי תורה בהיכל, הוא אינו מקום קדוש. ולכן, בטרם בקר האפיפיור בבית הכנסת הוצאו ממנו ספרי התורה.
ב-17 בינואר 2010 ביקר מחליפו בנדיקטוס השישה עשר בבית הכנסת. ביקור זה היה שנוי במחלוקת בשל כוונתו להכריז על פיוס השנים עשר כקדוש חרף שתיקתו בשואה ובשל פרשיות נוספות.
ב 2016, ביקר במקום האפיפיור פרנסיסקוס, הוא גינה את מעשי האלימות שמבוצעים בשמו של האל, הדגיש את התנגדותו "לכל צורות האנטישמיות" וקרא ליהודים "אחינו הגדולים".
בניין העירייה של ניו יורק

בניין העירייה של ניו יורק הוא משכנה של עיריית ניו יורק הנמצא במנהטן תחתית.

מיקום

הבניין ממוקם במפגש הרחובות ברודוויי, צ'מברס, פארק רו וסנטר, המבנה ממוקם בתוך פארק קטן.

היסטוריה

היה צורך להחליף את בית העירייה הישן שנבנה בשנת 1700, אז נערכה תחרות לעיצוב בית העירייה החדש בשנת 1802 וההצעה הזוכה הייתה של ג'ון מקומב ג'וניור האמריקאי ושל ג'וזף פרנסואה מנגין והם קיבלו פרס של 350 דולר על כך.
הבנייה הסתיימה בשנת 1811, אך הבניין נחנך בשנת 1812.
קרן האלפים

קרן האלפים היא כלי נשיפה מסורתי, אופייני לאזורים הכפריים בהרי האלפים בכלל ובשווייץ בפרט. הקרן עשויה לרוב מעץ אך נמנית עם משפחת כלי הנשיפה ממתכת. אורכה כמה מטרים, וניתן לנגן בה מנעד מוגבל למדי של צלילים. הקרן מפיקה סדרה של צלילים הרמוניים, לא כולם זהים לצלילי הסולם המושווה. לרוב לא מנגנים בכלי זה ככלי יחיד אלא בקבוצות.
הכלי הומצא במהלך המאה ה-14, ושימש בתחילה כאמצעי להעברת מסרים. עיקר השימוש בכלי היה לשם אזהרה מפני סכנות או לקריאת התושבים לתפילה בכנסייה. קולה החזק וההד שעורר בעמקים הגיע למרחקים גדולים. בהמשך הפכה הקרן גם לכלי מוזיקלי, ונכתבו עבורה מספר יצירות ותפקידים כחלק מתזמורות, בין השאר על ידי מוצרט האב.
נייקד סיטי

היסטוריה

גרסתו הראשונית של ההרכב הוקמה ב-1989 לכבוד חגיגות ארבעים השנה ל"אלקטרה רקורדס" וכללה, פרט לזורן, את יאמאטוסקה איי, רוברט קויין, ביל לוסוול וטד אפסטין.
אלבומיה הראשונים התאפיינו במנגינות מהירות המשלבות המחליפות סגנון מוזיקלי במהירות מסחררת. מבקר אחד תיאר אותה כ"להקה המחליפה עשרה סגנונות מוזיקה שונים בשיר בודד של שתיים-שלוש דקות". 
אלבומיה המאוחרים יותר כללו שילוב של סגנונות מעטים יותר אך היה שוני ברור בין כל אלבום. עטיפות אלבומי נייקד סיטי כללו תמונות קשות של אלימות וסצינות של BDSM.
דאלאס רוברטס

ביוגרפיה

רוברטס נולד ביוסטון, טקסס. למד ב"מכללת מדינת פלורידה" ולאחר מכן התקבל ללימודים ב"בית הספר ג'וליארד" משם סיים בהצטיינות בשנת 1994.
רוברטס החל את דרכו בסרט העצמאי "בית בקצה העולם" בתפקיד ראשי לצידו של קולין פארל. התגלה לקהל הרחב לראשונה בשנת 2005 בזכות תפקידו המשני בדרמה המוזיקלית המצליחה של ג'יימס מגנולד "הולך בדרכי" בתור המפיק המוזיקלי סם פיליפס.
ב-2006 הצטרף רוברטס לעונה השלישית של סדרת הדרמה "ישנן בנות" בתפקיד אגנוס פרטרידג' המאהב של קיטי (פאם גריר). ב-2007 השתף רוברטס במערבון המוערך "3:10 ליומה" בתפקיד סוכן חברת הרכבות גרייסון בטרפילד ובמותחן האימה "ג'ושוע".
ב-2010 שיחק בסדרת הדרמה "רוביקון" בתפקיד מיילס פיידלר מקבוצת הגאונים שבסוכנות הפדרלית "API" והצטרף כשחקן אורח לסדרת הדרמה "האישה הטובה" בתפקיד אואן אחיה ההומו של אלישיה פלוריק (ג'וליאנה מרגוליס).
ב-2012 הופיע רוברטס בעונה השלישית של סדרת הזומבים הפופולרית "המתים המהלכים" בתפקיד המדען מילטון יד ימינו של המושל (דייוויד מוריסי).
ב-2013 שיחק רוברטס בעונה השנייה של סדרת הפשע "בלתי נשכחת" בתפקיד אליוט דלסון הבוס החדש במשטרת ניו יורק והשתתף בסרט המצליח "מועדון הלקוחות של דאלאס" בתפקיד דייוויד ויין עורך דינו של הדמות הראשית רון וודרורף (מתיו מקונוהיי).
ב-2018 שיחק רוברטס בסדרה "רעבים" של נטפליקס.
רוברטס נשוי למעצבת הבמה כריסטין ג'ונס ואב לשני ילדים.
מזרח אנטארקטיקה

מזרח אנטארקטיקה, המכונה גם אנטארקטיקה הגדולה, מכילה את חלק הארי (שני שלישים) של יבשת אנטארקטיקה, בצד היבשת הגובל באוקיינוס ההודי, וההרים הטראנס-אנטארקטיים מבדילים בינה לבין מערב אנטארקטיקה. כמעט כולה שוכנת בתחומי חצי הכדור המזרחי ושמה מקובל מזה למעלה ממאה שנים. היא גבוהה בדרך כלל ממערב אנטארקטיקה וכוללת את רכס הרי גאמבורצב, המתנשא לגבהים במרכזה.
פרט לאזורים קטנים על החוף, מזרח אנטארקטיקה מכוסה בקביעות בקרח. הייצוג היחיד לצמחייה ארצית הם טחבים, אזובים ואצות, הדבקים בסלעים, ויש שם גם ייצוג מוגבל של חסרי חוליות, בהם קפזנבאים, נמטודות, אקריות, ויבחושים. החופים הם תחומי רבייה לעופות-ים שונים ולפינגווינים, ולכלב ים נמרי, כלב ים ודל, פילי-ים, לובודון הסרטנים וכלב ים רוס יש אזורי רבייה וגידול על קרח הים הדחוס המקיף את החופים.

מיקום ותיאור

מזרח אנטארקטיקה, המכוסה כמעט לחלוטין בקרח תמידי, כוללת את ארץ קואטס, ארץ המלכה מוד, ארץ אנדרבי, ארץ קמפ, אדמת מק. רוברטסון, ארץ הנסיכה אליזבת, ארץ קייזר וילהלם השני, ארץ המלכה מרי, ארץ וילקס, ארץ אדלי, ארץ המלך ג'ורג' החמישי, ארץ קואטס ואדמת ויקטוריה. כל השטח הזה, למעט קטע קטן, שוכן בגבולות חצי הכדור המזרחי, עובדה שממנה נגזר השם. השם קיים יותר מ-90 שנה, אבל עיקר השימוש בו החל בעקבות השנה הגאופיזית הבינלאומית (1958-1957) ומחקרים שגילו, כי ההרים הטראנס-אנטארקטיים מפרידים ביעילות בין חבלי מזרח אנטארקטיקה ומערב אנטארקטיקה. השם אושר בארצות הברית על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN) בשנת 1962. רוב שטח מזרח אנטארקטיקה גבוה ממערב אנטארקטיקה. מזרח אנטארקטיקה נחשבת למקום הקר ביותר עלי אדמות.
הסברה אומרת, שרכס הרי גאמבורצב התת-קרחוני, שגודלו בערך כגודל ההרי האלפים באירופה, במרכז מזרח אנטארקטיקה, הוא אתר הליבה לתכסית הקרח המזרח-אנטארקטית, ממש מתחת לדום A הרם ונישא.
ואסוייביצ'י

ואסוייביצ'י (בסרבית: Vasojevići או Васојевићи) הם השבט ("פּלמה") הסרבי הגדול ביותר במונטנגרו. הוא התיישב באזור שבין וייטארניך לייבה רייקה בדרום, ביחור סמוך לביילו פוליה בצפון, מטשבו במערב ופלאוו במזרח. השבט ואסוייביצ'י הוא אחד משבעת השבטים ההרריים: ואסייביצ'י, מוראצ'אני, רובצ'אני, בראטונוז'יצ', קוצ'י, פיפרי וביילופבליצ'י. לפי שמם נקרא גם אזור ואסוייביצ'י.
למרות שהמרכז העיקרי של השבט בימינו הוא באנדרייביצה בצפון-מזרח מונטנגרו, לבירת השבט נחשבת לייבה רייקה ("הנהר השמאלי") השוכנת במרכז המדינה. לפי המסורת מייסד השבט, ואסו, הגיע לאזור אחרי קרב קוסובו משנת 1389. השבט התגבש מתך שבטים שתתאחדו תחת הנהגה מרכזית. בני ואסוייביצ'י התיישבו אחר כך באזור הרי קומובי ועל גדות הנהר לים. הגירתם המשיכה אחר כך לכיוון סרביה וחלקים אחרים של מונטנגרו.

היסטוריה

התיעוד הכתוב הראשון על אודות בני ואסוייביצ'י - משנת 1444 - נמצא בארכיון של העיר רגוזה. לפני זה שמם מוזכר רק במסורת שבעל פה של העם.
לפי האגדה בני ואסוייביצ'י הם צאצאים של השליט סטפאן נמאניה מן המאה ה-12, שהיה דוכס גדול של רשקה, מייסד בית נמאניץ' ובעקבות מותו בסאן סימאונה, פטרון של הכנסייה הסרבית האורתודוקסית. למייסד השבט, ואסו, היו, לפי המסורת, עוד אחים - קראסו, אוזרו, פיפו וחוטו שהקימו, בהתאמה, את השבטים קרסניצ'י, אוזריניצ'י, פיפרי וחוטי. שניים משבטים אלה - חוטי וקרסניצ'י היו למעשה ממוצא גגי-אלבני.
לפי האגדות סבא רבא של ואסו היה סטפאן קונסטנטין, מלך שנוצח על ידי אחיו למחצה, סטפאן אורוש השלישי דצ'אנסקי בשנת 1322. לסטפאן קונסטנטין נולד בן, סטפאן ואסוייה, שגדל בחצרו של דושאן החזק. לסטפאן ואסוייה נולד בן, סטפאן קונסטנטין השני (1389-1342), שנודע בשם "וויבודה ואסוייביץ' סטבו", שנהרג בקרב קוסובו. לפי האגדה, ואסו, אחד מחמשת בניו של סטפאן קונסטנטין השני, עבר ללייבה רייקה. עם זאת החוקרים סבורים שוואסויביצ'י הם צאצאים של קבוצות שונות שהתאחדו תחת הנהגתו של שבט אחד מרכזי שהשאיל את שמו לכולן.
אחרי נפילת מבצר סמדרבו בשנת 1459 וסיפוחה של כל ממלכת סרביה לאימפריה העות'מאנית, סרבים מקוסובו, מטוחיה ושומאדיה נמלטו לבוסניה ואחר שגם זאת נכבשה, בשנת 1463 ברחו להרצגובינה. ואסו נמלט עם גלי הפליטים האלה. בשנת 1465 עבר מהרצגובינה אל לייבה רייאקה לזטה, שהיא המונטנגרו של ימינו.
צאצאיו של ואסו התפשטו אל התפון והמזרח והתיישבו באזור הנהר לים, הנקרא פולמלייה, שהוא האזור מסביב להרי קומובי, אנדרייביצה ובראנה. הם הקימו איפוא את השבט הגדול ביותר מבין שבעת השבטים של מונטנגרו (ואסוייביצ'י, מוראצ'אני, רובצ'אני, בראטונוז'יצ'י, קוצ'י, פיפרי וביילופאבליצ'י). במונטנגרו של ימינו האזור המאוכלס על ידי הואסוייביצ'י כולל את הערים הבאות: בראנה, פודגוריצה, קולאשין, פלאוו וביילו פולייה, כ-15 % משטח מונטנגרו. אחד ההרים הגבוהים ביותר של מונטנגרו בהרי קומובי נקרא לפי שם השבט -קום ואסוייביצ'קי, שגובהו 2,461 מטר. וכל האזור המיושב על ידי השבט נקרא ואסוייביצ'י.
מלאכת מכבה

מְלֶאכֶת הַמְּכַבֶּה היא אחת מל"ט מלאכות שבת. ככל ל"ט המלאכות, גם מלאכה זו אסורה מכיוון שהייתה נעשית במשכן. אב המלאכה במשכן היה כיבוי האש כדי לשמור את הפחמים לשימוש חוזר לצורך צירוף הזהב והכסף שהיה במשכן.
הגדרת המלאכה היא הפסקת תהליך הבעירה או הקטנת להבה, כאשר התכלית היא הכנת פחמים. לפי חלק מהפוסקים כיבוי שלא למטרת הכנת פחמים אסור מדרבנן, כיוון שזוהי מלאכה שאינה צריכה לגופה, אך לפי הרמב"ם ופוסקים נוספים אחרים מלאכה שאינה צריכה לגופה אסורה מהתורה.

יישומים

מלאכת כיבוי הוא לא רק מעשה כיבוי מוחלט של אש, אלא גם טלטול נר - מלבד איסור המוקצה שבו, עשוי לגרום לנר להכבות מעט, והוא אסור מהתורה.

מלאכת כיבוי ביום טוב

הפוסקים דנים האם כיבוי הוא מהמלאכות המותרות ביום טוב, שכן קשה למצוא פעולה בהכנת אוכל הכרוכה בכיבוי. במסכת ביצה הגמרא אומרת כי מותר לצלות בשר על הגחלים, לפי רש"י - הפירוש הוא, שאף על פי שהדבר כרוך בכיבוי והבערה כאחד, שהרי כאשר שמים את הבשר על גחלי האש, האש נכבה מעט ורק לאחר מכן מתלקח. יש ראשונים הסבורים שאכן הכנת אוכל זו כרוכה בכיבוי גחלים.
אך יש ראשונים (ובראשם הרי"ף הסבורים שמלאכה זו אינה נחשבת לכיבוי, שכן על ידי פעולה זו מובערת האש ביתר שאת בסופו של דבר, ולכן אף על פי שתחילת הפעולה היא בכיבוי רגעי, אין כיבוי כזה נחשב לכיבוי. הפוסקים מפרשים, שלפי דברי הרי"ף, הותרה מלאכה זו לצורך אוכל נפש, אף על פי שאין זה בגדר "אוכל נפש" שהותרה ביום טוב, מכיוון שאין בשר על גחלים דרוש לכל אדם רק למפונקים הרגילים בו.
מרכז התחמושת

מרכז התחמושת והטילים (בר"ת: מרת"ח) הוא הגוף הצה"לי האמון על הטיפול בתחמושת בצה"ל. המרכז אחראי על כלל תחום התחמושת, החל בתכנון וחיזוי הצרכים בתחמושת, דרך מעורבות בתהליכי הרכש, הקליטה, האחסנה, הטיפול והאספקה ללקוחות (יחידות צה"ל השונות) וכלה באיסוף הבלאי והנצלתו במפעלים, במכונים ובמעבדות המרכז או בסילוקו. הנצלת בלאי היא תהליך שמעורבים בו אמצעים טכנולוגיים מתקדמים ותכליתו הוזלת עלויות התחמושת בצה"ל.
המרכז אחראי גם על הדרכת יחידות צה"ל השונות באשר לשימוש בתחמושת.
בשנים האחרונות, עם עליית המודעות לשמירה על איכות הסביבה, משנה המרכז את תרבותו הארגונית, על מנת להוביל למזעור הנזקים לסביבה של השימוש והטיפול בתחמושת וזכה במגן השר לאיכות הסביבה בשנת 2004 על "סילוק תחמושת בתהליך סמי־ירוק". 
המרכז פועל באופן המשלב את האיכות, הבטיחות ואיכות הסביבה בכפיפה אחת ומוסמך לתקנים הבינלאומיים לאיכות בטיחות ואיכות הסביבה (ISO 9001 ,ISO 14001, ת"י 18001) וזכה בתו הזהב של מכון התקנים הישראלי. ב-2016 זכה המרכז בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בבית תומכי לחימה.
המרכז כפוף פיקודית לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל) במטה הכללי, וכפוף מקצועית לחיל הטכנולוגיה והאחזקה שבאגף. כמו במרחבי אט"ל האחרים, מחולק  מרת"ח לשלושה מרחבים: מרחב צפון, מרחב מרכז ומרחב דרום.
מפקד מרת"ח הנוכחי הוא אל"ם סטס אידמן.
חינמון

חינמון הוא עיתון או כתב עת המחולק בחינם. החינמון מופץ באמצעות הצבתו או חלוקתו בנקודות נגישות לקהל היעד שלו, ולעיתים באמצעות צירופו כנספח לעיתון גדול יותר המופץ בתשלום. את המילה "חינמון" טבע אורי אבנרי בשנות ה-60 כביטוי מזלזל למקומונים החדשים.
המודל העסקי העומד מאחורי חינמון הוא בדרך כלל מימון באמצעות פרסומות, כאשר העובדה שהוא מחולק חינם מגדילה משמעותית את תפוצתו והופכת אותו אטרקטיבי יותר למפרסמים. פרסום בחינמון נחשב כלי יעיל לחדירה בתפוצה נרחבת לקהל מגזרי ממוקד. ישנם חינמונים הממומנים בידי אגודות, ארגונים וגורמים בעלי עניין, הרואים בהם פלטפורמה להפצת מסר בקרב קהל מטרה. לעיתים קרובות מחולקים חינמונים בצמתים של תחבורה ציבורית, כגון תחנות רכבת תחתית, ומספקים לנוסעים חומר קריאה לשעת הנסיעה.
חינמון נחשב לעיתים כנחות לעומת עיתון המופץ בתשלום, עקב ההנחה כי אלמלא היה ניתן חינם לא היה נדרש ונקרא. ברוב המקרים החינמונים קטנים יותר בהיקפם מעיתונים בתשלום וסגנונם קליל יותר ומיועד לקריאה זריזה ולא מתעמקת.
חלקם של החינמונים בשוק העיתונות רשם עלייה מאז סוף שנות ה-90 של המאה ה-20, ועד המשבר הכלכלי העולמי שהחל בשנת 2008.  החינמון "מטרו", שהחל את דרכו בסטוקהולם שבשוודיה ב-1995 זכה להצלחה רבה ומהירה, וקבוצת התקשורת השולטת בו החלה להוציא עשרות חינמונים ברחבי העולם, חלקם עירוניים וחלקם ארציים. המשבר הכלכלי פגע קשות בענף החינמונים, כמו בכל ענף העיתונות בעולם.
חלוקה בשתיים

חלוקה בשתיים או חצייה היא פעולת חילוק שבה המחלק הוא 2.
חלוקה זו זכתה ליחס מיוחד כבר במצרים העתיקה, שם אלגוריתם הכפל כלל חלוקה בשתיים כאחד הצעדים הבסיסיים. מתמטיקאים אחדים, עד המאה ה-16 המשיכו להתייחס לחלוקה בשתיים כאל פעולה נפרדת. במחשב, שבו מיוצגים מספרים בבסיס בינארי, קיימת פקודת מכונה מיוחדת לחלוקה בשתיים (או בכל חזקה טבעית של 2), נפרדת מפקודת החלוקה הכללית במספר שלם, וברוב המעבדים גם מהירה ממנה.
מספר זוגי הוא מספר שמתחלק ב-2 ללא שארית, ואילו מספר אי-זוגי נותן שארית 1 בעת חלוקתו ב-2. ניתן לנסח זאת כמבחן התחלקות: מספר מתחלק ב-2 אם ורק אם ספרת האחדות שלו מתחלקת ב-2.

אריתמטיקה בינארית

חלוקה בשתיים של מספר בינארי נעשית פשוט באמצעות הזחת המספר סיבית אחת ימינה. דוגמה: חלוקה בשתיים של המספר הבינארי 1101001 (שהוא 105 עשרוני), נותנת, בהסרת הסיבית הימנית, את המנה 110100 (52 עשרוני). חלוקה בכל חזקה של שתיים, , נעשית באמצעות הזחת המספר  סיביות ימינה.
הזחה ימינה היא בדרך כלל פעולה פשוטה ומהירה מאשר חלוקה, ולכן החלפת חלוקה בשתיים בהזחה היא דרך לאופטימיזציה של התוכנית. עם זאת, משיקולים של קריאוּת וניידות של התוכנה, בשפה עילית עדיף להשתמש בפקודת חלוקה ולא בהזחה, ולתת למהדר לבצע את האופטימיזציה. כאשר המחולק הוא מספר בעל סימן (כלומר יכול להיות חיובי או שלילי) לא תמיד אפשרית אופטימיזציה זו. בשפת Java, למשל, הוראה החלוקה -3 / 2 תיתן תוצאה -1, ואילו הוראת ההזחה -3 >> 1 תיתן תוצאה -2, עקב הבדלים באופן העיגול בשתי ההוראות.

אריתמטיקה בינארית בנקודה צפה

חלוקה בשתיים של מספר בינארי בנקודה צפה נעשית באמצעות הפחתת 1 מהמעריך. שפות תכנות רבות כוללות לפיכך פונקציה לחלוקת מספר בנקודה צפה בחזקה של שתיים. בשפת Java משמשת לכך המתודה java.lang.Math.scalb, ובשפת C משמשת לכך הפונקציה ldexp.

תורת המשחקים

חלוקה הוגנת היא בעיה בתורת המשחקים הדנה בחלוקת משאב באופן שיגרום לכל אחד מהשחקנים להאמין שקיבל חלק הוגן. הבעיה ידועה גם בשם "בעיית חלוקת העוגה". כאשר מדובר בחלוקת עוגה בין שני שחקנים, חלוקה הוגנת נעשית באמצעות שיטת 'חלק ובחר'. שחקן אחד מחלק פרוסת עוגה לשני חלקים הנראים לו שווים והשחקן השני בוחר איזה חלק הוא רוצה מבין השניים. לשחקן שמחלק יש סיבה לחלק בצורה כמה שיותר הוגנת. אחרת, הוא עלול להישאר עם החלק הקטן יותר. חלוקה זו היא חלוקה נטולת-קנאה.
משמר הגבול של ברית המועצות

משמר הגבול הסובייטי או חיל הגבול של ברית המועצות (ברוסית: Пограничные войска СССР) הוא הארגון הסובייטי שהיה אחראי על הגנת הגבולות המדינה ומניעת הסתננות. לאורך כל תקופת קיומם, משמרות הגבול הוכפפו לשירותי ביטחון המדינה: תחילה לצ'ה-קה ואחר כך לנקוו"ד ולבסוף הקג"ב. משמרות הגבול כללו גם יחידות ימיות שתפקדו כמשמר החופים.
ב-1989 היחידות הכילו 230,000 חיילים והיו אחראים על הגנת הגבול באורך של 63 אלף ק"מ. למרות שמשמר הגבול היה חלק מהקג"ב, חיילי המשמר גויסו במסגרת גיוס כללי לצבא והשרות נמשך שנתיים כמו בכל יחידות הצבא של ברית המועצות. קציני החיל עברו הכשרה צבאית במוסדות להשכלה גבוהה שהיו חלק מהחיל.
ה-28 במאי בברית המועצות הוכרז כ"יום איש משמר גבול".

היסטוריה

היחידות של משמר הגבול הוקמו בשנת 1918 כיחידת סמך של משרד האוצר. ב-24 בנובמבר 1920 אחריות על שמירת הגבול עברה לצ'ה-קה. ב-1934 היחידות הוכפפו לנקוו"ד וב-1939 הוקם המינהל הראשי לענייני משמר הגבול של נקוו"ד. במהלך מלחמת העולם השנייה, משמר הגבול הסובייטי היה הראשון לספוג את המהלומה הנאצית. לאחר המלחמה ל-150 מחיילי המשמר הוענקו תוארי גיבור ברית המועצות ול-13,000 מהם הוענקו מדליות שונות.
היחידות עברו למצב מלחמה מספר פעמים – בתקופת מלחמת העולם השנייה, בסכסוכי הגבול עם סין במאי 1969, חיילי יחידות מיוחדות של משמר הגבול השתתפו במלחמת אפגניסטן בשנות ה-80.
ב-1991 פלוגות משמר הגבול הסובייטיות פורקו והוחלפו במשמר הגבול הפדרלי הרוסי.
אנסמבל שאפל

אנסמבל שאפל (באנגלית: SHUFFLE Concert) הוא הרכב מוזיקלי קאמרי המורכב משישה מוזיקאים בוגרי בית הספר ג'וליארד.
בהופעות של האנסמבל לא הקהל ולא המבצעים יודעים מראש מה יבוצע בהופעה, והתוצאה היא קונצרט מפתיע וחד פעמי. במקום תוכנייה מקבל כל אחד מן הצופים תפריט ממסופר ובו כ-40 יצירות שמחולקות לסגנונות מוזיקליים.
מנחה הופעות והקונצרטים של האנסמבל הוא הפסנתרן אלירן אבני. במהלך ההופעה מגריל אבני מספר, ובעל התפריט שמספרו עלה בגורל בוחר יצירה אחת. במידה ובעל התפריט מתקשה לבחור עוזרים לו חברי ה"שאפל". לאחר מכן, לא ניתן יהיה לבחור יצירה מאותו סגנון מוזיקלי שכבר נבחר.
האנסמבל מורכב משישה מוזיקאים, חלקם ישראלים וחלקם אמריקאים, החיים כולם בניו יורק, מלמדים בבית הספר ג'וליארד ומופיעים באופן קבוע בארצות הברית וברחבי העולם כסולנים.
רפרטואר האנסמבל מציע מוזיקה קלאסית, מוזיקת בארוק, מחזות זמר, ג'אז, מוזיקת עולם ופופ.
עמק עשר הפסגות

תיירות

העמק הפך אתר תיירות ידוע בשל יופיו המרהיב. שביל הליכה פופולרי מוליך מאגם מוריין לפסגת הר פרן, דרך בקתת ניל קולגאן.

פרסום

העמק הופיע בצידו ההפוך של שטר 20 דולר קנדי, בסדרות של שנת 1969 ו-1979, ולכן כונה העמק "עמק 20 הדולרים" ( Twenty Dollar View).
אלברט מוספיה

ביוגרפיה

מוספיה נולד בבלגרד אשר בממלכת יוגוסלביה, למשפחה שמקורה בסרייבו. בתקופת השואה נמסר אלברט לדודתו שהייתה נשואה בנישואי תערובת לנוצרי. דודתו מילטה אותו מבלגרד והוא מצא מסתור במרתפו של מנזר. אמו נרצחה כאשר הייתה בחודש התשיעי להריונה. לאחר כינון מדינת ישראל, עלה לישראל בשלהי 1948 במסגרת עליית הנוער ביחד עם אביו, ניצול מחנה ההשמדה אושוויץ. את שירותו הצבאי החל בחטיבת הצנחנים ולאחר מכן עבר למשמר הגבול ולמשטרת ישראל.
שירותו בכוחות המשטרה החל בשנת 1956 במשמר הגבול. בין השאר הוא פיקד על בסיסי הדרכה של משמר הגבול ועל יחידות שפעלו ביהודה, שומרון וחבל עזה. בשנת 1976 מונה למפקד תחנת המשטרה בנמל התעופה בן-גוריון. בתחילת 1980 מונה למפקד מרחב יפו. לאחר מכן היה עוזר ראש אגף המבצעים במטה הארצי, ובנובמבר 1983 מונה לסגן מפקד משמר הגבול. בתפקידו זה היה חבר בוועדת החקירה שחקרה את אסון צור השני.
בהמשך היה מפקד המחוז הצפוני (1989–1993). לאחר פרישתו מונה על ידי השר לביטחון פנים משה שחל לנציב קבילות שוטרים וסוהרים (1995–1999).
בשנת 2007 נפטר, בגיל 71, לאחר תקופה ממושכת של מחלת אלצהיימר ומחלת הנפילה.
אילן תלמוד

ביוגרפיה

תלמוד נולד בישראל. השלים תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1989 עבר לניו יורק לצורך לימודים באוניברסיטת קולומביה. ב-1992 השלים את עבודת הדוקטורט
 "Relations and Gains: Industry Market Power, Industry Political Power, and State
Support: The Case of Israeli Industry" 
 בהנחייתו של פרופסור רונלד ברט. לאחר הדוקטורט חזר לישראל והחל להרצות בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת חיפה. בין השנים 1995–2007 שימש גם כמרצה בכיר בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. עמד בראש החוג ללימודי תואר שני בסוציולוגיה כלכלית באוניברסיטת חיפה.  
תלמוד הוא עמית חוקר במרכז שגיא לחקר האינטרנט באוניברסיטת חיפה. 
תלמוד גרוש ואב לשתי בנות. הוא נכדו של יעקב תלמוד, מלחין חצר של חסידות גור.

תחומי מחקר

תחומי המחקר העיקריים של תלמוד עוסקים ברשתות חברתיות, יחסים וירטואליים, חקר האינטרנט, סוציולוגיה כלכלית, סוציולוגיה ארגונית והון חברתי  בקהילות וארגונים.
יגור באבורין

קריירת מועדונים

הוא נולד בצ'רניהיב, אוקראינה אך המשפחה עברה לסנקט פטרבורג, רוסיה כשהיה ילד.
באבורין הוא בוגר בית הספר לכדורגל של זניט סנקט פטרבורג. הופיע לראשונה במדי קבוצת הנוער ב-2010 במשחק המחזור ה-30 של ליגת העל הרוסית בכדורגל לנוער, במשחק נגד קבוצת הנוער של קריליה סובייטוב סמרה, כשעלה כמחליף בדקה ה-79. עונה לאחר מכן כבר השתתף בתשעה משחקים.
ב-2012 לוצ'אנו ספאלטי לקח אותו לקבוצה הבוגרת, במדיה הופיע לראשונה ב-13 במרץ 2013 כששיחק במחזור ה-21 במשחקו הראשון בליגת העל הרוסית בכדורגל, כשהחליך את יורי ז'וואנוב בדקה ה-11 במשחק נגד מורדוביה סראנסק. במחזור ה-23 החליף את ויאצ'סלב מלאפייב במשחק נגד קריליה סובייטוב, במשחק שהסתיים בניצחון זניט 1:0. במחזור 24 שיחק לראשונה משחק מלא במשחק נגד לוקומוטיב מוסקבה. במשחק האחרון של עונת 2012/13 שיחק משחק מלא ללא ספיגות ובכך הביא את מאזנו הכולל ל-304 דקות ללא ספיגות שער. ברם בהמשך הועבר לשחק בקבוצת המילואים זניט-2. בעונת 2017/18 עלה בהרכב הפותח של זניט במחזור ה-30, במשחק נגד סק"א חברובסק.
לקראת עונת 2018/2019 הושאל לרובין קאזאן. את הופעת הבכורה במדי קאזאן ערך במשחק המחזור ה-17, נגד קבוצת האם שלו, זניט, בגזפרום ארנה, ב-9 בדצמבר 2018. בתום שנה, חזר לזניט.
ביולי 2019 עבר לרוסטוב.

בנבחרת

משנת 2009 הופיע בנבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 17. בשנים 2011—2012 הוזמן לנבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 19, בה שיחק 3 משחקים ללא ספיגות שער. משנת 2013 מופיע במדי נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 21. הופיע בחמישה משחקים וספג 2 שערים.
אצטדיון מוליניו

היסטוריה

השם מוליניו נגזר משמו של סוחר מקומי מצליח, בנג'מין מוליניו, שב-1744 רכש את חלקת האדמה עליה נמצא האצטדיון והקים בתחילה את "בית מוליניו". ב-1860 נרכש הנכס על ידי יזם אחר ובסמוך אליו נפתח פארק לרווחת הציבור, שנקרא "מגרשי" מוליניו (Molineux Grounds), וכלל, בין היתר, זירת החלקה על קרח, מסלול למרוצי אופניים ומגרש כדורגל. ב-1889 נשכר השטח על ידי מבשלת נורת'המפטון לשימושה של קבוצת וולברהמפטון וונדררס ששיחקה עד אותה עת במגרש דדלי רוד . במשחק הבכורה במגרש "מוליניו גראונד" (כפי שנקרא האצטדיון ברוב שנותיו מאז), שנערך ב-7 בספטמבר 1889, ניצחה הקבוצה המקומית את נוטס קאונטי בתוצאה 0:2 לעיני 4,000 צופים. הוולבס רכשו את המגרש ב-1923 תמורת 5,607 ליש"ט והחלו בבניית אצטדיון בתכנונו של אדריכל האצטדיונים המפורסם, ארצ'יבלד לייטץ'. הבניה הייתה מדורגת. כאשר בתחילה נבנה יציע אחד והיציע הרביעי הושלם רק ב-1934.
ב-1953 היה אחד מהאצטדיונים הראשונים באנגליה בהם הותקנה תאורה ובעקבות כך התקיימו בו בשנות ה-50 משחקי ידידות, שנערכו באמצע השבוע בין הוולבס (שנחשבו אז כאחד המועדונים החזקים באנגליה) ובין מועדונים אירופיים בולטים. בשנים שלפני גביע אירופה לאלופות וגביע אירופה למחזיקות גביע נחשבו משחקים אלו ליוקרתיים, משכו קהל רב וצולמו לעיתים קרובות לטלוויזיה על ידי ה-BBC. בתצורתו הישנה, שכללה יציעי עמידה, הכיל האצטדיון מעל 60,000 מקומות. מספר שיא של צופים נרשם במשחק מול ליברפול ב-1939, עם 61,315 צופים. בשנות ה-50 - שנות השיא של המועדון, מספר הצופים עלה בדרך כלל על 40,000. "מוליניו גראונד" עבר שינויים מסוימים עד סוף שנות ה-80 אך נשאר ברובו הגדול במתכונת הישנה שלו. בסוף שנות ה-80, במקביל להתדרדרות של המועדון לליגה הרביעית, הגיע המועדון לסף פשיטת רגל ומכר ב-1986 את האצטדיון למועצת העיר וולברהמפטון תמורת 1.12 מיליון ליש"ט.
רכישת המועדון והאצטדיון על ידי איש העסקים המקומי ג'ק הייוורד  ב-1990, יחד עם הצעדים שננקטו באנגליה בעקבות דו"ח טיילור (בין היתר, איסור על יציעי עמידה) הביאו לשיפוץ מסיבי באצטדיון. במשך מספר שנים, בצורה מדורגת, נהרסו שלושה מיציעיו: בכל פעם יציע אחד ויציע מודרני נבנה תחתיו. פתיחתו הרשמית של האצטדיון המחודש הייתה ב-7 בדצמבר 1993 במשחק ידידות מול המועדון ההונגרי, הונבד שהיה מועדון פאר בשנות ה-50 ומשחק ידידות מולו שנערך במוליניו גראונד בדצמבר 1954 נחשב כאירוע שיא בתולדות הוולבס. לאחר השיפוץ עמד מספר המקומות באצטדיון על כ-28,000. בשורה של שיפוצים נוספים בשנים שמאז הוגדל מספר המושבים למעל ל-32,000. השיפוץ המשמעותי ביותר בתקופה זו היה ב-2011 כשהיציע הצפוני נהרס ונבנה מחדש, כולל הקמת "מוזיאון וולבס" שנבנה בחלקו התחתון. שיפוץ זה העלה את מספר המושבים מ-29,400 ל-31,700.
מספר השיא של צופים באצטדיון המחודש נקבע ב-24 ביוני 2003, בקונצרט של להקת הרוק בון ג'ובי בו צפו כ-34,000 איש.