google/wiki40b huggingface dataset:
לוגיקה תלמודית

לוגיקה תלמודית הוא ענף של הלוגיקה שקושר בין המחקר בלוגיקה לחקר התלמוד. כבר מראשיתו, בימי הביניים, המחקר ייבא אל התלמוד עקרונות ודרכי חשיבה מהלוגיקה. החל מסוף המאה ה-20, מתקיים מחקר המקשר בין הלוגיקה התלמודית ללוגיקה פורמלית, ואף מייצא עקרונות לוגיים תלמודיים אל הלוגיקה המודרנית.

היסטוריה

בתלמוד נעשה שימוש בכללי-היסק פורמליים, באמצעותם מסיקים מסקנות ומפרשנים את המקרא, מכריעים בדיני ספקות, במחלוקות הלכתיות וכדומה. התלמוד עצמו כמעט ולא מתייחס ישירות לכללים אלה למעט בכמה מקומות בודדים, הבולטים שבהם הם המקורות התנאיים שמונים את המידות שהתורה נדרשת בהן, או בקיצור "מידות הדרש", המתארות את מערכת כללי ההיסק הלגיטימיים לחילוץ הלכות מתוך המקרא.
כבר בדיונים התלמודיים ניכר כי כללים אלו לא עומדים לדיון כשלעצמם, אלא רק נעשה בהם שימוש לצורכי היסקים הלכתיים שונים. לאחר תקופת התלמוד, בראשית ימי הביניים, התפתחה במקומות מסוימים ספרות העוסקת בכללים אלו כשלעצמם, בעיקר בקהילות יהודיות בצפון-אפריקה. בין הספרים הנודעים ניתן למצוא את "כללי הגמרא" של שמואל הנגיד, "ספר הכריתות" של רבי שמשון משאנץ והספר שייסד את הדיון השיטתי בכללים אלו – "כללי התלמוד" של הרב יצחק קנפנטון. בעת החדשה התפשטה סוגה מחקרית זו גם לארצות אירופה, אם-כי שם קיימת נטייה פחותה לקשור את כללי הלוגיקה התלמודית ללוגיקה האריסטוטלית. חריג לנטייה זו הוא הרמח"ל, בספרו "דרך תבונות".
מאוחר יותר, במאה ה-19 וה-20 הלך ונפוץ באירופה חקר הלוגיקה התלמודית, ונציגיו הבולטים היו תלמידי-חכמים בעלי זיקה למודרנה, כדוגמת הרב חיים הירשנזון ("ברורי המידות", הובוקן, 1929), הרב משה אביגדור עמיאל ("המידות לחקר ההלכה", ירושלים, 1939), והרב משה המאירי ("המידות שהתורה נדרשת בהן", ירושלים, 1924). גם בתקופה מאוחרת זו, לרוב נוסחו הכללים הלוגיים כסילוגיזמים לכללי הלוגיקה האריסטוטלית.

המחקר המדעי המודרני

ראשון לחוקרי הלוגיקה התלמודית המדעית היה הרב אדולף שוורץ במאה ה-20. גם הוא טרם עסק בפורמליזם לוגי מודרני של ממש למידות הדרש, אך הוא כולל בספריו התייחסות לכך. הוא כתב סדרת ספרים בגרמנית, שכל אחד מכרכיה מוקדש למידה ממידות הדרש. בסוף המאה ה-20 החלו להיכתב עבודות פורמליות של ממש בנושא, בכתב העת "היגיון" של אוניברסיטת בר-אילן (כיום בד"ד) על ידי הרב ד"ר מיכאל אברהם וד"ר גבריאל חזות. כמו כן ד"ר אבי ציון וד"ר אנדרו שומן כתבו חיבורים בתחום.
ב-2009 הוקמה באוניברסיטת בר-אילן קבוצת מחקר בלוגיקה תלמודית, שכוללת את פרופ' דב גבאי מקינגס קולג' שבלונדון, את הרב ד"ר מיכאל אברהם ופרופ' אורי שילד מאוניברסיטת בר-אילן, ואחרים. במסגרת קבוצת מחקר זו נעשה ניסיון לנתח את התלמוד במסגרת כללי הלוגיקה הפורמלית המודרנית, וליצור מבנה שיטתי של הלוגיקה שבבסיס התלמוד. בנוסף, המחקר העלה תוצאות חדשות בלוגיקה פורמלית מודרנית, וכך למשל בפרסומים של הקבוצה נעשו ניסיונות להגדיר מבנים לוגיים פורמליים של חשיבה דדוקטיבית העומדת בבסיס המשפט ובבסיסם של ענפי מדע רבים, לוגיקה של זמן וחזרה בזמן, לוגיקה דאונטית ואחרים. הקבוצה פרסמה עד-כה סדרה של 10 ספרים, ומאמרים שונים.
ג'רזי גירל

עלילה

אוליבר (אולי) טרינקי (בן אפלק) הוא איש יחסי ציבור של אמנים גדולים בתחום המוזיקה. כשהוא פוגש את גרטרוד (ג'ניפר לופז) חייו משתנים והזוג מתחתן.
גרטרוד מתה בזמן הלידה, ואולי נאלץ לעבור לגור אצל אביו, יחד עם הילדה.
הסרט עוסק בקשיים של אב בגידול בתו ובמקביל הרצון שלו לחזור לעבודה שהוא כל-כך אהב. המפגש עם מיה (ליב טיילר) משנה את עולמו שוב, והוא נאלץ להתמודד עם עוד שינוי.
ערבי עם פרח

תיאור

במרכז הציור מופיעה דמותו של צעיר כהה עור חבוש תרבוש, הלובש מכנס שחור וחולצה לבנה. הדמות מתוארת יושבת על כיסא כחול בעל מושב קש. ידו האחת שעונה על גב משענתו של הכיסא, בעוד ידו האחרת מחזיקה פרח אדום. הציור שולט גוון ורוד המופיע ברקע הדמות ומשתקף גם בחולצה הלבנה. הציור מושפע מציורי אוונגרדי אירופי. בייחוד הוא דומה לציוריו של אנרי מאטיס כדוגמת "מלח צעיר" (1906) בכל הקשור לשימוש במשטחי צבע, בעיוות אנטומי לשם הדגשת הקומפוזיציה ובהפשטה מסוימת.
הציור ניתן במתנה על ידי האמן לרפאל קלצ'קין. בשנת 1988 תרמה רעיתו, הדסה קלצ'קין את הציור למוזיאון תל אביב לאמנות לזכר בעלה.
חסידי אומות העולם מרומניה וממולדובה

ברומניה ובמולדובה היו חסידי אומות העולם רבים שפעלו למען הצלת יהודים בשואה.
עד קיץ שנת 2004 נרשמו ביד ושם 20,205 חסידי אומות העולם ורק 60 מתוכם מרומניה. אף על פי כן, היו עוד רבים שפעלו למען הצלת יהודים, אך אין תיעוד על פעולותיהם ולעיתים אפילו שמם אינו ידוע. כך, למשל, ביום 14 במרץ 1944 עבדו 370 יהודים ממחנה "טריכטי" (Trichati) בהכפלת מסילת הברזל אל אודסה. מפקד המחנה, איש אס. אס., החליט שלפני נסיגת הצבא הגרמני יש לירות ביהודים, אך ברגע האחרון הגיע סיור רומני בפיקודו של סמל אשר מנע את ביצוע הרצח. גם העברת סיוע ליהודים שהוגלו לטרנסניסטריה, סיוע שהיה עשוי להצילם ממוות מרעב, הייתה אסורה ומי שעסק בזה שם נפשו בכפו, כמו בפרשת יון בוגזה.
כמחצית מחסידי אומות העולם הרומנים היו נשים ושתיים מהן התחתנו עם יהודים שהצילו, והתיישבו בישראל.
28 מבין השישים היו מצפון טרנסילבניה, מקום שהיה בריבונות הונגריה בתקופת השואה. 12 מהם היו הונגרים אתניים. 
חסידי אומות העולם באו מרקע מגוון מאוד והיו ביניהם איכרים פשוטים, אקדמאים ואפילו המלכה האם, אלנה.
כפר אברהם

מקור השם

הגרסה העממית והנפוצה למדי גורסת שמקור השם בטעות. המושב נקרא על שם הרב ד"ר יעקב אריה אדולף סלבנדי והמייסדים חשבו שהשם אדולף הוא כינוי לאברהם. לימים המתיישבים הבינו את הטעות אך השם נשאר. גרסה עממית נוספת היא שהכפר נקרא על שמו של אברהם אבינו.

הכפר כיום

החל בשנות השישים התחילה העיר הסמוכה, פתח תקווה, "לנגוס" בכפר. הדבר הצריך את חיסול המערכת החקלאית. במהלך השנים הבאות נהרסו מרבית בתי הכפר המקוריים. מבנה בית הכנסת הורחב ושופץ, מבנה בית הספר נהרס ועל חורבות הרפת נבנה בית הכנסת עלומים שהקימו צעירי המושב ומשתייך לזרם ישראל הצעיר.
עד מהרה הפך הכפר לחלק מהעיר שהלכה וסגרה עליו. בשנות השבעים הפך הכפר לחלק רשמי מהעיר, מה שהאיץ עוד יותר את הפיתוח מסביבו ואת בניית השכונות הסמוכות. בכפר נשארה "מועצת הכפר" שמתפקדת כגוף תת-מוניציפלי ונבחרת אחת לכמה שנים. מהצביון המקורי של המושב נותרה בעיקר האוכלוסייה הדתית והחוק שמחייב בנייה כפרית נמוכה. 
בשנת 1988 צולם בכפר הסרט הקיץ של אביה על פי ספרה הידוע של גילה אלמגור. הסרט הוא אחד התיעודים היחידים למראה אותנטי של בתיהם של המתיישבים המקוריים. במהלך שנות התשעים נהרסו סופית רוב הבתים ונותרו רק בתים אחדים. את הבתים הצנועים, הפרדסים והשדות החליפה בנייה צפופה יותר של וילות ובתים פרטיים.
בטבת תשס"ט נחנך באולם שליד בית כנסת הרמב"ם קיר זיכרון למייסדים. על הקיר מופיעות תמונות של המייסדים ומתקופות של הכפר וכן רשום תיאור מקוצר של תולדות המקום והמוסדות שפעלו בו.

משפט הירושה

בשנת 1981 נרשמו הקרקעות במרשם המקרקעין על שם הקרן הקיימת לישראל ובית המשפט המחוזי בתל אביב קבע שחוזה החכירה של המתיישבים נותר בתוקף ולא ניתן לשנותו אלא בהסכמת המתיישבים. על פי הסכמה עם עיריית פתח תקווה הייתה כוונה לשנות את ייעוד הקרקעות החקלאיות לבנייה ולפצות את המתיישבים על פי החלטה 727 של מינהל מקרקעי ישראל. אולם בעקבות בג"ץ הקרקעות נדרשו המתיישבים למסור לידי המדינה את הקרקעות על פי החלטה 969, שקבעה שעל בעלי קרקע חקלאית שייעודה שונה להשיבה למנהל ללא שהושגה הסכמה על פיצוי. יורשי המתיישבים פנו לבג"ץ בדרישה לקבל פיצוי בעת שינוי ייעוד הקרקע אולם בג"ץ דחה את עתירתם והפנה אותם לבית המשפט המחוזי לבירור טענותיהם על זכויות באדמות.
מוזיאון גרוון

היסטוריה

המוזיאון הוקם ב-5 ביוני 1882 על ידי ארתור מאייר, עיתונאי היומון "הגאלי" ("Le Gaulois"), ונקרא על שם המנהל האמנותי הראשון שלו, הקריקטוריסט אלפרד גרוון. מאייר רצה שקהל קוראיו יוכלו לראות במו עיניהם את הדמויות עליהן כתב בעיתונו. בעוד שהצילום היה בחיתוליו, וטרם הפך לנורמה בעיתונות, בובות שעווה נתנו את המענה. וכך, כפי שמאדאם טוסו יצרה כמעט מאה קודם לכן (ב-1770) ומיסדה כמוזיאון קבוע בלונדון יובל קודם לכן, ב-1835, כך רצה גם מאייר לממש למען תושבי פריז.
כיום המוזיאון מכיל כ-300 דמויות המסודרות על פי סצינות המעניקות מבט פנורמי על ההיסטוריה של צרפת והעולם: החל מקרל הגדול, דרך המהפכה הצרפתית ונפוליאון השלישי עד לשארל דה גול. המוזיאון מתעדכן וב-2006 למשל התווספה לתצוגה בובתו של ניקולא סרקוזי, נשיא צרפת החל מ-2007. כמו כן מוצגים במוזיאון גם כוכבי קולנוע כצ'ארלי צ'פלין ומרילין מונרו ודמויות רבות מהמאה ה-20 כגון אלברט איינשטיין, מהטמה גאנדי והאפיפיור יוחנן פאולוס השני. סצינות נוספות הן הצעד הראשון של האדם על הירח ונפילת חומת ברלין. סצנה ייחודית ראויה לציון היא הרצח של ז'אן-פול מארה באמבטיה על ידי שרלוט קורדה בשנת 1793 בשל השימוש בסכין ובאמבטיה המקוריים מזירת הרצח.
מאז הקמתו ב-1882, מוזיאון גרוון יצר והציג למעלה מ-2,000 דמויות שעווה. הדמויות מוחלפות בהתאם לשיקולי אקטואליות, והבובות הוותיקות ביותר הן אלו של המהפכה הצרפתית המוצגות במוזיאון מאז 1889 ושל תקופת נפוליאון, מאז 1900.

קולנוע

מוזיאון גרוון גם ייזכר לנצח בהיסטוריה של הקולנוע על כך שהיה לבית הקולנוע הראשון בעולם שהציג לציבור "פנטומימה קורנת" ("Pantomimes Lumineuses"), סדרת סרטים מצוירים קצרים ב-28 באוקטובר 1892, באמצעות מכשיר התיאטרון החזותי (théâtre optique) של הממציא אמיל ריינו. שלושת הסרטים היו "פיירו המסכן" ("Pauvre Pierrot", צויר ב-1891), "הליצן וכלביו" ("Clown et ses chiens", צויר ב-1890) ו"בירה טובה" ("Un bon bock", צויר ב-1888). בתאריך זה גם מציינים החל מ-2002 את יום ההנפשה הבינלאומי.
החל מדצמבר 1894 עד למרץ 1900 הוקרן סרט נוסף, "Autour d'une cabine", גם הוא בבימויו של ריינו, שכלל 636 תמונות על פני סרט של 45 מטרים ונמשך כ-15 דקות. הוא הוקרן באופן סדיר. בסך הכול למעלה מחצי מיליון בני אדם צפו בסרטים המצוירים שהוקרנו באולם, וציינו את היוולדו של הסרט המצויר.
המבחן האחרון (סרט)

תקציר עלילת הסרט

אלה ניקולאייבנה, מורה להיסטוריה לשעבר, מוזמנת על ידי תלמידיה להשתתף בהצגה בתיאטרון במוסקבה. עד מהרה מתפתח אירוע בני הערובה כאשר מחבלים צ'צ'נים משתלטים על התיאטרון.

הפקה

ב-16 באוקטובר 2015, נמסרה הצהרה מאולפני הפקה כי במהלך חורף 2015, יתחילו צילומי סרט ההמשך ל"המורה", שבתחילה נקרא "המורה. המבחן". על פי הסיפור, אנה ניקולאייבנה לוקחת את תלמידי הכיתה לצפות במחזמר הפופולרי "מבחן אחרון", אך לפתע האולם כולו, שבו שבע מאות איש, מוצא עצמו מוחזק כבן ערובה על ידי טרוריסטים שפלשו להצגה. הסרט מוקדש למשבר בני הערובה בתיאטרון בדוברובקה, אשר התרחש ב-23 וב-26 באוקטובר 2002 במוסקבה.
ב-20 אוקטובר 2017 בעיר מיטישצ'י שבפרברי מוסקבה החלה הפקת הסרט. אירוע הבכורה נערך ב-4 באוקטובר 2018 והסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ב-29 באוגוסט 2019.
קורטרייק

גאוגרפיה

העיר ממוקמת על הנהר לייה, 42 ק"מ דרומית מערבית לעיר גנט.

היסטוריה

העיר, שנוסדה על ידי הרומאים בשם קורטוריאקום, שכנה על פרשת דרכים רומיות שהובילו מן העיר קלן בגרמניה אל עיר הנמל בונוניה (כיום בולון-סור-מר בצרפת), ומן העיר טורנה (כיום בבלגיה) אל חוף הים הצפוני. במרוצת המאה התשיעית ביצר בודואן השני דוכס פלנדריה את העיר נגד פלישות הנורמנים. באפריל 1190 העניק פיליפ מאלזס לקורטרייק מעמד של עיר חופשית, ותושביה הפכו לאזרחים חופשיים. פיליפ אוגוסט מלך צרפת רצה למנות את פראנד מפורטוגל לדוכס פלנדריה, אולם הערים החופשיות התנגדו למינוי זה. בנו של פיליפ אוגוסט, לואי השמיני, מלך צרפת, פשט על העיר והחריב אותה כליל, אך דוכסי פלנדריה הבאים הקימו אותה מחדש. ב-11 ביולי 1302 התנהל מחוץ לחומת העיר קרב דורבנות הזהב שבו הביסו הפלמים את חיל האבירים הצרפתי שנשלח על ידי פיליפ הרביעי, מלך צרפת. דורבנות הזהב של האבירים הצרפתים נאספו משדה הקרב ונקבעו על תקרת כנסיית נוטרדאם שבעיר. בכך הפכה קורטרייק לסמל ההתנגדות הפלמית לשלטון צרפת, והשאיפה להקמת בלגיה כמדינה עצמאית, מה שהושג רק ב-1830.

כלכלה

כבר בימי הביניים שגשגה העיר כמרכז חשוב לייצור אריגים ובמאה ה-15 הפכה למרכז הגדול באירופה לייצור בדי פשתן. גם כיום העיר נודעת כמרכז טקסטיל חשוב. קיימות בעיר גם תעשיות ברזל ופלדה, אלקטרוניקה, כימיקלים, שמנים עצים וצורפות כסף וזהב.

ספורט

בעיר נמצאת קבוצת הכדורגל קורטרייק, המשחקת בליגת העל הבלגית.
מוהי

היסטוריה

ב-11 באפריל 1241, במהלך הפלישה המונגולית לאירופה, נערך בקרבת מוהי (שהייתה אז עיירה) קרב מוהי בין כוחות האימפריה המונגולית ובין כוחות ממלכת הונגריה בפיקודו של המלך בלה הרביעי, במהלכו הובסו הכוחות ההונגרים.
הקרב התרחש בקרבת התחברות הנהרות שאיו והטיסה. הצבא ההונגרי התמקם ליד זרם המים שנבע מהפשרת מי הנהר שאיו. אך המונגולים גברו עליהם בזכות מיומנותם בשימוש בקשתות. בקרב זה נהרגו ביומיים חמישים אלף לוחמים הונגריים ואילו בלה הרביעי, מלך הונגריה נמלט. במנוסתו איבד המלך את החותם שלו שנמצא על ידי המונגולים, ובו נעשה שימוש בחתימת צווים שלטוניים במהלך שלוש שנות שלטונם בהונגריה וטרנסילבניה.
שליחותו של רוצח

עלילה

פיץ-אביר הרואה למרחק קם לתחייה באמצעות קסם הבינה שלו, אבל עכשיו הוא יותר זאב מאשר אדם. רק בוריך וצ'ייד יודעים שהוא שרד את העינויים במרתפים של הדר. כל האחרים, אפילו הליצן והמלכה, חושבים שהוא מת. לאחר שהשיב את אנושיותו, הוא מתכנן לצאת למסע נקמה אישי במטרה להרוג את הדר, אבל לפני שהוא יוצא הוא מותקף על ידי קבוצה של מרוקנים. אחד מהם גונב מפיץ את החולצה שלו עם הסמל של הרואים למרחק, דבר שהוא מגלה רק לאחר זמן מה. בוריך, לאחר שמצא את השרידים של המרוקן עם החולצה של פיץ, חושב שפיץ נהרג. לכן הוא מחליט לשמור על האדם החשוב ביותר לפיץ, המאהבת שלו וכמעט אשתו, מולי.
פיץ נכשל בניסיונו להתנקש בהדר וכמעט מת בניסיון. אמת מסייע לו בבריחתו, ותוך כדי מטביע במוחו את הפקודה "בוא אליי". בחוסר יכולת לסרב, פיץ מתחיל מיד ללכת לממלכת ההרים, בעקבות הנתיב שאמת לקח במסעו. במהלך המסע, הקשר שלו עם עיני לילה, החיה איתה הוא קשור בבינה, מעמיק ומשנה את שניהם והם מוצאים שהם הופכים דומים יותר ויותר זה לזה. עיני לילה מתחיל לחשוב בצורה מופשטת ולתכנן תוכניות, ופיץ מתחיל לחשוב כמו זאב- חיים ללא מחשבה קדימה עם חשיבות גבוהה ל"להקה".
לאורך הדרך פיץ ועיני לילה פוגשים זמרת בשם זמיר. זמיר מזהה את פיץ ומתעקשת לנסוע עמו, בטענה שהיא רוצה להיות עדה לאירועים גדולים כך שתוכל לכתוב עליהם שירים. הם פוגשים גם אישה זקנה בשם קאטל, שנוסעת לממלכת ההרים כדי להיפגש עם הנביא הלבן. במהלך המסע פיץ מותקף על ידי החיילים של הדר. הוא מגיע לממלכת ההרים על סף מוות, אך ניצל בידי הליצן - הנביא הלבן אותו קאטל חיפשה. הליצן שמח שפיץ בחיים וחושב שהם עדיין יכולים למנוע את העתיד האפל אותו חזה.
פיץ, קטריקן, הליצן וזמיר יוצאים למסע למציאת אמת, וקטאל עוקבת אחריהם עד שהם מסכימים לצרף אותה למשלחת. במסעם הם נתקלים בגן מלא דרקוני אבן אשר פיץ יכול לחוש בעזרת ה"בינה", מה שמוביל אותו למסקנה שדרקוני האבן חיים. בסופו של דבר האמת מתגלה: דרקוני האבן נחצבו מאבן הזיכרון השחורה ושאבו לתוכם את כל זיכרונותיהם ורגשותיהם של המגלפים. אמת בילה זמן רב בגילוף דרקון אבן, אך גילה שגם אם ייתן את כל כולו לדרקון, כולל המעט שהשאיר אצלו, זה לא יהיה מספיק כדי להחיות אותו כדי שילחם בשודדי הספינות האדומות.
קאטל מגלה לחבורה שהיא החבר האחרון ממשושה- צוות של מיומנים באומנות- לשעבר. היא משלימה עם עברה ומחליטה לעזור לאמת להשלים את הדרקון. הם נותנים לדרקון את כל רגשותיהם וזיכרונותיהם, ולבסוף גם את חייהם, ומעירים את הדרקון. הליצן מגלף דרקון אחר, ומעיר אותו, ופיץ מגלה את הדרך להערת הדרקונים הישנים האחרים, והדרקון שיצר אמת מוביל אותם למתקפה. שודדי הים מוברחים משש הדוכסיות בהצלחה. זמן מה לאחר מכן קטריקן נכנסת להריון מהנסיך אמת באמצעות גופו של פיץ.
באמצעות סדרה של חזיונות אומנות במהלך הספר פיץ מגלה שבוריך חושב אותו למת, ושהוא מצא את מולי ודאג לה. מולי נמצאת בהריון עם בתו של פיץ, יולדת אותה ונותנת לה את השם סרפד. פיץ רוצה ללכת אליה, אבל הוא לא מסוגל להתגבר על פקודת האומנות שאמת החדיר לו. בוריך ומולי מתחתנים ושמחים זה בזה, כך שבסוף הספר פיץ לא מסוגל להביא את עצמו לפלוש לחייהם ומאפשר להם להאמין שהוא מת. לאחר הקרב להצלת טירת צבי, ידידו הטוב הליצן - הנביא הלבן של הדור ההוא - עף רחוק על גביו של דרקון אבן, כך שבסופו של הספר פיץ מאבד את כל חבריו למעט עיני לילה, הזאב אליו הוא קשור ב"בינה". הסיפור של פיץ ממשיך בספר שליחותו של ליצן.
סיפורו של הליצן ממשיך, תחת מסווה שונה, בטרילוגיית סוחרי הספינות החיות, טרילוגיה המתרחשת בין הסוף של טרילוגיית הרואים למרחק לבין תחילת טרילוגיית האיש הזהוב.
מולאן 2

עלילת הסרט

לאחר שפא מולאן הצילה את סין מתוקפים בסרט הקודם, מושו, דרקון שמשמש כמגן שלה, מקבל מעמד מיוחד במקדש הרוחות של משפחתה. במקדש הרוחות גרות הרוחות של כל האנשים משושלת פא שמתו, והם מגנים על חברי השושלת החיים, שהם משפחתה של מולאן.
לי שאנג, מפקדה של מולאן בסרט הקודם, מציע למולאן נישואים חודש לאחר אירועי הסרט הקודם, והיא מסכימה. הרוחות במקדש הרוחות אומרות למושו שכשתתחתן, כבר לא תהיה חלק ממשפחת מולאן, ומושו לא יוכל להגן עליה, ולכן הוא יאבד את המעמד המיוחד שלו. בגלל זה מושו מנסה למנוע מהשניים להתחתן במהלך כל הסרט, בטענה שהם לא מתאימים אחד לשני.
קיסר סין מבקש ממולאן ושאנג ללוות שלוש נסיכות לממלכה התיכונה, כדי שיתחתנו עם שלושה נסיכים שם, וכך יווצר שלום בין שתי הממלכות. אם לא יגיעו לממלכה תוך שלושה ימים, לסין לא תהיה הגנה נגד המונגולים שיתקפו אותה. למולאן ושאנג מצטרפים שלושה חיילים מהסרט הקודם. במהלך המסע מתאהבות הנסיכות בחיילים, וממאנות להתחתן עם נסיכי הממלכה התיכונה. עקב זאת מולאן מחליטה למנוע את החיבור בין שתי הממלכות, ואת החתונה, למורת רוחו של שאנג. מושו, שמנסה לסכסך בין השניים כדי שיפרדו, מצליח לשכנע את שאנג שמולאן מנצלת אותו.
במהלך מסעם מושו נאלץ להתוודות למולאן על מה שעשה, והיא מנסה לתקן את יחסיה עם שאנג, כשאת השיירה תוקפים שודדים. חברי השיירה מצליחים להציל את שלוש הנסיכות, אך הגשר שעליו נמצאים מולאן ושאנג מתמוטט, והשניים עומדים ליפול לנהר, כי משקלם רב מדי עבור הגשר הממוטט. שאנג עוזב את הגשר ונופל לנהר, ובכך מציל את מולאן.
מולאן ממשיכה במסעה לממלכה התיכונה, ומחליטה להציע לשליט הממלכה שאחד מבניו יתחתן איתה, כדי למנוע את השידוך הכפוי בין הנסיכות לבין בניו של השליט. שאנג, ששרד את הנפילה, מגלה זאת ומנסה לעצור אותה, ובעזרת מושו מצליח לבטל את החתונה. מולאן ושאנג מתחתנים, והנסיכות משוחררות משידוכן, שוב הודות למושו.
לבסוף מושו מורשה לשמור על מעמד הכבוד שלו, ועל מעמדו כמגינה של מולאן.
אבא גנוב 2

תקציר העלילה

צ'יקו הטברייני ובן בן ה-10 עוברים לגור ביפו. הם שוכרים בית ערבי עתיק ומוזנח סמוך לחוף הים וחוברים לגליה ואפרת. איש עסקים זר המתכנן פרויקט פיתוח בנמל, חובר לעורך הדין קוגלר, אך לאחר מכן עובר להיות מיוצג על ידי גליה עורכת הדין . כנקמה על כך עורך הדין קוגלר ויד ימינו, שרמן, מנסים להוביל לכך שבן יוצא מחזקתו של אביו בטענה של הזנחה מתמשכת של הילד. לשם כך מנסה קוגלר להוביל לכך שבן יוצא למסגרת חוץ בייתית (מוסד לילדים) ולאחר מכן יועבר לרשות אמו בארצות הברית.
יחסיהם של צ'יקו וגליה ממשיכים להתקדם אך צ'יקו מסרב להתחתן. הוא מסכים להפגש עם הוריה של גליה שהגיעו מחו"ל. סוניה מטבריה ושכנו ניסים ("הדוקטור") עמו הוא מתיידד, מוצגים בפני הוריה כהוריו של צ'יקו המנסה להרשים את הוריה של גליה.
חוסר הבנה בה צ'יקו חושב כי גליה בוגדת בו עם איש העסקים, מביא אותו להפליג עם בנו לאי יווני בשם נקסוס, שם הם רבים מאחר שצ'יקו פוחד להודות שהוא אכן אוהב את גליה. צ'יקו צועק לבן שהוא כנראה לא מבין שגליה היא לא אמא שלו, בן לא מקבל את זה וצ'יקו בתגובה סוטר לו.
כשצ'יקו מבלה במסעדה יוונית, בן משחרר את הספינה ויוצא להפליג בים התיכון. צ'יקו מגלה שבן נעלם עם הספינה ובעזרתה של משטרת יוון, הוא עולה למסוק משטרתי. המסוק מגיע אל מעל הספינה, וצ'יקו קורא לבן לעצור את הספינה, אך לשווא. צ'יקו קופץ מהמסוק, נפצע קלות בראש ושובר את הרגל. האב והבן מתחבקים ומתפייסים.
בן, בשיתוף פעולה עם בבר, מתמרן את העניינים כך שאבא שלו יתחתן עם גליה ולא ייקחו אותו למוסד לילדים חוסים.
בסופו של דבר, צ'יקו מגיע אל אולם השמחות, על קביים. כשברקע נשמע השיר "נשבע" של חיים משה, הוא וגליה עומדים תחת החופה ומתחתנים. כשצ'יקו פותח את בקבוק השמפניה, הוא מעיף את הפקק על העוגה של קוגלר ומלכלך לו את החליפה. קוגלר אומר בתדהמה "אני לא מאמין".
פסקול הסרט כולל מגוון שירים רחב ובהם מספר רב של שירים בביצועו של חיים משה, מהשיר "קום בן אדם" המופיע בפתיחת הסרט ועד השיר "נשבע" המופיע בסצנת החתונה. בעקבות הסרט התפרסם השיר "נשבע", והוא שימש שיר כניסה לחופה בחתונות רבות בשנות ה-90 של המאה ה-20.
אגוסטין אוריון

קריירה

אוריון גדל במחלקת הנוער של סן לורנסו ומשתייך לסגל הקבוצה הבוגרת משנת 2002. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה בשנת 2003 במשחק במסגרות הגביעים הבשתיים אך את הבכורה בליגה ערך רק ב-27 בפברואר 2005 במקומו של סבסטיאן סאחה שעזב לגרמיו הברזילאית.
אוריון היה משחקניה הבולטים של סן לורנסו בזכייתה באליפות הקלאוסורה לשנת 2007. בקיץ 2007 ניסתה ראסינג סנטאנדר לרכוש אותו אך אוריון נעתר לבקשת מאמנו ראמון דיאס להשאר בקבוצה במהלך אפרטורה 2007. בינואר 2008 ניסתה נאפולי לרכוש אותו תמורת 4 מיליון אירו אך המועדון סירב ולבסוף רכשה נאפולי את ניקולאס נבארו מארחנטינוס ג'וניורס.
ביולי 2011 חתם אוריון בבוקה ג'וניורס.

נבחרת ארגנטינה

אוריון נכלל בסגל ארגנטינה לקופה אמריקה שנערכה בוונצואלה במהלך קיץ 2007. אוריון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת בספטמבר 2011. נכלל בסגל מונדיאל 2014.
דייוויד סמית (ספורטאי)

ביוגרפיה

סמית נולד וגדל בדנפרמלין , סקוטלנד. הוא נולד עם מום אורתופדי קלאב פוט ועבר בינקותו ובילדותו מספר ניתוחים והליכים רפואיים לשיפור מבנה רגליו. בנעוריו, למד קרטה, קיבל חגורה שחורה, ובין השנים 1993–1999 ייצג את בריטניה בתחרויות בענף. לאחר מכן, עבר לעסוק בענף המזחלות, ובין השנים 2002–2008, היה חבר נבחרת המזחלות של בריטניה וייצג אותה בתחרויות עולמיות. בשנת 2009 השלים תואר במדעי הספורט מטעם אוניברסיטת באת' . בשנת 2010, אובחן עם המאנגיובלסטומה (Hemangioblastoma), גידול נדיר בעמוד השדרה הצווארי, נותח במהלך חייו מספר פעמים ועבר תהליכי שיקום הכרוכים בהתמודדויות עם פגיעות ושיתוקים שלאחר הניתוח. 
בשנת 2013, אימץ אורח חיים טבעוני לאחר שקרא את Finding Ultra - ספרו של האולטרה מרתוניסט, ריץ' רול. תחילה בחר בטבעונות על מנת לשפר ביצועים בספורט ולשפר את בריאותו ולאחר מכן החלטה זו התבססה גם על טעמים מוסריים. 
מתגורר באבימור , סקוטלנד.

קריירת חתירה

בשנת 2009, ייצג את בריטניה לראשונה בתחרות חתירה Varese International Regatta וזכה במדליית זהב. באותה השנה, זכה באליפות העולם בחתירה לנכים שנערכה בפוזנן, פולין. בשנת 2010, היה חבר נבחרת החתירה הפאראלימפית של בריטניה, אולם אז התגלה בגופו גידול. הוא עבר שני ניתוחי חירום בסיכון גבוה בעמוד השדרה הצווארי. במהלך הניתוח, הוצאו מגופו שלוש חוליות, ועמוד השדרה שלו קובע באמצעות ברגים. כשהתעורר, גילה כי חלק מאיבריו משותקים והוא עבר הליך שיקומי. בשנת 2011, זכה שוב באליפות העולם בחתירה לנכים שנערכה בבלד, סלובניה. בשנת 2012, זכה גם בגביע העולם בחתירה לנכים. באותה השנה, השתתף במשחקים הפאראלימפיים בלונדון, וזכה במדליית זהב בחתירת mixed coxed four . למרות הצלחתו בענף החתירה, השפעות הניתוחים שעבר אילצו אותו לפרוש מענף זה.

קריירת רכיבה

בשנת 2012, החל סמית לעסוק ברכיבה ספורטיבית. בשנת 2014, גילה כי הגידול חזר והיה עליו לעבור ניתוח נוסף. הניתוח הצליח וסמית השתקם והמשיך להתאמן לקראת המשחקים הפאראלימפיים בריו דה ז'ניירו. בשנת 2015, סמית ייצג את בריטניה בשתי תחרויות גביע עולם של האיגוד הבינלאומי לאופניים (UCI Para-cycling road world cups). באותה השנה, זכה בשתי מדליות במסגרת תחרויות בינלאומיות של האיגוד הבינלאומי לאופניים שנערכו במנצ'סטר (Manchester Para-cycling International). לאחר מכן, גילה כי הגידול חזר שוב וכי עליו לעבור ניתוח נוסף. סמית החליט לדחות את הניתוח כדי להצליח להשתתף במשחקים הפאראלימפיים בשנת 2016, אולם בינואר 2016, מצבו הבריאותי הדרדר ובפברואר 2016 עבר ניתוח נוסף שהותיר אותו עם פגיעות ושיתוקים. עקב מצבו הבריאותי, סמית לא הצליח לקחת חלק במשחקים הפאראלימפיים בריו דה ז'ניירו, ונכון ליולי 2017, הוא בתהליך שיקום.
שולף

שולף הוא תותח מתנייע ישראלי המבוסס על תובת טנק המרכבה. תכנון השולף החל בשנת 1977 אך לבסוף הוחלט כי צה"ל לא יצטייד בו. סולתם מערכות שיצרה את התותח סגרה את הפרויקט סופית ב-1997.

רקע

בעת הפקת לקחי מלחמת יום הכיפורים הגיעו בצה"ל למסקנה כי קיימת אי התאמה בין גודלו ויכולותיו של המערך המתמרן לאלו של מערך האש המסייע. כוחות החי"ר והשריון היו רבים באופן משמעותי מאשר יכולות חיל התותחנים על תותחיו ומרגמותיו. מלקחים אלו, ומלקחים שהופקו ממלחמת לבנון, החל צה"ל בתהליך שנועד לשפר את יכולת האש בצה"ל, על ידי יצירה וקנייה של אמצעים חדשים ושיפור אמצעים קיימים. 
בשנת 1977 הוחלט בצה"ל על הקמת פרויקט השולף. השולף תוכנן להיות תומ"ת (תותח מתנייע) בקוטר 155 מ"מ בעל מערכת טעינה חצי אוטומטית ולהתנייע על תובת מרכבה. על הפרויקט הופקדו מנהלת תוכנית הטנק (מנת"ק) במשרד הביטחון ומפקדת קצין החימוש הראשי בצה"ל. בשנת 1984 הוחלט, ללא קשר ישיר לפרויקט השולף, ליצור מערכת שיפורים לתומ"תים קיימים.
איפיונו המבצעי, דהיינו, מערכת הדרישות והביצועים הנדרשים מהשולף נעשתה על ידי וועדה שכללה משלחת שיצאה למספר צבאות בחו"ל ומנהלת הטנק, שהייתה מרכזת הפרויקט וכפופה לעוזר שר הביטחון דאז, האלוף במילואים ישראל טל. כמו כן שותפו מפקדות קצין החימוש הראשי וקצין התותחנים הראשי.
עבודת התכנון והפיתוח החלה ובספטמבר 1983 שינה ישראל טל את דעתו בנוגע לפרויקט: למרות שקודם לכן היה נגד פיתוח של תומ"ת ישראלי, לאחר בדיקות ההיתכנות והשוואתן לתומ"ת הנוכחי בצה"ל, והתומ"ת העתידי של צבאות העולם, נוכח לדעת כי המשך הפיתוח כדאי, גם אם הפרויקט לא יצא לפועל. לאור המלצות אלה קבע הרמטכ"ל כי הפיתוח ימשיך. בשנת 1984 המליץ ראש אגף התכנון לסגן הרמטכ"ל לעצור את הפיתוח, כיוון שהפסקת הפיתוח הייתה האופציה הזולה יותר לאור העובדה שהלכה והתבססה כי צה"ל לא יצטייד בשולף משיקולי עלות. ביוני 1984 אישר שר הביטחון משה ארנס להשלים את הפיתוח ולהשהות את ההצטיידות. ב-1986 אף נשקלה הצטיידות במספר קטן יחסית של כלים לבקשת קצין התותחנים הראשי, אך זו נדחתה. המשך הפיתוח, שנקבע ל-1986, נדחה ל-1988 ולאחר דחיות נוספות ל-1993.
בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, החל צה"ל למעשה להתעניין, ומאוחר יותר להצטייד במערכת MLRS. הצטיידות זו סתמה את הגולל למעשה עבור תוכנית השולף; למעשה, ארצות הברית התנתה את רכישת מערכת ה-MLRS בכך שישראל תפסיק את פיתוח השולף, ולטענת מספר מפקדים בחיל השיקולים היו יותר פוליטיים מאשר אסטרטגיים-ביטחוניים.
כתחליף לשולף, שיפר צה"ל את מערך התומ"תים שלו מ"רוכב" ל"דוהר", ומאוחר יותר ל"דורס". שיפורים שכללו הכנסת מערכות כיבוי אש, צריחון מפקד משופר, מערכות כיוון חדשות ועוד.

ירי מבצעי

בשנת 1987 הושלם התכנון, ודגמים ראשונים לאחר בדיקות מבצעיות היו אמורים להיות מוכנים בשנת 1993. עם זאת, דגם ניסיוני של השולף ביצע ירי מבצעי אחד בלבד, ממוצב סוג'וד, בכינון ישיר, בשנת 1990, במסגרת מבצע "נעים הליכות".
אחד מיתרונותיו של השולף הוא בכך שהוא מקטין משמעותית את מספר אנשי הצוות הדרושים להפעלתו, בין היתר בזכות מערכת הטעינה האוטומטית. השולף משתמש בצוות של ארבעה, והטווח אליו הוא יורה מגיע עד ל-40 ק"מ.
מסקנת דו"ח מבקר המדינה הייתה כי "אין מחלוקת במערכת הביטחון על רמתם הגבוהה של ביצועיו, אך צה"ל אינו מתכוון להצטייד בו בשל מחירו הגבוה".
רק שני אבות טיפוס יוצרו - הראשון מוצב בבית התותחן בזיכרון יעקב ופתוח לציבור הרחב, השני נמצא בחצר אחד המפעלים שהיו מעורבים בהרכבתו ואינו נגיש לציבור.