google/wiki40b huggingface dataset:
הרי נלסון פילסברי

ילדותו

פילסברי נולד במסצ'וסטס, עבר לניו יורק בשנת 1894 ולאחר מכן עבר לפילדלפיה בשנת 1898.
בשנת 1890, לאחר ששיחק שחמט רק במשך שנתיים, ניצח פילסברי את מומחה השחמט סטון. באפריל 1892 זכה פילסברי בדו-קרב מול אלוף העולם וילהלם שטייניץ 2-1, כאשר שטייניץ העניק ליריבו הצעיר יתרון של רגלי ומסע. נסיקתו של פילסברי הייתה מטאורית, ובחלוף זמן קצר לא היה איש יכול להתמודד איתו בזירת השחמט הניו-יורקית.

הייסטינגס 1895

מועדון השחמט של ברוקלין מימן את נסיעתו של פילסברי לאירופה כדי שיוכל להתמודד בתחרות החזקה שאורגנה בהייסטינגס, תחרות זו כללה את כל גדולי השחמט של אותם הזמנים. פילסברי בן ה-22 הפך למפורסם בארצות הברית ומחוצה לה לאחר שזכה בתחרות, ובהקדימו את אלוף העולם המכהן עמנואל לסקר, אלוף העולם הקודם שטייניץ, הטוענים לכתר מיכאל צ'יגורין ואיזידור גונסברג ומתמודדים לעתיד על כתר אליפות העולם כזיגברט טאראש, קרל שלכטר ודוד ינובסקי. הסגנון הדינמי שהציג פילסברי במהלך התחרות סייע לפופולריות של גמביט המלכה במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19.
הנה ניצחונו המפורסם מול טאראש.

סנקט פטרבורג 1895

התחרות הגדולה הבאה הייתה בסנקט פטרבורג באותה השנה, תחרות בת שישה משחקים בין פילסברי, צ'יגורין, לסקר ושטייניץ - ארבעה מחמשת הזוכים בתחרות הייסטינגס (טאראש לא השתתף). ככל הנראה פילסברי לקה בעגבת לפני תחילת התחרות. הוא הוביל את התחרות לאחר שלושה סיבובים עם 6.5 נקודות מתוך 9, לפני לסקר עם 5.5, שטייניץ עם 4.5 וצ'יגורין עם 1.5, אך כאבי ראש קשים מנעו ממנו מלהפגין את אותה הרמה במחצית השנייה של התחרות בה צבר 1.5 מ-9 בלבד, וסיים במקום השלישי עם 8 נקודות. התוצאה הסופית: לסקר עם 11.5, שטייניץ עם 9.5 וצ'יגורין עם 7. פילסברי הפסיד משחק קריטי בסיבוב הרביעי מול לסקר, משחק שגארי קספרוב סבור שלו היה מנצח, היה יכול לנצח בתחרות ולדרוש דו-קרב על אליפות העולם מול לסקר.

אליפות ארצות הברית 1897

למרות מחלתו הקשה, ניצח פילסברי את אלוף ארצות הברית ג'קסון שוואלטר בשנת 1897 ושמר על התואר עד מותו בשנת 1906.
מחלת העגבת הקשה מנעה ממנו מלממש את מלוא הפוטנציאל בשארית חייו. הסטיגמה של מחלת העגבת גרמה לכך שלא סביר שביקש עזרה רפואית. הוא מת ממחלתו בשנת 1906. הוא קבור ברידינג, מסצ'וסטס.

כשרונו במשחק עיוור

פילסברי היה שחקן חזק מאוד במשחק עיוור, והיה מסוגל לשחק במקביל גם דמקה וויסט, ובנוסף ללמוד בעל פה רשימות ארוכות של מילים שהוצגו לעיניו למשך כמה שניות. השיא האישי שלו היה 22 משחקים בו זמנית, אך מבחינת הרמה השחמטאית הישגו הטוב ביותר הוא משחק עיוור סימולטני מול כלל 21 השחקנים שהשתתפו בתחרות הנובר, כולם שחמטאים ברמה גבוהה. התוצאה שלו +3 -7 =11.
בהיות אדוארד לסקר נער שיחק מול פילסברי במשחק עיוור ושנים אחר כך תיאר את ההתנסות הזו בספרו "סודות שלמדתי מהאמנים":
"די מהר נהיה ברור שאני עומד להפסיד במשחק אפילו אם אשחק בצורה הרגועה ביותר. פילסברי נתן הופעה מצוינת, וניצח 13 מתוך 16 המשחקים העיוורים, סיים שניים בתיקו והפסיד רק באחד. הוא שיחק שחמט חזק ולא עשה טעויות {ככל הנראה הכוונה לזכירת העמדה}. תמונתו של פילסברי יושב לו ברוגע על כורסה, עם גבו לשחקנים, מעשן סיגר אחר סיגר ועונה למסעי השחקנים לאחר שיקול קט בקול בהיר וללא היסוס עולים בזכרוני לאחר 30 שנים. כאשר אני נזכר בהופעתו שוברת השיא העולמי של אלכסנדר אלכין בשיקגו, כאשר שיחק מול 32 יריבים, הגם שהייתה יוצאת מן הכלל הרי אלכין עשה מספר טעויות, והופעתו לא הרשימה אותי בכלל ביחס להופעתו של פילסברי בברסלב."
ג'ון סטאפ

קריירה צבאית ומחקריו

ג'ון סטאפ הצטרף לשורות חיל האוויר האמריקאי ב-5 באוקטובר 1944 כרופא צבאי. מחקריו בדקו את הכוחות הפועלים על גוף הטייס בגובה רב, ועזרו לפתח מטוסים בעלי רום-טיסה גבוה יותר וכן צניחה מגובה רב יותר. בחודש מרץ שנת 1947 החל לבצע מבדקים שבאו לבחון את יכולת גוף האדם לעמוד בתאוטות פתאומיות, כלומר מצבים המדמים מעבר ממהירות גבוהה מאוד של טיסה למצב של התרסקות. בעת שביצע מבדקים אלו חשבו ששיא כוח הג'י שאדם יכול לשאת הוא 18. ג'ון ניפץ את התפיסה הזאת, כאשר בהתנדבות השתמש במתקני המחקר המיוחדים וספג יותר כוחות ג'י מכל אדם אחר.
במהלך הניסויים החוזרים שערך הוא נפצע קשות, שבר את גפיו ואת צלעותיו ואף סבל מנזק בלתי הפיך לראייתו כתוצאה מהתפוצצות של ורידי הדם בעיניו. באחד מניסויו האחרונים, הופעל על גופו כוח הגדול פי 46.2 מכוח הכבידה על פני כדור הארץ.
במחקר אחר שערך, רצה לבדוק עד כמה כלי הטיס בטיחותי במקרה שחופת הטייס תתפוצץ במהלך הטיסה. הוא עלה לכלי טיס, הגיע למהירות של 917 קמ"ש ללא חופת טייס ולא סבל מפגיעות כלשהן. כמו כן, בדק כוחות שפועלים על הטייס בעת נטישת כלי הטיס שלו וגם ביצע דאייה בגובה רב. בשנת 1970 סיים את שירותו בחיל האוויר האמריקאי. עבד גם עם משרד התחבורה בארצות הברית ועזר לשפר את בטיחות המכוניות. מחקריו השונים עזרו בפיתוח של תאי טייס חזקים ועמידים יותר, וכן בחגורות בטיחות טובות יותר הן בכלי טיס והן במכוניות פרטיות.
ג'יימי אנדרסון

ביוגרפיה

אנדרסון נולדה בסאות' לייק טאו שבקליפורניה, החמישית מבין שמונה ילדים. בגיל עשר החלה להתחרות בגלישת שלג. ב-2006 הייתה המתחרה הצעירה ביותר לזכות במדליה במשחקי האקסטרים חורף, כשסיימה שלישית בתחרות הסלופסטייל. מאז זכתה סך הכל ב-14 מדליות, מהן שש זהב, חמש כסף ושלוש ארד.
באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה במדליית זהב בתחרות הסלופטייל, היא הגנה על תוארה באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018). לכך הוסיפה גם זכייה במדליית כסף בפיונגצ'אנג בתחרות הביג אייר.
לאורך השנים עברה מספר פציעות, ב-2009 התרסקה במהלך אימון, היא סבלה מקרע בטחול ואיבדה שני שלישים ממנו. ב-2015 סבלה משבר בעצם הבריח, ב-2016 משבר בצלעות וב-2017 משבר במרפק.
לאחר אולימפיאדת פיונגצ'אנג השתתפה בתוכנית "רוקדים עם כוכבים".
תחיה ותהיה

העלילה

הסרט מתחיל ב-1984/5 עם מבצע משה, שבמסגרתו עלו יהודי אתיופיה לישראל. הם צעדו ברגל למחנות בסודן, שם המתינו להם מטוסים להביאם לישראל. אל המחנה מגיעים גם ילד נוצרי, גיבור הסרט, ואמו. האם, שרוצה להציל את בנה, אומרת לו:
"לך, תחיה ותהיה! ואל תחזור לכאן." ושולחת אותו ממנה, למרות רצונו להישאר עימה.
הוא מוצא אישה יהודייה ששמה חנה, מחזיק בידה והיא משתפת עמו פעולה, ומכריזה עליו כבנה ושמו שלמה לחיילים ולאנשים שבודקים אותם. היא מסבירה ששאר בני המשפחה נספו בסודן, והם טסים לישראל.
בישראל משביעה חנה את שלמה לפני מותה: "שמור על הסוד שלך, אל תגיד מילה לאף אחד, אחרת ישלחו אותך בחזרה לאתיופיה."
בארץ משכנים את שלמה בפנימייה הדתית "אלומות", אותה מנהל אילן גונן (שמיל בן-ארי). לשלמה קשה מאוד להתאקלם והוא מתגעגע לאמו שנשארה באתיופיה. הוא רב עם ילדים, מנסה לברוח מהפנימייה, ועם זאת הוא תלמיד טוב. מאמץ אותו זוג עולים מצרפת, יעל ויורם הררי (יעל אבקסיס ורושדי זם). לזוג הררי שני ילדים נוספים: דני וטלי.
שלמה מתחיל לבקר בבית הספר. יום אחד, כשיעל באה לקחת את שלמה בנה מבית הספר בסיום יום הלימודים אומר לה המנהל: "יש הורים שמאיימים להוציא את הילדים שלהם מבית הספר... הם מפחדים שהרמה שלו תרד. אני יודע שזה שטויות כי הציונים שלו טובים מאוד מאוד... הם גם מפחדים שהוא יביא מחלות מאפריקה". אמו יעל צועקת לפני כולם: "תקשיבו לי טוב חבורת מטומטמים, נמאסתם. הילד שלי הוא הילד הכי מדהים בעולם... והוא תלמיד בדיוק כמו הילדים שלכם, אולי אפילו יותר טוב. הוא בריא כמו שור... שלמה לא יזוז מבית הספר הזה!"
כעבור זמן, שלמה מגיע לבדיקה רפואית ברבנות מלווה באביו יורם. מתברר להם שמנסים לגייר אותו יחד עם אתיופים אחרים - רוצים למול אותו ולטבול אותו במקווה. שלמה, יורם והאתיופים האחרים בורחים מהמקום.
שלמה מגיע לקס עמרה ברחובות (יצחק אדגר), אותו הוא ראה בטלוויזיה. היות ששלמה לא יודע לכתוב באמהרית, הוא מבקש מקס עמרה שיכתוב מכתב באמהרית לאמו. מכאן ואילך שלמה וקס עמרה מתיידדים.
ב-1989 מגיע שלמה לגיל בר מצווה והוא עולה לתורה. במקביל נערכת לו חגיגה בנוסח יהודי אתיופיה.
שלמה מתיידד עם שרה סינגר (רוני הדר), מתאהב בה ואביה (אבי אוריה) אוסר עליהם להתראות בגלל מוצאו. למרות זאת הרומן ביניהם נמשך בסתר.
שלמה נושא כל חייו את סודו (שאינו יהודי) ואינו מגלה אותו לאיש. יום אחד הוא מגיע לתחנת משטרה ומבקש מהשוטר (שלמה וישינסקי) שיעצור אותו בתואנה שאינו יהודי ושהוא משקר לכולם. השוטר מפסיק את דבריו, לפני שהוא ממשיך לדבר. הוא מסביר לו שאתיופים הם יהודים בדיוק כמוהם, שהם מופלים לרעה ושהוא מתבייש במה שהיהודים יוצאי אתיופיה עוברים. הוא אומר לו שכשיגדל יבוא אליו והוא יסדר לו עבודה במשטרה, שצריכה אנשים כמוהו.
שלמה מחליט לא להתגייס לצה"ל, למרות התנגדותו הנחרצת של יורם אביו הפטריוט. הוא נוסע לפריז ללמוד רפואה ושב לישראל כרופא. עם שובו לארץ הוא מתגייס לצה"ל ונפצע בקרב.
לאחר עשר שנות היכרות, שלמה ושרה מתחתנים. משפחתה של שרה (אביה, אמה ואחיה) מנתקת אתה את הקשר בשל כך. שרה נכנסת להריון. שלמה מספר לשרה את סיפור חייו ומגלה לשרה שאינו יהודי. היא כועסת עליו ונפרדת ממנו, כי היא חשה שהיא חיה עשר שנים בשקר, שהוא לא סמך עליה ולא משנה לה אם הוא יהודי או לא. יעל, אמו של שלמה, מבקרת את שרה ועוזרת להם להשלים.
שלמה טס לאפריקה ומשרת שם כרופא.
בינתיים נולד לו ולשרה בן. באפריקה הוא מצליח לאתר את אמו האמיתית, אותה עזב לפני שנים רבות. הסרט מסתיים בזעקה נרגשת של אמו ברגע פגישתם.
עפרת ברזל

עפרת ברזל היא עפרה הכוללת סלעים ומינרלים מהם ניתן להפיק באופן כלכלי ברזל מתכתי. העפרות עשירות בדרך כלל בתחמוצות ברזל וצבעיהן מגוונים, בין אפור כהה, צהוב עז, סגול, ועד אדום חלודה. הברזל עצמו נמצא בדרך כלל בצורות המינרליות: מגנטיט (Fe₃O₄), המטיט (Fe₂O₃), גתיט (FeOOH), לימוניט (FeO(OH)·nH₂O), או סידריט (FeCO₃). המטיט אף ידוע כ"עפרת ברזל טבעית", שריד מימי העבר אז חלק ממכרות ההמטיט הכילו עד 66% ברזל וניתן היה להזין את העפרה ישירות לכבשן כדי להפיק ברזל. 
עפרת ברזל היא חומר הגלם להפקת ברזל, שהוא בתורו חומר הגלם העיקרי להפקת פלדה. 98% מעפרת הברזל אותה כורים בעולם משמשת להפקת פלדה.
הפלדה מהווה כ-95% מכלל שוק המתכות העולמי. השימוש העיקרי בפלדה הוא בענף הבניה, בתעשיית הספנות, בתעשיית הרכב ובייצור מכונות. כתוצאה מכך, למחירי עפרת הברזל השפעה נרחבת, ישירה ועקיפה, על מדדי הכלכלה בעולם.

שוק עפרת הברזל

החל משנות ה-60 מחירי עפרת הברזל בשוק העולמי נקבעו בשיטה המכונה "שיטת קנה מידה" (באנגלית: benchmark system), בין החברות המובילות בכריית עפרת ברזל לבין יצרני הברזל הגולמי. באופן מסורתי, העסקה הראשונה בין שני צדדים אלה קבעה קנה מידה שעל פיו התנהלה כל התעשייה לאורך כל השנה. שיטה זו החזיקה מעמד עד 2008, אז כרתו שלוש החברות המפיקות השולטות בשוק (Vale, Rio Tinto, BHP Billiton) הסכם עם יפן להוזלת מחירי העפרה ב-33%, אולם סין דחתה את "אמת המידה" שנקבעה ודרשה הפחתה גדולה יותר במחיר. במקביל גילתה BHP Billiton, אשר ניסתה לבטל את שיטת אמת המידה, כי כשליש מלקוחותיה רוכשים ממנה עפרת ברזל במחירי השוק. עפרת ברזל אף נסחרת בשוק הסחורות העולמי, אולם באופן מסורתי היקפו של שוק זה היה קטן בהרבה מגודל העסקאות שנכרתו בין שלוש חברות הכרייה הגדולות ליצרני הברזל, על פי מחירי אמת מידה. 
שיטת קביעת המחיר המסורתית של עפרת הברזל היא בעייתית כיוון שכאשר מחירי העפרה בשוק הסחורות גבוהים יותר ממחירי אמת המידה, הרי שחברות הכרייה מפסידות הכנסות שהיו באות להן לו היו מוכרות את העפרה בשוק. מנגד, כאשר מחירי מחירי העפרה בשוק נמוכים ממחירי אמת המידה, חלק מיצרני הברזל מעדיפים להסתיר מחברות הכרייה כי הם רוכשים את העפרה בשוק הסחורות. נכון לשלהי העשור הראשון במאה ה-21, קיימת דעיכה הדרגתית של מספר העסקאות בתחום זה הנעשות על פי מחירי אמת מידה, ועליה בעסקאות הנעשות בשוק הסחורות. ככל שגדל היקף העסקאות בתחום זה, הנעשות במסגרת שוק הסחורות, משתכללים אף המכשירים הפיננסיים הנמצאים בשימוש בשוק זה. יחד עם זאת, במקרים מסוימים, מחיר ההובלה הימית של עפרת ברזל גבוה יותר מערך העפרה. מצב זה רלוונטי באופן מיוחד לעפרת הברזל המופקת בברזיל, אשר הובלתה לסין, הצרכנית המרכזית בשוק, יקרה הרבה יותר מהובלת עפרה מאוסטרליה. מסיבה זו חברות הכרייה האוסטרליות דרשו בעבר מחירים גבוהים יותר עבור העפרה שהפיקו, כיוון שזול יותר להובילה ליצרני הברזל.
עלות המשלוח הזולה יחסית גורמת לניצול יתר של המכרות הפתוחים בגואה, אמנם אחוז הברזל באדמה נמוך יחסית אבל הקירבה לסין מפצה על כך.

עתודות

עתודות עפרת ברזל בעולם, בעשור הראשון של המאה ה-21, הן עצומות. אולם יש הטוענים כי העלייה המהירה בצריכת ברזל ומוצריו בעולם עלולה בעתיד לגרום אף להצטמצמות עתודות אלה. כך למשל, מומחה ממכון וורלדוואטש (Worldwatch Institute), ארגון אמריקאי העוסק באיכות הסביבה בעולם, טען בספר שפרסם בשנת 2006 כי עתודות עפרת הברזל בעולם עלולות להיגמר בתוך 64 שנים, אף בהנחה שמרנית של גידול שנתי בשיעור 2% בצריכה העולמית של ברזל.
צבי רטרט

צבי רטרט (13 בנובמבר 1929 - 6 במרץ 2014) היה עסקן ספורט ישראלי יו"ר איגוד השחייה בישראל.
רטרט שימש שנים רבות חבר ועדת המאסטרס בשחייה ב-LEN‏ (Ligue Européenne de Natation) וזכה בשנת 2012 ב"סיכת הזהב", שהיא העיטור הגבוה ביותר של איגוד השחייה האירופאי ושימש חבר בוועדת המסטרס העולמית בשחייה וכיהן בתפקיד סגן יו"ר הוועדה.

ביוגרפיה

רטרט, שנבחר בשנת 1978 באופן מפתיע לתפקיד יו"ר וועדת השחייה מטעם ההתאחדות לספורט בישראל, וחבר נשיאות ההתאחדות, תפקיד אותו מילא בהתנדבות; היה אלמוני עד אז, ועבד כמנהל סופרמרקט בסביון. בתפקידו זה הוא כיהן עד פברואר 1986. הוא הוביל את ישראל, שהורחקה בשנות ה-70 ממוסדות הספורט באסיה, אל המסגרת האירופאית, אליה היא שייכת גם במאה ה-21. בשנת 1995 הוא הביא את קונגרס איגוד השחייה האירופאי (LEN - Ligue Européenne de Natation) לישראל ופעל להבאת אירועים בינלאומיים רבים נוספים לישראל. עם הקמת איגוד השחייה בשנת 1996 נבחר כחבר הנהלה ומונה אחראי על הנושאים הבינלאומיים.
עידן (מושב)

גאוגרפיה

המושב ממוקם כשעה ורבע מבאר שבע ושעה ארבעים וחמש דקות מאילת. הכניסה ליישוב נמצאת כ-6 ק"מ מזרחית לצומת עיר אובות שעל כביש 90. המושב ממוקם מעל אפיקו של נחל ערבה ומוקף בבתרונות שכמעט ולא מתפתחת בה צמחייה בגלל ריכוזי המלחים והגבס, למעט אפיקי הנחלים ששם יש אדמת סחף. הנוף הבוהק כמעט סטרילי נותן את התחושה שאתה מהלך על הירח.
המושב הוקם בשנת 1980 על ידי עולים מקנדה, בריטניה וארצות הברית ושמו נלקח מנחל עידן שאפיקו ממזרח ליישוב. עם השנים, החלו החלוצים עוזבים את היישוב, וכיום נשארה משפחה בודדת מהגרעין המקורי. אולם, במהלך שני העשורים האחרונים המושב קלט משפחות חדשות וכיום היישוב מונה כ־80 משפחות שרובן מתפרנסות מחקלאות באחד או יותר מענפי החקלאות הבאים: ירקות, מטעים, פרחים ובעלי חיים.
בשל קרבתו של המושב לים המלח נהנים החקלאים מאקלים אידיאלי לגידולים כמעט כל החורף. אולם בשל המשקעים המקומיים המועטים החקלאות מבוססת על אספקת מים מקומית הנשאבים מקידוחים ומתפיסת מי שיטפונות.
ענף תעסוקה נוסף ומתפתח הוא תיירות: ביישוב צימרים ומוצעות אטרקציות חקלאיות למבקרים.
בשל קרבתו של המושב לכביש 90 ולים המלח הוא מהווה בסיס לטיולי כוכב באזור הערבה ונחליו, ים המלח, הנגב ואילת.
ביישוב צרכניה, ספריה מקומית, בית כנסת, מגרש כדורגל, מגרש טניס, מגרש כדורסל, סקייט פארק, בריכת שחייה, גן שעשועים ומרפא .
חינוך: ביישוב קיימת מערכת חינוכית עד גן חובה.
החל מכתה א' הילדים נוסעים לבתי הספר האזוריים בספיר: בית ספר יסודי שיטים, ותיכון שיטים דרכא, בספיר.
תנועת נוער- בני המושבים.
נחלים באזור: נחל ערבה, נחל אמציה, נחל משור, נחל סער, נחל צין, נחל גדרון, נחל תמר, נחל צפית, נחל אביה
משה חיים אפרים מסדילקוב

רבי משה חיים אפרים ("בעל הדגל") מסדילקוב, (ה'תק"ב, 1742 לערך - י"ז באייר ה'תק"ס, 12 במאי 1800), נכדו של הבעל שם טוב (בעש"ט) מממשיכי דרכו ומסופריה הראשונים של החסידות.

"דגל מחנה אפרים"

עשר שנים לאחר פטירתו בשנת ה'תק"ע (1810) הדפיס בנו רבי יעקב יחיאל מקוריץ את כתביו שהשאיר אחריו בהעניקו לספר את השם "דגל מחנה אפרים". ספר זה גדוש בפרשנות קבלית וחסידית ובו מובאות חלק מדרשותיו שנאמרו בשנים בהן כיהן כרבה של סדילקוב. אחת הנקודות הבולטות בספר היא; ציטוטים רבים של דברי תורה ששמע מסבו והופכים אותו בעצם לאחד המקורות הראשוניים והמהימנים של תורת הבעש"ט.
בסוף הספר מופיע נספח - אף הוא מכתב ידו - בו דברים נוספים ששמע מסבו, אך ללא פרשנות אישית משלו וכן תיעוד של חלק מחלומותיו.
הספר הוא אחד מספרי החסידות שזכה לתפוצה גדולה ויצא לאור במהדורות רבות. הוא מהווה עד היום "ספר יסוד" בתורת החסידות של הבעל שם טוב. 
בשנת תשע"ג יצא לאור מחדש במהדורת "פאר מקדושים" - מהדורה מוערת מפוסקת ומנוקדת.
ג'ייקוב אנדרסון

ביוגרפיה

אנדרסון נולד וגדל בעיר בריסטול שבאנגליה. אביו הוא ממוצא אפרו-קאריבי. הוא אחיינו של השחקן פול אנדרסון. בגיל 17 עבר ללונדון כדי לפתוח בקריירה מוזיקלית.

קריירת משחק

אנדרסון גילם את אנג'לו בסרט "4.3.2.1." של נואל קלארק. הוא כיכב בסדרת הדרמה "Injustice" של רשת ITV בתפקיד סיימון, נער במוסד לעבריינים צעירים. עוד שיחק בתפקיד אורח בסדרה הקומית "לא ממש סיטקום" (Outnumbered), בפרק בסדרה "סקינס" ובסרט הקולנוע "על הקצה" בכיכובו של אדם דיקון. בתיאטרון השתתף אנדרסון במחזות אחדים בהם "Dunsinane" עבור הלהקה השייקספירית המלכותית, במחזה "המלך ליר" (עם פיט פוסלתווייט) בתיאטרון יאנג ויק, ובמחזה "סוס מלחמה" בתיאטרון הלאומי. הוא הופיע בסרט האימה "השדים לעולם לא מתים" בדמות ריקי, ובסיטקום "אפיזודס" בכיכובם של מאט לה-בלאנק וסטיבן מנגן.
ב-2012 לוהק אנדרסון לעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה של HBO "משחקי הכס" בתפקיד תולע אפור מפקד הבלתי טמאים. הוא המשיך לגלם את הדמות בעונות הרביעית, החמישית והשישית. ב-2013 שיחק אנדרסון בתפקיד דין תומאס, החבר של קלואי לטימר, בדרמה של ITV "ברודצ'רץ'".
באפריל 2016 הופיע אנדרסון בסדרת הרשת "Game Grumps".

קריירה מוזיקלית

ב-2006 השתתף אנדרסון בשירה בהקלטת "The PL" של Typesun. ב-2007 הם הוציאו שיר נוסף בשם "Let Me Know". עוד הקליט אנדרסון את השיר "I Need Love" עם המוזיקאי Plan B, שהופיע בפסקול הסרט "בגרות". ב-2013 חתם אנדרסון עם קולומביה רקורדס והוציא בשם הבמה שלו ראלי ריצ'י EP עם שלושה שירים בשם "The Middle Child". EP נוסף בשם "Black and Blue" יצא ב-2014.
ההשפעות המוזיקליות על אנדרסון היו של אריקה באדו, דייוויד בואי, ג'יל סקוט, הסמית'ס וסטיבי וונדר. במרץ 2014 יצא הסינגל "Stronger Than Ever" מהאלבום "Black and Blue" ברמיקס של המפיק מ. ג'. קול. השיר הושמע בפרסומות הטלוויזיה עבור ערוץ "ITV Encore". הוא הגיע למקום ה-30 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-26 בפברואר יצא לאור האלבום הראשון של אנדרסון "You're a Man Now, Boy".

חיים אישיים

בת זוגו של אנדרסון מאז 2011 היא השחקנית אסלינג לופטוס.
מח עצם

אנטומיה


קיימים שני סוגים שונים של מח עצמות: אדום וצהוב. האדם נולד רק עם תאים אדומים ובמשך חייו מוחלפים בצהובים. במח העצם האדום מצויות כל שורות התאים בשלבים שונים של הבשלה, ורק התאים הבשלים יוצאים לזרם הדם בפיקוח של מנגנוני בקרה תאיים והורמונלים.
את מח העצם בונות מספר אוכלוסיות של תאים, פרט לחלוקה למח עצם צהוב ואדום. הראשונה היא אוכלוסיית התאים המזנכימלים והשנייה, אוכלוסיית התאים המטופואטים. התאים המזנכימלים מרכיבים את נישת מח העצם, שהיא למעשה הסביבה בה תאי הדם מתפתחים. התאים ההמטופואטים הם תאי הדם המדוברים. התאים המזינכימליים נמצאים בעיקר במח העצם הצהוב, והתאים ההמטופואטים נמצאים בעיקרם במח העצם האדום.
בין שתי האוכלוסיות הנ"ל קיימת תקשורת והן חיות אחת במקביל לשנייה, בקשרי הדדיות והתפתחות משותפת. 

תאים המטופואטים

התאים ההמטופואטים הם כלל אוכלוסיית תאי הדם המתקיימים במח העצם. בין התאים המתמיינים במח העצם מתאים אלו, ישנם תאי הדם האדומים, תאי הדם הלבנים וטסיות דם.
אפרסק

אטימולוגיה

האפרסק מופיע בתרבות היהודית כבר בתקופת המשנה ("האפרסקים והשקדים... כלאיים זה בזה", כלאים א, ד). בכתבי יד עתיקים המילה מופיעה ללא אל"ף פרוסתטית, שהתווספה מאוחר יותר כדי להקל על ההגייה.
מקורם של ששת זני האפרסק המקוריים (כיום ישנם הרבה יותר) הוא בסין וסביבותיה. מסין הגיע לאיראן (מכאן גם מקור שמו היווני: מֵלוֹן פֶּרְסִיקוֹן (תפוח פרסי)), שקוצר על ידי הרומאים ל-persica.

מאפיינים

הזן המתורבת של עץ האפרסק, Prunus persica vulgaris, הוא כיום הזן הנפוץ בעולם. זן זה גודל לראשונה באירופה במאות הראשונות לספירה, ונתפשט ביוון ובאגן המערבי של הים התיכון בעיקר. כנראה בערך בתקופה זו הגיעו זנים של אפרסק לארץ ישראל. במהלך המאה ה-16 הגיע האפרסק לעולם החדש.
עץ האפרסק מאופיין בגובה בינוני, עלים דמוי איזמל ובעלי חוד ארוך, ופריחה בצבעים ורוד או סגול. פרי האפרסק משתנה בקוטרו בין 2 ל-8 ס"מ; פניו מכוסים בדרך כלל בשכבה של שערות רכות, וצבעו צהוב או אדום. גלעין הפרי קשה מאוד ומחורץ. האפרסק מותאם לאקלים ממוזג.
כיום ישנם כאלף זנים חקלאיים של אפרסקים, ביניהם גם הנקטרינה ואפרסק הפיתה.
דיוויזיית הפאנצר השישית (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938 כדיוויזיה קלה, בשם הדיוויזיה הקלה הראשונה, והועמדה תחת פיקוד אריך הפנר, שהוחלף ב-24 בנובמבר 1938 על ידי פרידריך-וילהלם פון לפר. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהארמייה העשירית, וכהפקת לקחים מהמערכה, הוסבה הדיוויזיה ב-18 באוקטובר 1939 לדיוויזיית פאנצר, יחד עם הדיוויזיות הקלות ה-2, ה-3 וה-4 והועמדה תחת פיקוד ורנר קמפף. במהלך המערכה על צרפת לחם קמפף עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 בפיקוד גאורג הנס ריינהרדט, והשתתף עימה בצליחת נהר המז, וההתקדמות לתעלת למאנש. ב-5 בינואר 1941 מונה פרנץ לנדגראף למפקד הדיוויזיה, וביוני 1941 מונה פון תומה למפקד הדיוויזיה, ולחם עימה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. ב-15 בספטמבר 1941 חזר לנדגראף לפקד על הדיוויזיה, אולם בפועל פיקד עליה ארהרד ראוס, שפיקד עליה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית. בשלב הפתיחה של מבצע טייפון השתתפה הדיוויזיה בכיתור כוחות סובייטיים גדולים ב"כיס ויאזמה". במהלך מתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה פיקד ראוס על קרב מיגננה מוצלח, שניהלה הדיוויזיה וכוחות נוספים שסופחו לה, כנגד כוחות סובייטיים עדיפים. באפריל 1942 נשלחה הדיוויזיה למנוחה ולארגון מחדש בצרפת, שם מונה ראוס למפקד הדיוויזיה באופן רשמי ב-29 באפריל. ב-24 בנובמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית והוכפפה לקורפוס הפאנצר ה-57, עמו השתתפה במבצע סערת חורף לחילוץ הארמייה השישית מכיס סטלינגרד. ב-7 בפברואר 1943 מונה ולטר פון הינרסדורף למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך קרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3, אולם נהרג ב-17 ביולי במהלך הקרב, ובמקומו מונה וילהלם קריזולי. ב-21 באוגוסט 1943 מונה רודולף פון ואלדנפלס למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה בכיס קאמנץ-פודולסקי. בהמשך לחמה הדיוויזיה בהונגריה ובאוסטריה, ובסוף המלחמה עברו שרידי הדיוויזיה לצ'כוסלובקיה, שם נכנעו לכוחות בעלות הברית.
חריסטו לוקוב

הקריירה הצבאית

חריסטו לוקוב נולד בווארנה. בהמשך עבר לסופיה ובה סיים את האקדמיה הצבאית הבולגרית. ב-1907 התגייס לצבא והוצב בגדוד ארטילריה. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה ולאחריה נותר בשורות הצבא למרות צמצומו המשמעותי ומונה למפקד רגימנט רגלים. בהמשך, מונה למפקד בית הספר לארטילריה של הצבא הבולגרי ובין 1934 ל-1935 פיקד על אוגדת רגלים.

הקריירה הפוליטית

ב-23 בנובמבר 1935 מונה לשר ההגנה בממשלתו של גאורגי קיוסאיבנוב. במקביל עמד בראש הארגון הלאומני "איחוד הלגיונות הלאומיים של בולגריה", שחבריו כונו "הלגיונרים". לוקוב תמך ברעיונותיה של התנועה הנאצית וקיים קשרים אישיים עם ראשיה. בהמשך, נקט מדיניות עצמאית ונהג לדווח לראשי השלטון בגרמניה הנאצית ולקבל מהם הנחיות. פעילות זו הייתה לצנינים בעיניו של המלך בוריס השלישי. בינואר 1938, בלחצו של המלך בוריס השלישי, סיים לוקוב את תפקידו כשר ההגנה של בולגריה, הועלה לדרגת גנרל לויטננט ושוחרר מהצבא. הוא המשיך לעמוד בראש תנועת "הלגיונרים" ולקיים קשרים נרחבים עם ראשי התנועה הנאצית בגרמניה. הוא תמך בחוק להגנת האומה ובצעדים הנלווים אליו, שכללו רדיפות יהודים והחרמת רכושם. ב-1942, במהלך ביקור בברלין, התלונן המלך בוריס השלישי אצל שר החוץ הגרמני יואכים ריבנטרופ על כך שגרמניה הנאצית חותרת תחת משטרו באמצעות הגנרל לוקוב. ריבנטרופ הורה לקיים חקירה ובמהלכה הוברר כי הגנרל לוקוב מדווח ישירות לחוגי ממשל גרמניים ובכללם להרמן גרינג. בעקבות החקירה הורה ריבנטרופ להפסיק את הקשרים הישירים עם הגנרל לוקוב.

רציחתו והתגובות לרצח

ב-13 בפברואר 1943 נורה חריסטו לוקוב בפתח ביתו על ידי חברי תא מחתרתי של המפלגה הקומוניסטית אשר ארבו לו במקום, ומת מפצעיו. בין המתנקשים הייתה הפרטיזנית היהודייה ויולטה יעקבה. הרצח עורר תגובות קשות בקרב חוגי הימין הקיצוני בבולגריה, שאף הטילו אחריות לרצח על חצר המלוכה. ראש הממשלה בוגדן פילוב ציין בתקשורת כי ברצח השתתפו "מספר צעירים יהודים". בהמשך, השתמש ברצח כאמתלה להגברת התעמולה נגד יהודי בולגריה. ב-17 בפברואר כתב ראש הממשלה פילוב למלך בוריס השלישי, כי על בולגריה לנצל את הרצח להחמרת הצעדים הננקטים נגד היהודים והקומוניסטים וכי הוא מאמין כי גרמניה תעניק תמיכה מלאה לממשלה שתדע להתמודד ולפתור את הבעיה היהודית והקומוניסטית. פילוב הורה לשר הפנים פטר גברובסקי לשתף פעולה עם "הלגיונרים" בנקיטת צעדים נגד "היהודים והקומוניסטים". שגריר גרמניה בבולגריה אדולף היינץ בֶּקֶרְלֶה ציין כי מדובר באבידה קשה לגרמניה.
חריסטו לוקוב נקבר בסופיה, ובהלווייתו נכחו המלך בוריס השלישי, ראש הכנסייה של בולגריה המטרופוליט קיריל, שרים וחברי פרלמנט. בנרטיב ההיסטורי הבולגרי נותר חריסטו לוקוב דמות השנויה במחלוקת. הוא נערץ על ידי חוגי הימין הקיצוני בבולגריה אך נותר מוקצה על ידי מרבית הקשת הפוליטית וחוגי הממשל. מ-2003 נוהגים נאו-נאצים ואנשי הימין הקיצוני לקיים מצעד לפידים לילי בסופיה, לציון יום השנה למותו של הגנרל לוקוב. המצעד מתקיים בכל שנה למרות התנגדות הרשות המקומית. גם ב-2019 חרף צו מפורש של עיריית סופיה האוסר על קיומו, התיר בית המשפט הבולגרי, בעקבות עתירה שהוגשה אליו, למאות ניאו-נאצים לקיים את המצעד ברחובותיה הראשיים של בירת המדינה, וזאת בשם חופש הביטוי. על מנת להיאבק בתופעה, יזמה עיריית סופיה בשיתוף עם הקונגרס היהודי העולמי ביום השנה להצלת יהדות בולגריה, "מצעד סובלנות" ובו השתתפו שרת החוץ של בולגריה וראשי הקהילה היהודית כשהם אוחזים ידיים.
לאון (מלך ספרטה)

לאון (ביוונית: Λέων) היה מלך ספרטה משנת 590 לפנה"ס עד שנת 560 לפנה"ס. אביו של אנכסנדרידס השני.

ביוגרפיה

השם "לאון" משמעותו אריה. מעט מאוד ידוע על חייו של לאון, הוא היה בנו של אוריקרטידס מהשושלת האגידית שהתייחסה עד הרקולס. הוא ירש את אביו בשנת 590 לפנה"ס ושלט עד שנת 560 לפנה"ס. היה לו בן שאחר כך ירש אותו בשם אנכסנדרידס השני.
על פי הרודוטוס הוא יצא למלחמה עם טיגיאה, המלחמה הסתיימה בתיקו.‏
יום האוסטאופורוזיס העולמי

היסטוריה

יום האוסטאופורוזיס העולמי הושק לראשונה על ידי אגודת האוסטאופורוזיס הבריטית בשנת 1996, בתמיכת הנציבות האירופית. משנת 1997 "קרן האוסטאופורוזיס העולמית" היא האחראית על ארגון היום. בשנים 1998 ו-1999, ארגון הבריאות העולמי לקח את האירוע תחת חסותו.

מטרה

יום האוסטאופורוזיס העולמי נחגג כל שנה ב-20 באוקטובר, ובו מוכרז משנת 1999 נושא הקמפיין החדש שילווה את "קרן האוסטאופורוזיס העולמית" במהלך השנה הבאה. הקמפיין מוקדש למניעה, אבחון וטיפול של מחלת האוסטאופורוזיס ושל מחלות עצם מטבוליות נוספות.

פעילות

בכל שנה "קרן האוסטאופורוזיס העולמית" (IOF) מארגנת אירועים קהילתיים ומסעות מקומיים המנוהלים בידי ארגוני האוסטאופורוזיס המקומיים. לקרן פעילות נרחבת ביותר מ-90 מדינות.