google/wiki40b huggingface dataset:
יחס השיעורים של הימצאות נקודתית

באפידמיולוגיה, יחס השיעורים של הימצאות נקודתית (Point prevalence rate ratio,PRR) הוא מדד שנעשה בו שימוש במחקרי חתך לבחינת הקשר בין החשיפה לגורמים מסוימים לבין התוצא שבוחנים בנקודת זמן מסוימת או בתקופת זמן מוגדרת.
החישוב של יחס השיעורים של הימצאות נקודתית נעשה בעזרת המשוואה הבאה:
כאשר +prev מציין הימצאות בקרב חשופים, -prev מציין הימצאות בקרב הלא חשופים, +dur מציין את משך המחלה בקרב החשופים ו- -dur מציין את משך המחלה בקרב הלא חשופים.
כש- PRR גדול מ-1, הגורם הנבדק הוא גורם מסכן וכש- PRR קטן מ-1 הגורם הנבדק הוא גורם מגן.

פיתוח המשוואה

נתונים של מחקר חתך כוללים את ההמצאות הנקודתית/תקופתית (point prevalence,pp) של התוצא המבוקש כאשר ההימצאות הוא החלק היחסי של הפרטים עם תכונה כלשהי או תוצא (מאורע) בנקודת זמן מסוימת או בתקופת זמן מוגדרת.
אם נגדיר ש- PP מציין הימצאות נקדותית, אז ניתן לחשב את יחס ההימצאות (prevalence odds) אשר מציין כמה גדול ההימצאות של אירוע/תוצא בקבוצה אחת של פרטים (עם המאפיין) ביחס לקבוצה אחרת (בלי המאפיין).
חישוב של יחס ההימצאות נעשה באופן דומה לחישוב של יחס צולב:
prevalence odds= pp/1-pp
מצד שני, מתקיים גם השוויון הבא:
pp/1-pp= inc *dur
כאשר inc מציין את הארעות (Incidence) ו-duration) dur) מציין את משך המחלה.
ומתוך זה ניתן לחלץ את ההימצאות נקדותית (pp):
pp= (1-pp)* inc *dur
כאשר pp נמוך מ-5% הביטוי (1-pp) קרוב ל-1 ולכן,
pp= inc *dur
על בסיס הנוסחא האחרונה, אפשר לחשב את יחס השיעורים של הימצאות נקודתית (PRR):
כאשר RR זהו סיכון יחסי.
חיים יוסף אקרמן

ביוגרפיה

נולד בישראל, בנם של בן ציון וצביה. למד בישיבת גרודנא. נישא ליוכבד, בתו של הרב יצחק גרינברג, שהיה המשגיח הראשון של ישיבת כנסת חזקיהו, בהיותה בזכרון יעקב.
בשנת תשמ"ח זכה ב"פרס כתר תורה" מטעם קרן אברהם הכהן. במשך תקופה התגורר באופקים. כיהן כר"מ בישיבת ברכת משה כשהייתה בשכונת גבעת שאול בירושלים וכראש ישיבה בישיבת אור שמואל. היה מצוות המייסדים של הישיבה לצעירים "פני יהושע", שבה היה ר"מ במשך כ-15 שנה.
בשנת תשס"א הקים את הישיבה הקטנה מדרש יחיאל בביתר עילית, ולאחר חצי שנה גם את הישיבה הגדולה. משמש גם כרב בית הכנסת בית משה בביתר עילית.
בסוף שנת תשע"ד התפלגה הישיבה הגדולה ובתחילת שנת הלימודים הודיע על פרישתו ופתיחת ישיבת חדשה. עמו פרשו רוב תלמידי הישיבה הישנה לישיבה החדשה. בישיבה הקטנה הוא מסר שיחות בחודש אלול ולאחר כן עזב.
לאחר חודש נסגרה הישיבה הקודמת "מרכז התורה"] ונשאר רק "הישיבה הגדולה ביתר עילית".
מתגורר בביתר עילית.
תחמס אירופי

מאפיינים

לתחמסים אלה ולקרוביהם בסוג תחמס ישנם זיפים קשים סביב הפה, כנפיים ארוכות וצרות, אצבע אמצעית משוננת דמוית מסרק ודוגמת נוצות מנומרת המסייעת להסוואה. לזכרים ולפעמים גם לנקבות יש כתמים לבנים על הכנפיים והזנב המכונים "איתותים". 
תיעוד המאובנים לקוי, אך סביר להניח שתת-המינים התמיינו כאשר הטמפרטורה העולמית עלתה במהלך 10,000 השנים האחרונות. 
ישנם שישה תת-מינים מוכרים, המפגינים גרדיאנט קל של שינוי - באזור המזרחי הגודל הממוצע קטן יותר, הניצוי בהיר יותר ולזכרים איתותים לבנים גדולים יותר. באזורי החפיפה בין תת-המינים קיימים מופעי ביניים.
התחמס האירופי ניזון ממגוון נרחב של חרקים מעופפים, אותם הוא תופס בשעת מעופו, לעיתים קרובות ממעוף קצר מענף. התחמס מסתמך על חוש הראייה בשעת הציד, על ידי זיהוי צל הטרף מול שמי הלילה. עיניי התחמס גדולות יחסית ובעלות שכבה מחזירת אור אשר משפרת את ראיית הלילה. נראה שהתחמס לא מסתמך על חוש השמיעה באיתור טרף ואינו משתמש באקולוקציה. התחמס שותה ומתרחץ בשעת תעופה.
אף על פי שהתחמס האירופי חשוף לטפילים ולטריפה, האיומים העיקריים על הישרדות המין הם אובדן בית גידול, הפרעה וירידה בכמות הטרף עקב שימוש בחומרי הדברה. על אף הירידה בכמות האוכלוסייה, מסווג המין על ידי IUCN כ"ללא חשש", בשל מספר הפריטים הגדול ואתרי רבייה נרחבים.
רמי גרינברג

ביוגרפיה

גרינברג נולד במושב נווה ירק וגדל בפתח־תקווה בבית דתי־לאומי. למד בתיכון בבית הספר אמי"ת גוש דן במגמה ביוטכנולוגית. בגיל 14, נבחר לשמש כיו"ר תנועת נוער הליכוד בעיר ובגיל 16 נבחר לתפקיד יו"ר נוער ליכוד הארצי. לפני שירותו הצבאי, התנדב בארגון לתת. שירת ביחידת דובדבן. עם שחרורו התגייס למשטרה למשך שנתיים, ושימש בין היתר כבלש. לאחר מכן, למד עריכת דין במרכז האקדמי שערי משפט וסיים את התואר בהצטיינות. מתמחה בתחום המשפט הפלילי.
בין 2003 ל-2006 עבד במחלקת הביטחון בעיריית הוד השרון, ומשנת 2004 הוא חבר בוועדה לענייני דת במועצה האזורית דרום השרון. בין 2007 ל-2009 היה עוזרו של מנכ"ל עיריית פתח תקווה, דני סוויסה. בשנת 2012 כיהן כמנהל אגף תיאום, קידום ובקרה בעירייה, במשך כחצי שנה, עד שהודח בהוראת משרד הפנים, משום שלא עמד בתנאי הסף למכרז. לאחר מכן שימש כיועצו של ראש העיר, יצחק אוחיון, למשך מספר חודשים. תפקידו האחרון כעובד ציבור, בשנת 2013, היה מנהל האגף לקידום המערכות הציבוריות. בסיומה של שנה זו נבחר כחבר מועצה מטעם סיעת הליכוד.
בבחירות המקומיות של שנת 2013 התמודד לראשות עיריית פתח תקווה בראשות רשימת הליכוד בעיר אך הפסיד בסיבוב הראשון ולא עלה לסיבוב השני שהתקיים, סיעתו זכתה ל-2 מנדטים בלבד והוא נשאר באופוזיציה במועצת העיר.
בשנת 2018 התמודד גרינברג בבחירות המוניציפליות לראשות עיריית פתח תקווה פעם נוספת, הפעם בראשות סיעת 'התחדשות', מול ראש העיר המכהן, איציק ברוורמן. בהתמודדותו תמכו סיעות יש עתיד, מפלגת ש"ס, פתח תקווה ביתנו, הליכוד ואנשי מפלגת מרצ בעיר. גרינברג ניצח ב-45% מקולות הבוחרים, לעומת 36% שקיבל ברוורמן.
נכנס לתפקידו ב-20 בנובמבר 2018.
כניעה ללא תנאי

כניעה ללא תנאי היא כניעה מבלי שניתנות ערבויות לצד הנכנע. בעידן המודרני, כניעה ללא תנאי, כוללת את הערבויות הניתנות על ידי החוק הבינלאומי.   
הכרזה כי רק כניעה ללא תנאי תתקבל, יכול להפעיל לחץ פסיכולוגי על הצד החלש, אבל יכולה גם להאריך את הלחימה. כניעה ללא תנאי מוגדרת מראש, או נשללת מראש, כיעד, על ידי מנהיגים ומצביאים לקראת מלחמה או במהלכה. לרוב, לוחם צד כלשהו יסכים לכניעה ללא תנאים רק אם לא נותרה לו שום יכולת להמשיך להילחם. הוא מציע זאת מתוך ציפיה שהכניעה תפסיק את פעולות המנצח כנגדו, תאפשר לו שמירה על זכויות בסיסיות. אפשרות זאת, תהיה אלטרנטיבה עדיפה מאשר לחימה עיקשת עד מוות. עם זאת, היחס לכניעה משתנה בין תרבויות שונות ובצבאות מסוימים כניעה היא חרפה גדולה יותר ממוות. 
אחת הכניעות ללא תנאי הבולטות בהיסטוריה הייתה כניעת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
אגם דון חואן

פאונה ופלורה

מחקרים על צורות חיים בתנאי הקיצון השוררים באגם הדגימו סביבה שהיא בעיקרה סטרילית, ובאזורים מסוימים עלתה נוכחות בקטריות ושמרים.
איציק אשל

ביוגרפיה

איציק אשל נולד בראש העין לעובדיה ושרה אשואל. בשנת 1999 הוציא את אלבומו הראשון "חנני". כעבור שלוש שנים הוציא עם אחיו, הזמר חיים ישראל, אלבום משותף שנקרא "בגן של החיים". 
בקיץ 2004 לאחר התייעצות עם אחד מהמקובלים בישראל עברת את שם משפחתו לאשל. הוא הוציא אלבום כפול "רק אתה", שבו שיתף פעולה עם הזמר אלי לוזון בשיר "אלי שבשמים" שהפך ללהיט, ועם אחיו הזמר חיים ישראל בשיר "עוד אבינו חי" עם ראפר מצרפת. 
בשנת 2009 הוציא את אלבומו הרביעי "זה לא ממני רק מה'", שבו מארח את יניב בן משיח, מידד טסה ומנדי ג'רופי. 
בשנת 2010 הוציא עם אחיו אבישי אשל אלבום פיוטים של סליחות לכבוד הימים הנוראים עם הנגנים אבי סינגולדה אריק שחר ועוד. 
במאי 2012 חידש את שירו של הזמר היווני ניקוס ורטיס למילים "עד שתישאני". התברר שאייל גולן הקליט שיר זהה לאותו לחן עם מילים. 
בקיץ 2012 הוציא אלבום שירי שבת. שנה לאחר מכן שיחרר חלק מהפרויקט ובו הוא מארח את הזמרים גד אלבז, חיים ישראל, אבישי אשל, יחיאל נהרי ועוד. 
לקראת ראש השנה 2013 שיתף פעולה בשיר לכבוד רבי נחמן מברסלב עם המוזיקאי החסידי דודי קאליש.
בסוכות 2014 התארח בפרויקט 'קומטאנץ' של תזמורת המנגנים.

פרויקט שירי שבת

בתחלת שנת 2012 הכריז על הפרויקט שירי שבת הפרויקט יכלול חמישה אלבומים שיתמקדו בכל מיני שירים כגון: בקשות, ערב שבת, סעודות ועוד. עד כה יצאו שני אלבומים מהפרויקט הזה וזכו להצלחה אדירה וכן זכו למעמד אלבומי זהב. עוד דבר שמייחד את הפרויקט הוא שיתוף פעולה עם מגוון זמרים כגון: חיים ישראל, אבישי אשל, יניב בן משיח,גד אלבז, מנדי גרופי. בימים אלו עובד על שירי שבת חלק ג'.

קשריו עם חסידות ברסלב

איציק אשל משויך לחסידות ברסלב וכן מהחלוצים שהוציאו שירים על רב נחמן בין הלהיטים: אל אוקראינה, רבי נחמן מתקן הנשמות, האש שלי ושיר הכרוז אותו הוא שר עם אלפי חסידים ששרו בהמתנה לטיסה בשדה התעופה בקייב.

חיים אישיים

אשל נשוי ואב לארבעה מתגורר באלעד. אחיו הם הזמרים חיים ישראל ואבישי אשל.
מקורב לחסידות ברסלב.
לודוויג פון גבסטל

תחילת הקריירה

פון גבסטל נולד ב-15 בינואר 1857 לאביו ויקטור אמיל פרייהר פון גבסטל, שהיה מרשל הבית של מלכת יוון האלמנה, ולאשתו אמה לבית פון גוטנברג, בוירצבורג שהשתייכה לממלכת בוואריה. ב-1871 התגייס לצבא הבווארי והצטרף לרגימנט האולנים הבווארי ה-1. בהמשך מילא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1900 נשלח פון גבסטל לסין כקצין מטה חיל המשלוח לדיכוי מרד הבוקסרים, ולאחר מכן המשיך למלא תפקידי מטה שונים. בשנת 1907 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1910 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. בשנת 1911 מונה פון גבסטל למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-2, ובשנת 1911 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים, ומונה למפקד הקורפוס הבווארי ה-3.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון גבסטל מפקד הקורפוס הבווארי ה-3 שהיה חלק מהארמייה השישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב לורן. לאחר מכן לחם כחלק מפלגת הארמייה C, ולאחר מכן לחם בקרב שמפאן השני ובקרב על הסום. פון גבסטל המשיך להילחם בקרבות השונים עד סוף המלחמה, ואף קיבל עיטורים רבים וביניהם את עיטור הפור לה מריט.
פון גבסטל נפטר במינכן ב-20 בספטמבר 1930 והוא בן 73 שנים.
פול ל. סמית'

קורות חייו

נולד בשם אנאם אדל (Anam Edel) בעיר אברט, סמוך לבוסטון, שבמסצ'וסטס. הוא סיים בהצלחה את לימודיו ב"תיכון מיאמי" ולאחר מכן למד תקופה קצרה באוניברסיטת ברנדייס. באוניברסיטת מדינת פלורידה השלים תארים אקדמיים בפילוסופיה ובפסיכולוגיה. לאחר מכן למד משחק בניו יורק.
לצורך תפקידו הקולנועי הראשון בתור מעפיל יהודי בסרט "אקסודוס" הגיע סמית' בשנת 1959 לצילומי הסרט בישראל. בשנת 1966 חזר לישראל, ושנה לאחר מכן הכיר את השחקנית איב (אביבה), השניים נישאו והתגוררו בתל אביב. במהלך מלחמת ששת הימים התנדב סמית' לצה"ל ושימש כנהג משאית. בשנת 1970 שיחק סמית' במערבון "מאדרון" לצידה של לזלי קמרון.
ב-1972 הופיע סמית' בקומדיות הצבאיות של ג'ורג' עובדיה "פישקה במילואים" ו"נחצ'ה והגנרל", וכן ביים את סירטו היחיד "ז'אקו והיצאניות" (1972) בכיכובם של דודו טופז ואושיק לוי, בתפקידים הראשיים שהיה ייחודי בשל סצינות סקס ועירום, מה שלא היה מקובל עד אותה תקופה בקולנוע הישראלי.
מירב הפרסום בקולנוע הישראלי קיבל סמית' כששיחק בשנת 1973 בתפקיד הראשי של נהג המשאית שמיל בסרט "קוראים לי שמיל" לצידו של אורי זוהר.
סמית' ורעייתו עזבו את ישראל ב-1974 ועברו להתגורר באיטליה, שם הופיע בשורת מערבונים. בשנת 1977 עברו השניים להתגורר בהוליווד.
בשנת 1976 שיחק את אחד הספורטאים הישראלים בסרטי ההוליוודי 21 שעות במינכן; סרט זה מתאר את חטיפת וטבח הספורטאים הישראלים באולימפיאדת מינכן בתום המשא ומתן עם החוטפים, שהתקיים לצורך שחרור הספורטאים החטופים.
בשנת 1978 לוהק סמית' במפתיע על ידי אלן פרקר לדרמת כותלי הכלא "אקספרס של חצות", לתפקיד המפורסם ביותר שלו בגזרה ההוליוודית, חמידו סוהר טורקי סדיסט אשר נוהג להתעלל באסירים המערביים במכות עד אובדן הכרה ולאנוס אותם.
ב-1980 התפרסם בעיבוד הקולנועי-מוזיקלי של רוברט אלטמן לסדרת הילדים "פופאי המלח" בתור בלוטו אויבו של פופאי (רובין ויליאמס).
באמצע שנות ה-80 זכה להכרה עולמית נוספת בעבור תפקידי המשנה בתור גלוסו ראבאן אחיו של פייד ראותה (סטינג) בסרטו של דייוויד לינץ' "חולית" ובתור פאלקון משרתו הנאמן של הנסיך טארן בסרט הפעולה התקופתי "סוניה האדומה". בישראל שיחק בשנת 1984 בתפקיד ראשי בקומדיה צבאית ישראלית נוספת, "מבצע שטריימל", בבימויו של בני שווילי. תפקידיו האחרונים בקולנוע בארץ היו בסרטי המתיחות של יהודה ברקן "ניפגש בספארי" ו"אוכלים לוקשים".
סמית' התפרסם בפעם האחרונה ב-1994 בקומדיית ההימורים של ריצ'רד דונר "מווריק" בדמות הארכידוכס האוסטרי.
בשנת 2006 עלו סמית' ורעייתו לישראל והשתקעו ברעננה. לאחר שקיבל אזרחות ישראלית אימץ לעצמו סמית' את השם אדם עדן. לזוג בן המתגורר בארצות הברית ובת המתגוררת בישראל. סמית נפטר בשנת 2012 ברעננה.
קבוצת כל הזמנים של ה-ABA

קבוצת כל הזמנים של ה-ABA (באנגלית: ABA All-Time Team) היא רשימה של 30 השחקנים הטובים והמשפיעים ביותר לאורך 10 שנות קיומה של ליגת ה-ABA, אשר נבחרה בשנת 1997, במלאת 30 שנה להקמת הליגה.
רשימת השחקנים התפרסמה ב-23 באוגוסט 1997, בעיר אינדיאנפוליס, במהלך טקס איחוד יוצאי ליגת ה-ABA. את הקבוצה בחר פאנל של 50 מצביעים שהורכב מעיתונאים, שדרנים ופרשנים של ה-ABA, שופטים, בעלי קבוצות ומנהלי קבוצות לשעבר, וכן מספר אוהדים נבחרים. אף אחד מהמצביעים בפאנל לא היה שחקן לשעבר, גם אם לאחר מכן מילא תפקידים נוספים ב-ABA.
השחקנים נבחרו על סמך כישוריהם ככדורסלנים, ונלקחו בחשבון גם מידת הספורטיביות והמנהיגות שהפגינו, ותרומתם הכוללת להתפתחות הליגה. השחקנים נבחרו ללא תלות בעמדתם במגרש. חמישה מהשחקנים בקבוצת כל הזמנים נבחרו שנה קודם לכן גם לקבוצת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA – ג'וליוס ארווינג, ריק בארי, ג'ורג' גרווין, מוזס מלון ובילי קנינגהם.
מלבד קבוצת כל הזמנים, נערכו הצבעות נוספות לשחקן ולמאמן המצטיינים של ה-ABA בכל הזמנים. ארבעה שחקנים בלבד קיבלו קולות עבור תואר השחקן המצטיין, והסמול פורוורד ג'וליוס ארווינג זכה בפער ניכר עם 46 קולות. מלבדו קיבלו קולות גם מל דניאלס (2), ארטיס גילמור (1) וקוני הוקינס (1).
שבעה מאמנים שונים קיבלו קולות לתואר המאמן המצטיין של ה-ABA, ובמספר הקולות הרב ביותר (34) זכה בובי "סליק" לאונרד, מאמנה של אינדיאנה פייסרס בין השנים 1968–1976, אשר הוביל אותה ל-3 אליפויות ABA בעונות 1970, 1972 ו-1973. לארי בראון, אשר כמעט ונכלל בקבוצת כל הזמנים כשחקן כשזכה ב-19 קולות, סיים במקום השני בהצבעה למאמן המצטיין עם 6 קולות. כמו כן קיבלו קולות המאמנים יובי בראון (4 קולות), בייב מקארתי (2), ביל שרמן (2), אל ביאנקי (1) ובוב באס (1).
פונץ' (משקה)

פונץ' (באנגלית: Punch) הוא משקה אלכוהולי על בסיס רום. מקור השם במילה ההינדית פאנץ', שפירושה "חמש", על שם חמשת המרכיבים מהם עשוי פונץ' באופן מסורתי: אלכוהול, סוכר, מים, לימון ותה או תבלינים.
את הפונץ' מכינים מערבוב רום, מים וסוכר עם מיץ סחוט מפרי הדר או מאננס. אפשר להוסיף גם תמצית תה, שמשנה את צבעו.
כיום מכינים גם פונץ' ללא אלכוהול על ידי עירוב יתר המרכיבים.
את הפונץ' אפשר להגיש קר או חם, לפי הטעם.
יוחנן החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית

יוחנן החמישי פלאיולוגוס (ביוונית: Ίωάννης Ε' Παλαιολόγος;‏ 18 ביוני 1332 - 16 בפברואר 1391) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין 1341 ל-1376, ושוב בין 1379 למותו.

חייו

יוחנן החמישי נולד בדידימוטיכו כבנו של אנדרוניקוס השלישי ושל אנה מסבויה, שהייתה בתם של אמדאו החמישי, רוזן סבויה ואשתו, מאריה מברבנט. ב-1341, כשהיה בן תשע ירש יוחנן החמישי את כס אביו כקיסר האימפריה הבינזטית. מפאת גילו, בתחילה לא שלט בפועל. 
העוצר בתקופת היות יוחנן החמישי קטין, ויריבו על עמדת הכוח באימפריה היה יוחנן השישי קנטקוזנוס. קנטקוסנוס ניצל את חולשתו של הקיסר-הילד על מנת להשתלט על שטחים ביוון, תוך שיתוף פעולה עם צבאות לא-נוצריים. על עמדת העוצר נלחם נגד אימו של יוחנן החמישי, הפטריארך יוחנן הארבעה עשר קלקאס והדוכס הגדול אלכסיוס אפוקאוקוס. ב-1343 משכנה אנה לבית סבויה את יהלומי הכתר הביזנטינים תמורת 30,000 דוקטים ונציאניים למימון המאבק, אך נכשלה. יוחנן החמישי נאלץ להילחם בקנטקוזנוס על מנת לתפוס את השלטון לאחר שהפך לבגיר, והפך לקיסר-יחיד ב-1354. 
במהלך תקופת שלטונו העות'מאנים בפיקודו של סולימאן פאשא, בנו של הסולטאן אורהן הראשון, הצליחו לכבוש את אדריאנופוליס ואת פיליפופוליס. הם הצליחו גם לכבוש את גליפולי ולאיים ממנה על קונסטנטינופול. בחפשו אחר בני ברית, פנה יוחנן החמישי לאפיפיור אינוקנטיוס השישי והציע לו שיכפיף את הכנסייה המזרחית לסמכותו של האפיפיור ויסיים בכך את פילוג הכנסייה הנוצרית, אם הלה יתן לו מענקים להדיח את יוחנן השישי קנטקוזנוס וללחימה נגד המוסלמים. אינוקנטיוס דחה את ההצעה בשל משאבים מוגבלים של הכס הקדוש בתקופה זו. ב-1369 הוא נכלא בעת ביקור בוונציה, בשל חובותיה הכבדים של האימפריה הביזנטית. ב-1371 החליט להכיר בשליטתו של הסולטאן העות'מאני מורט הראשון שמאוחר יותר גם סייע לו לשוב לשלטון (ב-1379) לאחר שב-1376 הוא הודח על ידי בנו, אגרוניקוס הרביעי. ב-1390 הצליח נכדו יוחנן השביעי פלאיולוגוס לתפוס את השלטון, אבל הודח במהירות. 
ערב מותו, ב-1390, הוא ציווה לחזק את "שער הזהב" בחומות קונסטנטינופול. הסולטאן באיזיט הראשון זעם ואיים בהכרזת מלחמה, ובעיוור בנו מנואל, שהיה בתקופה זו בשבי העות'מאני. יוחנן החמישי הסכים לפרק את הביצורים, אבל לטענת חלק מן ההיסטוריונים, הדבר הביא עליו את מותו בפברואר 1391. 
ב-1391 מת בקונסטנטינופול. את כסו ירש בנו מנואל השני, קיסר האימפריה הביזנטית; בנו הצעיר תאודור הראשון פלאיולוגוס הפך לשליט דספוטט מוראה ב-1838.
יחסי ישראל–לסוטו

היסטוריה

כתוצאה ממלחמת יום הכיפורים ומשבר הנפט העולמי, מרבית מדינות אפריקה ניתקו את יחסיהן הדיפלומטיים עם ישראל בעיקר על סמך סיוע כספי ממדינות ערב ומתן נפט זול אשר הובטח. מבין המדינות היחידות שלא ניתקו את יחסיהן עם ישראל הייתה לסוטו, שהותירה את יחסיה הדיפלומטיים המלאים עם ישראל.

יחסים דיפלומטיים

שגרירות ישראל בלסוטו נמצאת בפרטוריה, דרום אפריקה.
יחסי גרמניה–קוסובו

פרשיית ה-BND

ב-19 בנובמבר 2008 שלושה סוכנים של בונדסנכרייכטנדינסט נעצרו בקוסובו, והואשמו במעורבות בפיצוץ חמישה ימים קודם לכן. התקשורת הגרמנית העריכה כי המעצר הזה נועד להוות סוג של עונש ל-BND, אשר בשנת 2005 העריך כי ראש הממשלה האשים טאצ'י היה מעורב ברשת המאפיה הקוסובו-אלבנית. למרות שמשטרת קוסובו טענה כי יש בידה וידאו וראיות להוכיח את מעורבותם של שלושת הסוכנים (אשר מעולם לא הוצגו לציבור), הם שוחררו ב-28 בנובמבר 2008. קבוצה לא ידועה בשם צבא הרפובליקה של קוסובו נטל אחריות על הפיגוע.

יחסים ביטחוניים

גרמניה השתתפו בהפצצות יוגוסלביה בשנת 1999, אשר הביאה להקמת כוח האו"ם בקוסובו, ובסופו של דבר לעצמאותה. לגרמניה יש כיום 2,350 חיילים המשרתים בקוסובו כשומרי שלום כחלק מכוח קוסובו של נאט"ו, לעומת 8,500 חיילים גרמנים שהיו בתחילה.
גרמניה שלחה 600 חיילים לשרת בקוסובו כחלק מEULEX; המהווה כוח שיטור אזרחי של האיחוד האירופי בקוסובו.

יחסים דיפלומטיים

גרמניה מחזיקה בקוסובו שגרירות בפרישטינה. מאידך, קוסובו מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-2 קונסוליות בפרנקפורט ושטוטגרט.
כלל הסימנים של דקארט

במתמטיקה, כלל הסימנים של דקארט (באנגלית: Descartes' rule of signs), שתואר לראשונה על ידי רנה דקארט בספרו הגאומטריה מ-1637, נותן חסם עליון על מספר השורשים הממשיים החיוביים או שליליים של פולינום. הכלל אינו קריטריון שלם, משום שאינו מספק תהליך לקביעת המספר המדויק של שורשים ממשיים חיוביים או שליליים.
הכלל מיושם באמצעות ספירה של מספר הפעמים בהן מתחלף הסימן בסדרה שיוצרים מקדמי הפולינום. אם מקדם כלשהו הוא אפס, אז הוא לא נחשב לחלק מהסדרה.

שורשים חיוביים

הכלל קובע שאם האיברים של פולינום במשתנה אחד עם מקדמים ממשיים מסודרים כך שהמעריכים שלהם מהווים סדרה יורדת, אז מספר השורשים החיוביים של הפולינום חסום מלעיל על ידי מספר שינויי הסימן בין מקדמים עוקבים שונים מאפס. גאוס שיפר את הכלל ב-1828 והוסיף כי אם מספר השורשים החיוביים נמוך מהחסם, אז ההפרש ביניהם הוא תמיד מספר זוגי. יש לשים לב ששורשים שחוזרים על עצמם נספרים בנפרד, כלומר בהתאם לריבוב שלהם.

שורשים שליליים

כהיקש מן הכלל, מספר השורשים השליליים הוא מספר חילופי הסימן לאחר שמכפילים את כל המקדמים של החזקות ממעלות אי-זוגיות ב-1-, או קטן ממנו במספר זוגי.

דוגמה

לפולינום:
יש חילוף סימן אחד בין האבר השני לשלישי (סדרת הזוגות של סימני מקדמים עוקבים היא --,-+,++), לפיכך חייב להיות לו שורש ממשי חיובי אחד. כדי למצוא את מספר השורשים השליליים, נשנה את המקדמים של האיברים ממעלות אי זוגיות, כלומר ניישם את כלל הסימנים של דקארט לפולינום , ונקבל את פולינום שני:
לפולינום זה יש שני חילופי סימן (סדרת הזוגות של סימני מקדמים עוקבים היא -+,++,+-), מה שאומר שלפולינום זה יש שניים או אפס שורשים חיוביים; לכן לפולינום המקורי יש שניים או אפס שורשים שליליים. למעשה, הפירוק לגורמים של הפולינום הראשון הוא:
כך שהשורשים הם מינוס אחד (פעמיים), ו-1.
MRP

היסטוריה

בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים החלו להתפתח מערכות לתמיכה בקבלת החלטות בתחום האספקה. מערכת מסוג זה פותחה על ידי חברת קונטרול דאטה (ישראל) בתעשייה האווירית. המערכות המקוריות שכונו MRP עסקו בתרגום הדרישה למוצרים סופיים לביקוש פריטים ופקודות עבודה על פי מידע על רמות המלאי הנוכחיות, מידע טכנולוגי על מבנה כל מוצר ועל תהליכי ייצורו וכו'. המערכת היוותה ממשק בין גורמי השיווק, הייצור והרכש, קיבלה מידע מכל הגורמים המעורבים בתהליך וייצרה פקודות עבודה והזמנות רכש, על פי עקרון הדחיפה (Push).
מערכות ה-MRP הראשונות אמנם קבעו את הדרישות לחומרים על סמך תזמון האב לייצור אך לא בדקו האם הקיבולת הדרושה לשימוש במשאבים, כגון פעולות ייצור, הרכבה ושינוע, תהיה זמינה בעת הצורך. יישומים מוקדמים אלו של ה-MRP התמקדו בדרישות לחומרים והניחו שהקיבולת במערכת תמיד תהיה גבוהה מספיק לביצוע כל פקודות העבודה שנוצרו.

עקרונות אלגוריתם ה-MRP

המערכת לוקחת כקלט את ההזמנות הפתוחות במערכת והתחזיות למוצרים. מנקה מהם את מלאי התוצר הגולמי הקיים. ההפרש מועבר לייצור או לרכש בהתאם לסוג הפריט. במידה והפריט הוא פריט נרכש, תפתח דרישת רכש עם התאריך שבו מומלצת הקניה. במידה והפריט הוא פריט מיוצר, פורשת המערכת את עץ המוצר של הפריט לכל שלביו. בשלב הזה היא בודקת שוב את המלאי של פריטי הבן בעץ. במידה וצריך לייצר חלק מסוים היא ממליצה על פקודת עבודה (פק"ע) ובמידה והפריט נרכש (בדרך כלל בשלב הזה מדובר בחומר גלם) ממליצה המערכת על הזמנת רכש. המערכת גם לוקחת בחשבון את מימד הזמן, כלומר הזמנות הרכש ופקודות העבודה יוצאות מתוזמנות לפי תאריכי ההזמנות ותחזיות העבודה.

MRPII – הוספת שיקולי קיבולת

הבעיה שנוצרה עקב הנחה זו הייתה שבמערכת הכוללת שימוש בסוגים שונים של משאבים (מכונות שונות, ציוד שינוע חומרים, שטח אחסון ועובדים המתמחים בפעילויות שונות) הסבירות שכל המשאבים השונים הדרושים לייצור יהיו תמיד זמינים ובקיבולת מספיקה היא בדרך כלל קטנה וכתוצאה מכך נוצרו לעיתים רבות על ידי מערכות ה-MRP פתרונות שאינם ניתנים ליישום.
תיאום בין זמינות המשאבים ודרישות הקיבולת חייב הוספת שיקולי קיבולת למערכות ה-MRP הבסיסיות והביא ליצירת מערכת ה-MRPII. בעוד שבמערכת MRPI הופקו תוכניות עבודה שבהן העומסים על המערכת היו לעיתים גדולים מקיבולת הייצור, מערכות ה-MRPII היו יכולות להתריע על מצבים אלו ולתכנן את פקודות העבודה בהתאם לקיבולת המערכת.
לסיכום, מערכת ה-MRPII אפשרה שליטה ברמה גבוהה בכל הנוגע לייצור, רכש, שיווק וכן שליטה במלאי ויצירת פקודות עבודה בזכות היותה מערכת אחידה לכל התחומים השונים בארגון. תכנון ייצור ורכש במצבים משתנים, ובהם אי ודאות גבוהה איפשר הקטנה של מלאים וניצול אופטימלי של משאבי הייצור והמשאבים האנושיים.
מארק ברילקיס

ביוגרפיה

ברילקיס גדל בניו ג'רזי. ב-1981 סיים תואר ראשון במנהל עסקים מפרנק ומרשל קולג' בפנסילבניה והתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית. 
שירת כקצין סוללה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים העשירי, שימש מפקד סוללה, קצין ניהול האש וקצין אג"ם בגדוד החמישי של רגימנט הנחתים העשירי. שימש קצין אג"ם של כוח המשלוח השני של הנחתים וסגן מפקד רגימנט הנחתים העשירי. פיקד על גדוד המשלוח השלישי של הנחתים. ב-2007 מונה לסגן קצין המבצעים של פיקוד אירופה. 
ביולי 2009 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים השלישית. ביולי 2011 לעוזר לענייני תוכניות ומשאבים במטה חיל הנחתים. ביולי 2013 מונה למפקד פיקוד הגיוס של הנחתים. ב-2015 מונה לראש אגף כוח אדם ומילואים במטה חיל הנחתים והועלה לדרגת לוטננט גנרל. באוגוסט 2017 מונה למפקד פיקוד כוחות הנחתים ומפקד הנחתים בגזרת האוקיינוס האטלנטי. פרש מהשירות ביולי 2019. 
ברילקיס בעל תואר שני בלימודים צבאיים מאוניברסיטת חיל הנחתים. הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.
A Fever You Can't Sweat Out

הוצאה מחודשת

ב-14 בנובמבר 2006 יצא האלבום במהדורה מחודשת שנמכרה במארז בצורת קופסת סיגרים. מהדורה זו כללה תקליטור של האלבום, DVD של הופעה של הלהקה בדנוור מה-22 ביולי 2006, פוסטר של הלהקה, תמונות של הלהקה, פנקיסטיסקופ, מסכת קרקס, כתבה עיתונאית מזויפת ומחברת. מארז זה נמכר בכמות מוגבלת של 25,000 עותקים.
מסטלאן

היסטוריה

ספרד כבשה את אזור מסטלאן ב-1531, אך הוא ננטש על ידי הספרדים כעבור זמן קצר. ב-1576 ספרד שוב השתלטה על האזור.
בשלב מסוים במאות שלאחר מכן מסטלאן נוסדה ככפר דייגים קטן. ב-1821 הוחלט להקים במסטלאן נמל. באזור 1830 הגיע לאזור בנקאי בשם חואן נפומוסנו מצ'דו אשר השקיע בנמל ובמסטלאן. בעקבות פעולותיו נמל מסטלאן הפך לאחד החשובים בחוף המערבי של מקסיקו ומסלטאן גדלה לכדי עיירה.
ב-1847, במהלך מלחמת ארצות הברית-מקסיקו, צבא ארצות הברית כבש את מסטלאן והחזיק בה עד 1848. ב-1864, במהלך ניסיון ההשתלטות של צרפת על מקסיקו, צבא צרפת כבש את מסטלאן תוך הפצצה כבדה על העיר שגרמה לנזקים רבים. המקסיקנים כבשו בחזרה את מסטלאן ב-13 בנובמבר 1866.
ב-1914, במהלך המהפכה המקסיקנית, ונוסטיאנו קרנסה השתלט על העיר. במהלך ההשתלטות קרנסה שלח מטוס כדי להפציץ את העיר ומסטלאן הייתה אחת הערים הראשונות בהיסטוריה שהופצצו על ידי מטוס.

כלכלה

כלכלת מסטלאן מתבססת כיום בעיקר על תיירות ודיג.

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל רפאל בואלנה, המציע טיסות ליעדים בתוך מקסיקו וכן ליעדים בארצות הברית וקנדה.
תמרינדי

תיאור

העץ התאקלם לפני זמן רב בדרום מזרח אסיה ובאיי האוקיינוס השקט. התמרהינדי הוצג כמו כן במקסיקו, בברמודה, ובאיי בהאמה. 
באזורים טרופיים, כולל דרום פלורידה, מגדלים אותו לצורך הצללה, כעץ פרי, בצידי הדרכים, בחצרות הבתים ובפארקים. ניתן למצוא גידולים מסחריים רבים במקסיקו, בליז, בארצות נוספות במרכז אמריקה ובצפון ברזיל ובהיקפים גדולים במיוחד בהודו. 
העץ גדל עד גובה של 20 מטר, ונשאר ירוק עד באזורים ללא עונה יבשה. העץ מכיל ליבה בצבע אדום כהה ומעליה שכבה רכה יותר וצהבהבה. העלים כוללים 10 עד 40 עלעלים והפרחים צומחים באשכול. הפרי חום, בצורת תרמיל, ומכיל ציפה חומצית והרבה זרעים קשים.

בבישול

ציפת הפרי אכילה ופופולרית. משתמשים בה כתבלין במטבחים האסיאתים ובמטבחי אמריקה הלטינית. הוא גם מרכיב חשוב ברוטב ווסטרשייר וברוטב HP ומשמש כרוטב למאכל התאילנדי פאד תאי.
הציפה הירוקה של הפרי הטרי מרירה מאד וחומצית. מוסיפים אותה לרוב, למאכלים מלוחים ומתובלים. הפרי הבשל מתוק יותר, אך עדיין חמוץ במיוחד. משתמשים בו לקינוחים ולמשקאות ממותקים או כחטיף. בתאילנד ניתן למצוא מינים מתורבתים, כמעט ללא מרירות, אותם מגדלים במיוחד לאכילה כפרי טרי.

ברפואה העממית

לציפה, לעלים, ולקליפת העץ יש שימושים רפואיים. לדוגמה, בפיליפינים נוהגים לחלוט ולמצות את עלי העץ כתרופה נגד מלריה. גם באיור ודה משתמשים בתמרהינדי לטיפול בבעיות עיכול ובעיות בקיבה.

בגינון

עצי תמרינדי נפוצים מאד בדרום הודו, במיוחד בטאמיל נאדו ואנדרה פרדש. משתמשים בהם כעצי נוי ולהצללה בצידי הדרכים והכבישים. במטבחים של שתי המדינות התמרהינדי נפוץ במיוחד בבישול. עץ התמרהינדי נהיה פופולרי בבונסאי, במיוחד בארצות אסיאתיות כמו אינדונזיה, טאיוון והפיליפינים.