גרעין יריחו

גרעין יריחו היה גרעין התיישבות שהוקם בסוף שנת תשל"ד, כדי להקים התיישבות יהודית בעיר יריחו. בתחילת שנת תשל"ח, הוסבה פעילותו של הגרעין להקמת היישוב מצפה יריחו, ונפסקו המאמצים להתיישב ביריחו.

עמדת ממשלת ישראל בעניין התיישבות באזור יריחו

בשטחים ששוחררו במלחמת ששת הימים, הוקמו עד שנת תשל"ד יישובים, בגולן, בבקעה, בגוש עציון, בקרית ארבע וברצועת עזה, בהסכמת, ולפעמים בעידוד, ממשלת המערך. הממשלה לא הסכימה בשום אופן ליישב את גב ההר ביהודה ושומרון, כי שם הייתה אוכלוסייה ערבית גדולה. הממשלה לא הסכימה גם ליישב את יריחו וסביבתה, בגלל האוכלוסייה הערבית שבה, וגם בגלל התוכנית המדינית של יגאל אלון. 
על פי תוכנית יגאל אלון, החלק המרכזי של יהודה ושומרון, אזור גב ההר, הקרוב למרכז הארץ, היה אמור להמסר לערבים, ואילו החלק המזרחי, אזור בקעת הירדן, הרחוק ממרכז הארץ, היה אמור להשאר בידינו ולהיות מיושב. לשם כך, תוכנן למסור את אזור יריחו לירדנים, כפרוזדור מעבר מיהודה ושומרון לירדן.

הישיבה המתנחלת ביריחו

בסוף שנת תשל"ד, הוחל בניסיון להקים "ישיבה מתנחלת" ביריחו, על ידי אנשי הרב מאיר כהנא. הרב כהנא קרא לתלמידיו להתנחל ביריחו מסיבה מדינית: "השלמת חלק ניכר של קו הגנה חדש מערבית ליריחו מבהירה שישראל וירדן הסכימו לנסיגה ראשונית. אזור זה עלול להיות הראשון שיימסר למלך חוסיין ...".  מבחינה רוחנית, ראה את ההתיישבות ביריחו כהמשך דרכם של הנביאים אליהו ואלישע שפעלו באזור יריחו. רעיון זה נרמז בשמה של הישיבה שרצו תלמידיו להקים ביריחו: "אדרת אליהו". באופן סמלי, ההתיישבות הייתה אמורה להיות הרמת אדרתו של אליהו שנפלה עם עלייתו השמימה, והמשכת דרכו.
בכ"ה בסיון תשל"ד, התקיים כנס יסוד לישיבה המתנחלת או להתנחלות הישיבתית ביריחו, שהוקמה על ידי הרב אריה יוליוס ומנחם כרמל. התוכנית הייתה להתחיל בהקמת ישיבה בבית הכנסת העתיק "שלום על ישראל" ביריחו, בראשות הרב ריינמן, ובהמשך להתחיל גם בהתיישבות משפחות.
בכ"ח בסיון, שלחו אנשי הקבוצה מכתב לראש הממשלה יצחק רבין, ולשרים גלילי ופרס, ובו בקשו את עזרת הממשלה בהקמת ישיבה מתנחלת ביריחו.
בל' בסיון, פורסמה מודעה הקוראת להצטרף לישיבה. בכל הפרסומים לא נזכר שמו של הרב כהנא, מכיוון שהוא ביקש להסתיר בתחילה את הקשר שלו לגרעין יריחו, כדי להגדיל את סיכויי הגרעין לזכות באישור הממשלה. לעיתונאים נמסר כי הגרעין הוקם ביוזמת הרב צבי יהודה קוק, וכי נערך מפגש בינו לבין 75 מועמדים לגרעין. 
פרסום הכוונה להקים התיישבות יהודית ביריחו, זכה לתגובה מידית מצד ראש עיריית יריחו, שפיק באלי. במכתב לראש הממשלה הוא דרש להרתיע קיצונים אלה, מכיוון שאנו רוצים שלום צודק ובר קיימא, שואפים להיחלץ מהכיבוש וכו'. 
הרב כהנא חשב להסוות את הישיבה ביריחו כ'המכון ליחסי אנוש על שם הגברת אלברטה וד"ר מרטין לותר קינג', כדי למנוע את פינויה, אך תוכנית זו לא יצאה לפועל.
שמעון רחמים, היה מרכז ההתארגנות להקמת הישיבה, והוא שימש גם כאיש קשר עם אנשי גוש אמונים.

גרעין יריחו של גוש אמונים

זמן קצר אחר כך, בתמוז תשל"ד, הוקם גרעין יריחו על ידי ראשי תנועת גוש אמונים. יש אומרים כי גרעין יריחו של גוש אמונים קם בגלל ובעקבות הישיבה המתנחלת, ויש אומרים שהוא הושפע מניסיונות ההתנחלות הראשונים של גוש אמונים בסבסטיה מחודש סיון תשל"ד, וייתכן ששני הדברים נכונים. 
בסוף חודש אב נתקיים כנס יסוד לגרעין זה, בהשתתפות 30 מחברי הגרעין ובנוכחות הרב משה לוינגר. בחודש אלול כתב הרב כהנא: "לא הצלחתי לגייס מספיק תלמידים לישיבה ביריחו (אני מציע להעביר את הכסף שנאסף לשם כך למתנחלים של חנן פורת)". 
רבים מאנשי הרב כהנא הצטרפו גם לגרעין יריחו של גוש אמונים, וייתכן שבשלבים הראשונים היוו הם את עיקר פעילי הגרעין. 
בז' בתשרי תשל"ה, התקיים במשרד גוש אמונים מפגש בהשתתפות נציגי שתי הקבוצות, קבוצת הישיבה המתנחלת וגרעין גוש אמונים. לאחר מפגש זה, אוחדו השתיים לגרעין אחד. רעיון הקמת ישיבה בשם "אדרת אליהו", הפך להיות חלק ממטרות הגרעין המשותף. מזכיר הגרעין היה שמעון רחמים, ואחר כך היו חברי המזכירות: שמואל פרומר, הרב אריה יוליוס ואיש הלח"י והסופר עזרא יכין. 
בחודשים הבאים הצטרפו רבים, חילונים ודתיים מכל הסוגים, ואנשי הרב כהנא הפכו למיעוט בגרעין.

פעילות הגרעין

לאחר עליית גרעין אלון מורה על הקרקע, היה גרעין יריחו הגדול והפעיל שבין גרעיני גוש אמונים.  
הגרעין נרשם באופן רשמי כאגודה שבה היו כ-100 חברים.
פעילות הגרעין הייתה: אספות, שבתות גיבוש, סיורים ליריחו וניסיונות להתיישב ביריחו. 
בט' בכסלו תשל"ה, התקיימה שבת גרעין בכפר עציון, בהשתתפות 60 חברים, כולל משפחות, ובהשתתפות חנן פורת והרב משה לוינגר. במוצאי שבת, אספת גרעין ראשונה, "קובעים יעדים, מחלקים תפקידים ומתגבשת הרגשה של יעוד". 
בכ"ח באדר א' תשל"ו, גרעין יריחו הוציא לאור חוברת המתארת את ההיסטוריה של יריחו כעיר עברית, ואת האפשרויות השונות הקיימות להתיישבות באזור יריחו. החוברת נכתבה ברובה על ידי גדי קופל. 
בי"ב באדר ב' תשל"ו, אנשי גרעין יריחו הכינו מכתב שנשלח לאישים שונים, ביניהם ראש הממשלה. במכתב נאמר: "אלה האנשים וזו התכנית. נכבדי, זה למעלה משנתיים מבקשים יהודים להתיישב בארץ ישראל; כך בפשטות, להתיישב בארץ. זה למעלה משנתיים מונעת מהם הממשלה – ממשלת ישראל – מעשות זאת. מצאנו לנכון להביא בפניך את רשימת האנשים הרוצים להתיישב, ואת תכניתם להתיישבות. ראה בעצמך ושפוט! בברכה מזכירות גרעין יריחו".  למכתב צורפו שני עמודים ובהם רשימת חברי הגרעין. ברשימה הופיעו שמות 30 משפחות ו-47 רווקים ורווקות. כמה מהשמות ברשימה היו של אנשים ידועים, שהובאו כדי לפאר את הרשימה, כמו פרופ' יוסף בן שלמה וחברת הלח"י ג'ולי טורנברג.  כמה מחברי הגרעין היו בחורים חרדיים, שלא הזדהו בשמם האמיתי, מחשש לתגובת הסביבה החרדית.  חברי הגרעין היו רובם דתיים ומיעוטם חילונים. פחות מרבע מהמופיעים ברשימה הגיעו אחר כך להתגורר במצפה יריחו.
המבנה הארגוני של הגרעין כלל מזכירות פעילה, ואת הוועדות וצוותי הפעולה הבאים: כח אדם (גיוס חברים נוספים), יזמים (מפעלים ותעסוקה), ניהול כספי הגרעין (אחראים לתיאום עם גוש אמונים), תכנון (אחראים לתיאום עם גוש אמונים), ישיבת "אדרת אליהו", ריכוז כרטסת, שאלונים, חומר מידע ותכתובת, צוותים לראיון חברים חדשים ואחראים לתיאום חוגי בית. 
בכ"ז באב תשל"ו הודיע חנן פורת לשר גלילי, כי הגרעין יהיה מוכן לקבל ב"לחץ כבד" של התנועה, פתרון ליישובו הזמני במלון קליה או ביישוב שיוקם עבורו מעל המצוקים בצומת יריחו. אם לא, צופה חנן מאבק "חמור מקדום".

ניסיונות לעליה על הקרקע

על פי דברי ותיקי הגרעין, נעשו 6 או 8 ניסיונות לעלייה על הקרקע ביריחו.
במוצאי שמחת תורה תשל"ה, "מבצע הקפות" של גוש אמונים. מאות פעילים יצאו להקים "היאחזויות" בכמה מקומות ביהודה ושומרון. רובם יצאו לכיוון יריחו. הם עקפו רגלית את מחסומי צה"ל, או ניסו להגיע רגלית דרך ואדי קלט ובדרכים נוספות. כמה מהם הצליחו להגיע אל מערב יריחו, וקבוצה גדולה הגיעה קרוב לקצהו של ואדי קלט שם נחסמה על ידי צה"ל. הפינוי נמשך כמה ימים. קבוצות נוספות המשיכו לצאת לאזור במשך כמעט שבוע. עשרות נעצרו על ידי המשטרה. 
ביום ששי ב' בניסן תשל"ה, חלק מחברי הגרעין הגיעו ביום ששי, סמוך לשבת, למתחם וילות נטושות שיועדו למגורי קצינים ירדנים ממזרח ליריחו, שהו בו כל השבת, ופונו במוצ"ש. 
בו' באב תשל"ו, למעלה ממאה חברי גרעין יריחו ניסו להגיע ליריחו. התוכנית הייתה לשהות במקום יומיים, להקים התיישבות סמלית, ולבצע פעולות שונות: הפעלת ישיבה במקום וסיור לקומראן. כל זאת כמחאה על מניעת ההתיישבות במקום. הם נתקלו במחסומים והצליחו להגיע עד סמוך לקרנטל. הם הביאו איתם ציוד רב, כולל אוהלים, מזון, כלי מטבח ומשחקים לילדים. הם פונו אחרי מספר שעות.

הנסיון האחרון להתיישב ביריחו

במוצאי יו"ט ראשון של סוכות תשל"ח, גרעין יריחו יצא לדרכו לאחר צאת החג כחלק ממבצע 11 הגרעינים של גוש אמונים. בשיירה היה אוטובוס מלא בחברי גרעין ותומכים, ועוד מספר מכוניות פרטיות. חלקי צריפים הוסעו על 2 משאיות. היעד היה אזור אדמות מדינה ממערב ליריחו, לא רחוק מבניין הממשל הצבאי. נראה היה שהפעם תתאפשר ההתיישבות ביריחו באישור הממשלה. לקראת עלייה זו, הצטרפו לגרעין משפחות ורווקים חדשים, שנוספו לחברי הגרעין הוותיקים.
השיירה עצרה להתארגנות במישור אדומים, נקודת ההתיישבות האזרחית היחידה בין ירושלים ליריחו. צה"ל ידע על הפעולה, והמושל הצבאי של יריחו הגיע למישור אדומים כדי לדבר עם חברי הגרעין. המושל אמר שאין בידו הוראות כיצד להתייחס למבצע ההתנחלות, ואחד מעוזריו אף אמר שלדעתו ההתיישבות ביריחו תתאפשר הפעם. 
בשעה 1 אחרי חצות, השיירה יצאה שוב לדרכה, למרות החלטת גוש אמונים לעכב את היציאה, בגלל שעדיין לא הושגה הסכמה עם הממשלה. הם הגיעו לשטח המתוכנן להתיישבות, ב-750 הדונם של אדמות המדינה ליד מוצא ואדי קלט. עד היום לא ברור אם הפרו ביודעין את החלטת גוש אמונים, או שלא ידעו עליה. לפי אחת העדויות, לאחר שיצאה השיירה לדרכה ממישור אדומים, הגיעה הודעה מגוש אמונים על עיכוב המבצע, רכב יצא לרדוף אחרי חברי הגרעין כדי להודיעם על ההחלטה, אך הם כבר הגיעו ליעדם בלא שידעו על ההחלטה. אנשי גוש אמונים שארגנו את עליית 11 הגרעינים, ראו באנשי גרעין יריחו פורקי עול. כל הגרעינים פועלים בצורה אחראית וממושמעת, ורק גרעין יריחו עושה כרצונו, אך חברי הגרעין טענו בתוקף שלא ידעו על ההחלטה, אלא רק למחרת שמעו עליה ברדיו. 
המתנחלים הגיעו ליעדם ביריחו ללא כל הפרעה, אך כעבור רבע שעה הגיעו למקום כוחות צה"ל בראשות המושל, שבינתיים כבר קיבל הוראות, ובקשו מהם להתפנות. בשלב זה, חסם הצבא את הצומת ולא איפשר לחברי גרעין נוספים להגיע. התנהל משא ומתן שבסופו עברו חברי הגרעין למבנה הממשל הצבאי שבמחנה חנן הסמוך. השהות במחנה הצבאי, הוגדרה על ידי חלק מהנוכחים כמעצר, ואחרים ראו בה פשרה של התפנות מרצון מהשטח אך השארות ביריחו. 
למחרת בבוקר, הגיעו ליריחו ראשי גוש אמונים, ולפני הצהרים, לאחר שיחות ודיונים, הסכים  הצבא, מצדו, לשחרר את אנשי הגרעין מהמעצר, והם מצדם הסכימו להתפנות מיריחו. השיירה המאוכזבת חזרה למישור אדומים להתייעצות על המשך הדרך. חברי מזכירות הגרעין, שמואל פרומר, ישעיהו בשן, דוד זוהר, אבי זד ודרורה גרוס, נצטוו להתייצב בהמשך היום בתחנת המשטרה במגרש הרוסים, ושם נעצרו לזמן קצר. אחרי הצהריים השתחררו העצורים, לאחר התערבות ראשי גוש אמונים, והצטרפו לגרעין במישור אדומים.

ההחלטה להשאר במקום

לאחר ההתפנות מיריחו, חברי הגרעין הוותיקים היו מתוסכלים, וחלק מהם האשימו את ראשי גוש אמונים בקבלת "פשרה בזויה". ההחלטה שלא לעלות להתיישבות נגד החלטת הממשלה, התפרשה כהסכמה להצעת הממשלה, להעלות רק חלק מהגרעינים בתקופה הקרובה, וחלק זה לא כלל את גרעין יריחו, שהיה גרעין הדגל של גוש אמונים.
בפני הגרעין עמדו עתה שתי אפשרויות פעולה: לדבוק במטרה להתיישב ביריחו, ולהמשיך להתעמת עם צה"ל כל פעם מחדש, עד לניצחון, כמו שהיה בעליות לסבסטיה, או לוותר בינתיים על יריחו ולהישאר במישור אדומים, עד אשר ימצא מקום התיישבות זמני באזור, שיוסכם על ידי הממשלה. 
התקיימה אספת חירום כדי להחליט על המשך הדרך. באספה הוחלט: לא חוזרים הביתה. הגרעין יישאר במישור אדומים, ו-"תוקם בהקדם נקודת הכשרה זמנית, באזור המשתרע ממישור אדומים עד שפת ים המלח, אשר מיקומה המדויק יקבע בתיאום עם השלטונות". השיקול להחלטה זו היה, שאם יחזרו עכשיו איש לביתו, יתפרק הגרעין. כמו כן קיוו שהשארותם במישור אדומים תגרום ללחץ על הממשלה ליישבם במקום כלשהו באזור יריחו, כפי שאכן קרה. לאחר האספה, עלו חלק מחברי הגרעין לירושלים, וקיימו שביתת רעב מול משרד ראש הממשלה, בדרישה לאפשר התיישבות ביריחו.  
בשלב זה עזבו את הגרעין חלק גדול מהחברים, שלא ראו טעם בהתיישבות במקום אחר מלבד יריחו.

במחנה המעבר

לאחר הפינוי מיריחו וההחלטה שלא לשוב הביתה, עלו חברי הגרעין להמתנה להמשך הדרך, בחצר ישיבת ההסדר מעלה אדומים, שקמה זמן קצר לפני כן. המקום היה במרחק כמה עשרות מטרים מצפון מזרח ליישוב הזמני מעלה אדומים, שהיה במקום שנקרא כיום בשם גבעת המייסדים.
על פי מה שפורסם בעיתון, תושבי מעלה אדומים נאותו "לארחם כל עוד יהיה צורך בכך, אך בתנאי מפורש - המשכן הזמני לא ישמש בסיס להתארגנות לפעולות התנחלות שלא על דעת הממשלה".
מסביב למבנה הישיבה הוצבו פחונים, קרוואנים נגררים ואוהלים למגורים. במקום הורכב צריף עץ גדול, שקודם לכן תוכנן להקימו ביריחו, וכן הותקן מגדל מים. רק משפחות הורשו להשתמש במבני המגורים של הישיבה. עלות השהות במקום מומנה על ידי הלוואה מגוש אמונים.
במוצאי שמחת תורה התקיימו במקום הקפות שניות אליהן הוזמן הציבור הרחב. הגרעין שהה במקום שבועיים, עד א' בחשון.

ההתיישבות במצפה יריחו

במשך חול המועד הוחל בחיפוש מקום להתיישבות, המוסכם על הממשלה. השר שרון שלח את עוזרו, אורי בראון, שהציע לגרעין להתיישב במקום המכונה טיבק ריאש, או בשמו המשובש טבק ריש. למקום זה היו כמה יתרונות: מעמד משפטי של אדמות מינהל, קרבה לכביש וגישה נוחה, וכמובן נוף מרהיב הצופה ישר על יריחו. אנשי הגרעין הקהילתי של מעלה אדומים (שהקימו אחר כך את כפר אדומים) חשבו כבר מזה זמן על מקום זה, כמקום אפשרי לבנות בו את יישוב הקבע שלהם, אך עתה נראה הדבר כפתרון אפשרי לבעיית גרעין יריחו. אנשי מעלה אדומים ויתרו על המקום למען גרעין יריחו הנמצא במצב בעייתי, ואף מסרו באופן סמלי את תוכניותיהם להתיישבות בטבק ריש לאנשי הגרעין.  מלבד טבק ריש, הועלו שמות מקומות נוספים כאפשרויות להתיישבות: טבק קוטיף שעל הגבעות שממערב לטבק ריש,  ומחנה ירדני נטוש ליד קליה.  אנשי הגרעין התקשו להחליט, גם בגלל שעדיין לא התייאשו מהאפשרות להתיישב ביריחו. 
סגן שר הביטחון מרדכי ציפורי, הודיע כי אנשי גרעין יריחו הסכימו לוותר על התיישבות ביריחו, ובמקום זאת להתיישב במישור אדומים, בשכונה שתבנה עבורם. תוכנית זו לא התממשה.
ביום ה' א' בחשון תשל"ח, יצאה משלחת של אנשי הגרעין יחד עם חנן פורת להיפגש עם שר החקלאות שרון, יו"ר ועדת השרים לענייני התיישבות. מטרת הפגישה הייתה לברר כיצד אפשר להמשיך במאמץ להתיישב ביריחו, וגם לבקש פתרון למצבם הבעייתי. שרון קידם את פניהם בשאלה: "מה, אתם עוד לא בטבק ריש?"  החלטיותו של שרון הבהירה להם שאין עוד טעם להתלבט. 
שרון הסביר לתקשורת כי אין כאן סתירה להחלטת הממשלה, כי מדובר בסך הכל בפרבר של מעלה אדומים. אנשי גרעין יריחו סיפרו אחר כך ששרון הציע להם "לזחול לכיוון יריחו". 
באותו יום, א' חשון תשל"ח, החלו ההכנות למעבר לטיבק ריאש, הוא מיקומו הנוכחי של היישוב מצפה יריחו. עד לערב הובא למקום ציוד, וחברי הגרעין נשארו לישון במקום. גרעין יריחו הפך ליישוב מצפה יריחו.

לקריאה נוספת

חוברת "מצפה יריחו - ההתחלה".