google/wiki40b huggingface dataset:
ג'אקומו מאטיאוטי

ג'אקומו מאטיאוטי (באיטלקית Giacomo Matteotti;‏ 22 במאי 1885 - 10 ביוני (?) 1924), מנהיג סוציאליסטי איטלקי. נרצח בידי הפשיסטים בראשית תקופת שלטונם.
ג'אקומו מאטֵיאוטי היה מנהיג המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת בבית הנבחרים האיטלקי ומתנגד חריף של בניטו מוסוליני והמפלגה הפשיסטית.
ב-30 במאי 1924 נשא מאטיאוטי נאום נלהב ברומא נגד השלטון הפשיסטי, וטען כי הבחירות של 1924 היו מעשה הונאה וכי הפשיסטים זכו בהן באמצעות שימוש באלימות ושחיתות. ב-10 ביוני מטיאוטי נעלם. שכניו לרחוב הבחינו כי נערך מעקב על ביתו לפני היעלמו ובמיוחד הזכירו מכונית לנצ'ה שחנתה ברחוב, שלא הייתה שייכת לאיש מדיירי הרחוב. אחד השכנים, אשר רשם את מספר הרישוי של המכונית, מסר אותו למשטרה שאיתרה את המכונית ומצאה בה כתמי דם במושב האחורי. מוסוליני שטרם התבסס בשלטונו המוחלט, נאלץ להורות למשטרה לעצור את שלושת האנשים שנחשדו בעיני המשטרה, כתוצאה מחקירותיה, כמוערבים בהעלמותו של מטיאוטי.
ב-18 באוגוסט נמצאה גופתו של מאטיאוטי בקבר רדוד מחוץ לרומא. שלושת החשודים שהיו בידי המשטרה בקשר להעלמו הועמדו לדין באשמת רצח, אולם בית המשפט זיכה שניים מהם ודן את השלישי לתקופת מאסר קצרה.
מעשה הרצח, שהיה ללא ספק מעשה ידיהם של הפשיסטים, עורר גל הפגנות אנטי-פשיסטיות וזעזע את שלטונו של מוסוליני, משטרם התבסס סופית באותה עת, וכמעט גרם לנפילת השלטון הפשיסטי, אולם מוסוליני הצליח להתגבר על גל ההפגנות והמחאות ויצא ממשבר זה כששלטונו מחוזק יותר.
פורד ונדום

נתונים טכניים

‏‎מחיר דגם "פורד ונדום" בשנת 1954 עמד על 1,148,000 פרנק צרפתי.
בשנת 1954 יוצרו כ-3,000 יחידות.
בדגם "פורד Vendôme" הורכבו מתלים מסוג "MacPherson strut".

חברת Ford SAF

חברת Ford SAF, (שם מלא: "Ford Société Anonyme Française") הייתה חברת בת של פורד אשר פעלה בצרפת בין השנים 1916–1954, תחת מספר שמות מסחריים. בשנת 1954 נמכרה החברה ליצרן הרכב הצרפתי סימקה (ראשי התיבות מצרפתית של Société Industrielle de Mécanique et Carrosserie Automobile).
אייל דוד

מאפיינים

הבוגרים מגיעים למשקל 150 עד 200 קילוגרמים. משך ההיריון תשעה חודשים, שלאחריהם נולדים עופר אחד או שניים. העופרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 14 חודשים, ולבלות מינית בגיל 23 שנים.
לאייל דוד זנב ארוך, קרניים מסועפות ופרסות רחבות. צבע הפרווה נע בין אדום - חום לאפור. לעופרים נקודות לבנות על הפרווה, הנעלמות עם התבגרותם.
אייל דוד נודע למערב לראשונה במאה ה-19, על ידי האב ארמן דוד, מיסיונר קתולי צרפתי שהיה בוטנאי וזואולוג חובב ופעל בסין בשנות השישים של המאה ה-19. באותו הזמן, שכן העדר היחיד שחי בסין (ובעולם בכלל) בשטח פרטי השייך לקיסר הסיני, והיה מעין שמורת ציד. לאחר שהאב דוד פרסם את תגליתו, מספר איילי דוד הועברו למדינות אירופיות והחלו להתרבות שם. עם זאת, האוכלוסייה בעדר שבסין הידלדלה מאוד, עד שאחרוני האיילים נאכלו על ידי חיילים מערביים ויפנים בזמן מרד הבוקסרים.
לאחר שמת אחרון האיילים בסין, קובצו כל הפרטים מגני החיות באירופה לגן חיות אחד באנגליה, על מנת להקים גרעין רבייה ולהציל את אוכלוסיית המין.
אייל זה מצוי בגני חיות ברחבי העולם, ושני עדרי איילים שכללו 40 פריטים הועברו לסין בתחילת שנות ה-80, וחיים שם בשתי שמורות טבע. כיום מספרם של איילי דוד בסין מגיע לכ-2,500 והם ממשיכים לשגשג בשמורות.
פאי פקאן

מקורות

מקור אגוזי הפקאן הוא בדרום ארצות הברית. ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בטקסס הראו כי אינדיאנים צרכו פקאנים כבר לפני יותר מ-8,000 שנה.
יש הטוענים כי המאכל הומצא על ידי המתיישבים הצרפתים בניו אורלינס (ראשית המאה ה-18), וכן כי היה מוכר באלבאמה בראשית המאה ה-19. אך התיעוד הראשון לפאי פקאן הוא מתכון שהתפרסם במגזין הרפרס בזאר בשנת 1886. ספרי בישול ידועים בארצות הברית לא כללו מתכונים לפאי פקאן לפני 1940.
יצרני מותג סירופ התירס "קארו" תרמו באופן משמעותי לפרסום הפאי והוציאו לאור רבים מהמתכונים לגרסאות (קרמל, קינמון, קרם אירי, חמאת בוטנים ועוד) של הפאי הקלאסי. הם הציגו את המאפה ב-1930 כ"תגלית" לשימושים חדשים בסירופ תירס שנעשתה על ידי אשתו של מנהל המכירות של החברה, אך ברור כי פאי פקאן הוכנו לפני המצאת סירופ התירס ומתכונים ישנים יותר עשו שימוש בסירופ סוכר או במולסה כהה יותר. ספר הבישול של מועדון הקונגרס של 1929 כלל מתכון לפאי שכלל רק ביצים, חלב, סוכר ופקאן, ללא סירופ.

בתרבות

פאי הפקאן החל להיות מזוהה באופן הדוק עם התרבות של דרום ארצות הברית באמצע המאה ה-20. הפאי מוזכר בספרות האמריקאית (ובטלוויזיה) והוא מזוהה עם חג ההודיה, חג המולד, ואירועים מיוחדים אחרים. לעיתים מסמל פאי הפקאן בהקשר הספרותי את הדרום.
מירב שירום

ביוגרפיה

שירום נולדה, גדלה והתחנכה בפתח תקווה. כשהייתה בת שש התחילה ללמוד סטפס אצל יענק'לה קלוסקי, נשיא אגודת הסטפס הישראלית בסטודיו למחול של סיגי ניסן בפתח תקווה. היא רקדה במסגרת הסטודיו עד שהייתה בת שמונה עשרה ולמדה גם בלט קלאסי ומודרני, ג'אז, פלמנקו והיפ הופ. במסגרת הלהקה של סיגי ניסן, הייתה רקדנית קבועה בתוכניותיה של מיכל ינאי "הקרנבל של מיכל" ו"קצפת" בערוץ הילדים.
בגיל שמונה השתתפה מירב שירום בקלטת הילדים "כמו גדולים" של אריק איינשטיין, בקטע של ריקוד סטפס. בגיל 12 הופיעה בפסטיבל ג'אזאומניה לצדו של הרקדן הלונדוני חוזה מרטין.
בצה"ל שירתה בבסיס מחו"ה אלון כמש"קית הוראה ומפקדת בטירונות של חיילי מקא"ם. עם שחרורה מהצבא, טסה לניו יורק, שם רקדה ב"ברודוויי דאנס סנטר".
בשנים 2001–2006 הייתה רקדנית בלהקת "שקטק", להקת קצב בתנועה, בהנהלת צחי פטיש ודני רחום. כחלק מ"שקטק" השתתפה בסיבובי הופעות בגרמניה, איטליה, ארצות הברית ובדרום אמריקה. דרך להקת "שקטק" הגיעה למחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" בתיאטרון הבימה, שביים אילן רונן. היא החלה את חלק בהצגה כרקדנית וזמרת ובהמשך, אילן רונן בחר בה להחליף את שני כהן בתפקיד ברוריה.
למדה בסטודיו של יורם לווינשטיין בשנים 2006–2009 וזכתה במלגות חנוך לוין ושוש אביגל. במהלך לימודיה שיחקה בתפקיד "גאסי" בהצגה "מתגלגלים" של סטיבן סונדהיים, בבימויו של רפי ניב, המנהל האמנותי של תיאטרון באר שבע. במהלך השנה השנייה ללימודיה (2007) הצטלמה שירום לסרט "אוסטרליה שלי", מאת ובבימויו של עמי דרוזד. הסרט זכה בפרס ון ליר לסרט חביב הקהל בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2011. בשנתה השלישית ללימודים שיחקה בהצגה "פיטר פן" בתיאטרון אורנה פורת, בה שיחקה בשני תפקידים: טייגר לילי האינדיאנית וגברת דארלינג, אמא של וונדי.
תפקידה הראשון של מירב שירום בתיאטרון באר-שבע היה ב-2010 כקנדי סטאר בהצגה "קן הקוקייה". במקביל שיחקה כאביבית הקבלנית, בהצגה "הקסם של אורנה" בתיאטרון אורנה פורת, בבימויו של רפי ניב. ההצגה זכתה בתשעה פרסים בטקס פרסי התיאטרון לילדים ונוער 2011, כששירום זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר. אחר-כך שיחקה בתיאטרון באר-שבע בהצגה "המון רעש על לא כלום" ובמחזמר "קומפני" (2011).
בשנת 2012 שיחקה שירום בקומדיה "שחק אותה סם" של וודי אלן, לצידם של גורי אלפי, גיא לואל ואפרת בוימולד (בחילופין עם יעל גרובגלס). ההצגה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לקומדיה הטובה ביותר לשנת 2010. שירום הייתה מועמדת על תפקידיה בהצגה לפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית השחקנית המבטיחה.
החל מנובמבר 2013 משחקת בתפקיד הראשי הראשון שלה בתיאטרון במחזה "רק אתמול נולדה", מאת נארסון קאנין. לצידה משחקים, בין השאר, ירון ברובינסקי, מולי שולמן ודוד קיגלר. היא זוכת פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית הראשית לשנת 2013 על תפקידה.
החל מיוני 2014 מופיעה בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "אחת אפס אפס" בערוץ 10, בתפקיד מפקח משנה ליטל בן-ציון.
החל מיולי 2015 משחקת בתיאטרון הקאמרי במחזה "אופרה בגרוש" מאת ברטולד ברכט.
בשנת 2017 התארחה בסדרת הילדים "בית הכלבים" בניקלודיאון. החל מ-31 בדצמבר 2017 משתתפת בעונה השנייה של סדרת המתח "פאודה", בה היא מגלמת חוקרת שב"כ.

חיים פרטיים

שירום היא בת זוגו של מגיש הטלוויזיה ירון ברובינסקי, ולהם בן.
גלאי מעטפת

גלאי מעטפת הוא מעגל אלקטרוני שמקבל אות בתדר גבוה, ומוציא את המעטפת של אותו האות. הוא משמש לגילוי מידע שאופנן באפנון AM.

אופן פעולה

המעגל החשמלי שמממש את גלאי המעטפת מכיל קבל, נגד ודיודה.

הקבל נטען במתח ככל שעוצמת האות גדלה, ונפרק מהמתח עליו דרך הנגד כשעוצמת האות יורדת. הדיודה גורמת לכך שייכנס מתח למעגל אם ורק אם הוא גבוה יותר מהמתח הנוכחי על הקבל, וכך היא מאפשרת לקבל להיטען כשהאות מייצר מתח גבוה, ולהתפרק במהירות כשהוא כבר טעון יותר מעוצמת האות.

גלאי דיודה

הצורה הפשוטה ביותר של גלאי מעטפת הוא גלאי דיודה. מעגל המשמש גלאי כזה מתואר בציור למעלה.
המעגל מכיל דיודה בכניסתו, וקבל ונגד מחוברים במקביל. מוצא המעגל הוא המתח על הקבל.
אם גודלי הקבל והנגד נבחרים בצורה נכונה, מוצא המעגל מתאר את השינויים באות הכניסה.
גדור (שבט בנימין)

גְדוֹר הוא שמו של יישוב מקראי בנחלת שבט בנימין ושמו של אחד מראשי שבט זה, הנזכר הן בתנ"ך והן במקורות ארכאולוגיים. אין לבלבל יישוב זה עם היישוב גְדוֹר שבנחלת שבט יהודה.
גדור נזכר בתנ"ך כאחד מראשי שבט בנימין שישבו בגבעון: "וּבְגִבְעוֹן יָשְׁבוּ ... עַבְדּוֹן וְצוּר וְקִישׁ וּבַעַל וְנָדָב וּגְדוֹר". בהמשך ספר דברי הימים נזכר גדור בשנית ברשימת הייחוס של בני שבט בנימין שהיו מראשוני המתיישבים בגבעון.
בהמשך נזכר גדור (בצורת יידוע) כשמו של יישוב בנחלת שבט בנימין: "וְיוֹעֵאלָה וּזְבַדְיָה בְּנֵי יְרֹחָם מִן הַגְּדוֹר".
ברבים מחרסי גבעון, אשר מתוארכים למאה השישית לפני הספירה, נמצא השם גדר (בכתיב חסר) לצד השם גבען, תוך ציון שמות אנשים שונים. לפי הסברה, שם היישוב הקדום השתמר בשמו של הכפר ג'דירה, הנמצא כקילומטר אחד צפונית מזרחית לתל גבעון (אלג'יב), ואשר בו שרידים ארכאולוגיים מתקופות שונות.
משה עמי-עד

משה עמי-עד (קריגסר) (1886 - 9 במרץ 1948) היה איש העלייה השנייה. עבד בסג'רה ובחוות כנרת. היה בקבוצה שהקימה את אום ג'וני ובהמשך היה שותף להקמת קואופרטיב מרחביה, תל עדשים ודגניה ב'. היה בין מייסדי נהלל וחי עם משפחתו ביישוב.

קורות חייו

משה נולד ב-1886 בנובו פולטבקה שברוסיה (מהמושבות החקלאיות היהודיות שבפלך חרסון) לטובה ויצחק קריגסר. 
בשנת 1908 עלה לארץ ישראל במסגרת עליה שנייה. הצטרף לקולקטיב בסג'רה ובהמשך היה חבר בלגיון העבודה. הצטרף לחוות כנרת והיה בין מובילי המרד נגד מנהל החווה, האגרונום משה ברמן שבעקבותיו פרש עם עוד קבוצת מורדים שנקראה "קבוצת הכיבוש" והיה שותף להסכם עם ארתור רופין להתיישבות הראשונה באום ג'וני. בקבוצה זו היו שותפים גם אליעזר שוחט, חיים צימרמן, צבי נדב, ישראל בלוך, ישראל בצר ושפרה שטורמן-בצר.
לאחר שנה באום ג'וני ועם סיום החוזה עם המוסדות ההתיישבותיים הוחלפה הקבוצה על ידי אנשי הקומונה החדרתית ומשה הצטרף לקבוצה שהקימה את קואופרטיב מרחביה על אדמות הכפר פולה. בעקבות סכסוך עם תושבי הכפר השכן סולם נכלאו ישראל ועוד 13 מתיישבים בבתי הכלא בנצרת ובעכו למשך כשנה. בתקופת עבודתו של משה במרחביה הכיר והתחתן עם שרה בת מנוחה ומשה שטורמן (ילידת 1886). 
לאחר מספר שנים במרחביה, עברו משה ושרה לחדרה שם עסק משה בשמירה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבר הזוג לתל עדשים ואחר כך היה בין מקימי דגניה ב'. ב-1922 היו משה ושרה שותפים להקמת המושב השיתופי הראשון נהלל. במושב זה חיו כל חייהם ועסקו בחקלאות. לזוג נולדו 5 ילדים.
משה נפטר בנהלל ב-1948 ונקבר בבית הקברות במושב. אשתו שרה נפטרה ב-1966 ונקברה גם היא בנהלל.
משה שינה את שמו מקריגסר לעמי-עד.
פורט אוף ספיין

היסטוריה

פורט אוף ספיין נוסדה במקום בו היה קיים כפר של שבט קומוקאראפו. במאה ה-18, העביר המושל הספרדי האחרון של האיים, דון גוזה מארי, את הבירה מהעיר סן חוזה דה אורוניה (כיום סנט ג'וזף) לפורט אוף ספיין.
לאחר שהעיר נכנעה לצבא הבריטי בשנת 1797 נותרה העיר בירת המושבה הבריטית והמשיכה לגדול.
מספר התושבים הגיע לשיא בשנות ה-60 של המאה ה-20 (כ-100,000 תושבים), אולם כעת אוכלוסיית העיר הולכת וקטנה בשל הפירוור הגדל והולך של האזור.
העיר הייתה הבירה של הישות קצרת הימים הפדרציה של איי הודו המערבית שאיחדה תחתיה את מושבות בריטניה באיים הקריביים, אף על פי שהייתה תוכנית להקמת בירה פדרלית בצ'אגוראמאס, בצפון-מערב האי.

כלכלה

העיר מהווה מרכז כלכלי ופיננסי במדינה. בשנים האחרונות סניפים של בנקים מקומיים הממוקמים בעיר עזרו לה להפוך למרכז פיננסי לאיים קריביים ולמרכז אמריקה. נמצאים בה מפקדות של שניים מהבנקים הגדולים ביותר באיים הקריביים.
הכלכלה של טרינידד מתבססת על גז טבעי ונפט, ובעיר יש בית זיקוק מרכזי. מנמל העיר מייצאים מוצרי מזון וכן אספלט. העיר מהווה למרכז במסחר בבוקסיט שבא מגיאנה, וברזל המיובא מוונצואלה.

תחבורה

כל האי, ובפרט פורט אוף ספיין, משורת על ידי נמל התעופה הבינלאומי פייארקו הממוקם כ-10 ק"מ בערך ממזרח לעיר.

אתרים בעיר

סוואנת פארק המלכה, המקיפה את העיר הייתה בעבר חוות גידול סוכר אשר נרכשה על ידי העיר ומשמשת כיום אתר לקרנבלים ותהלוכות. בפארק ממוקם גן החיות של העיר והגנים הבוטניים. בית הנשיא ממוקם בתוך הגנים הבוטניים.
ביינאו

היסטוריה

ביינאו נוסדה כעיירת דייגים ב-1916 אך עד שנות ה-60 המאוחרות הייתה העיירה קטנה ולא מרכזית ובעיקר שימשה את משרדי הממשלה המקומיים, בתחילת שנות ה-70 התגלו שדות נפט גדולים באזור העיירה והחלה תנועה ערה של תושבים מחלקים אחרים של ברית המועצות לאזור, בגלל מיקומו של הכפר קרוב יחסית לאוזבקיסטן הפך הכפר לעיר מסחר משגשגת ומרכזית באזור, לאחר פירוק ברית המועצות החלו חברות זרות להגיע לאזור ובשלבים מאוחרים יותר התגלו מאגרי גז גדולים באזור העיר. בעיר ישנו מפעל נפט וגז מרכזי של תאגיד הענק שברון, בסוף העשור השני של המאה ה-21 החלה להבנות מסילת הרכבת המרכזית שעתידה לשנע מוצרים לרוסיה, טג'יקיסטן ואוזבקיסטן.
סנט ג'יימס

סנט ג'יימס (באנגלית: St. James's) היא שכונה במרכז רובע וסטמינסטר של העיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
השכונה גובלת בשכונת פיקדילי שמצפון לה, בגרין פארק שממערב לה, במאל ובפארק סנט ג'יימס שמדרום לה, ובהיימרקט שממזרח לה.

היסטוריה

בטרם הוקמה השכונה היה אזור סנט ג'יימס חלק מפארק מלכותי (ששרידים ממנו נותרו כיום בגרין פארק ובפארק סנט ג'יימס). בשנות ה-60 של המאה ה-17 העניק המלך צ'ארלס השני זכויות להנרי ג'רמין הארל הראשון מסנט אלבנז לפתח את האזור כאזור מגורים יוקרתי.
שכונת המגורים נבנתה סביב כיכר סנט ג'יימס. עד מלחמת העולם השנייה נחשבה השכונה לאחת משכונות המגורים היוקרתיות ביותר בלונדון. בשכונה נמצאים ארמון סנט ג'יימס, בית קלארנס, בית מאלבורו, בית לנקסטר, בית ספנסר, בית שומברג ובית ברידג'ווטר.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 הפך האזור לאזור משרדים יוקרתי ביותר. כיום נמצאות בשכונה ההנהלות העולמיות של בריטיש פטרוליום ושל קבוצת ריו טינטו, וברחוב קינגס נמצא בית המכירות הפומביות כריסטיז.
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 התמקמו בשכונה רבים ממועדוני הג'נטלמנים של לונדון, אשר שימשו מקום מפגש לאנשי החברה הגבוהה. בשנת 1990 פוצץ מועדון קארלטון, מועדון ששימש מקום מפגש של חברי המפלגה השמרנית הבריטית, על ידי ארגון ה-IRA.

אתרים בעלי חשיבות

בשכונה נמצאת כיכר סנט ג'יימס שהייתה בעבר אזור מגורים יוקרתי; כיום, מרבית מבני הכיכר הם המבנים המקוריים, אולם הם משמשים כמבני משרדים ולא כמבני מגורים. ספריית לונדון ממוקמת ברחוב ג'רמין. בפאל מאל ממוקמים רבים ממועדוני הג'נטלמנים של לונדון. טרסת בית קארלטון מכילה בתי טרסה שתוכננו על ידי האדריכל ג'ון נאש. מבנים אלה פונים לפארק סנט ג'יימס ומשמשים גם כיום למגורים.
מיגל סנדובל

ביוגרפיה

סנדובל נולד בנובמבר 1951 בוושינגטון די. סי. למשפחה ממוצא מקסיקני. הוא החל לעבוד כשחקן ב-1975 בבית ספר לפנטומימה באלבקרקי, ניו מקסיקו. בשנות ה-80 הוא גם החל לשחק מעל במות שונות.
הופעתו הראשונה על המסכים הייתה בסרט פעולה בשם "Timerider: The Adventure of Lyle Swann" משנת 1982 ולאחר שנתיים בסרטו של אלכס קוקס ריפו מן בתור ארצ'י. הוא השתתף בעוד סרט שלו בשנת 1986 - סיד וננסי. 
ב-1987 שיחק ב"Walker" את פארקר פרנץ'. לאחר שנתיים שיחק בדרמה הקומית עשה את הדבר הנכון של הבמאי ספייק לי. 
ב-1992 הופיע בסדרה פרקליטי אל איי.
ב-1993 שיחק בסרט המדע הבדיוני פארק היורה בתור חואניטו רוסטנגו, בעלי מכרה המלא ביתושים משומרים הנראה בתחילת הסרט והופיע בסדרה לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן. בשנה שאחריה שיחק במשאלת מוות 5 בתור סגן הקטור ואסקז. בשנה שלאחר מכן שיחק במשחק הוגן את אמיליו חואנטרנה. 
ב-1997 קיבל הופעה בסדרה המצליחה סיינפלד בתפקיד מרצ'לינו.
בשנת 2000 שיחק בסרט "דברים שאפשר לדעת עליה" של רודריגו גרסיה. אותה שנה שיחק גם בסרט הפשע "The Crew", ובדרמת הפשע "פאניקה" לצד ג'ון ריטר, ושיחק בסדרת הילדים הרפתקאות ג'קי צ'אן. שנה לאחר מכן שיחק בסרט שאיפות המבוסס על חייו של סוחר הסמים ג'ורג' יאנג. אותה שנה גם הופיע בסדרה זהות בדויה.
ב-2002 שיחק בסרט הפעולה "בליסטיק", ובאותה שנה גילמה את עורך הדין מרטינז בסדרת הדרמה המשפטית "בית המשפט" ב-ABC, ובוטלה לאחר עונה אחת. 
ב-2005 הופיע בסדרה מדיום בתור מנואל דבלוס, תפקיד שהצליח מאוד עד שהסדרה הסתיימה. הוא גם ביים מספר פרקים בסדרה.
ב-2008 שיחק בדרמה הקומית "יין, סיפור אהבה" לצד אלן ריקמן. ב-2009 שיחק בסרט ברונו בתפקיד עצמו. שנה לאחר מכן הופיע בסדרה הקומית הפמליה.
ב-2013 שיחק בסרט האימה השער. שנה לאחר מכן דיבב בסרט ספר החיים וגם הופיע בסדרה דאלאס. באותה שנה שיחק בסדרה "Bad Judge" בתפקיד השופט הרננדז.
ב-2016 שיחק בסרט הפעולה נמלטת בתור ארתורו ריוס. לאחר שנתיים השתתף בסדרה תחנה 19.
כיום הוא גר בלוס אנג'לס, נשוי ללינדה סנדובל ואב לאוליביה סנדובל.
אפיון גזעי

אפיון גזעי (אנגלית Racial profiling) הוא נוהל שבמהלכו גורמי אכיפת החוק משתמשים בגזעו של אדם או בקבוצה האתנית אליה הוא משתייך בתור קריטריון מהותי בהחלטה לתחקר או לעצור אותו, או לבצע פעולות אחרות הנתונות בסמכותם, על אף היעדרו של חשד סביר ספציפי נגד אותו אדם.
למשל, אם מדיניות מסוימת של גורמי אכיפת חוק גורמת לכך שהסיכוי שאדם בעל צבע עור מסוים בסיטואציה מסוימת ייעצר לתחקור, שונה מהסיכוי עבור אדם בעל צבע עור אחר באותה הסיטואציה בדיוק (כלומר, רק בשל צבע עורו), זו דוגמה לאפיון גזעי.
התומכים בנוהל זה טוענים כי טקטיקת אפיון הגזעי אינה אלא הכרה של גורמי אכיפת החוק בכך שמבחינה סטטיסטית ישנה סבירות גבוהה יותר שאנשים המשתייכים לקבוצות אוכלוסייה מסוימות יבצעו סוגים מסוימים של פשעים מאשר אנשים המשתייכים לקבוצות אחרות (מה שנקרא: "אפליה סטטיסטית"). לעומת זאת, המתנגדים טוענים שנוהל זה אינו אפקטיבי, ומשמש דה-פקטו ככלי ממוסד להפרה גזענית של זכויות יסוד, שכן בפועל הוא מיושם בדרך כלל נגד אוכלוסיות מוחלשות, גם במקרים בהם אין הצדקה לכך. 
נוהל זו מעורר מחאות וויכוחים סוערים, בין היתר בארצות הברית, שם נשמעות לעיתים קרובות טענות לפיהן אפיון גזעי משמש בפועל להצדקת תחקור, עצירה ואף ירי לא מוצדק באזרחים.
מבחינה מחקרית, על אף שקיימים הבדלים סטטיסטיים ברמות פשיעה בין אוכלוסיות שונות, החוקרים חלוקים בדעותיהם ביחס למקור אותם פערים, כלומר, האם מקורן באותן אוכלוסיות או שמא בגורמים אחרים כגון יחס חברתי מפלה ואכיפה בררנית. כך למשל, במקרה של אפיון גזעי, במחקר מקיף של האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, נמצא שהסיכוי של אפרו-אמריקאים להישאל האם הם נושאים נשק או סמים, להתבקש לעזוב את הרכב או לעבור חיפוש בגופם או ברכב גבוה פי שלושה עד חמישה מאשר של אמריקאים לבנים.
סוגים מסוימים של אפיון גזעי התקיימו בעבר (למשל כליאת היפנים בארצות הברית), אבל הטקטיקה זכתה לחשיפה תקשורתית רבה רק לאחר פיגוע התאומים בשל השימוש הרב שנעשה בה על ידי רשויות התעופה כלפי אזרחים מקומיים במספר מדינות בעולם המערבי על מנת לזהות טרוריסטים פוטנציאליים ולמנוע מהם לעלות למטוסים.

אפיון גזעי בישראל

ישנן עדויות מחקריות לכך שישראל משתמשת באפיון גזעי במערכות האבטחה השונות שלה, וזאת על רקע איומי הטרור אתם היא מתמודדת. שיטת אבטחה זו מבוססת על  זיהוי המפגע במקום זיהוי הנשק, ומתמקדת בישראל בבעלי זהות אתנית ערבית. דוגמה לכך היא מערכת האבטחה של נמל התעופה בן-גוריון, אשר משתמשת בשיטת אפיון גזעי על מנת למנוע אירועי טרור במטוסים. רשויות המדינה הפעילו שיטה זו בעקבות מספר אירועי טרור, אשר התרחשו הן על גבי מטוס והן בשדה תעופה. אותם אירועים הם חטיפת מטוס סבנה אשר בוצעה על ידי ארגון הטרור ספטמבר השחור והטבח בנמל התעופה של לוד שבוצע על ידי ארגון הצבא האדום היפני. במהלך הכניסה של הנוסעים לאזור ההמתנה לטיסה, הם מסווגים לקטגוריות סיכון על בסיס אתני. בהתאם לבסיס זה, צוות האבטחה של נמל התעופה מאשרר את הסיווג באמצעות טכניקות המיועדות לאשרר מוצא, מברר מידע הנוגע לכבודה של הנוסעים, ובמקרים  מסוימים עובדי המערכת בודקים את הנוסעים באזור נפרד הכולל סריקות אלקטרוניות של כבודה וכן תשאול נוסף. שיטה זו ספגה ביקורות באשר להפרת זכויות אזרח, והועלו רעיונות שונים על מנת להימנע מהשיטה על ידי פתרונות טכנולוגיים כגון סריקת טביעת אצבע ושיפור כולל של מערכי אבטחה.
בדד (שיר של זוהר ארגוב)

בדד הוא פזמון שכתב עמשי לוין, הלחין עוזי מלמד, וידוע בביצוע של זוהר ארגוב.

רקע

השיר נכתב על ידי עמשי לוין לאחר פרידה מחברתו. הוא הוקלט לראשונה על ידי זבדיה לוי ולהקת "העליזים" בשנת 1961. בקרדיטים לשיר חתמו היוצרים בשם העט שלהם: עמוס יהב (מילים) ועוזי יהב (לחן).
בשנת 1970 ביצע את השיר ההרכב "הברנשים של פיאמנטה", שכלל את אלברט פיאמנטה, אהרל'ה קמינסקי ומלחין השיר עוזי מלמד. צ'אבי חתוכה הזמר מאילת הקליט אף הוא את השיר בשנת 1973.
זוהר ארגוב שצפה בחתוכה מבצע את השיר בעת שביקר באילת, החליט להקליט אותו בשנת 1982. השיר נכלל באלבום השלישי של ארגוב, "נכון להיום", וזכה לעיבוד של ננסי ברנדס.
השיר נבחר במקום השלישי במצעד הים תיכוני של ynet, רדיו תל אביב, רדיו חיפה ורדיו דרום, ונבחר במקום השישי ב"מצעד של המדינה".
יחסי דנמרק–עיראק

יחסים דיפלומטים

דנמרק מחזיקה בשגרירות בבגדד, משרד מסחר בבצרה וקונסוליה בארביל. מאידך, עיראק מחזיקה בשגרירות בקופנהגן.
זכות בחירה

זכות בחירה או זכות הצבעה היא הזכות של אדם להשתתף בבחירות של ארגון או מדינה.

בבחירות למוסדות המדינה

במדינה דמוקרטית מודרנית מוענקת זכות הבחירה לכלל האזרחים הבוגרים, ללא הבדל דת, לאום, מגדר, שפה, השכלה או מעמד חברתי, זאת כפועל יוצא מערך השוויון. נתינים שאינם אזרחים אמנם כפופים לשלטון אך אינם בעלי זכות בחירה בדרך כלל. עם זאת ישנם מקרים יוצאי דופן, ובעבר, חלק ממדינות ארצות הברית אפשרו לשוהים שאינם אזרחים להצביע בבחירות למשרת המושל. הדבר התאפשר מכיוון שחוקת ארצות הברית אינה אוסרת על חסרי אזרחות להצביע בבחירות שאינן פדרליות. כיום הדבר אינו נהוג באף מדינה בארצות הברית אך ישנן מס' רשויות מקומיות במרילנד המאפשרות ללא אזרחים להצביע לבחירות מוניציפליות. 
לרוב, גיל המינימום לזכות הבחירה נע בין 15 באיראן ל-21. 
בחלק מהמדינות נאסר על אסירים להצביע, או שקיימות מגבלות טכניות המונעות את הצבעתם.
בעבר התקיימו תנאים נוספים, ששללו את זכות הבחירה מקבוצות אוכלוסייה גדולות. עד סוף המאה ה-19 ניתנה זכות הבחירה למוסדות המדינה בכל המדינות שבהן התקיימו בחירות לגברים בלבד. זכות בחירה לנשים הוענקה לראשונה בניו זילנד ב-1893, ובמהלך המאה ה-20, לאחר מאבקים ממושכים, הוכרה זכותן להצביע בהדרגה בכל המדינות הדמוקרטיות. במדינות מסוימות שררו הגבלות על דתם של הזכאים לבחור: בבריטניה נשללה הזכות לבחור מן המיעוט הקתולי  עד 1793. תנאי נוסף שהתקיים בעבר הוא מעמד כלכלי. בבריטניה ובמדינות אחרות ניתנה זכות הבחירה רק לבעלי הכנסות או נכסים מעל רף מסוים. במדינות אחרות נשללה זכות הבחירה מחסרי השכלה, ובפרט מאנאלפביתים. הנימוק שניתן לכך הוא שאדם חסר השכלה מינימלית אינו יכול לשקול נכון את הסוגיות העומדות על הפרק ועל כן הוא עלול להיות מוטה בקלות אחר שיקולים פופוליסטיים או אחרים, אך שלילת זכות הבחירה מחסרי השכלה שירתה גם את הרצון של המעמדות השולטים להגביל את כוחן של אוכלוסיות חלשות, דוגמת השחורים במדינות הדרום של ארצות הברית, בין השנים 1865-1960.

חובת בחירה

ברוב המדינות, ובכללן ישראל, הבחירות הן בגדר רשות, אך ישנן מדינות, כמו אוסטרליה, בהן בעלי זכות בחירה חייבים להצביע, ומוטל עליהם קנס אם אינם ממלאים חובה זו.
Time Out with Britney Spears

רקע והפקה

אלבום הווידאו "Time Out with Britney Spears", מכיל ראיונות עם ספירס על ילדותה, על תחילת הקריירה במועדון מיקי מאוס, על עשיית אלבום הבכורה שלה "...Baby One More Time", על החיים האישים והזמן בסיור. אלבום כלול גם גרסאות חיות של השירים "Born to Make You Happy" ו- "From the Bottom of My Broken Heart", מתוך שידור מיוחד עבור ערוץ דיסני.
אנדרה אוננה

קריירת מועדונים

אוננה הצטרף לברצלונה בשנת 2010, כשהיה בן 13, לאחר שהיה באקדמיה של סמואל אטו. בתחילת ינואר 2015 פורסם כי בחודש יולי הוא יצטרף למועדון הכדורגל ההולנדי, אייאקס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של אייאקס, הנקראת יונג אייאקס, בפברואר 2015. במאי 2017 חתם אוננה על הארכת חוזה עד לשנת 2021, ובסיום אותו החודש פתח בשער הקבוצה בהפסד 2-0 למנצ'סטר יונייטד בגמר הליגה האירופית 2017.

קריירה בינלאומית

אוננה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון בניצחון 1–2 על נבחרת גבון במסגרת משחק ידידות בספטמבר 2016.
אוננה נכלל בסגל ופתח בהרכב נבחרתו במשחקי גביע אפריקה לאומות 2019.

חיים אישיים

בן דודו, פבריס אונדואה, משחק גם הוא כשוער.
מיקו ג'מאל

ביוגרפיה

עד לשנת 2004 הופיע ג'מאל בעיקר באירועים סגורים ברחבי הארץ, שאליהם הוזמן דרך המלצות והפניות אישיות.
את הקריירה הציבורית בתחום הבידור החל ג'מאל בשנת 2004 כמשתתף בתוכנית הרדיו דידי לוקאלי של השדרן דידי הררי. במסגרת התוכנית ביצע חיקויים של כוכבים מעולם הכדורגל בישראל.
בשנת 2005 השתתף ג'מאל בתוכנית הכדורגל "דאבל פס" ששודרה בערוץ 10 בהנחיית מאיר איינשטיין ועמנואל רוזן. בתוכנית כיכב ג'מאל בפינה קומית בה גילם דמויות מעולם הספורט הישראלי.
בשנים 2006–2007 השתתף ג'מאל בתוכנית "יציע הכבוד" בהנחיית אבי נוסבאום אשר שודרה בפורטל ללקוחות חברת פלאפון תקשורת בלבד. בתוכנית היה מגיע ג'מאל למגרשי הכדורגל שם היה מצלם קטע שהיה משודר בפורטל, בשיתוף יונתן ריגר ששימש גם כצלם ועורך תוכן.
בשנים 2008–2009 הגיש ג'מאל פינה שבועית בתוכנית הרדיו של אופירה אסייג ברדיו אקו 99 FM לצד חיים רביבו ואייל ברקוביץ'. בתוכנית הגיש ג'מאל פינה שבועית קומית אקטואלית קומית על המתרחש בעולם הספורט. במקביל השתתף באולפן המיוחד של ערוץ 10 לטורניר יורו 2008.
בשנת 2010 השתתף בתוכנית הקומית "החיים על פי שוקו" אשר שודרה בערוץ הספורט בטלוויזיה ובאינטרנט. בתוכנית שולב תוכן שיווקי של הטוטו באמצעות שלוש פינות שבועיות בנושא כדורגל ישראלי, בהן היה ג'מאל מתבקש לתת פרשנות והערות קומיות על אירועים רלוונטיים, תוך מתן תגובות והערות למרואיין שבתוכנית.
בשנת 2012 דיבב את מרבית הבובות בתוכנית הסאטירה הישראלית "בובה של מדינה" ששודרה בערוץ 10 ובה דמויות בולטות שונות מעולם הפוליטיקה בישראל.
ג'מאל משמש כמדבב ראשי בתוכנית "בובה של לילה", תוכנית ספורט סאטירית ישראלית המשודרת בערוץ הספורט משנת 2011. התוכנית, שמשודרת משנת 2011, החלה בפיילוט בו שולבו דמותו של אלי בן דוד ("שוקו") עם בובות בדמותם של אלי אוחנה אבי לוזון, שלמה שרף ושייע פייגנבוים, אשר דובבו על ידי ג'מאל בתוכנית.
בנוסף משמש כמדבב בתוכנית העולם כולו נגדנו.
בשנת 2016 הגיש פינה קומית בתוכנית "שולחן החכמים״ העוסקת בענייני היום בספורט המשודרת בתוכנית הרדיו "חמש באוויר״ של ערוץ הספורט.
החל מ-2018 בנוסף התארח בתוכניות "מגרש פתוח" ו"ליגת החלומות" בערוץ הספורט.
ג'מאל נשוי ומתגורר בירושלים.