google/wiki40b huggingface dataset:
אווה בראון

ביוגרפיה

בראון נולדה במינכן, האמצעית מבין שלוש בנות למשפחה מהמעמד הבינוני. אביה היה מורה ואמה עבדה כתופרת לפני נישואיה. ב-1930 פגשה את אדולף היטלר, כאשר עבדה אצל צלם החצר שלו, היינריך הופמן. 
היטלר התאושש באותו הזמן ממערכת יחסיו הטראגית עם אחייניתו גלי ראובל, שהסתיימה בהתאבדותה (ויש האומרים ברציחתה) של ראובל ב-1931. יחסי השניים התהדקו לאחר מותה של ראובל.
בראון הייתה אישה פשוטה והציעה להיטלר כניעות וצייתנות מוחלטת. בשנת 1936 הפכה לחלק ממשק ביתו של היטלר. אלברט שפר, שר החימוש ואדריכל החצר, שהיה בין הידידים האישיים המועטים של היטלר תיאר בזכרונותיו כי בראון הורשתה לקחת חלק בחיי החברה באוברזלצברג, משכנו ההררי של היטלר, רק בצורה מוגבלת, ואם היה מגיע אורח רם מעלה, הייתה מורחקת לחדרה, שהיה סמוך לזה של היטלר. היטלר רחש כלפיה זלזול והיה מכנה אותה "Tschapperl", שפירושו בגרמנית "מטומטמת". רק בשנת 1939 הורשתה לגור במשכנו של היטלר בברלין, בחדר שינה הסמוך לחדרו. היא הורשתה להיכנס אל הבית רק מכניסה צדדית. 
היטלר לא נתן פומבי ליחסיו עם בראון מפני שביקש לשמור על תדמיתו כאדם המקדיש את כל חייו, ואף את חייו הפרטיים, לטובת המטרה. בנוסף, הערצת גרמניות רבות כלפיו התבססה בין היתר על משיכה ארוטית חזקה, ונישואין, או בת זוג קבועה, עלולים היו לפגום במשיכה זו. היטלר התייחס לנקודה זו במוצהר מספר פעמים, והיה מודע להשפעתו הארוטית על ההמונים. 
אווה בראון הייתה אדם א-פוליטי, ומעולם לא הייתה חברה במפלגה הנאצית. על אף קרבתה אל המנהיג, שנתנה לה פוטנציאל לכוח רב, מעולם לא התערבה בעניינים פוליטיים ולא ניסתה לנצל השפעתה לצרכים כלשהם. המחשה דרמטית לעניין זה ניתנה כאשר בימיו האחרונים הורה היטלר להוציא להורג את גיסה של אווה, הרמן פגליין, קצין אס אס שהיה איש הקשר בין היינריך הימלר לבין היטלר שהיה נצור בבונקר. פגליין נתפס כשהתכונן לערוק והוצא להורג בפקודת היטלר, בלי שבראון תנסה להצילו.
ב-16 בינואר 1945 עברה עם היטלר להתגורר בפיהררבונקר שמתחת ללשכת הקנצלר. היא נשארה שם גם כאשר הצבא האדום סגר עליו מכל הכיוונים, וכל אנשי ממשלו ניסו למלט את עורם. ב-29 באפריל 1945 נישא היטלר לבראון. אל הבונקר הובא חבר של מועצת העירייה, והוא שהשיא את השניים. על תעודת הנישואין החלה אווה לחתום "אווה ב..." אך מחקה את האות "ב" וחתמה "אווה היטלר". יוזף גבלס ומרטין בורמן חתמו כעדים על תעודת הנישואין.
לאחר הנישואין, ולאחר "מסיבה" בה נכחו מזכירותיו של היטלר ונאמנים נוספים, בהם גבלס ואשתו מגדה, ולאחר שהכתיב היטלר את צוואתו למזכירתו, טראודל יונגה ב-30 באפריל 1945 הסתגרו השניים בחדר. היטלר ירה בראשו, ובראון בלעה גלולת רעל. גופותיהם של השניים הושלכו אל תוך בור שיצר פגז בחצר לשכת הקאנצלר, שהייתה בטווח התותחים הסובייטים. נהגו של היטלר, אריך קמפקה, שפך על הגוויות שלהם מעט בנזין, והגופות נשרפו, כשמסביבם עומדים מספר קצינים נאצים ומצדיעים במועל יד, בטרם ייכנסו בחזרה לבונקר כדי להימלט מן ההפגזות.
אפרים סמונוב

ביוגרפיה

נולד בה' בסיוון תר"ך בפילטן , בנם של הרב גרשון מנחם (מנדל) סמונוב (בנו של הרב מרדכי אורי סמונוב, שהיה רבן של כמה ערים בקורלנד) וחנה בת הגביר אוריה כהן מפילטן.
בגיל חמש עשרה נשלח ללמוד בישיבת וולוז'ין והיה מתלמידיו המקורבים של הרב חיים סולובייצ'יק, שעדיין לא התמנה כר"מ בישיבה. רבו זה שיבח את "הפילטנר", על שם עיר מוצאו, כבעל שכל ישר והבנה עמוקה. בהמשך נעשה למקורבו ואיש סודו של רבי חיים.
אחרי שלוש שנים בוולוז'ין חזר לבית אביו בפילטן, והשלים במקביל להמשך לימודי הקודש, ידיעות נחוצות בלימודי חול ובידיעת שפות. הצעת שידוך לטעמא בתו של רבי חיים ברלין, בן הנצי"ב מוולוז'ין, קיבלה את הסכמת "בית הרב" (כינוי למשפחת האצולה הוולוז'ינאית, צאצאי רבי חיים מוולוז'ין) מוולוז'ין, שהכירו את המיועד מימי לימודיו בישיבה. טקס חתימת ה"תנאים" נערך ב"תחנת מסילת הברזל" מולודיצ'נה ליד וולוז'ין, והוא נישא לה בשנת תרמ"ג, 1883.
לאחר חתונתו ישב במוסקבה, עיר רבנותו של חמיו, ושם המשיך בלימודיו ועסק במסחר. לבקשת חמיו, דחה הצעת רבנות במקום אביו בווינדוי, והמשיך בעסקיו. דודו, הרב אליהו אהרן מילייקובסקי שחי בתקופה זו בוולוז'ין, סיפר כי בשנים אלו דיווח לו הנצי"ב מוולוז'ין מספר פעמים בשמחה גלויה על הידרדרות עסקיו של סמונוב, בעל נכדתו, לדבריו כשרונותיו וידיעותיו מועידות אותו להיות רב גדול, אבל כספו לא מאפשר לו להיפנות לזה. ואכן, בשלב מסוים איבד סמונוב את כל כספו וחזר לוולוז'ין להמשך לימודיו למשך ארבע שנים. בשבתו בוולוז'ין בתקופה זו ניהל את תכתובות הנהלת הישיבה מול משרד ההשכלה בפטרבורג שדרש להכניס לימודי חול לתוכנית הלימודים בישיבה. סמונוב שהתבטא היטב ברוסית, ניסח יחד עם רבי חיים סולובייצ'יק את עמדת הישיבה ואת מכתבי השתדלנות שניסתה הנהלת הישיבה להפעיל.
בשנת תר"ן (1890) נבחר לכהן כרבה של העיר יאקובשטאדט, קורלנד. בשנת תרנ"ז התפנה שוב כיסא רבנותם של אביו וסבו בעיר וינדוי, והוא עבר לכהן ברבנות עיר זו. בשנת 1915 גורש עם משפחתו בתוך שאר יהודי קורלנד ועבר לריגה. במהלך שנה זו נפטרה אשתו טעמא. ב-1917 עדיין לא הותרה ישיבת יהודים בווינדוי, ובמקביל קיבל הרב סמונוב כתב מינוי לרבנות העיר רבל, שבאסטוניה. הוא חזר מרבל כדי לקחת את משפחתו מריגה, אבל בהיותו בריגה נכבשה העיר בידי הגרמנים, ורבל נשארה בשטח הרוסי. ריגה עברה מיד ליד, ורק בשנת 1919 הצליח הרב סמונוב לשוב לעירו וינדוי.
שמו התפרסם בעולם הישיבות הליטאי, של טרום מלחמת העולם השנייה, בזכות קונטרס מחידושי תורתו שהוציא לאור בנו נפתלי צבי יהודה בשם "הכהן הגדול והסגן" (ריגה: א' לעווין, תר"צ 1929).
ניסיונותיו לעלות לארץ ישראל לא צלחו, מסיבות שונות. לאחר שחלה במחלתו האחרונה, עשה ניסיון אחרון ואף הצליח לקבל אשרה לעלייה, אולם היא הגיעה אליו כחודש לפני פטירתו, כאשר מצבו האנוש כבר לא אפשר נסיעה קשה כזו.
בכ"ג בסיוון תרצ"ב, 27 ביוני 1932, נפטר הרב אפרים סמונוב בריגה.

משפחתו

הרב אפרים סמונוב הותיר אחריו שלושה בנים ובת.
בניו יצחק ויעקב היו אנשי עסקים ועלו לארץ ישראל; יצחק שימש כעוזר לפרקליט המדינה (נפטר באלול תש"י, אוקטובר 1950, בגיל 62), יעקב נפטר בישראל ב-17 בינואר 1954.
בנו הצעיר נפתלי צבי יהודה התגורר בריגה והיה דירקטור בבנק מקומי, יושב ראש צעירי אגודת ישראל בעיר, ופעיל ברשת בתי הספר "יבנה", הוא לא הצליח לעלות ארצה ונספה בשואה.
בתו רבקה נישאה לאלעזר הלוי, עסקן ציבורי מראשי המזרחי בלונדון; בנם הוא אפרים הלוי (הקרוי על שמו של סביו), דיפלומט ואיש מערכת הביטחון הישראלית.
בזיליקת גבירתנו של השלום ביאמוסוקרו

בזיליקת גבירתנו של השלום ביאמוסוקרו (בצרפתית: Basilique de Notre Dame de la Paix de Yamoussoukro) היא כנסייה רומית-קתולית במעמד בזיליקה מינורית ביאמוסוקרו, הבירה המנהלתית של חוף השנהב.
הכנסייה נחשבת לגדולה ביותר בעולם, ביחד עם בזיליקת סן פייטרו בותיקן, רומא. היא נבנתה בשנים 1985-1989 בעלות 300 מיליון דולר. תכנון הכיפה והכיכר העגולה הושפע מאלה של בזיליקת סן פייטרו ברומא.‏‏
אבן הפינה למבנה הונחה ב-10 באוגוסט 1985, והכנסייה נחנכה ב-10 בספטמבר 1990 על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני.‏
בניגוד לאמונה הרווחת, כנסייה זו איננה קתדרלה. הקתדרלה הסמוכה של אוגוסטינוס הקדוש היא מקום הפולחן העיקרי בעיר ומושב הדיוקסיה של יאמוסוקרו.
ספר השיאים של גינס הכתיר את הבזיליקה ככנסייה הגדולה בעולם, ובכך שברה את שיאה של בזיליקת סן פייטרו. לבזיליקה שטח בנוי של 30,000 מטר רבוע, וגובהה בשיאה (ראש הכיפה והצלב שמעליו) הוא 158 מטר.‏ ברם, היא כוללת גם בית לרקטור (כומר) ווילה שנכללו בחישוב שטח הכנסייה. הבזיליקה יכולה להכיל כ-18,000 בני אדם, בהשוואה ל-60,000 של בזיליקת סן פייטרו.‏

אדריכלות

הבזיליקה תוכננה בהשראת בזיליקת סן פייטרו על ידי האדריכל פייר פחורי ונבנתה בידי החברה הצרפתית וינצ'י-דומז.‏ הכיפה הראשית נמוכה מזאת של סן פייטרו אך הצלב שמעליה גבוה יותר. הבזיליקה בנויה משיש שיובא מאיטליה, ויש בה חלונות ויטראז' מודרניים מצרפת בשטח כולל של 7,000 מ"ר. בבזיליקה נעשה שימוש רב בעמודים קלאסיים בסגנונות שונים - הקטנים שבהם נועדו לתמוך במבנה והגדולים נועדו לקישוט, מכילים מעליות ומרזבים. בבזיליקה יש מקום להושבת 7,000 מאמינים בספינה הראשית ועוד כ-11,000 מקומות עמידה. בנוסף לבזיליקה עצמה נבנו בסמוך לה בית לרקטור ווילה לאפיפיור, בה הוא מתארח בעת ביקורו בעיר, אך בפועל קרה הדבר רק פעם אחת - בעת חנוכתה.

מחלוקות

הבזיליקה עוררה מחלוקת גלובאלית בעת שהחלה בנייתה. הבזיליקה שנבנתה בכסף רב נמצאת באפריקה בתוך עיר ענייה, שבה רק למיעוט יש גישה למים זורמים ותנאי הגיינה נאותים. עלות הקמת הבזיליקה הכפילה את החוב הלאומי של חוף השנהב. למרות זאת, הנוצרים הקתולים של חוף השנהב גאים בבזיליקה. מבחינה אמנותית, הבזיליקה זכתה לביקורת מצד חוקרי תולדות האמנות, על היותה חיקוי של אדריכלות הבארוק, ללא התייחסות לסגנונות בנייה מודרניים ולתרבות האפריקנית.

יד זיכרון

נשיא חוף השנהב פליקס הוּפוּאֶה-בּוּאָנִי (Félix Houphouët-Boigny) בחר ב-1983 בעיר הולדתו יאמוסוקרו לשמש עיר הבירה של חוף השנהב. כחלק מתוכניתו באשר לעיר, הנשיא רצה להנציח את עצמו בבניית מה שכינה "הכנסייה הגדולה בעולם". לקראת השלמת הבנייה הזמין הנשיא חלון ויטראז' המתאר אותו וקבע את מקומו ליד חלונות המתארים את ישו ושנים עשר השליחים. תמונתו של הנשיא מתארת אותו כאחד משלושת האמגושים המציעים מתנות לישו.

בית חולים

האפיפיור יוחנן פאולוס השני התעקש, כתנאי לכך שיחנוך את הבזיליקה, שייבנה בית חולים בסמוך. האפיפיור הניח את אבן הפינה של בית החולים.
פלסנסיה

רקע

פלסנסיה הייתה מיושבת על ידי רומאים וערבים עד המאה ה-12, אז נכבשה על ידי אלפונסו השמיני ואוכלסה מחדש. בתחילת המאה ה-15, משפחת האצולה של האזור עברה אל העיר וקבעה את מראה ופני העיר כיום. מבנה ימי הביניים שמאפיין אותה יכול להראות בבירור את שרידי הקירות של העיר, ביניהם מגדלים ושערים, כמו שער השמש או שער מריה הקדושה. פלסנסיה מאופיינת בשימור תדמית וחיי ימי הביניים, כמו גם הרחובות בה שניכרים במראה האופייני לתקופה.
במרכז פלסנסיה שוכנת הכיכר המרכזית פלאסה מאיור (Plaza Mayor) המהווה את מקום המפגש המרכזי של העיר, במיוחד כאשר מציינים אירועים וחגיגות בסדר גודל משמעותי, כמו חגיגות יום שלישי הגדול, שהוא פסטיבל תיירות. בסביבת אותו המקום שוכנת העירייה. בעיר ארמונות, בתי אצולה ומבני דת בעלי חשיבות גדולה המרכיבים את הרובע העתיק הייחודי של העיר. אחד משני האוספים ההיסטוריים הייצוגיים ביותר של העיר הוא בנייתן של שתי הקתדרלות, הקתדרלה הישנה והקתדרלה החדשה; הישנה מעוצבת בסגנון רומנסקי, למרות העובדה שהחלה להיבנות במאה ה-13, לעומת האלמנטים הגותיים והרנסאנסים הרבים המצויים בחדשה. ההבדל נעוץ בעובדה שהסגנונות האמנותיים מאירופה הגיעו באיחור לאקסטרמדורה בשל היותה הגבול בין המלכים הנוצרים לבין מוסלמים. כך יצא מצב שכאשר הסגנון הרומנסקי הגיע לצפון חצי האי האיברי במאה ה-10 והמאה ה-11, באזור אקסטרמדורה לא נבנו מבנים בסגנון זה עד המאה ה-13.

כלכלה

התעשיות העיקריות עוסקות בעיבוד כותנה, שימור ועיבוד טבק ושימורי בשר. תעשיות נוספות בעיר כוללות שמן זית, שמן סויה, פלפל, תאנים ומזון לבהמות.
סיביר נובוסיבירסק (הוקי קרח)

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1962 לאחר מיזוג קבוצות ההוקי קרח "דינמו נובוסיבירסק" ו"חימיק נובוסיבירסק".
בתקופה הסובייטית הקבוצה לא הגיעה להישג משמעותי ולא העפילה לליגת העל הסובייטית בהוקי קרח, הקבוצה התמודדה לרוב בליגה הבכירה, אחת מליגות המשנה בהוקי קרח.
גם לאחר התפרקות ברית המועצות הקבוצה נכשלה בהגעה להישגים משמעותיים באליפות רוסיה בהוקי קרח. ברם, החל מעונת 2008/2009 הקבוצה נוטלת חלק בליגת ההוקי הקונטיננטלית ובעונת 2015 אף העפילה לחצי גמר גביע גגארין.
פונקציונליזם (אדריכלות)

באדריכלות, פונקציונליזם הוא עיקרון המנחה אדריכלים בעת תכנונו של מבנה, אשר מתבסס על המטרות אשר לשמן הוא מוקם. אדריכלות פונקציונליסטית מהווה בסיס למחלוקות מקצועיות, וקשורה בעיקר לאסכולת האדריכלות המודרניסטית.
המחלוקות בדבר מהותו של הפונקציונליזם האדריכלי מתחילות עוד בימיו של ויטרוביוס כאשר מתגלה המתח המובנה בין שלושת העקרונות האדריכליים: "שימושיות" "יציבות" ו"יופי" כבר בתחילתו של התכנון האדריכלי של מבנה.
למרות הניגוד לכאורה בין פונקציונליות ואסתטיקה של מבנה, הרי שרוב האדריכלים מנסים לשלב בין השניים ליצירת מבנים המשלבים את שלושת העקרונות הבסיסיים שנמנו, כלומר מבנים יפים ויציבים אשר ישרתו את היעוד אשר לשמו הוקמו.

היסטוריה

בתחילת המאה העשרים טען האדריכל האמריקני לואיס סאליבן, ובהשפעתו גם האדריכל פרנק לויד רייט, כי ממדיהם של בניינים, צורתם וכל המאפיינים האחרים שלהם, צריכים להיגזר מתוך המטרה שלשמה הוקמו. העיצוב האדריכלי ויופיו של הבניין יווצרו באופן טבעי מתוך השגת המטרה השימושית שלו. בלשונו, "Form follows Function" כלומר, הצורה נובעת מהפונקציה-המטרה, שלשמה הוקם. לטענתו, אין סתירה בין בניה פונקציונלית לתוספות של עיטורים במבנה ובתנאי שיהיו עקביים עם הדרישות הפונקציונליות של היזם המקים של המבנה.
באמצע שנות השלושים החלה התייחסות לפונקציונליזם האדריכלי גם כאל השקפה אסתטית ולא רק כאל גישה עיצובית, ובעיקר בהקשר של הימנעות מתוספות קישוטיות.

ביקורת

יחסם של אנשי המקצוע המובילים וגם של האקדמיה לפונקציונליזם, התגלה כמזלזל ומקושר בעיקר לבניה מהירה וזולה עבור מבנים מסחריים בטעם רע.
האדריכל האמריקני פיליפ ג'ונסון טען במשך השנים כי לאדריכל אין כל אחריות פונקציונלית כלפי המבנה המתוכנן על ידו. כמעט כל האדריכלים המודרניים המובילים כגון פרנק גרי, ריצ'רד מאייר, ואיי אם פיי, טוענים כי הם עצמם מכפיפים את הפונקציונליות של מבנה בתכנונם לתפיסתם האומנותית.

אדריכלות-נוף פונקציונליסטית

אדריכלות הנוף הפונקציונליסטית התפתחה במקביל לפונקציונליזם של המבנים. אדריכלי הנוף פיתחו חללי-נוף המשולבים בין מבני מגורים, אשר משמשים לפעילות פנאי ומפגשים חברתיים של התושבים בסביבה. בפרויקטים בקנה מידה גדול עלו הצעות לשילוב של גני-ירק פרטיים אשר בהם יגדלו התושבים חלק ממזונם, ובהקשר רחב יותר אף אזורים שלמים המשלבים מתחמי מגורים, פנאי ותעסוקה, המשולבים ביניהם.
יאיר בן-חיים

ביוגרפיה

בן־חיים נולד בתל אביב, גדל והתחנך ברמת-גן. נשוי ואב לשלוש בנות. בוגר תיכון אנקורי בתל אביב, בעל תואר במינהל עסקים ממכללת אופקים ברעננה. מתמחה בשיווק ופרסום. 
בן־חיים החל לכתוב שירים וסיפורים בגיל 18. כעבור שלוש שנים, בשל אילוצים שונים, נטל פסק-זמן ממושך מכתיבה. עם שובו לפעילות החל לפרסם את שיריו באינטרנט, במסגרת אתר "חדרים-כתיבה יוצרת" שהקים וניהל. בשנים האחרונות פורסמו שיריו וסיפוריו בכתבי-עת ספרותיים, בהם מאזנים, שבילים, בגלל, והמסדרון - כתב-עת לנושאי שירה ואמנות בעריכתו.

יצירות

בשנת 2013, הוציא לאור ספר שירה ראשון פרי עטו, "דוֹרֵשִׁירָה", בהוצאת חדרים, ובו בין היתר שירים על העיר תל אביב מזווית אירונית.
בשנת 2015 הוציא לאור את ספרו השני, "להשתגע באמצע היום", בהוצאת "חדרים-הוצאה לאור". בספר שירים המבטאים חיבוטי נפש, לצד שירים חברתיים, שירי גחמה וארס-פואטיקה.
בשנת 2018 הוציא לאור את ספרו השלישי, "חֶמְדָּתִי", בהוצאת "חדרים-הוצאה לאור". ספר השירה מחולק לשישה שערים והוא מהווה קטלוג ביוגרפי של תמונות וסיטואציות לאורך חייו של המחבר.
מגנוס הרביעי, מלך נורווגיה

חייו

מגנוס היה בנם של זיגורד הראשון ("הצלבן") ושל פילגשו בורגהילד. ב-1130, כאשר מת זיגורד, עלה מגנוס לכס המלוכה יחד עם דודו, האראלד הרביעי. לאחר ארבע שנים של שלום מתוח בין השניים, החל מגנוס להתכונן בגלוי למלחמה כנגד האראלד. ב-9 באוגוסט 1134 הוא הביס את האראלד בקרב פרלב שהתנהל בבוהוסלן (כיום מחוז בשוודיה) והאראלד נמלט לדנמרק.
בניגוד לעצת יועציו, פיזר מגנוס את צבאו ויצא לברגן כדי לבלות שם את החורף. אז שב האראלד לנורווגיה בראש צבא חדש בתמיכתו של אריק השני, מלך דנמרק. כשהוא נתקל בהתנגדות קלה, הוא הגיע לברגן לפני חג המולד. לרשותו של מגנוס היו מעט אנשים והעיר נפלה לפני צבאו של האראלד ב-7 בינואר 1135. מגנוס נשבה והודח מכיסאו. עיניו נוקרו, הוא סורס ואחת מרגליו נקטעה. לאחר מכן הוא נודע בכינוי "מגנוס העיוור".
מגנוס הושם במנזר נידרהולם שעל האי מוקהולמן שבפיורד טרונדהיים, שם הוא בילה את זמנו כנזיר. ב-1136 נהרג האראלד הרביעי על ידי זיגורד סלמבה, טוען לכתר אחר שהכריז על עצמו ב-1135 כמלך. כדי לחזק את טענתו לכתר, החזיר זיגורד את מגנוס מהמנזר והפך אותו למלך-שותף. השניים החליטו לפצל את כוחותיהם ומגנוס פנה למזרח נורווגיה שם הייתה לו התמיכה העממית הרחבה ביותר. שם הוא הובס בקרב מינה על ידי כוחותיו של אינגה הראשון והוא נמלט ליטאלנד ובסופו של דבר הגיע לדנמרק, שם הוא ניסה לקבל תמיכה. ניסיון פלישה לנורווגיה של אריק השני נכשל כישלון חרוץ.
לאחר מכן חבר מגנוס לאנשיו של זיגורד סלבמה, אך הם המשיכו לזכות בתמיכה מצומצמת ביותר בנורווגיה. לאחר זמן מה בו הם חיו באורח חיים המתאים יותר לשודדים מאשר למלכים, הם נתקלו בכוחותיהם של אינגה הראשון ושל זיגורד השני בקרב האחרון של מגנוס ב-12 בנובמבר 1139. במהלך קרב זה, קרב הולמנגרה, נפל מגנוס. שומרו הנאמן, ריידר גרוטגרדסון, הרים את מלכו, אך שניהם נפגעו יחדיו מפגיעת רומח. מגנוס הרביעי נקבר בכנסיית הלווארד הקדוש שבאוסלו.
לורן באקול

תולדות חייה

בטי ג'ואן פרסקה נולדה בניו יורק למשפחה יהודית שמוצאה בפולין וברומניה. הוריה התגרשו כשהייתה בת חמש, ואמה גידלה אותה. היא למדה באופן בלתי סדיר בבית הספר לדרמה ועבדה כדוגמנית ובתפקידים קטנים בברודוויי. במרץ 1943 הופיעה על שער העיתון "הארפר'ס בזאר" (Harper's Bazaar); אשת הבמאי הווארד הוקס, שראתה את תמונתה זו, הציעה לו לבחון את באקול לתפקיד בסרטו "להחזיק ולאבד" (To Have and Have Not). באקול קיבלה בסרט את התפקיד הראשי, שהיה לתפקיד הבכורה שלה, ובו שיחקה לצד המפרי בוגרט. הוקס היה זה שהעניק לה את שם הבמה "לורן באקול". לקראת הצילומים קיבלה אימון אישי מאת אשתו של הוקס, שכלל גם שיעורי פיתוח קול, שהקנו לקולה את הגוון העמוק הייחודי. בסרט היא נועצת מבט אופייני, כאשר סנטרה צמוד לחזה ועיניה מביטות למעלה, מבט שהפך לסמל המקצועי שלה ולכינוי "המבט". על סט הצילומים התאהבו היא ובוגרט, שהיה נשוי באותה עת. הם התחתנו במאי 1945, כשנה לאחר תחילת הצילומים.
יחסיהם של בוגרט ובאקול עמדו במרכז סרטם המשותף הבא, יצירת המופת של סגנון הפילם נואר משנת 1946, "התרדמה הגדולה". העלילה, פרי עטו של ריימונד צ'אנדלר, היא מפותלת ומסובכת. הבמאי הווארד הוקס (אשר ביים גם את "להחזיק ולאבד") הודה כי לא ידע כיצד לביים את הסרט, פרט לעובדה שראה כי יש בו פוטנציאל לסצינות יפות.
באקול ובוגרט הופיעו יחדיו בשני סרטים נוספים: "מעבר אפל" (1947) ו"קי לארגו" (1948) של ג'ון יוסטון. השניים גרו בבית מגורים מרווח בלוס אנג'לס בשכונה שבין בוורלי הילס ובל אייר. כאשר מלאו לבוגרט 49 שנים, הפך לאב לבן, סטפן בוגרט. בשנת 1952 נולדה בתם לזלי. השניים לא נפרדו עד מותו של בוגרט ב-1957.
באקול הופיעה גם בסרטים "איש צעיר עם חצוצרה" (1950), על אודות חייו של ביקס ביידרבק, לצד דוריס דיי וקירק דגלס; ו"איך להינשא למיליונר" (1953) בו שיחקה בהצלחה בתפקיד קומי לצד מרילין מונרו ובטי גרייבל. -1956 הופיעה לצידו של רוק האדסון במלודרמה "נכתב ברוח".
בנוסף לקריירה בהוליווד הופיעה באקול במספר מחזות בברודוויי, בהם "שלום, צ'רלי" (1959), "פרח הקקטוס" (1965), "תשואות" (1970) ו"אשת השנה" (1981). על הופעותיה בשני האחרונים זכתה בפרסי טוני.
ב-1974 שיחקה בסרטו של סידני לומט "רצח באוריינט אקספרס" לצידם של אינגריד ברגמן, אלברט פיני ושון קונרי. היא השתתפה בשני סרטים של רוברט אלטמן (H.E.A.L.T.H ב-1979 ו-Prêt-à-porter ("משהו ללבוש") ב-1994). ב-1997 זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך על תפקידה בסרט "שתי פנים למראה". ב-2003 שיחקה בסרטו של לארס פון טרייר, "דוגוויל". בתחילת 2014 העניקה באקול את קולה בסדרת האנימציה איש משפחה כאוולין, חברה של אמו של פיטר גריפין המתאהבת בו.
באקול נפטרה באוגוסט 2014, בגיל 89, לאחר שלקתה בשבץ.
עזרא קורין

קורות חיים

קורין נולד בבגדאד שבעיראק, בה למד בבית הספר של כל ישראל חברים. הוכשר באוניברסיטה האמריקנית בביירות כרופא אף אוזן גרון והתמחה בצרפת במחלות אף-אוזן-גרון ובמחלות עיניים. בשנת 1934 חזר לעיראק, הקים מרפאה פרטית בבגדאד ונבחר לוועד הקהילה היהודית בעיר. במסגרת פעילותו הציבורית נרתם למיגור תופעת הגרענת בקרב תלמידים בבתי הספר המצויים בפיקוח ועד הקהילה. הצלחתו הביאה לניסיון דומה מטעם ממשלת עיראק במוסדות החינוך בפיקוח המדינה. בעקבות התגברות התחרות במקצוע הרפואה היה נתון תחת איומים ופעל להעלאת משפחתו לישראל. לאחר תקופת התמחות נוספת באנגליה, עלה לישראל בעצמו בשנת 1951.
בישראל עבד כרופא בבית חולים תל השומר והרצה בנושא הפרעות בתקשורת באוניברסיטת תל אביב. קורין היה פעיל בחקר הגורמים לחירשות בקרב ילדים,. 
בשנת 1953 היה בין מייסדי "מיח"א - מחנכי ילדים חרשים-אילמים" לאזור תל אביב והמרכז והקדיש מזמנו ומתפקידו לשיקום ילדים בעלי ליקויי שמיעה. בתחילה הוא היה היועץ הרפואי של האגודה ובסוף שנות ה-50 היה יושב ראש האגודה. 
בין השנים 1971–1976 עמד בראש הקרן לקידום החינוך של יוצאי עיראק בישראל, וכן היה פעיל במסגרת ארגון "מפעל יהודי עיראק בישראל". בשנת 1955 מונה על ידי ראש הממשלה משה שרת לוועדה הציבורית לבירור בעיית הנכסים של עולי בבל.
בשנת 1965 זכה בפרס על שם ד"ר פליסקין בתחום בריאות הציבור. בשנת 1976, זמן קצר לאחר פטירתו, הוענק לקורין פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. זכה גם בפרס יקיר העיר רמת גן. הוא נפטר בתל אביב מספר שבועות לפני הענקת הפרס. את הפרס קיבלה בשמו אחת מבנותיו.
קורין התגורר בתל אביב והיה נשוי לאולגה.
על שמו רחוב בתל אביב וגן ציבורי ברמת גן.
יוסף עופר (חוקר תנ"ך)

ביוגרפיה

נולד בכ"ט בתשרי תשט"ז (1955) בתל אביב. בוגר ישיבת הר עציון. בתשנ"ה קיבל תואר ד"ר מהאוניברסיטה העברית בירושלים. 
מתגורר ביישוב כרמי צור שבגוש עציון.

מחקר ופעילות

תחומי המחקר העיקריים שלו הם המסורה למקרא ופרשנות המקרא. כמו כן הוא עוסק בעברית החדשה וערך ספרים בתחומים שונים.
עופר חקר את כתר ארם צובא ופרסם כמה עדויות חשובות על החלקים שאבדו מכתב היד: רשימותיו של פרופ' משה דוד קאסוטו, התנ"ך של רבי שלום שכנא ילין וארכיונו של י"ז בער.
שימש אחראי מדעי על מהדורת התנ"ך כתר ירושלים (2000).
ספרו על המסורה הבבלית (הוצאת האקדמיה ללשון העברית ומאגנס, 2001) הוא מחקר חלוצי בתחום זה. כמו כן ערך ועדכן את ספרו של ישראל ייבין "מבוא למסורה" (2003) ואת המהדורה החדשה של חיבור המסורה "מנחת שי" לרבי ידידיה שלמה נורצי (איטליה, המאה הי"ז), שהתקין ד"ר צבי בצר (2005).
בתחום פרשנות המקרא בימי הביניים פרסם כמה מחקרים על דרכי פרשנותם של רש"י, רשב"ם וחזקוני ועל כתבי-היד של פירושיהם. בשנת 2013 פרסם יחד עם ד"ר יהונתן יעקבס את הספר תוספות רמב"ן לפירושו לתורה שנכתבו בארץ ישראל. במסגרת מפעל "מקראות גדולות הכתר" באוניברסיטת בר-אילן עסק בפרשנות חמש מגילות. כמו כן הדריך תלמידי מחקר רבים בתחום זה. עסק גם במנהגי הקריאה בתורה וההפטרה בארץ ישראל ובבבל, וערך רשימה מקיפה של קטעי הגניזה שבהם הפטרות ארץ-ישראליות לפי המנהג התלת-שנתי.
עופר הוא חבר האקדמיה ללשון העברית (חבר יועץ משנת תשס"א-2001 וחבר מלא משנת תשע"א-2011) ויושב ראש ועדת הדקדוק של האקדמיה. שימש בה מזכיר מדעי במשך עשר שנים בערך, ונתוודע אל בעיות הלשון האופייניות לעברית החדשה ולדרכה של האקדמיה ללשון העברית בפתרונן. בתחום זה עסק גם בהוראתו האקדמית בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים ובמכללת הרצוג באלון שבות, ופרסם כמה מאמרים הנוגעים לעברית החדשה.
עופר ערך את ספריו של הרב מרדכי ברויאר "פרקי בראשית" (תשנ"ח), "תורת הבחינות" (תשס"ה) ו"פרקי ישעיהו" (תש"ע), והשתתף בעריכת קובצי המחקרים "עיוני מקרא ופרשנות" כרך ז, מנחות ידידות והוקרה למנחם כהן (בר-אילן, תשס"ה) ו"תשורה לעמוס" (תשס"ז). 
זה עשרים שנה הוא משתתף בעריכת כתב-העת "מגדים" - ביטאון לענייני תנ"ך, היוצא לאור במכללת הרצוג, והוא חבר במערכת כתב-העת "לשוננו לעם" של האקדמיה ללשון העברית והביטאון התורני "מעלין בקודש" לענייני המקדש וקדשיו.
בשנים תשנ"ט-תש"ס היה החוקר הראשון במרכז בן-יהודה לחקר תולדות הלשון העברית.
דיאנה דונדואי

ביוגרפיה

דונדואי נולדה ב-22 בדצמבר 1982 בקראיובה שברומניה.
היא התגלתה בבוקרשט על ידי סוכן דוגמניות, היא הופיעה בקמפיינים לחברות כמו שאנל, פראדה וH&M. בשנת 2009 הובילה את קמפיין האביב והקיץ של חברת הג'ינסים "Rock and Republic".
בשנת 2005 הופיעה בלוח השנה של פירלי, היא הייתה על שער מגזין ווג הצרפתי ומגזין סגנון החיים האמריקאי "WSJ." הנמצא בבעלות דאו ג'ונס.
ב-2009 הופיעה בסרט התיעודי על עולם האופנה הנקרא "תמונה לי: יומנה של דוגמנית".
בנוסף לדוגמנות היא למדה אנגלית וספרדית.
אפקט ציטופתי

אפקט ציטופתי (באנגלית: Cytopathic effect, בקיצור: CPE) הוא תהליך של שינוי מורפולוגי דגנרטיבי שחל בתרבית תאים בעקבות הדבקה נגיפית.
נוכחות נגיפית בתאים מעוררת, בדרך כלל, שינויים מורפולוגיים שונים. שינויים אלה, הניתנים לזיהוי באמצעות מיקרוסקופ אור רגיל, עוזרים לאתר הדבקה נגיפית ולעיתים אף לזהות את מין הנגיף המדביק. זאת משום שמינים שונים של נגיפים גורמים לאפקטים ציטופתיים שונים בתאים.
P/Poly

משפט אדלמן

משפט אדלמן קובע כי המחלקה BPP מוכלת ב-P/Poly.

הוכחה

תהא . נוכיח ש . תהא  מכונת טיורינג שמסווגת נכונה קלטים ב בהסתברות  ורצה בזמן פולינומי באורך הקלט לכל היותר. מאחר וזמן הריצה הוא פולינומי לכל היותר, בוודאי שמספר הטלות המטבע של האלגוריתם הוא פולינומי לכל היותר. ידוע שעל ידי הרצת מספר פולינומי לכל היותר של פעמים והכרעה לפי רוב (למשל, אם ביותר מחצי מהרצות המכונה קיבלנו שהמילה כן בשפה, נחזיר כן), ניתן לחסום את הסתברות השגיאה ב לכל פולינום  (בעזרת חסם צ'רנוף). בפרט אם נבחר , אז קיימת מכונת טיורינג  כך ש:
נסתכל על מחרוזת הטלות המטבע של . נקבע מספר טבעי , ונסתכל מעכשיו רק על קלטים באורך . נקרא למחרוזת הטלות "טובה" אם לכל קלט (באורך ) המכונה צודקת, ו"רעה" אחרת. נניח שקיימת מחרוזת טובה, ואז היא תהיה מחרוזת העצה של המכונה שנבנה עבור . המכונה תריץ את  באופן דטרמינסטי: בכל פעם שהמכונה תצטרך להטיל מטבע היא תקרא במקום זה את התו הבא במחרוזת הטובה שלנו ותשתמש בו. בוודאי שזו מכונה הרצה בזמן פולינומי לכל היותר ובעקבות ההערה לעיל על כך שמספר ההטלות הוא פולינומי לכל היותר, אורך העצה הוא פולינומי לכל היותר.
אם כך, נשאר רק להוכיח שקיימת מחרוזת טובה. נעשה זאת בעזרת טיעון הסתברותי. ההסתברות שמחרוזת אקראית תהיה רעה היא:
עבור , ההסתברות הנ"ל קטנה ממש מ1, ועל כן לא ייתכן שכל המחרוזות הן מחרוזות רעות, וקיימת מחרוזת טובה.

משפט מהני

משפט מהני קובע כי אם קיימת שפה דלילה שהיא NP שלמה, אז P=NP.

קריפטוגרפיה

למחלקה P/Poly שימושים רבים בקריפטוגרפיה. בקריפטוגרפיה הקלאסית מודל נחשב בטוח אם הוא בטוח נגד יריב PPT. אך על מנת להשיג בטיחות סמנטית חזקה יותר, ניתן להגדיר את היריב שלנו בתור יריב לא אוניפורמי. בחיים האמיתיים יריב לא אוניפורמי הוא יריב אשר יכול לבצע חישובים כבדים מאוד עד לאורך מסוים.
אחד השימושים לדוגמה הוא יצירת רדוקציה לא אוניפורמית. כאשר רוצים להוכיח טענה על ידי שימוש במשתנה היברידי, בעזרת הרדוקציה הלא אוניפורמית ניתן לדעת בין איזה איברים קיים הבדל על ידי שליחת האינדקס הקריטי כמחרוזת עצה.