google/wiki40b huggingface dataset:
אדם גולדברג

ביוגרפיה

גולדברג נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה וגדל ליד מיאמי ביץ', בנם של דונה וארל גולדברג.
אביו של גולדברג ממוצא יהודי. אמו ממוצא אירי, צרפתי וגרמני, קתולי.
לאחר שצפה במופעים שייקספיריים בבתי ספר מקומיים לדרמה הסתקרן גולדברג והחליט ללמוד משחק בכמה קורסים מקומיים.
גולדברג למד ב"מכללת שרה לורנס" והשתתף שם בכמה מופעים תאטרליים.

קריירת משחק

גולדברג החל את קריירת המשחק שלו בתפקיד קטן בסרטו של בילי קריסטל "מר מוצ"ש" ב-1992.
לאחר מכן שיחק בדרמת הנעורים הקומית "טריפ נעורים" לצד מתיו מקונוהיי ומילה יובוביץ.
ב-1996 שיחק גולדברג בשני פרקים בסדרה הקומית הפופולרית "חברים" בתור שותפו החדש לדירה של צ'נדלר בינג (מת'יו פרי).
בשנת 1998 שיחק גולדברג בדרמת המלחמה המצליחה של סטיבן ספילברג "להציל את טוראי ריאן", בסרט גילם גולדברג את דמותו של הטוראי היהודי סטנלי מליש מיחידת מ"גדוד הריינג'רס השני" תחת פיקודו של סרן ג'ון מילר (טום הנקס), באותה שנה גם דיבב בסרט "בייב: חזיר בעיר הגדולה".
שנה לאחר מכן שיחק גולדברג לצד וודי הרלסון ודניס הופר בקומדיה "החיים בשידור חי".
ב-2001 השתתף גולדברג בדרמה זוכת 4 פרסי האוסקר של רון הווארד "נפלאות התבונה" לצד ראסל קרואו ואד האריס.
בסרט גילם גולדברג את דמותו של סול, חברו של ג'ון פורבס נאש מ"אוניברסיטת פרינסטון" שנבחר לעבוד איתו ב"אוניברסיטת MIT".
בשנת 2003 שיחק גולדברג בקומדייה "נקמת הפטיש העברי" שבה גילם את דמותו של מרדכי ג'פרסון קרבר שסבל בילדותו מאנטישמיות ולכן הפך לבלש בעל סמכות, הוא יוצא להילחם בבנו הרשע של סנטה קלאוס שזומם לבטל את חג החנוכה.
באותה שנה שיחק גולדברג גם לצד מתיו מקונוהיי וקייט הדסון בקומדייה הרומנטית "איך להיפטר מבחור ב-10 ימים".
ב-2006 שיחק גולדברג לצד בן אפלק ורבקה רומיין בדרמה הקומית "להסתדר בחיים (ולהישאר נשוי)", במותחן האימה "להישאר בחיים" ולצד דנזל וושינגטון במותחן הפעולה העתידני של טוני סקוט "דז'ה וו".
ב-2007 שיחק גולדברג לצידה ובסרטה של ז'ולי דלפי "2 ימים בפריז", בסרט מגלם גולדברג מעצב פנים אמריקני בשם ג'ק שנוסע עם בת זוגו מריון (דלפי) לחופשה באירופה כדי לנסות להשיב את הרומנטיקה למערכת היחסים שלהם.

חיים אישיים

בתחילת שנת 2006 קיים גולדברג מערכת יחסים מתוקשרת עם השחקנית כריסטינה ריצ'י, הזוג אף התארס אך הקשר לא החזיק מעמד זמן רב ולבסוף הם נפרדו.
גולדברג גר היום בלוס אנג'לס.
עיתונאים ללא גבולות

עיתונאים ללא גבולות (בצרפתית: Reporters sans frontières), על משקל "רופאים ללא גבולות", הוא ארגון לא ממשלתי בינלאומי הפועל לקידום ושמירת חופש העיתונות. הארגון הוקם בצרפת ב-1985 ומטהו שוכן בפאריס.
ב-2005 זכה הארגון בפרס סחרוב לחופש המחשבה מטעם הפרלמנט האירופי.

פעילויות נוספות

הארגון מתחזק רשימות של עיתונאים הרוגים ועיתונאים כלואים. הארגון מוביל קמפיינים שונים לדוגמה בזמן אולימפיאדת בייג'ינג 2008 ובזמן משחקי החורף בסוצ'י 2014. הארגון מציין מדי שנה ב-12 במרץ את היום הבינלאומי נגד צנזורה ברשת. מדי שנה בדצמבר מעניק הארגון את "פרס חופש העיתונות".
במעלה

"בַּמַּעֲלֶה" היה עיתון תנועת הנוער העובד. ההחלטה על יסודו נתקבלה במועצת התנועה בירושלים בה' באב תרפ"ה והוא נוסד בשנת תרפ"ו-1925. בשנת 1959, עם איחוד התנועות, הפך לעיתון הנוער העובד והלומד. בתחילה יצא כדו-שבועון אולם בשנות השבעים הפך לירחון. עקב קשיים כספיים הוא פסק מלהופיע בין השנים 1975–1978, ולאחר מכן פעל עד שנת 1996.
העיתון היה אחד מעיתוני הנוער העבריים הראשונים, וייחודיותו בכך שהוא נכתב ברובו על ידי בני הנוער עצמם, נערך ונמכר על ידי בני הנוער. העיתון שימש ככלי חינוכי חשוב של תנועת הנוער העובד, להפצת ערכיה בקרב בני הנוער, ואף כיצירה מקורית של הנוער עצמו. העיתון שנכתב על ידי חניכים ממגוון החטיבות ואופני הפעילות של התנועה גם שימש ככלי מאחד בתנועה לבני נוער מקרעים שונים, מן העיר המושב והקיבוץ. תפקיד נוסף שנטל על עצמו העיתון היה לחשוף את בני הנוער חברי התנועה שנשרו מלימודיהם לתרבות פועלית, לסוגיות אקטואליות ולנעשה בשדה הספרות העברית - כל זאת ערוך באופן המתאים לבני נוער. בין המדורים הקבועים בעיתון בשנותיו הראשונות היו מדור ספרות, הבה נשירה (שיר עם תווים), מדור לידיעת הארץ, מדור "הידעת?", מדור ההכשרה של ההגנה "ללמד בני יהודה קשת", ומדורים המוקדשים ל"דברי החברים".
דוד כהן טיפח מאוד מפעל זה והיה חולק מניסיונו העיתונאי לעורכים, מסייע בעריכה ואף מצרף מכתבים אישיים לכותבים שנשלחו אליהם בלווית העיתונים הראשונים שיצאו מהדפוס - טרם הופץ הגיליון. כהן אף היה כותב בעיתון, לרוב במגוון שמות בדויים ומפרסם טורי דעה וסיפורי אגדה.
בין השאר שימש העיתון בתחילתו כמענה אידאולוגי לתעמולת השמאל הרדיקלי - הלא-ציוני בארץ ישראל, שניסה לפגוע בפעילות התנועה ולגייס את חבריה. כותרתו "במעלה" מתקשרת הן עם העלייה העברית והציונות, והן עם תפיסת ההגשמה כ"עליה שלב אחר שלב" ולא כ"מהפכה" חד פעמית נוסח המהפכה הקומוניסטית ברוסיה.
העיתון היה מודפס בקואופרטיב דפוס אחדות, שפועליו הסכימו לקבל את שכר העבודה באופן רטרואקטיבי לאחר מכירת העיתון - משום הדלות התקציבית בה עמדה התנועה. עם איחוד הנוער העובד עם "התנועה המאוחדת" נכלל עיתון תנועה זו "ניבים" שנערך על ידי משה שלו בתוך במעלה. 
בין עורכי העיתון בתקופות השונות נמנו: אברהם ברוידס (העורך הראשון), משה בן אלול, דב מייזל, משה מוסנזון, אורי סלע (1950), משה (מושקה) שלו, עמוס כרמל (1959–1960), מרדכי נאור (1961-1960). התנועה הוציאה גם עיתון לגיל הצעיר בעריכת יוסי יזרעאלי.
בין הכותבים, שרבים מהם פירסמו בעיתון זה את שיריהם הראשונים: אברהם ברוידס - משורר הנוער העובד, זרובבל גלעד, שלמה אבן-שושן, אסתר קל, דבורה עומר, אורי ברנשטיין. המלחין דוד זהבי פרסם את תווי הלחן שלו להמנון הפלמ"ח לראשונה בין דפי "במעלה". כן כתב בו מרדכי גילת, לימים כתב תחקירים מוערך.
בשנת 2010 החלה יוזמה להשקתו מחדש של עיתון "במעלה" בפורמט של "עיתון מקוון" באתר הנוער העובד והלומד.
בנוסף יוצא בתנועת הנוער העובד עיתון המחדשים (האיגוד המקצועי לנוער) "חברים" - אף הוא פרי כתיבתם של בני הנוער עצמם.
גוני יהודאי

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
יהודאי התאמנה בהדרכתו של המאמן הלאומי לאוניד קאופמן בפנימיית המחוננים בווינגייט והתחרתה בקבוצת הפועל ירושלים.

אלופת ישראל

באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכתה יהודאי ב-5 מדליות אישיות, 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.17 דקות, לפני עינת גבאי ממכבי חיפה (1:02.46 דקות) ושירה בש מהפועל נהריה (1:03.67 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:17.46 דקות, לפני טלי אנגולץ חברתה לקבוצת הפועל ירושלים (5:21.84 דקות) ומיכל צהרי מהפועל עמק יזרעאל. מדליות כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.90 שניות, אחרי קרן רגאל (28.04 שניות) ולפני יעל גוטהולף (29.04 שניות), חברותיה לקבוצת הפועל ירושלים. במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.27 דקות, אחרי סהר אלוני מהפועל עמק חפר (1:06.22 דקות) ולפני שירה גינצבורג מהפועל נתניה (1:08.84 דקות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:30.75 דקות, אחרי סהר אלוני (2:26.87 דקות) ולפני מיכל צהרי.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי 1993 זכתה יהודאי ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם קרן רגאל, ורדה ליטמנובה ועינת גבאי בשיא ישראלי חדש של 4:03.42 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 3:59.48 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם עינת גבאי, שרון גורסקי וקרן רגאל בשיא ישראלי חדש של 8.47.19 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 8:36.70 דקות ולפני ברזיל (9:59.31 דקות). מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.48 דקות, אחרי ליסה מרטין (59.19 שניות) ואילנה קבדלו (1:00.54 דקות), שתיהן מארצות הברית.

1994

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכתה יהודאי ב-2 מדליות כסף אישיות, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:30.58 דקות, אחרי מיכל צהרי (2:25.26 דקות) ולפני ורד מרטינז מהפועל שער הנגב (2:31.22 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:18.02 דקות, אחרי מיכל צהרי (5:15.55 דקות) ולפני אלונה טרנטובה מהפועל עמק יזרעאל (5:19.43 דקות).
פרופן

תכונות

בטמפרטורת החדר, פרופן הוא גז חסר צבע וריח. כאשר הוא משמש כדלק מוסיפים לו לעיתים קרובות כמויות זעירות של תרכובת גופרית בעלות ריח חזק (תיולים, קרויים גם מרקפטאנים), כדי להקל על גילוי דליפות.
לפרופן צפיפות ונקודת רתיחה גבוהות יותר משל אתן (אתילן), עקב המסה המולקולרית הגבוהה יותר שלו, והמולקולות הגדולות יותר. נקודת הרתיחה שלו נמוכה במקצת מזו של פרופאן, ולכן הוא נדיף יותר. אין בו קשרים בעלי קוטביות חזקה, אולם למולקולה מומנט דיפול קטן עקב הסימטריה המופחתת שלה (מיקום קשר כפול באחד מצידי המולקולה שובר את סימטריה השיקוף שקיימת בפרופאן).
לפרופן אותה הנוסחה הכימית כמו לציקלופרופאן, אולם האטומים מקושרים בדרכים אחרות, ולכן אלה הם איזומרים.

הפקה

פרופן מופק ממקורות מתכלים: נפט או מאגרי גז טבעי, ובמידה פחותה גם מפחם. על כן זהו דלק מאובנים. פרופן מופק ממקורות אלה בעזרת זיקוק למקוטעין בעת זיקוק נפט, אך עקב הביקוש הרב הוא מופק בעיקר בעזרת פיצוח, תהליך בו המולקולות הארוכות בנפט מפורקות לשברים קטנים יותר, ביניהם פרופן, אותו מפרידים מהתערובת בעזרת זיקוק למקוטעין.

שימושים

פרופן הוא חומר הגלם לייצור פוליפרופילן, פולימר בעל שימושים נרחבים, ובמיוחד אריזה. מפיקים פוליפרופילן מפרופן בתהליך פולימריזציה בעזרת קטליזת זיגלר-נטה, שיוצרת פוליפרופילן איזוטקטי. פרופן ובנזן הם חומרי הגלם הבסיסיים בתהליך קומיני, תגובה תעשייתית לייצור אצטון ופנול. פרופן משמש גם בתהליך הייצור של מוצרים כימיים רבים אחרים, דוגמת איזופרופנול (propan-2-ol), אקרילוניטריל, ופרופילן אוקסיד (epoxypropane).
בין השנים 2000 ל-2008 ייצור הפרופן באירופה וצפון אמריקה נאמד בכ-35 מיליון טון לשנה, ללא גידול, אך ייצורו הלך וגדל במזרח אסיה, בייחוד בסינגפור וסין. הייצור הכלל-עולמי של פרופן הוא כמחצית משל אתן (אתילן).

ריאקטיביות

בדומה לאלקנים אחרים, פרופן עובר תגובות סיפוח בקלות יחסית, בטמפרטורת החדר. התגובה מתרחשת על הקשר הכפול, הזמין יותר לתגובה מקשר יחיד (קשר רווי).

בחלל

בשנת 2013 דווח כי החללית קאסיני החוקרת את כוכב הלכת שבתאי איתרה פרופן על הירח טיטאן בחלק התחתון של האטמוספירה שלו. מקור הפרופן הוא כנראה מתגובות של רדיקלים הנוצרים משבירת מולקולות מתאן בהשפעת קרינת השמש
דייוויד פרידמן (כלכלן)

ביוגרפיה

פרידמן הוא בנם של הכלכלנים מילטון פרידמן ורוז פרידמן. ב-1965 סיים תואר ראשון בכימיה ופיזיקה באוניברסיטת הרווארד ולאחר מכן השלים מאסטר ודוקטורט בפיזיקה תאורטית באוניברסיטת שיקגו ב-1971. בשלבים מאוחרים יותר בעבודתו חלה תפנית, והוא עבר לעסוק בכלכלה ובמשפטים על אף שמעולם לא לקח קורסים בנושאים אלו. 
באמצע העשור השני של המאה ה-21, משמש פרידמן כפרופסור למשפטים באוניברסיטת סנטה קלרה בקליפורניה והוא עורך-שותף בכתב העת הליברטריאני "ליברטי" (Liberty).
בספרו "מנגנון החופש" (The Machinery of Freedom) משנת 1973 משרטט פרידמן מודל לקיומה של חברה אנרכו-קפיטליסטית בה כל הטובין והשירותים כולל החוק עצמו מסופקים על ידי השוק החופשי. גישה זו מתבדלת מגישתו של רות'בארד; פרידמן אינו מתעסק ביצירת קוד אתי שיוסכם על ידי כל הפרטים בחברה וכך הסדר החברתי יתפתח למסגרת אנרכו-קפיטליסטית. פרידמן תומך בשיטה הדרגתית כדי להגיע למצב הסופי של אנרכו-קפיטליזם, בו המדינה תפריט בהדרגה את השירותים שהיא מספקת. הוא מתנגד למהפיכה אנרכו-קפיטליסטית אלימה.
הוא תומך בגישה תועלתנית לאנרכו-קפיטליזם; לטענתו שיקולי רווח-הפסד נותנים יתרון למדינה בה אין ממשל מרכזי לעומת מדינה שבה קיים ממשל מרכזי.
פרידמן חבר באגודה לאנכרוניזם יצירתי. הוא חובב מדע בדיוני ואף כתב שני ספרים בסוגה זו, הארלד וסאלאמנדר. תומך במדיניות חוץ בדלנית ולא מתערבת בנושאים כלכליים וצבאיים של מדינות אחרות.
פרידמן הצהיר על עצמו כאתאיסט. בנו, פטרי פרידמן, עוסק אף הוא בליברטריאניזם ובאנרכיזם שוק, בעיקר מכיוון עתודות ים.
מנחם אריה קניגסהפר

ביוגרפיה

נולד בהלברשטט שבגרמניה בכ"ט באייר תרס"ח ליעקב יהודה וקרינדל (טרלובסקי). 
למד בתחילה אצל הרב יחיאל יעקב וינברג בבית המדרש לרבנים בברלין, ולאחר מכן בישיבת מיר שבליטא עד שנת תרצ"ו.
בשנת תרצ"ז הוסמך לרבנות והחל לכהן כרב בדרזדן שבגרמניה. בשנת תרצ"ח עבר לכהן כרב של הקלאוס בהמבורג לאחר פטירת הרב הקודם רבי פינחס במברגר.
לאחר שניצל ממוות בליל הבדולח נמלט עם משפחתו מגרמניה לאנגליה.
אחרי המלחמה פתח תלמוד תורה בלונדון.
באזור שנת תש"כ עלה לארץ ישראל והיה מנהל רוחני בישיבת חפץ חיים כפר סבא (במשך הזמן שונה שמה של הישיבה לישיבת אור יהודה על שם האדמו"ר רבי יהודה לייב הלוי אשלג).
בארץ ישראל היה חברותא של האדמו"ר הרב ברוך שלום הלוי אשלג ולמד איתו ספרי קבלה.
כמו כן מסר שיעורים בבית הכנסת איצקוביץ בבני ברק.
נפטר בב' באייר תשס"ה ונקבר בהר הזיתים.
מרדף ימי

עלילה

עלילת הספר נפתחת כאשר צוללת ה"סיוולף", בפיקוד ג'אד קרוקר, נשלחת למשימת מעקב אחר ה"קסאיה", הצוללת החדשה של הצי הסיני. באחד הלילות מבצע סגן מפקד הצוללת טעות גורלית וחמורה, שבעקבותיה מתנגשת הסיוולף עם ספינת טילים סינית, ומביאה לנפילת כלל אנשי הצוות בשבי הסיני. האדמירל ז'אנג יושו, מפקד הצי הסיני, משוכנע כי האמריקנים לא יחסכו כל מאמץ בניסיון לחלץ את השבויים, ועל כן הם נלקחים לכלא מרוחק ושמור במיוחד. אולם בשל זהותו האמיתית, המסווגת כסודית ביותר, של אחד מאנשי הצוות יעשה היועץ לביטחון לאומי, אדמירל ארנולד מורגן, כל מאמץ במטרה לחלצם מן השבי. מורגן מטיל את משימת החילוץ השבויים על כוח פשיטה מיוחד של יחידה מן הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), בפיקוד קולונל חיל הנחתים פרנק הארט. הכוח כולל בתוכו צוות סיור, בפיקוד רב-סרן ראסל בנט, ואת צוות הפריצה וההשתלטות בפיקוד רב-סרן ריק האנטר.
אסתר אתי קסטרו

ביוגרפיה

קסטרו נולדה בשנת 1975 בשם אסתר קסטרו, על שם סבתה, וגדלה בשכונת קריית קריניצי ברמת גן. מפני שהוריה חשבו שאסתר הוא שם מבוגר, הם החליטו לשנות את שמה לאתי קסטרו. כבר מגיל 12 החלה קסטרו להופיע. ב-1987 היא השתתפה עם יגאל בשן בפסטיבל שירי הילדים מספר 17 עם השיר "אני אוהב אותך יפה שלי". לאחר מכן, בנעוריה, הייתה בלהקת הנוער "נעורי גבעתיים". היא  שירתה בצה"ל בלהקת פיקוד הצפון.
בשנת 1999 השתתפה קסטרו במחזמר "סביב העולם בשמונים יום" בביומו וכתיבתו של ירון כפכפי. 
בשנת 2000 נוסדה להקת חמסה שבה קסטרו הייתה חברה. הלהקה הוציאה בשנת 2003 את האלבום "חמסה", הכולל את השיר "חייב למות עליי", שזכה להצלחה כאשר הופיע במקום הראשון במצעד של רשת ג', למשך שבוע, ואף דורג במקום ה-7 במצעד השנתי והלהקה זכתה במקום ה-3 בקטגוריית תגלית השנה ואף הופיעה בפסטיגל סובב עולם. בשנת 2004 התפרקה הלהקה.
במקביל להשתתפתה ב"חמסה", החלה קסטרו קריירת דיבוב, ודיבבה בסדרות ובסרטים, ביניהם "פוקימון", "ליגת הצדק", "סדריק", "המסע המופלא" ו"הקסם של אלה". בנוסף קסטרו קיבלה את תפקידה הטלוויזיוני הראשון בתור דמות אורחת בסדרה "החיים זה לא הכל", בה היא שיחקה את תמי.
קסטרו המשיכה בקריירת הדיבוב שלה, ודיבבה את דמותה של מוזה בסדרה "מועדון ווינX" ובסרטים "מועדון ווינX: סוד הממלכה האבודה", "מועדון ווינX: הרפתקה קסומה", "מועדון ווינX: ספיישלים" ו"מועדון ווינX: במעמקי הים הקסום". בנוסף היא דיבבה את לימונית בסדרת האנימציה "תותית" ובסדרת האתחול שלה שבעלת אותו שם. היא גם דיבבה את דמותה של מנדי בסדרה "טוטלי ספייס", את דמותו של עידו בסדרה "חבורת החצר" ואת דמותה של אוריאנה בסדרה "לולירוק".
קסטרו הייתה זמרת ליווי של יהורם גאון ושל דנה אינטרנשיונל, והשתתפה במופע משיריו של שמוליק קראוס. בשנת 2010 יצרה דיסק משותף עם הראפר הערבי סאז סאמח זקות, איתו היא גם הופיעה בסבב הופעות בצרפת. קסטרו הוציאה גם סינגלים משל עצמה, ביניהם השירים "מה יגידו" ו"כוכב מפלסטיק".
קסטרו השתתפה בסדרת הטלוויזיה "חיפזון וזהירון" בשנת 2012 בתפקיד בולי הדוור, וכיכבה בהצגות ילדים רבות, ביניהן "אדון חלום" ו"צ'קצ'יק חברים" בשנת 2016.
בשנת 2017 נהפכה קסטרו לכוכבת ילדים באופן רשמי והשתתפה בתפקיד הראשי בסדרה "האוטוגלידה של אסתר" שביים קובי מחט. על בסיס הסדרה נוצר מופע בכיכובה וסדרת המשך בשם "חגיגה בחצר עם אסתר" שגם בוימה על ידי קובי מחט‏.
בתחילת אוגוסט 2019 השתתפה בעונה השלישית של "גן הצוציקים" בערוץ בייבי, לאחר שבעונות הקודמות השתתפו לורן סביר ורינת גבאי. על בסיס הסדרה נוצר מופע בכיכובה.

חיים אישיים

קסטרו הייתה נשואה לשבי זרעיה ויש להם בת. נכון ל-2019, קסטרו בזוגיות עם איש העסקים יעקב כגן.
בעקבות התקרבות לדת חזרה קסטרו לשם ילדותה, אסתר.
נעה ידלין

ביוגרפיה

ידלין גדלה בתל אביב להורים שעלו לישראל מארגנטינה. למדה בתיכון עירוני ה'. שירתה בצה"ל בחיל המודיעין. לאחר השירות הצבאי עברה לירושלים, שם סיימה תואר ראשון ושני בלימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בין התואר הראשון לשני התגוררה במשך חצי שנה בבייג'ינג ולמדה באוניברסיטה המקומית.
במקביל ללימודיה באוניברסיטה החלה לכתוב בשבועון הירושלמי "כל העיר". בין השאר כתבה את הטורים "מנתחת מערכות" ו"חוזרת בתשובה" (שקובץ לימים לספר "שאלות קשות לאללה – אתם שואלים, אלוהים משיב", בהוצאת חרגול-עם עובד ב-2005).
ב-2002 עברה לעיתון "העיר", וב-2004 ל"מעריב". בין השאר שימשה כעורכת ב"סופשבוע", וכתבה ביקורות טלוויזיה, תרבות ותקשורת. במקביל שימשה כמבקרת תקשורת במגזין המקוון "העין השביעית", והגישה פינות תרבות ברדיו, בין השאר בתוכניתם של שי ודרור ובטלוויזיה.
מאז 2011 מנחה ידלין סדנאות כתיבה, יחד עם הסופרת ענת עינהר.
על ספרה "בעלת הבית", שיצא בהוצאת זמורה ביתן, זכתה בפרס ספיר לשנת 2013.
על ספרה "שטוקהולם", שיצא לאור בהוצאת זמורה ביתן. הייתה מועמדת לפרס ספיר לשנת 2017. הספר עובד לסדרת טלוויזיה, שנכתבה גם היא על ידי ידלין.
ידלין נשואה לדורון נחום, דוקטור לפילוסופיה, ואם לבת ולבן. מתגוררת ביפו.
פעמונית

מאפיינים

הפעמונית מכילה מינים בגדלים שונים, החל מחמישה ס"מ ועד שני מטרים. העלים מסורגים, לרוב גדולים יותר בבסיס הצמח ועדינים יותר בקצהו. שפת העלה תמימה או משוננת. למינים מסוימים יש שרף לבן וצמיגי בגבעול ובעלים. 
הצמח לרוב פורח בחודשי האביב. הפרחים מגיעים בקבוצות או בודדים, כולם בצורת פעמון המתחיל בצינורית ומתרחב לשפה המורכבת חמש אונות. מרבית מיני הפעמונית פורחים בגווני הסיגל, אך קיימות פעמוניות צהובות (פעמונית גפורה) ובצבעים נוספים. 
הפרי הוא הלקט המכיל מספר רב של זרעים. 
הפעמונית היא מזון למספר מינים של פרפראים, ביניהם העשים Common Pug, Dot Moth, Ingrailed Clay ואחרים.

שימוש האדם בפעמונית

הפעמונית משמשת כצמח נוי וצמח קטיף, אם כי שימוש כזה אינו נפוץ. 
מספר מיני פעמונית, שאינם גדלים בר בארץ-ישראל, משמשים כצמחי גן, המיטיבים לגדול בתנאים מוצלים למחצה. פריחתם חלה באביב ובתחילת הקיץ. עיקר הערך הקישוטי של הצמח הוא פרחיו הנאים- בצבעי ורוד-כחול, וכן היותם שמוטים בצורה נאה.
בשנים האחרונות הוכנס המין הארץ-ישראלי הנדיר פעמונית הדורה לגינון, בהיקף קטן. 
יש לציין שבשיח הגנני נהוג לקרוא לצמח זה קמפנולה כשמו הלועזי.

האגדה

פעמונית היא אגדת עם מבית האחים גרים, שידועה בארץ גם בשמה הגרמני רפונזל. הסיפור מתחיל בגבר צעיר הקוטף פעמוניות לאשתו מגנהּ של מכשפה, שאינה שמחה לגלות כי פרחיה נעלמים. כאשר הוא נתפס, הוא נאלץ להציע את בתו בתמורה לפעמוניות שנגנבו. על כל פנים, לא בטוח כי הצמח הנקרא "רפונזל" באגדה המקורית הוא אכן פעמונית - לפי גרסאות אחרות מדובר בצנונית או בירק מאכל אחר.
אדווין דרייק

תולדות חייו

דרייק נולד בניו יורק ועבד כפקיד ופקח בחברת הרכבות של ורמונט. ב-1858 פרש מעבודתו, עם תנאים שכללו זכות לנסיעה חופשית ברכבות, והתיישב בטיטוסוויל, פנסילבניה.
באותה עת היה האזור ידוע בנביעה טבעית של נפט, עד כדי כך שכורי מלח התלוננו שבעת קידוחים לשם יצירת מכרות מלח זורם נפט אל הקידוח ומזהם את המלח. לנפט היה שימוש מוגבל ביותר באותה תקופה כחומר גלם ממנו זוקק קרוסין, ששימש כשמן למנורות וכתחליף טוב לשמן לווייתנים היוצר פחות עשן בעת בעירתו. בפנסילבניה פעלה חברה להפקת וזיקוק נפט בשם סנקה אויל (Seneca Oil). ראשי החברה ביקשו לאתר נביעות נפט נוספות, על מנת לענות על הביקוש הגובר לקרוסין.
דרייק שמע באקראי על כך ש"סנקה" מחפשת אדם שיוכל לאתר מקורות נפט והבין שהוא האדם המתאים לעבודה, בהיותו מובטל ובעל יכולת-תנועה בלתי מוגבלת ברכבת. לאחר מספר כישלונות באיתור נביעות על פני הקרקע או בעומק חפירת שוחה, החליט דרייק ללכת בעקבות כורי המלח המתוסכלים ולקדוח באופן מכוון על מנת להפיק נפט. הוא השיג ציוד, אך "סנקה" התנערה ממנו ומן המיזם וסירבה לממן את הקידוח. לפיכך, מימן דרייק את הקידוח באמצעות הלוואות שנטל על עצמו. בשלב מסוים פיר הקידוח החל לקרוס ודרייק הגה את הרעיון להשחיל קנה מתכת שיתמוך את דפנות הבור העמוק, שיטה בה משתמשים עד היום בקידוחי נפט, אלא שהוא לא רשם פטנט על ההמצאה.
לאחר קידוח של למעלה מ-20 מטרים, רוב העוסקים במלאכה התייאשו והחלו לראות בדרייק משוגע. ב-27 באוגוסט 1858, לאחר יום קידוח בו הגיעו הקודחים לעומק של 21 מטרים, עזבו הפועלים את השטח. למחרת התפלא הפועל הראשן שהגיע בבוקר לראות את הנוזל הכהה עולה בצינור הקידוח. הבאר הפיקה 25 חביות נפט ביום. דרייק החליט להשקיע את כל ההון שהרוויח ממכירת הנפט ל"סנקה" במניות נפט, כיוון שחזה לתחום הצלחה רבה. אולם, חקיינים רבים קמו והחלו לקדוח בכל רחבי האזור, תוך שימוש בהמצאתו של דרייק, תוך הפקת כמות נפט שעלתה הן על הביקוש לקרוסין והן על יכולת הזיקוק. ב-1863 התפוצצה בועת מניות הנפט ודרייק הפסיד את כל הונו.
רק פנסיה בסך 1,500 דולר אותה החליטה ממשלת פנסילבניה להקציב לדרייק ב-1872 הצילה אותו מעוני מרוד.
ג'ורג' לוקאס

חייו ופועלו

ג'ורג' לוקאס נולד בעיר מודסטו בקליפורניה שבארצות הברית, למשפחה בת 6 נפשות. אביו ג'ורג' וולטון לוקאס האב, בעל חנות למכשירי כתיבה, היה ממוצא בריטי-שוודי, ואמו דורותי אלינור לוקאס לבית בומברגר ממוצא סקוטי - אירי; היא בת למשפחה ידועה, ואחת מקרובותיה הייתה שרת החקלאות. בצעירותו היה לוקאס תלמיד בינוני למדי, ועיקר ענינו היה במרוצי מכוניות. הוא חלם להיות נהג מרוצים מקצועי ביום מן הימים, אך תאונת דרכים שעבר, אחרי שסיים את התיכון, קטעה את חלומו. לאחר פציעתו החליט להירשם לקולג', ולאחר מכן המשיך לאוניברסיטה.
לוקאס נרשם למגמת הקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה, שם זכה בפרס על סרט קצר שצילם. בשנת 1967 קיבל מלגה מחברת האחים וורנר לצפות בהסרטת הסרט "הקשת של פיניאן" (1968), בבימויו של פרנסיס פורד קופולה. קופולה ולוקאס חברו יחדיו והקימו חברת הפקה בשנת 1969. סרטה הראשון של החברה היה גרסה באורך מלא של סרט אחר של לוקאס, THX 1138, סרט שזיכה אותו בפרס שנתיים קודם לכן. הסרט מספר על עולם עתידני שבו אסור לבני אדם להראות רגשות או הבעות חיבה ואהבה. THX1138 הוא שמו של גיבור הסרט (שגולם על ידי רוברט דובאל) אשר מתאהב ומנסה לברוח מהעולם העתידי והטרגי.
לוקאס הקים חברה משלו - לוקאס פילם. בשנת 1973 כתב לוקאס וביים סרט מעין אוטוביוגרפי בשם "אמריקן גרפיטי". הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב ובחמש מועמדויות לפרס האוסקר.

המשך סדרת מלחמת הכוכבים

בשנת 1997 הוציא לוקאס מחדש את הטרילוגיה (פרקים 4–6) של מלחמת הכוכבים בגרסה משוחזרת דיגיטלית, עם תוספות של אפקטים קוליים וכן מספר סצינות שנוצרו במחשב. באותה שנה החל להפיק את טרילוגיית המבוא של מלחמת הכוכבים (פרקים 1–3) הנותנים את הרקע לעלילה של הטרילוגיה הישנה. 
בסרטים החדשים נעשה שימוש רב בצילום דיגיטלי ובאפקטים של מחשב. למרות הצלחתם הרבה בקופות, מעריצים רבים התאכזבו מהסרטים. נטען שהעלילה לא הייתה טובה דיה, שמשחקם של השחקנים גרוע, ושבסרטים הופיעו דמויות מעצבנות וילדותיות (כמו ג'אר ג'אר בינקס). עם זאת, הסרט החותם את הטרילוגיה "נקמת הסית'" (פרק 3) זכה לביקורות טובות יחסית לשני קודמיו.
ב-2012 רכשה חברת וולט דיסני את הזיכיון והחלה בהפקת סרטי המשך. הסרט הראשון שהפיקו, מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר יצא ב-2015, מלחמת הכוכבים - פרק 8: אחרוני הג'דיי יצא ב-2017 ומלחמת הכוכבים - פרק 9: עלייתו של סקייווקר צפוי לצאת בשנת 2019.

חיים אישיים

ביוני 2013 התחתן עם אשת העסקים והמפיקה מלודי הובסון, שצעירה ממנו ב-25 שנים.
Sjuan

הפצה

ברשת הכבלים, מופץ הערוץ בידי מרבית מפעילי הטלוויזיה בכבלים. הדבר נעשה באמצעות שילוב של הפצה דיגיטלית ואנלוגית.
בנוסף, הערוץ משודר באמצעות הלוויין. הרשת הקרקעית, הערוץ משודר באופן מוצפן, כך שנדרש כרטיס על מנת לצפות בערוץ.
הערוץ משודר גם ב-Viasat החל מ-21 באפריל 2005.

2003-2007

הסמליל הראשון של הערוץ והגרפיקה שלו פותחו בשיתוף עם קמעונאית המותג הבריטי Kemistry (שמאוחר יותר גם יצרה את הגרפיקה עבור ערוץ TV4 בשנת 2004). סמליל הערוץ הורכב מקובייה שלעיתים קרובות הסתובבו או נעו על המסך.

2007-2009

ב-5 בפברואר 2007 הערוץ קיבל סמליל חדש, ואריזה גרפית חדשה. הסיסמה החדשה של הערוץ ומטרתו הפכו אותו לערוץ שמעורר השראה. זה קרה עם ההשקה מחדש של הערוץ, שהגדילה את מספר הצופים של הערוץ ב-390%, באמצעות מסע פרסום לערוץ, שכלל פרסום בערוץ האם, TV4 ובשלטי חוצות ובעיתונים. הערוץ הפך לשביעי בגודלו בשוודיה.

2009-2011

באביב 2009 הושק עיצוב חדש לערוץ. הערוץ שינה את מטרתו מערוץ המעורר השראה לערוץ יותר רגוע, עם נעימות יותר רגועות.

2011-הווה

ב-12 בספטמבר 2011 שינה הערוץ את שמו ל-Sjuan, והוצגו פרופילים חדשים לערוץ.

חדשות וחברה

חדשות לא נכללו בתחילה בשידורי הערוץ. עם זאת, מאוחר יותר הוחלט לשלב כמה תוכניות הקשורות לחדשות ולענייני היום בערוץ.
בסתיו 2005 הושקו כמה תוכניות חדשות בערוץ. ב-2 במאי 2011 שודרו לראשונה בערוץ חדשות מקומיות.

בידור וסגנון חיים

2007 הייתה השנה הראשונה בה שידר הערוץ ברצינות. הושקו תוכניות חדשות, ומאוחר יותר אותה שנה שודרו גם תוכניות מקוריות ראשונות.
באביב 2009 הערוץ הושק עם קדימונים מסחריים רבים, ובהם סדרות בכורה מערוץ TV4.
מנון לסקו

עלילת הספר

עלילת הספר מנון לסקו מתרחשת מתרחשת בצרפת ולואיזיאנה במאה ה-18, הסיפור עוקב אחר הגיבור, שבלייה דה גרייה, ואהובתו, מנון לסקו. דה גרייה מגיע ממשפחה עשירה ומיוחסת ולמורת רוחו של אביו הוא מתאהב במנון, שהיא יצאנית העומדת להישלח לגירוש ללואיזיאנה – באותה עת מושבה צרפתית בצפון אמריקה. בעקבות כך הוא מאבד את עושרו ובורח עם מנון לפריז. בפריז, הנאהבים הצעירים נהנים מחייהם המשותפים תוך כדי מאמציו של דה גרייה לספק את רצונותיה היקרים של אהובתו. דה גרייה נאבק כדי לספק את טעמה האנין של מנון למוצרי יוקרה. הוא אוסף כסף על ידי הלוואות מידידו הנאמן טיברג, וממהמרים אותם הוא מרמה. בכמה הזדמנויות, מתאדה העושר של דה גרייה   אם על ידי גניבה, או בית שעלה באש, מה שגרם מנון לעזוב אותו לאדם עשיר כי היא לא יכולה לסבול את המחשבה על חיים בעוני. בסופו של דבר היא חוזרת לדה גרייה ויחד הם מחליטים על עזיבה ללואיזאנה.
שני האוהבים בסופו של דבר לניו אורלינס, שם הם מתיימרים להיות נשואים ולחיות בשלום. אבל כאשר דה גרייה מגלה למושל המושבה כי הוא ומנון אינם נשואים כחוק, והוא מבקש ממנו להשיאם, מחליט המושל בתוקף סמכותו להעניק את מנון לבן אחיו החפץ בה. בייאושו, דה גרייה  מזמין את אחיינו של המושל לדו-קרב מכה אותו ומשאיר אותו מחוסר הכרה. דה גרייה חושב שהוא הרג את האיש וחושש מנקמת המושל. בני הזוג בורחים מניו אורלינס לכיוון  המדבר של לואיזיאנה, בתקווה להגיע למושבה אנגלית. תלאות הדרך מחלישות את מנון והיא מתה בדרך. דה גרייה האבל קובר אותה במקום ולבסוף הוא חוזר לצרפת עם ידידו טיברג'.

אזכורים בתרבות

עלילת הספר מנון לסקו עובדה ליצירות אופרה, בלט וקולנוע.
לא פחות מארבע יצירות אופרה נכתבו בהשראת הספר. המפורסמת בהם היא "מנון לסקו", האופרה של פוצ'יני מ-1893.
מספר סרטים בוימו בהשראת הספר, האחרון שבהם הוא משנת 1968 "מאנון 70" בכיכובה של קתרין דנב.

תרגומים

הספר תורגם לשפות רבות.
תרגום ראשון לעברית בשם "קורות מנון לסקו והאביר דה גרייה - על פי העתקה מדפוס אמסטרדם שנת 1753" תורגם על ידי דב פרמן, ויצא לאור בתל אביב, 1943. 
תרגום שני לעברית נעשה על ידי עידו בסוק ויצא לאור בתל אביב ב-1987.
תרגום ללאדינו נעשה על ידי אלכסנדר בן גיאת מטורקיה ונדפס בדפוס שי"ש בירושלים ב-1905.
תרגום ליידיש נעשה על ידי מ. הארטמאן ונקרא – "מאנאן לעסקא - געשיכטע פון א טראגישער ליבע”  (היסטוריה של חיים טרגיים). נדפס בוורשה ב-1931.