מחלת ליים

היסטוריה

המחלה הוכרה בארצות הברית בשנת 1970 ונקראת על שם העיירה Lyme בקונטיקט שם התגלתה לראשונה. מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית החלה לחקור לאחר התפרצות סדרה ארוכה של מחלות חום בילדים במקום. והממצאים היוו אישור לגילויה של מחלה חדשה.
החיידק Borrelia burgdorferi הגורם למחלה נקרא על שם החוקר וילי בורגדורפר (Willy Burgdorfer), שהיה הראשון לבודדו ב-1982.
המחקרים האחרונים מאוניברסיטת באת' בבריטניה הוכיחו כי החיידק קיים מלפני עידן הקרח, והיה מצוי באירופה. ההנחה היא שציפורים העבירו קרציות הנושאות את החיידק לאמריקה.

העברת המחלה

מרבית בעלי חיים בטבע, במשק ובבית, כגון כלבים, כבשים, מכרסמים וציפורים, נושאים קרציות ופרעושים. חלק מקרציות ופרעושים אלה עלולים להיות פונדקאים לחיידקים ולהעבירם לבני אדם. 
הקרציות אוהבות לחות ולכן ניתן למצוא אותן מתחת לעלים, בשדה ובצמחייה הנמוכה. הקרציות והפרעושים ניזונים מדמם של בעלי חיים ומדמו של האדם, ומעבירים להם גורמי מחלות שונים בזמן הנשיכה.
כאשר הקרציות מהמינים Ixodes scapularis ו-Ixodes pacificus נושכות את האדם, הן מעבירות לתוכו חיידקים השייכים לסוג Borrelia במערכת Spirochaete. חיידקים מחוללי המחלה אינם גורמים לקרציות ולבעלי חיים הנושאים אותם לחלות במחלה. חיידקים אלו חיים בתוך הקרציה ומגיעים לגפי הפה שלה. גפי הפה מנקבים את העור ומוצצים את הדם. כשהקרציות הנושאות את החיידקים מעבירות אותם לאדם, הוא יחלה במחלה. 
במקביל למציצת הדם מפרישה הקרציה לאזור הנשיכה נוגדי קרישה, מעכבי מערכת החיסון וחומרים אנטי דלקתיים. החומרים האלה מסייעים לקרציה להמשיך ולקבל אספקת דם מבלי שהנפגע מרגיש את הנשיכה. 
רוב הקרציות אינן נגועות בחיידקים ועל כן מרבית הנשיכות לא יגרמו לזיהום. מאידך, תסמיני המחלה עלולים להופיע בכל זמן בשל תקופת הדגירה שיכולה להיות ארוכה. הקרציות או החרקים הנגועים בחיידק פעילים בחודשים אפריל עד נובמבר. המחלה מועברת בנשיכה בלבד ולכן איננה מדבקת.

אבחון

אם מסירים את הקרציה במשך 24 השעות הראשונות מרגע העקיצה - הסבירות להדבקה נמוכה מאוד.
אף על פי שהממצאים הקליניים מספיקים לאבחנת המחלה - דרושות בדיקות מעבדה כדי לאשר אבחנה זו:
ניתן לאתר נוגדנים כנגד חיידקי B.burgdorferi,‏ B.afzelii ו-B.garinii בבדיקת דם ייחודית. יש לערוך בדיקות מעבדה ולעיתים לשאוב נוזל מהמפרק המודלק על מנת לאתר נוגדנים כנגד החיידקים. 
אם בבדיקה זוהו הנוגדנים יש לבצע בדיקת מעבדה נוספת לאישור הממצא. כאשר קיימת דלקת מפרקים מסיבה לא ידועה, ושתי בדיקות הדם המוזכרות למעלה חיוביות לנוכחות החיידקים, נקבעת האבחנה.

טיפול וחיסון

כיוון שהפתוגנים אשר גורמים למחלה הם חיידקים, הטיפול במחלה הוא אנטיביוטי. הטיפול האנטיביוטי ניתן דרך הפה במשך ארבעה שבועות. האנטיביוטיקה המומלצת בדרך כלל היא אמפיצילין או דוקסצילין לשלושה עד ארבעה שבועות. אם מסתיים טיפול אחד של אנטיביוטיקה והדלקת טרם חלפה, לרוב ממתינים שישה שבועות. לאחר תקופה זו ניתן להסיק שהטיפול נכשל בריפוי המחלה. במקרה כזה, ניתן להוסיף טיפול אנטיביוטי נוסף.
מעל 80% מהחולים במחלה יבריאו לאחר מתן סבב טיפול אנטיביוטי בודד או כפול. במקרים האחרים יש צורך בטיפול בתרופות נוגדות דלקת. אם הקרציה שהתה פחות מ-24 שעות על הגוף ואין תסמינים, לא ניתן טיפול אנטיביוטי. אם מופיעים סימני זיהום, הטיפול האנטיביוטי יעצור את התרבות החיידקים וימנע את התפתחות המחלה. 
בארצות הברית שווק חיסון בין השנים 1998 ו-2002. החיסון נגד זן מסוים של Borrelia burgdorferi הגן על 75-80% המאוכלוסייה המחוסנת. לפי המחקרים האחרונים השפעת החיסון לא נמשכת לאורך זמן. חברות הביטוח הרפואי סירבו לממן את החיסון. כמו כן התפשטו שמועות בלתי מבוססות ביחס לבטיחות החיסון. השמועות ואי רצון של חברות הביטוח הרפואי לכסות את החיסון גרמו למכירות חלשות והפסקת השיווק. צוותי מחקר של אוניברסיטת צפון קרוליינה והמרכז לבקרת מחלות ומניעתן שוקדים על מחקר אודות החיידק ובדיקת התנהגותו.