ירמיה גריגורסקו

ילדותו ולימודיו הראשונים

ירמיה גריגורסקו נולד בשנת 1863 בכפר גולשיי Golăşei (הידוע גם כבוז'ור-סאט Bujor-Sat), על יד העיירה טרגו בוז'ור  Târgu Bujor במחוז גאלאץ של היום, בזמנו המחוז קובורלוי. הוריו היו גריגורה  גריגורסקו ואשתו, מריה לבית קזאקו.
ירמיה גריגורסקו למד בבית ספר יסודי בעיר גאלאץ בין השנים -1874-1870 אחר כך המשיך את לימודיו בגימנסיה "וסילה אלכסנדרי" באותה עיר בין 1878-1874. בהמשך נסע לעיר יאש שבה התקבל לבית הספר התיכון "הלאומי" (ליצ'אול נציונאל), ה"אקדמיה מיכאיליאנה" לשעבר . שם למד בין השנים 1878 -1881 ורכש ידע רחב במקצועות ריאליים והומניים כאחד. לאחר מכן למד שנתיים בפקולטה לרפואה ולמדעים של  אוניברסיטת יאש  (1881-1882.

לימודיו הצבאיים

מפני שעוד מנעוריו חלם על קריירה צבאית, מיאש ירמיה גריגורסקו עבר לבירה, בוקרשט, שבה היה קיים בית הספר לקצינים. התקבל בשנת 1882 למחלקה לארטילריה וסיים אותה בשנת 1884 בדרגת "סובלוקוטננט" (סגן משנה). בין השנים 1884-1886 למד בהצטיינות ב"בית הספר הישומי" לארטילריה והנדסה קרבית בבוקרשט. ואחר כך, בין השנים 1887-1889 למד במשך שנתיים מתמטיקה  באוניברסיטת סורבון בפריז. כמו כן השתתף בקורסים לארטילריה (במוזיאון לארטילריה שעל יד כנסיית תומאס אקווינס בפריז) ולפיקוד ומטה מטעם משרד המלחמה הצרפתי (1887 - 1889)

התקדמותו בהייררכיה הצבאית ופעילותו האקדמית

בחזרתו לרומניה מונה לסגן מנהל ואחר כך למנהל מחסן התחמושת של הצבא בדודשט (1899 − 1904). השתתף באותה תקופה במאמצים לרכישת כלי נשק מודרניים לצבא הרומני. היה חבר בוועדה שדנה ברובי הרגלים מסוג מנליכר מ.ד.1893 (Mannlicher md.1893) שרומניה רכשה מאוסטריה   וכעבור כמה שנים בוועדה לרכישת התותחים מסוג קרופ מ.ד.1904.    
אחר כך קיבל משרה במנהל הארטילריה של משרד המלחמה הרומני (1905). בשנת 1906 הועלה לדרגת קפטן (סרן) והתמנה למפקד חטיבת הארטילריה מס. 3 . כעבור שנה, ב-1907 היה למפקד בית הספר הישומי לארטילריה והנדסה קרבית, שבו למד. לימד שם קורס לאלגברה מתקדמת. בשנת 1910 עלה לדרגת קולונל ובשנת 1913 התמנה למפקד האגף לכוח אדם במשרד המלחמה. גנרל -חטיבה (תת-אלוף) (general de brigadă), החל משנת 1915 פיקד על הדיוויזיות (אוגדות) 14 (1915) ו 15 (1916) של חיל הרגלים.

פעילותו כמפקד במלחמת העולם הראשונה

בעת כניסת רומניה למלחמה בצד מעצמות ה"הסכמה" נגד "מעצמות המרכז", בשנת 1916 גריגורסקו פיקד על הדיוויזיה 15 של חיל הרגלים בחזית דוברוג'ה, בגזרת אראבאג' (כיום הכפר חאצג, על יד הכפר מולצ'ובה' - היום אברוּד - ואדמקליסי), שם הצליח בחודשים אוגוסט-ספטמבר 1916 לסגור את הפיצול שגרם האויב בין האוגדות הרומניות 2 ו12.
הועבר בדחיפות עם אוגדתו -דיוויזיית  15 רגלים, לחזית הקרפאטים
והשתתף בקרב אויטוז הראשון במעבר אויטוז ב-11 - 17 באוקטובר 1916 שחסם את התקדמות הצבא הגרמני לדרום מולדובה. זאת תחת הסיסמה ה "מיתולוגית" :"אף דרך כאן אל יעבור" (Nici pe aici nu se trece), שהזכירה את זאת שהצרפתים השתמשו בה בימי הקרב בוורדן. משום כך אוגדתו קיבלה את הכינוי "אוגדת הברזל".
בסוף שנת 1916 מונה מפקד קבוצת הכוחות "אויטוז-וראנצ'ה" שהייתה מורכבת מ12 אוגדות רגלים רומניות, 
אוגדת רגלים רוסית, חטיבת פרשים רומנית, וחטיבה רומנית מעורבת. בדצמבר  1916- ינואר 1917 גריגורסקו וחייליו עמדו בהצלחה בהתקפות של קבוצת הכוחות הגרמנים בפיקודו של  פון גֶרוֹק (Von Gerock).
עד יולי 1917 התבסס בעמדות עם הדיוויזיה שבפיקודו ובהמשך נשלח לנמלואסה כמפקד של "הגוף הצבאי השישי". משם נשלח למרששט כמפקדן של הארמייה הראשונה הרומנית והארמייה הרביעית הרוסית. 
גריגורסקו טען בעד שמירת העמדות הרומניות שממערב לנהר סירט שהותקפו בעיקשות על ידי קבוצת הארמיות בפיקודו של הפלדמרשל מקנזן, שהיה ידוע בכינוי "שובר החזיתות".
ביולי 1917 הגנרל גריגורסקו הורה על המעבר להתנגדות פעילה והחלטית מתוך הקווים הקיימים. שלח חלק מכוחותיו - הדיוויזיה 15 - מערבה מהסירט והחליף עם כוחות טריים את היחידות העייפות של הדיוויזיה 34 הרוסית שהתקשתה להחזיק מעמד מול ההתקפות  הגרמניות.
בהמשך ב-30 ביולי, ב‏ ב 1, 2, 6  וב-15 באוגוסט 1917 כוחותיו עמדו בגבורה בפני ההתקפות הסוערות של חיל הרגלי הגרמני, שנתמכו בתותחים כבדים.     
איפוא, למרות התנאים הנחותים של צבאו הצליח לנצח בכמה קרבות קשים ביותר כוחות גרמנים שבפיקודו של  שהיה ידוע כ"שובר חזיתות". בסופו של דבר, התקפות הנגד של היחידות שבפיקודו, גרמו לארמייה התשיעית הגרמנית  - שנחשב כוח המחץ של מקנזן - לסגת. על ידי כך חייליו הצליחו למנוע מהכוחות הגרמנים והאוסטרים להשלים את כיבוש רומניה על ידי כיבוש חבל מולדובה ולהתקדם משם  מזרחה  אל דרום רוסיה.     
קרב מרששט נחשב הניצחון המובהק היחידי של כוחות "ההסכמה" בחזית המזרחי במהלך שנת 1917.

חשיבתו הצבאית

גריגורסקו דגל בהגנה דינמית : תוך כדי התקפות נגד מהצד, התנגדות תקיפה על קווים עוקבים, עירוב כוחות המילואים בעיתוי הנכון.  
בהתקפות היה חסיד הפעלת ארטילריה כבדה, תוך ריכוז האש נגד קווי הכוחות העומדים לצאת להתקפה נגדו. תמך בהתנגדות בכל מחיר בקו הראשון ובמקרה שהאויב מצליח להתגבר עליה - הכין דחייתו על ידי כוחות טריים מהמערך הבא.

שנותיו האחרונות

אחרי כניסתה מחדש של רומניה למלחמה בשנת 1918, בעקבות תבוסות שנחלו מעצמות המרכז בחזיתות אחרות,   הגנרל גריגורסקו מונה שר המלחמה בין התאריכים 24 באוקטובר - 28 נובמבר 1918. מילא זמנית כממלא מקום גם את תפקיד של שר המסחר והתעשייה. אחרי הקמת רומניה רבתי ב-1 בדצמבר 1918, כיהן כמפקח כללי של הצבא. 
הוא נפטר בבוקרשט  ב-21 ביולי 1919.
ב-29 באוגוסט 1924 גופתו הועברה לקבורה מחדש בתוך סרקופג מיוחד במרכז המאוזולאום של הגיבורים במרששט.
יורשיו גרמו בזמנו למהומה על ידי התנגדותם לקבורה באותו מאוזולאום של הגנרל קונסטנטין כריסטסקו, שקדם לו בפיקוד על הארמייה הראשונה.
הגנרל התאהב באשתו השנייה, אלנה נגרופונטס בזמן ששהה בעת הקרבות באחוזת משפחתה. היא הייתה בת לבויאר גיורגיוס אודיסיאוס נגרופונטס, יווני יליד קונסטנטינופול. אחרי שהכוחות הגרמנים כבשו את ביתו ואחוזתו והפכו אותם למפקדתם נגרופונטס האב ברח משם והרשה לצבא הרומני
להפגיזם. אחרי המלחמה הגנרל גריגורסקו התגרש והתחתן עם אלנה נגרופונטס. בנם המשותף, דן ירמיה אוליסס גריגורסקו-נגרופונטס, (1990-1917) היה צלם אמנותי ידוע.
ילדיו מנישואיו הראשונים: רומולוס, לוקרציה.