מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי

מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי היו יהודים מן היישוב העברי בארץ ישראל שהתגייסו לצי המלכותי הבריטי (RN) בשנת 1942, באמצעות המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, כדי לתרום למאמץ הכולל במלחמה בגרמניה הנאצית וכדי לרכוש ידע בנושאי הימאות. הימאים היו פזורים בכלי שיט ובמספנות הצי באגן הים התיכון ושירתו גם בצוללות, בטרפדות ובמשחתות.
המתנדבים לא התפרסמו במעשי גבורה ותהילה מיוחדים במינם, אך עבודת שגרתם היומיומית הצטברה בסופו של דבר למאזן הישגים מרשים אשר הטביע את חותמו על הימאות הישראלית ועל התפתחות הצי הישראלי והקמתו של חיל הים הישראלי. הם טיפחו יחסים טובים עם עמיתיהם האנגלים, קידמו יחסי אחווה והבנה הדדית וידעו לעמוד על כבודם הלאומי. הם הוכיחו עצמם בשירותם בצי כאחראים וכמסורים לתפקידיהם הרבים והמגוונים, והפיקוד האנגלי ידע להעריכם. הם התחבבו על הקהילות היהודיות בתפוצות, שימשו כשגרירים בלתי מוכתרים של המדינה שבדרך, ופעלו למען עליית יהודים ארצה.

החזית באגן הים התיכון וראשית ההתנדבות

התגייסותם של אנשי היישוב העברי בארץ ישראל לצי המלכותי הבריטי במלחמת העולם השנייה הייתה חלק ממגמת התנדבותם למלחמה בגרמניה הנאצית, ובפרט נבעה ממדיניות ברורה ומוגדרת של הסוכנות היהודית וההגנה "לקנות בכל מחיר ידע צבאי בים באוויר וביבשה".
בשנים 1940–1941 נרשם דף קודר במצב בעלות הברית באזור הים התיכון : הם נסוגו מן האי כרתים, והגרמנים פתחו בהתקפה רבתי וזרעו מוקשים בנתיבי האספקה בים. היה צורך דחוף להתחיל בבניית ספינות שולות מוקשים לפינוי עורקי הים לשם אספקה סדירה. הבריטים למדו מהר לדעת כי בעלי מקצוע רבים מרוכזים בעיקר בחיפה. לכן ראתה המפקדה הימית במזרח התיכון (מפקדת הלבנט ששכנה בסטלה מאריס בחיפה בפיקודו של קפטן גאי אונסלו לידקר) את המקום המתאים ביותר להקמת מספנות בעיר נמל זו. גישתם הייתה להפוך במהירות את אוניות הדייג לשולות מוקשים.
הבריטים היו מודעים ליכולת הטכנולוגית בעיר, ונעזרו בשירותיהם של בית הספר בסמ"ת, של התכניון העברי וכן בשירותי מספנות קירשטיין את גרינשפון, כיום נקראת החברה Israel Kirstein Corp. Ltd.
עם פרוץ המלחמה בשנת 1939 פנו יורדי ים רבים, עובדי נמל ואנשים במקצועות אחרים הקשורים למקצועות הימיים, למוסדות הלאומיים ולשלטונות הבריטיים וביקשו לגייסם לצי המלכותי. אולם, למרות מצבם הקשה, בעיקר אחרי כניעת צרפת בשנת 1940, לא התלהבו הבריטים מן הפניות והבקשות מסיבות שונות. הסיבה הראשונה הייתה היוקרה הבריטית, שכן השירות בצי נחשב לשירות בכיר (Senior Service) והאנגלים לא ראו בעין יפה שירות בצי של יהודים ארץ ישראלים בתפקידי קצונה ובתפקידי נגדים בכירים, אשר יפקדו על ימאים בריטיים ותיקים. הסיבה השנייה והעיקרית הייתה מעצורים פוליטיים ושיקולים של משרד המושבות הבריטי. שערי הצי היו נעולים, אפוא, בפני המתנדבים היהודים, ורבים מהם פנו לכוחות היבשה. חלקם שירתו ביחידות הסווארים שעסקו בפריקת מטענים בנמלים. תרומתן של יחידות אלו הייתה ניכרת, וצ'רצ'יל נתן לכך בטוי בנאומו על חזית קירינאיקה (Cyrenaica) ויוון.
מגמת המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית וההגנה בגיוס ימאים הייתה לשתף יהודים מארץ ישראל במאבק נגד הנאצים, לנצל את המלחמה לעיצוב כוח צבאי יהודי, וליצור אפשרות של רכישת נשק. רבים מבני היישוב יוצאי אירופה רצו לקחת חלק פעיל במלחמה ולנקום את דמם של בני משפחותיהם שנרצחו . אבל הרכב כוח האדם של המגויסים היה מגוון, וכלל יוצאי אירופה ואחרים. ביחידות ימיות של ממש שירתו מתנדבים מעטים, שכן רובם שירתו במתקנים ובכלי שיט חופיים במקצועות מכונאות, מסגרות, נגרות או הנדסה. 13 קצינים ממינוי הסוכנות היהודית עסקו במקצועות המכונה, חשמל ואלקטרוניקה, וקצין אחד התמנה לתפקידים מיוחדים. סך הכל מנתה ההתנדבות לצי הבריטי כאלף ומאה יהודים ארצישראליים.
המתנדבים לצי היו מעוניינים לעבוד ולשרת בים, אך מעטים זכו להגיע לכלי השיט. במרוצת הזמן הוצבו שבעה ממתנדבי היישוב בצוללות, שמונה עשר בטרפדות, מאתיים בסירות מנוע בתוך הנמלים, מאה וחמישים באוניות מלחמה שונות, שמונה עשר שירתו כאלחוטאים, והשאר ביחידות חוף שונות בנמלי הים התיכון וגם לעתים מחוצה לו, בעיקר בתפקידי הנדסה ותחזוקה של אניות.
היו מתנדבים שהתגייסו לצי תוך עקיפת מנגנוני הביורוקרטיה של ההגנה והסוכנות. מינוי הקצינים היה של הסוכנות, לפי מפתח השכלה אקדמית. הקצינים היו מהנדסים בהשכלתם, וקיבלו מנוי של לוטננט (סרן בצי) ואחר כך מינוי נמוך יותר של סב-לוטננט (סגן בצי), אף שלא כל מהנדס קיבל מנוי של קצין. כקצין קישור למתנדבי הצי הבריטי התמנה רב חובל זאב הים.

בסיסי הצי שבהם שירתו מתנדבי היישוב

בסיס מורטה - HMS Moreta: עם התגייסותם הוצבו המתנדבים היהודים בבסיס מורטה שבחיפה. מבסיס זה הופנו בהדרגה למספנות באלכסנדריה, בפורט סעיד, בתעלת סואץ, בטריפולי ובבנגזי. היו גם שהגיעו לביירות, למאסאווה, למלטה ולמתקנים אחרים. בסיס מורטה היה למרגלות הכרמל, במקום בו נמצאים היום קריית אליעזר ומוזיאון ההעפלה וחיל הים. בבסיס זה גרו מתנדבי הצי ששירתו בחיפה. שלמה יעקבסון, יוצא המחלקה הסורית, שרת בו כמש"ק משמעת ושלישות. אימוני המתנדבים התנהלו בבסיס טירה במבואות הדרומיים של חיפה. הבסיס נסגר עם סיום המלחמה. בתקופת מלחמת השחרור הוא נמסר לסוכנות היהודית ושימש כמרכז קליטה לעולים חדשים.
בסיס מספנות חיפה - RN Haifa Shipyards: בנמל חיפה. שירתו בו בעלי מקצוע שונים ביניהם, ג'ו נוביק, המהנדס ליווטיננט רינגר, ולוטננט קומנדר מיטשל שסייע רבות ביחסו האוהד בגיוס המתנדבים לצי.
בסיס מידוויי - HMS Midway: היה בביירות והגיש שירותים לכלי שיט שונים. שירתו בו 10 מתנדבים ארץ ישראלים.
בסיס פורט סעיד: בשל היותו בפתח תעלת סואץ היה מהחשובים שבבסיסי הצי. בתי המלאכה טיפלו בקשת רחבה של כלי שיט. היו אלה אניות קיטור מכל הגדלים, כולל ספינות טורפדו וצוללות. אנשי הצי התגוררו בבית הצי Navy House. בסיס זה מנה 200 ימאים, מהם חמישים יהודים.
בסיס סנדרס - HMS Sanders: לא רחוק מאיסמעיליה. טיפל בכלי נחיתה וכלים קטנים. שירתו בו מאה אנשי צי, מתוכם שלושים יהודים.
בסיס סטג - HMS Stag: בקרבת נמל סואץ ותפקידו היה להגיש שירותים טכנים שונים לכלי שיט שבאו מאזור הקרבות במזרח הרחוק. שירתו בו מספר יהודים.
בסיס אדבייה HMS Adabiya: ליד פורט פואד. מילא תפקיד חשוב בהכנת הפלישה לסיציליה כאשר לוטננט בנימין קסל שיפץ בפעולת חרום את מנועי סירות הנחיתה האמריקניות, שנחשבו בלתי אמינים והתקלקלו לעיתים תכופות. על פעילותו זו הומלץ לדרגת לוטננט-קומנדר (רס"ן), אך הנציב העליון לא אישר את העלאתו בדרגה. הוצע לו גם פיקוד על אוניית תיקונים גדולה במזרח הרחוק, אך סיום המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט ביטל את המנוי. בבסיס שירתו 500 ימאים, מתוכם 15 בעלי מקצוע יהודים.
בסיס די.אי.אם.אס - Defensively Equipped Merchant Ships) HMS DEMS), פורט תאופיק: מחנה קטן שעסק בהדרכת תותחנות לימאים מצי הסוחר. הצוות אימן את הימאים בתותחנות. שירתו בו שלושים אנגלים ועשרה יהודים.
בסיס נייל - HMS Nile: בסיס מפקדת הצי הבריטי של האזור המזרחי של אגן הים התיכון. מכאן פעלו המשימות המבצעיות של השייטות השונות. בסיס זה טיפל בנושאי אפסנאות וכח אדם. בבסיס זה שירת זאב הים כקצין קישור של המגויסים היהודים באזור. בבסיס שירתו ימאים יהודים שהפעילו סירות מנוע. בשנת 1942 הוקם באלכסנדריה, בראס אל תין, בסיס קטן לתחזוקה ותיקון של עשר ספינות משמר חופים שצדו צוללות אויב בחופי מצרים. היהודים היוו סמל למקצוענות, ולימים נתמנה למהנדס הבסיס לוטננט שניידר היהודי.
בסיס פרומתאוס - HMS Prometheus: בנמל אלכסנדריה, התמחה בתיקון אביזרים קטנים לכלי שיט. בבסיס שירתו 80 בעלי מקצוע ומתוכם 15 יהודים.
בסיס קנופוס - HMS Canopus: בסיס מגורים לבעלי המקצוע בנמל אלכסנדריה היו בו בריטים ויהודים. 
בסיס ספינקס - HMS Sphinx: שימש כמחנה מעבר מרכזי של הצי הבריטי במצרים. שכן בשולי העיר אלכסנדריה. גרו בו מתנדבים יהודים גם כן.
בסיס ס.ס.מ.ד - HMS S.S.M.D: שכן בלב אלכסנדריה. הוקם בראשית 1943 באחוזת הברון היהודי פליקס דה מנשה. בחווילה הותקנו חדרי שירותים שונים וצוותים בהם כ-120 ארצישראלים התאכסנו בה. מפקדיהם גם הם ארצישראלים, לוטננט שניידר ולוטיננט גינזבורג.
בסיס מוסקיטו - HMS Mosquito: שכן באלכסנדריה ובו טופלו טרפדות וכלי שיט קטנים ונערכו מבחנים מקצועיים כמו גם קורסים כגון, צלילה לעומק 10 מטר לצורך עבודה תת-ימית. בקורסים השתתפו ארצישראלים שתורגלו גם בהגנת הנמל, בצלילה ובבדיקת דפנות אוניות מפני מוקשי עלוקה.
בסיס מאסאווה - HMS Bull Massawa: שכן בעיר מאסאווה בחבל אריתריאה לחופו של הים האדום. טרם הגעת בנות הברית שימש הבסיס את הצי האיטלקי. היה בו מעגן ומפרץ טבעי והיווה נקודה אסטרטגית לצי שלחם בגזרת האוקיינוס ההודי. עם נסיגתם מן הבסיס,טיבעו האיטלקים מספר אוניות כדי למנוע מבעלות הברית שימוש בו. הבסיס היה ברשות האמריקאים כאשר המהנדס היהודי קומנדר אדוארד אלסברג, ראש יחידת ה-Salvage של הצי האמריקאי, מפנה את כל כלי השיט הטבועים. הבסיס הועבר לצי הבריטי, והיו בו מספר ארצישראלים שהיו שותפים להמשך פינוי כלי השיט הטבועים והפיכת הבסיס לשרות תיקונים עם מבדוקים. תנאי השרות בבסיס זה היו קשים ביותר, והטמפרטורה בו על המבדוק הצף הגיע ל-50 מעלות ומעלה. לשם כך, הוציאה מפקדת הצי הנחיות לחופשה רפואית של שבוע, אחת לשבועיים באסמרה. היו יחסי כבוד בין הארצישראלים לבין הבריטים, האמריקאים והאיטלקים. מפקד הבסיס היה קפטיין אדמונד פרנסיס פיצג'רלד אשר היה אוהד של המתנדבים הארץ ישראלים, מפקד מחלקת הנדסה היה לוטננט קומנדר ויליאם גדס הסקוטי שהיה אוהד אף הוא של המתנדבים הארץ ישראלים ושמר עמם על קשר עת עברו ליחידות אחרות.
בסיס פניקס - HMS Phoenix: בסיס זרוע האוויר של הצי (FAA) פניקס (Phoenix) הגיעו שני מתנדבים לקורס טיס של הצי, כאשר אימון הטייס עצמו היה צריך להתרחש באנגליה או בארצות הברית.
עג'מי: בית הסוהר של הצי הבריטי באלכסנדריה. תנאי הכליאה בו היו קשים. תקופת הכליאה בו הייתה 21 ימי מחבוש. העבירות שנענשו היו העדרות ללא רשות, משמעת ועריקה ומעשים פלילים. בודדים מן הארצישראלים הגיעו לשם.
אבו כביר: בסיס זה שכן בקרבת אלכסנדריה. שיפצו בו מנועי מטוסים של חיל האוויר המלכותי (ה-RAF) ומנועי סירות טורפדו. בסוף 1942 שירתו בו 25 מכונאים ארצישראלים.
בנגאזי: עם כיבוש בנגאזי על ידי הארמייה השמינית, נשלחו לבסיס 15 בעלי מקצוע יהודים מחיפה ואלכסנדריה לתחזוקה ולתיקון כלי שיט בנמל. בשעות הערב של 1 במאי 1943 נשמעה אזעקה בבסיס. ממגדל התצפית דווח כי מטוסי צלילה גרמנים התקיפו שיירה ימית בריטית, ומספר אוניות במרחק עשרה מייל מהבסיס טבעו. בשיירה היו אנשי יחידת התובלה היהודית 462. המתנדבים יצאו מיד עם סירות וחילצו כמה עשרות ניצולים יהודים.
טריפולי: בסיס זה הוקם לאחר שכוחותיו של רומל מוגרו. לבסיס הגיעו 10 יהודים מחיפה שעזרו בהתארגנות הבסיס מבחינה מקצועית. שימש כבסיס זניקה לפלישה לסיציליה. לויטננט קומנדר מיצ'ל שעזר רבות בגיוסם של הארץ ישראלים נהרג בו מהתפוצצות מדחס.
בסיס ביירות מחנה מיידון: מחנה זה שימש כבסיס הצי הבריטי בביירות ושימש בתחילת המלחמה, אחרי כיבוש לבנון מצרפת של וישי, כמקום מושבו של קפטן לידקר עד אשר העביר את דגלו ומושבו לנמל חיפה. הבסיס הגיש שירותי תיקונים ואספקה לכלי השיט שהגיעו לאזור. בבסיס זה שירתו עשרה ארצישראלים בתפקידים שונים.

יחידת הגנת הנמל - Boom Defence

בשלהי שנת 1941, עוד לפני פתיחת שערי הגיוס הרשמי לצי, הסכימה מפקדת הצי בחיפה לפי בקשתו של דוד הכהן למסור חלק מהגנת נמל חיפה ליהודים. הנמל היווה מטרה להתקפת צי הצוללות האיטלקי, אשר הצליח לשלח לפתח הנמל טורפדו שפגע באונייה. תשובת הבריטים הייתה משולבת, התקנת רשת פלדה לחסימת פתח הנמל נגד תקיפת טורפדו, והתקנת פונטונים לפניה כהגנה נגד סירות נפץ מיחידת הצי האיטלקי בפיקודו של האציל מבית בורגזה. תפקידם המוגדר של אנשי הגנת הנמל היה לשמור על רשת החסימה לנמל כנגד צוללים קרביים עוינים (אנשי צפרדע). הקבוצה מנתה 12 איש, בתוכם בוגרי הקורסים הימיים של ההגנה מקבוצת הכ"ג ומקבוצת החפרים ששירתו ביוון. הימאים הפליגו בסירות והיו זורקים פצצות עומק כדי לפגוע בצוללי אויב. אנשי היחידה התגוררו במלון רקס בחיפה, ואחר כך הועברו לבסיס מורטה. חלקם עסקו בהברחת נשק בסיוע חיילי הבאפס ששמרו על שובר הגלים, ומפקד יחידה זו תת-קצין מוריס אריה נעצר ונכלא לשנתיים יחד עם עוד מלח בעוון הברחת נשק להגנה מן היחידה. מתנדב אחר ששירת כחיל ביחידה זו הוא לובה אליאב.

יחידת מבצעים משולבים - Combined Operation

מספר מגויסים יהודים הגיעו ליחידת המבצעים המשולבים של הצי . הייתה זו יחידת קומנדו שהנחיתה לוחמים בעורף האויב. בין הימאים היהודים ששירתו ביחידה זו היה דוד פרומר לימים ממלא מקום מפקד שייטת 13. בין המבצעים הייתה הפשיטה לדודקנז.

צוללות

בצוללות שירתו 7 מתנדבים ארצישראלים. משה בוק שירת בצוללת HMS Partin כמכונאי ומכשירן. בסיס הצוללות היה בביירות. לאחר מכן, עבר לצוללת חדישה יותר וזו השתתפה בהורדת אנשי קומנדו לחופי אויב ותקיפת אוניות גרמניות. עם כניעת גרמניה, הודות לכך שגרמנית הייתה שפת אמו, נבחר בוק לצוות מיוחד של צוללנים שמשימתם הייתה לקבל מן הגרמנים צוללות שלל מבסיסם בנורווגיה. היו אלו צוללות חדישות עם "שנורקל" לטעינת מצברים מתחת למים. טכנולוגיה שטרם הייתה ידועה לצי הבריטי, אחרי המלחמה פתח בוק חנות צילום ושעונים בחיפה, חנות שהפכה למקום מפגש חברתי ליוצאי הצי הבריטי והישראלי. צוללן ארצישראלי נוסף בשם משה מירון (מירצ'י) שירת כמכונאי בצוללת. צוללן נוסף היה יצחק מרק ששירת כמכונאי בצוללת. במהלך הקרבות הצוללת בה שירת טובעה, אבל יצחק, למזלו, היה בחופשה לרגל נישואי אחותו. לאחר המלחמה יצחק השתתף בהקמת כפר הדייגים "מכמורת", עסק בעלייה ב' ובמלחמת העצמאות, שירת בחיל הים.

בטרפדות M.T.B ובספינות קרב חופיות M.L

המתנדב עקיבא פסטרנק שירת בטרפדת בתפקיד אחראי חדר מכונה. הטרפדת השתייכה לשייטת העשירית של הצי המלכותי ופיטרלה במימי דרום איטליה וצפון אפריקה. בסיסה היה במלטה. המתנדב אורי ליפמן, יהודי יחיד בספינה. החליף את אחראי חדר המכונות שנהרג בפעולה בספינת קרב חופית. תפקידם היה ללוות שיירות ולבצע פעולות קומנדו בים האגאי בשיתוף עם לוחמי המחתרת היוונית. הצוות שמנה 15 איש השתתף בפלישה לאיטליה.

שירות בסיירת HMS Ajax

ראובן בראון שהיה ספק לאוניות הצי ושירת בבסיס חיפה צורף לקראת סוף שירותו לסיירת Ajax (הצלבנית) אשר צוותה השתתף במרדף אחר אוניית המערכה זוטא אדמירל גרף שפיי בקרב נהר לה פלטה טרם שירת באנייה. שירת כשנתיים עד שנדרש להשתתף עם הצוות בתרגול השתלטות על אניות מעפילים. משסרב בשל היותו יהודי, הורד מהסיירת והוחזר ארצה. (מאוחר יותר, לכדה הסיירת את אניית המעפילים אקסודוס).

ספינת משא מעץ, סקונר Schooner

בין המגויסים לצי הבריטי הייתה קבוצה של אלחוטנים יהודים שהשתתפו במבצעים שונים. הקבוצה אומנה בבית הספר לאלחוט באלכסנדריה. הם הופלו, ולא הוכנסו בסוד הצפנים. בשלהי 1944 הורגש מחסור גדל באלחוטנים עקב ההכנות לפלישה לסיציליה. קבוצה של אלחוטנים יהודים, ביניהם גד בן-ארי נשלחו לסקונר חופים בת 150 טון שסיפקה נשק ותחמושת ללוחמי המחתרת היונים באיי הדודקנז, שם השתתפו בפעילות הקומנדו נגד הגרמנים ובמעקב מוסווה אחרי תנועתם בבסיס הצוללות.

פונהיבן - HMS Foinhaven

ספינת קיטור מיושנת ששימשה במלחמת העולם הראשונה כשולת מוקשים. אחר כך שימשה כבית ספר צף לתותחנות נגד מטוסים לימאי הצי המסחרי. מאחר שספינה זו ביצעה את תפקידה קרוב לחוף, החליטה מפקדת הצי להפעילה על ידי צוות ארצישראלי שמנה 30 מכונאים וסיפונאים יהודים ו-10 בריטים בתפקידי פיקוד ומנהלה.
המתנדב אברהם רוזן, שירת על שולת מוקשים.

אנדבור - HMS Endevour

אונייה בת 2000 טון, שימשה למדידות ובסיסה היה בפורט סעיד. מיפתה את עומק הים. שירתו עליה מספר ימאים יהודים.

בולפינץ - HMS Bullfinch

אונייה בת 4000 טון. עסקה בנושאי תקשורת והנחת כבלים באזור המזרחי של אגן הים התיכון. שירתו עליה מספר אלחוטנים יהודים.

אייל - HMS Isle

אונייה בת 1000 טון. שימשה כשולת מוקשים באגן המזרחי של הים התיכון. שירתו עליה מספר יהודים.

בלנהיים - HMS Blenheim

אנייה בת 6000 טון. עגנה באלכסנדריה והוגדרה כאניית אם לתיקונים, ובעיקר עסקה בשיפוץ צוללות. בין 300 בעלי המקצוע ששירתו עליה היו כ-20 יהודים.

ויליץ' - HMS Weelich

אנייה אחות לבלנהיים, אשר עגנה בקרבתה, גם עסקה בתיקוני אוניות. הוצבו בה שישה בעלי מקצוע יהודים.

מתנדבי היישוב בקורס טיס של הצי

גולת הכותרת בצי הבריטי הייתה זרוע האוויר שלו (FAA Fleet Air Arm), וחלומם של מתנדבים היה לשרת כטייס בנושאות מטוסים. הפיקוד העליון של הצי ומשרד המושבות, חששו מגיוס המתנדבים לתפקידים מבצעיים, כדי למנוע שימוש בהכשרה הצבאית נגד בריטניה לכשמלחמת העולם תסתיים. הגיוס לחיל האוויר המלכותי היה במשורה, ובמנויי הסוכנות היהודית. איש מהמתנדבים לא הגיע לתפקידים אלה בכוחות עצמו.
בשנת 1943–1944 היה מחסור חמור באנשי צוות אוויר בחזית היפנית והאירופית, והצי יצא בקריאה למתנדבים משורותיו. לקריאה זו נענו שניים: אדמונד וילהלם ברילנט וצבי אבידרור.
אדמונד וילהלם ברילנט היה יוצא פלוגת משמר הרכבת. הוא היה בעל הכשרה בתעופה, ושימש כמדריך טיס של ההגנה בקלוב התעופה הארץ ישראלי בכפר ילדים. ברילנט שאף להיות טייס בצי, נשלח לקורס טיס והומלץ לקצונה על ידי קפטיין פיצג'רלד מפקד בסיס מסוואה ולוופטיננט קומנדר ויליאם גדס מפקד הנדסה בבסיס מסוואה. הוא שירת גם בבסיס חיל האוויר של הצי הימי (Phoenix), והשתלב בקורס הכשרת טייסים על נושאות מטוסים. הקורס לא יועד לארצישראלים, וברילנט הודח כשמפקדת הצי "גילתה" שהוא מתנדב ארצישראלי. הוא שירת בצי עד שנת 1946.
צבי אבידרור, שהיה מתנדב בצי הבריטי, עשה את ראשית שרותו על המשחתת "קרלייל" (HMS Carlyle) שהופצצה על ידי חיל האוויר הגרמני ליד כרתים וטובעה. משחתת הצי שעברה במקום משתה את אבידרור מהמים, והוא ניצל והוצב במצרים, שם ניסה להגיע לזרוע האוויר של הצי. הוא הוצב כמקלען על מטוס קטלינה PBY-5A לאחר תום המלחמה, ושירת בצי עד 1946. הסיבה הרשמית שנמנע ממנו להגיע לקורס טיס הייתה שאלת האנגלים "מה יקרה אם יפול בשבי כיהודי?". עם קום המדינה שירת בחיל האוויר וקיבל דרגת ייצוג של רס"ן בתפקיד קצין קדטים של הקורס הראשון בחיל האוויר. בשנת 1952 פרש מחיל האוויר במחאה על נטילת דרגתו והורדתו לדרגת סמ"ר. אבידרור שירת בטייסת 69 והביא את ה-B17 למוזיאון חיל האוויר בחצרים.

בשרות ההעפלה וה"הגנה"

מהימאים היהודים שבשירות הצי הבריטי נמנע לבוא לעזרת בני עמם באירופה, אך רבים מהם מצאו דרך לסייע במשימות ההגנה וההעפלה, וכן בארגון הקהילות היהודיות במצרים מחשש פורענויות אפשריות.
אחד מן המתנדבים, גרשון ריטוב, פעל באלכסנדריה במסגרת ארגון ההגנה בהתאם להנחיות נציג הסוכנות היהודית יעקב צור. נציג הסוכנות היה מעביר ידיעות על המתרחש בארץ ישראל בעת מפגשים של חברי ההגנה בבתי ציונים מבני המקום. לעיתים הגיעו לשם משה שרת ואליהו גולומב, שהיו מעבירים תדריכים באשר למדיניות ההגנה. באלכסנדריה אורגנו מגויסי הצי לחוליות ומחלקות, והקצו להם אזורי מגורים של יהודים כדי להגן עליהם במקרה של פרעות. כאשר הבריגדה היהודית התכוננה להפליג ממצרים לאיטליה נצטוו אנשי הצי, בראשותו של גרשון ריטוב, לרכז מידם כלי נשק ופנקסי חיילים. נאספו 300 פנקסים למחתרת בארץ. פירוש הדבר היה 300 עולים, אלו היו הכפילים לחיילי הבריגדה. בנוסף פעלו המתנדב מרדכי רון וחבריו באיסוף "תעודות מסע", וכך אפשרו לצעירים מן המקום לעלות ארצה עם אוניות המשא הישראליות "עמל", "עליזה" ו"עתיד".
מתנדבי הצי בחיפה סייעו בהברחת מעפילי האונייה חנה סנש שהגיעה לחיפה בערב חג המולד בשנת 1945 באמצעות שליחת משאיות נהוגות בידי נהגים יהודים מבסיס הצי. תרומה משמעותית נוספת הייתה של המתנדב ש. בן-קיקי, שרכש קשרי ידידות קרובים עם המפקד הבריטי של בסיס חיפה והצליח לרתום אותו לסיוע ברכישת נשק, אמצעי לחימה, תצלומי אוויר ואף אוניות.

קשרים עם הקהילה היהודית ופעילות פנאי

השרות הארוך בנכר יצר הווי מיוחד בין הימאים הארצישראלים, בעיקר בשעות הפנאי שלאחר שעות פעילות. בבסיסים קטנים ומרוחקים הייתה פעילות חברתית מצומצמת, והמתנדבים העבירו זמנם בקנטינה, בצפייה בסרט, בסיורים באזורם ובביקורים ביחידות שכנות. בערי הנמל הגדולות החיים היו תוססים יותר. הייתה פעילות חברתית מגוונת וקשר עם בני היישוב מיחידות אחרות ובעיקר, עם בנות היישוב מיחידת ATS. הוקם ועד של אזרחי המקום, מעין "ועד למען החייל היהודי", אשר אירח את המשרתים מכל הזרועות בבתי משפחות יהודיות, התפתחו קשרים ואף נקשרו בקשרי נישואין.
תפקיד נכבד בהווי הארצישראלי ובחיי התרבות של המתנדבים היהודים באלכסנדריה מילא מועדון ציוני שנקרא מועדון "התקווה". מועדון זה הוקם על ידי ההסתדרות הציונית, והיה מקום מפגש של כל החיילים היהודים מזרועות שונות של הצבא הבריטי. המועדון היה פתוח מידי ערב. פעלה בו ספרייה, עיתונות והיה גם מזנון. וועדת התרבות במקום דאגה לערוך מדי ליל שבת מסיבות עונג שבת, הרצאות ופגישות עם אורחים מארץ ישראל. מועדון זה היה מוקד ליצירת קשר עם יהודי המקום, ורבות מבנות המקום מצאו להן חתנים. החופות נערכו בבית הכנסת המפואר שבאלכסנדריה, בטקס רב רושם בנוסח ספרדי. ביום הניצחון על גרמניה ערכו המתנדבים היהודים מסדר צבאי מפואר בחצר בית הכנסת, ולאחר מכן התכנסו לתפילת הודיה.
מועדון "מנורה" שכן לא הרחק ממועדון "התקווה", ושימש כמסעדה לחיילים היהודים וכמקום מנוחה וקריאה. "מועדון הצי". "The Fleet Club" היה אחד ממתקני הבידור הגדולים באזור. המועדון השתרע על עשרות דונמים וגינתו בלבד שירתה כ-2000 איש. הבניינים כללו אולמי הופעות, קונצרטים, מפגשים וסרטים. היו שם ספריות, מסעדות ושירותי מלון ורחצה. בין באי המועדון היו ימאים דרום-אפריקאים, אוסטרלים, ניוזילנדים, קנדים, הודים, ארצישראלים ובריטים.
אחת לחצי שנה זכו הימאים לחופשה של מספר שבועות. אלו ששירתו במצרים נטו לתור את המקום והיו מבקרים בקהיר, לוקסור ואסואן שעל גבול סודאן. היו מקרים שהמחתרת המצרית ששיתפה פעולה עם הנאצים, ואף ניסתה לשדוד מהימאים את ספר התשלומים Seaman's Pay Book כדי להחדיר מרגלים גרמנים לצי, ללא הצלחה. מתנדבים אחרים תיירו בבעל בק בלבנון, בדמשק הסורית ואף הגיעו לעיראק ולאיראן. היו כאלו שקיבלו חופשה לארץ ונסעו ברכבת "אקספרס מצרים-ישראל". תחנות הרכבת היו בקנטרה, ברפיח ובאל עריש, ושימשו לתדלוק קטרים וכנקודות החלפת כסף ונקודות "נאפי" לכיבוד חופשי, ללא תשלום לחיילים.

ארגון יוצאי הצי הבריטי

ארגון יוצאי הצי הבריטי היה חלק מאיגוד חיילים המשוחררים בישראל (אחי"ם) ונקרא מועצת יוצאי הצי הבריטי המלכותי וחיל הים/צוות.
בראש האיגוד עמדו: זאב הים, אביגדור אלון, מוריס אריה, אריה קוטיק, שלמה יעקבסון וג'ו נוביק. ארגון זה שמר על קשר ומפגשים בין המתנדבים. המפגש הראשון התרחש בשנת 1968 במלאת 25 שנים לגיוס. המפגש השני התרחש במלאת יובל לגיוס והתרחש בשנת 1993. הכינוס האחרון נערך בבית השגריר הבריטי בספטמבר 2007. הכינוס היה ביוזמת צבי אבידרור ששירת בצי הבריטי.
נספח הצי ואנשי הצי המלכותי הבריטי, עמדו בקשר עם מתנדבי הצי הארצישראלים וב-7 במרץ 1992 הוזמנו לבקר במשחתת הטילים HMS SHEFFILD בעת שביקרה בנמל חיפה. הם כובדו בשריקת המשרוקית המסורתית כאשר קצינים עולים לסיפון. איגוד החיילים המשוחררים פורק והארכיון שלו ושל משוחררי הצי הבריטי הועבר למוזיאון ההתנדבות במושב אביחיל. כיום החל פרויקט תיעוד המתנדבים לצי באתר עמותת חיל הים תחת הכותרת שותפים לדרך, כמו כן מתועדת עשייתם ותרומתם של המתנדבים לצי וכן הופקו להם דפי לוחם במוזיאון הלוחם היהודי בלטרון.