google/wiki40b huggingface dataset:
קייזראג

גאוגרפיה

קייזראג הוא ההר הרביעי מדרום לעיר תון, והשני מצפון למעבר יאון (Jaun Pass), ברכס הקיצוני בצפון האלפים הברניים באזור המכונה גם טרום האלפים (Pre-Alps). הרכס מתחיל ליד העיר תון בהר גאנטריש (2,175), וממשיך לאורך עמק זימן דרך ההרים מרה (2,087), שאפארניש (2,107), וקייזראג (2,185), עד להר שאפברג (2,239) ליד אגם גרוייר (Lake of Gruyère) בשפלה השווייצרית, שם חוצה את הרכס מעבר יאון (המחבר את אזור גרוייר (district of Gruyère) שבשפלה השווייצרית עם עמק זימן (Simmental)), ומצידו הדרומי של המעבר ממשיך הרכס בהרים רודיגנשפיץ (2,124), דאן דה רות (2,236), דאן דה סאוויני (2,252), וניל נואר (2,389), ווניל קארה (2,197), ומסתיים בהרים רושה דה נה (2,042) ודאן דה ז'אמאן (1,879) שעל גדות אגם ז'נבה.
למרגלות ההר מצדו הצפון מערבי שוכן האגם השחור.

תיירות

ניתן להגיע לפסגת ההר באמצעות שביל רגלי שמגיע ממש עד הפסגה, וממנה ניתן לרדת במסלולים שונים לכיוון העמקים סביב.
שבת ראשון שני

שבת ראשון שני (באיטלקית: Sabato, domenica e lunedì) הוא מחזה קומי בן שלוש  מערכות פרי עטו של  אדוארדו דה פיליפו משנת 1959.

אודות ההצגה ועיבודי המחזה למסך

הצגת הבכורה התקיימה בתיאטרו קווירינו, רומא, ב-6 בנובמבר 1959. סרט טלוויזיה בבימויו של דה פיליפו הוקרן לראשונה ב-19 בפברואר 1962.
עיבוד לטלוויזיה בבימויו ובכיכובו של טוני סרווילו בבימויו, בעריכתו של פאולו סורנטינו הועלה לראשונה ב-24 בדצמבר 2004. סרט טלוויזיה בבימויו ובכיכובו של מאסימו ראניירי הוקרן לראשונה ב-1 במאי 2012.

תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בהווה, בביתם של רוזה ופפינו בנאפולי במשך שלושה ימים: מערכה ראשונה ביום שבת, מערכה שנייה ביום ראשון, מערכה שלישית ביום שני. 
המשפחה מתכנסת לארוחה ובמרכזה הראגו האגדי של רוזה. לסעודה מגיעים שלושת הילדים: רוברטו, רוקו וג'ולינלה. פפינו האב כועס על בנו רוקו, בגלל שהוא פתח חנות באזור יוקרתי ולא המשיך את המסורת המשפחתית של חנות הכובעים והבגדים, שייסד אנטוניו הסבא ומנהל פפינו הבן. רוזה כועסת על רוקו כי הוא לא מפגין כלפיה מספיק אהבה. ג'ולינלה רוצה לפתוח בקריירה משלה בטלוויזיה, אבל ארוסה פדריקו מתנגד לכך ולכן הם מסתכסכים. רוקו, שפדריקו הוא חברו הטוב ביותר, לא מוכן להשתתף בארוחה, אם פדריקו לא ישתתף בה ודורש מג'ולינלה שתשלים איתו. הסב אנטוניו, אינו מוכן להשתתף בסעודה אם רוקו נכדו האהוב לא ישתתף בה.  
הדודה מאמא, אחותו של פדריקו מצדדת בג'ולינלה, שרוצה קריירה עצמאית ואומרת שכל משפחתה הם אנאלפביתיים. היא מלווה בבנה אטיליו, שהוא כבר בוגר, אבל תלוי באימו כמו ילד קטן. וירג'יניה המשרתת, שהוריה הלכו לעולמם משגיחה על אחיה מיקלה, שמגיע אף הוא לבית. מיקלה נוהג להרביץ לאנשים שלועגים לקרחתו ונכנס בשל כך לכלא פעמים רבות ויש חשש שהוא יתפרץ גם בסעודה.  אנטוניו  הסב, מעצב הכובעים האגדי, פרש לפנסיה, אבל מתכנן לשוב לעסקים ושוקד על המצאתם של כובעים חדשים. לארוחה מגיעים גם השכנים, מנהל החשבונות לואיג'י ואשתו אלנה. פפינו חושד שיש רומן בין רוזה אשתו ללואיג'י ורב איתו בשל כך.

תרגומים לעברית בדפוס

אדוארדו דה פיליפו, שבת ראשון שני, נוסח עברי: דני הורוביץ, תל אביב : אור-עם, תשנ"א 1991.
מרקורליה

מרקורליה הוא חג רומי, והפסטיבל החשוב ביותר לכבודו של מרקוריוס, אל הסוחרים, המסחר והרווח. בחג זה, שנחוג ב-15 במאי, נהגו הסוחרים להתיז מים על ראשיהם, ספינותיהם, סחורותיהם ועסקיהם. המים נלקחו מבאר בפורטה קאפנה.
ויטור באיה

קריירה

באיה החל את הקריירה שלו במערכת הנוער של מועדון הכדורגל לקה. בגיל 16 נפצע בזרוע והומלץ לו לפרוש ממשחק, אך באיה המשיך בכל זאת. ב-1988 עבר למחלקת הנוער של פורטו, ושנה מאוחר יותר, בהיותו בן 19, ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת. הוא היה מחליפו של השוער הראשון שכתפו נסדקה באימון. באיה הציג יכולת טובה, שבזכותה נשאר השוער הראשון בקבוצה גם לאחר שובו של השוער הפצוע.
בתקופה זו באיה היה גם השוער הראשון בנבחרת הנוער של פורטוגל, אך הוא ויתר על השתתפות באליפות העולם לנוער כדי לבסס את מעמדו בקבוצתו. בעונה זו פורטו אמנם סיימה במקום השני בליגה והודחה מליגת האלופות כבר בשמינית הגמר, אך זו הייתה התחלה של תקופה מוצלחת בה השוער זכה בכמות שיא של אליפויות פורטוגל לשחקן - 9 - בנוסף לתארים רבים אחרים.
בקיץ 1996 עבר עם מאמנו בובי רובסון לקבוצת ברצלונה. בעונתו הראשונה הופיע ב-37 משחקי ליגה, עזר לקבוצה לסיים במקום השני ולזכות בגביע המחזיקות. למרות ההתחלה הטובה, בעיות בברך השביתו את באיה למשך שתי עונות שלמות. לואיס ואן חאל שהצטרף כמאמן הקבוצה ב-1997 העדיף את רוד הספ על פני באיה לאחר פציעתו, ובאמצע עונת 1998/99 השאיל אותו בחזרה לפורטו. הקריירה שלו החלה לשוב למסלולה, ובאיה הועבר באופן מוחלט לקבוצה הפורטוגזית. באיה נפצע באופן חמור פעם נוספת באמצע עונת 1999/00 ועבר ניתוח שהשבית אותו לתקופה ארוכה נוספת. הוא שב למשחק באופן הדרגתי בעונת 2001/02.
באיה חזר לרמה הגבוהה שהציג בעונת 2003/04. פורטו זכתה בטרבל: אליפות הליגה, הגביע הפורטוגזי וליגת האלופות, עם באיה כשוערה. הצלחתו בקבוצה הוכרה גם באופן אישי - הוא נבחר להיות כדורגלן השנה באירופה. 
ב-2004 ייסדו באיה ואשתו קרן צדקה שמטרתה לעזור לילדים ונערים במצוקה. ב-2005 הוציא ספר אוטוביוגרפי שנקרא "99 - ויטור באיה" (99 - כמספר חולצתו בפורטו מ-1999).
בעונת 2005/06 התערער מעמדו בקבוצה, והמאמן ההולנדי קו אדריאנסה העדיף את השוער הברזילאי הלטון. עונת 2006/07 הייתה עונתו האחרונה כשחקן פעיל. הוא שיחק בעונה זו במשחק אחד בלבד, במחזור האחרון של הליגה. מיד לאחר פרישתו ממשחק מונה להיות מנהל יחסי הציבור של המועדון.

נבחרת לאומית

באיה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל ב-19 בדצמבר 1990. מאז ועד 2002 ערך 80 הופעות לאומיות והיה שוער ההרכב הפותח ביורו 1996 ו-2000 וכן במונדיאל 2002, אף על פי שהתאושש מפציעה זמן קצר לפני כן. במשחק השלישי והקובע במשחק הבתים במונדיאל 2002 באיה הדף מספר כדורים מסוכנים של היריבה. נבחרת פורטוגל כבר פיגרה 1-0, והייתה זקוקה לניצחון כדי לעבור לשלב הבא. הצלותיו של באיה השאירו לפורטוגל את הסיכוי לנצח, אך שחקני ההתקפה לא הצליחו במשימתם והנבחרת סיימה את הטורניר כבר בשלב הזה.
גוסטב נוימן

קריירה

נוימן הפסיד בדו-קרב בלייפציג ללואיס פאולסן +3 -5 =3 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) 1864. בשני דו-קרבות שקיים בפריז, בשנת 1867 ניצח את שמעון אברמוביץ וינוור ואת סלסו זופידה בתוצאה זהה +3 -0 =0. בדו-קרב נגד שמואל רוזנטל ניצח נוימן +12 -2 =8.
במהלך שנות ה-60' המאוחרות של המאה ה-19 נוימן היה אחד מטובי השחמטאים בעולם. הוא ניצח בתחרות ברלין 1865 בתוצאה הנדירה +34 -0 =0 (פעם ראשונה ששחקן צבר 100% בתחרות חשובה), מקום ראשון באלברפלד 1865, מקום ראשון בדנדי 1867, רביעי בפריז 1867 (ניצח: איגנץ קוליש ), חלק מקום 3–4 בתחרות באדן-באדן 1870 (ניצח: אדולף אנדרסן) ומקום שני, אחרי אדולף אנדרסן בתחרות אלטונה 1872. מחלת נפש קשה מנעה ממנו להמשיך ולשחק אחרי שנת 1872.
בין השנים 1864–1867 ייסד וערך נוימן, בצוותא עם אדולף אנדרסן, את העיתון Neue Berliner Schachzeitung.
יחזקאל פנט (קצין)

תחילת דרכו

פנט נולד ב-1909 למשפחת רבנים ידועה בטרנסילבניה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. אבי סבו, האדמו"ר יחזקאל פנט, שעל שמו הוא נקרא, חיבר את הספר הידוע "מראה יחזקאל" והיה אבי שושלת חסידות דעש כשמייסד החסידות היה בנו הבכור, ר' מנחם מנדל. אביו, חיים בצלאל פנט, נשלח ללמוד בישיבת פרשבורג, אותה עזב כשנתפס לציונות והשתתף בקונגרס הציוני ה-12. הוא נשאר יהודי חרדי אך עזב את החסידות והפך למתנגד. המשפחה חיה ברווחה בעיר קולוזבר (היום קלוז') שבסביבתה עסק אב המשפחה בניהול אחוזות חקלאיות.
עם התפרקות הקיסרות האוסטרו-הונגרית לקראת תום מלחמת העולם הראשונה וסיפוח טרנסילבניה על ידי רומניה, החליט אב המשפחה לעלות לארץ ישראל. הוא מכר את כל רכושו, וב-1922 הפליגה המשפחה באנייה שכורה מקונסטנצה לנמל חיפה דרך מיצרי הבוספורוס. לאחר שנתיים של מעברים השתקעה המשפחה בגבעת עדה. פנט בן ה-13 נשלח ללמוד חקלאות במקווה ישראל, שם גם גויס ל"הגנה".

פעילות בהגנה

עם תום לימודיו חזר פנט לגבעת עדה, התמנה למפקד האזור ולקח חלק פעיל בהגנת המושבה בתקופת מאורעות תרפ"ט (1929). מכאן ואילך הייתה דרכו רצופה פעילות ענפה ומתמשכת בשורות ההגנה. ב-1931 הגיע להרצליה, נמנה עם מפקדי המושבה, השתתף בהורדת מעפילים שהגיעו לחופיה והסתיר במרתף ביתו מוקד קשר סודי של הארגון. בהרצליה פגש את פסיה לבית בוקטמן והשניים נישאו. הוא עבד כמנהל פרדסים ואורז ראשי והיא עבדה במשתלת הפרחים של משה איכילוב. ב-1940 עזבו בני הזוג את הרצליה ועברו להתגורר בעמק יזרעאל, שם מילא פנט תפקידים פיקודיים – מדריך בנפות יזרעאל וגלבוע ומפקד נפת זבולון.
באחת התקריות עם רועים ערביים ליד אלונים, נפגע פנט בראשו ונותר בשטח פצוע אנוש לאחר שבני ליוויתו ברחו מאימת התוקפים. אחיה בן עמי מנהלל שחזר לבדו לשטח, פינה אותו והציל את חייו. באירועי "השבת השחורה" הצליח פנט, יחד עם אחדים מעמיתיו, לחמוק מהמצוד של הצבא הבריטי ולהסתתר.
בשנים 1944 עד 1947 פיקד על נפת זבולון.

שרות בצה"ל

בעיצומה של מלחמת השחרור עבר פנט מההגנה לצה"ל. שימש סגן מפקד חטיבת גולני ולאחר מכן מפקד מחוז העמק. כשהתגייס קיבל דרגת סגן-אלוף. בתקופה שבין ספטמבר 1949 וינואר 1950 פיקד על חטיבת כרמלי והועלה לדרגת אלוף-משנה. בהמשך דרכו בצה"ל היה מפקד מחוז, מפקד הגנה מרחבית צפון ובין השנים 1960-1963 שימש כראש ההגנה האזרחית הארצית (הג"א). ב-1960 פיקד על מצעד צה"ל שנערך בחיפה.

תפקידים אזרחיים

בשנת 1964 השתחרר מצה"ל והחל לעבוד במשרד השיכון כמנהל מחוז חיפה והצפון. בתפקידו זה פעל רבות לבניית שכונות חדשות ובתי קבע למפוני המעברות ולעולי ברית המועצות שהגיעו לארץ בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים. הקדיש משאבים רבים לבניית מוסדות ציבור, בתי ספר ומרפאות בערי הפיתוח וביישובים הערביים בצפון. 
לאחר פרישתו ממשרד השיכון שימש במשך שלוש שנים כמנהל בנק טפחות בסניף הגליל. בין תפקידיו האזרחיים האחרים, כיהן כיו"ר ועדות מל"ח (משק לשעת חירום) וכנשיא מועדון רוטרי בקריית טבעון.

חיים אישיים

לפנט ורעייתו נולדו שלושה ילדים: עמוס פנט (לימים פרופסור לווירולוגיה באוניברסיטה העברית); מיכל פנט-פלג; ויאיר פנט, שנהרג ב-1 בספטמבר 1970 בפעולה של סיירת גולני לביעור קיני מחבלים ב"פתח לנד" בדרום לבנון.
יחזקאל פנט נפטר בקריית טבעון ב-1984.
מונווי

היסטוריה

מאז ייסודה, הייתה מונווי עיירה מבודדת, כאשר שיא האוכלוסין שבה היה 150 תושבים בתחילת המאה ה-20.
בשנת 2000 חיו בה רק שני אנשים - אלזי איילר ובעלה, רודי, שנפטר לאחר 4 שנים.
אלזי החליטה להמשיך ולהתגורר במונווי, ואף הקימה שם מסעדה וספרייה.
כיום אלזי איילר היא תושבת העיירה היחידה, והיא משמשת אפוא גם כראש העירייה.
בית הכנסת והמרכז למורשת היהדות ע"ש צימבליסטה

המבנה

המבנה משמש בראש וראשונה את ציבור הסטודנטים ואת סגל האוניברסיטה, אך הוא פונה גם אל הציבור הרחב. הוא שוכן בפינה הדרום-מזרחית של הרחבה המרכזית בקמפוס, כדי להבטיח את נגישותו לקהל. 
שטחו של המבנה הוא 760 מ"ר, והוא הוקם בשנים 1997-1998. הוא עשוי בצורת שני מגדלים זהים שגובהם 13.5 מטר; המגדלים רבועים בבסיסם והם הופכים אט אט לעגולים. במגדל המזרחי שוכן בית הכנסת ובמערבי אולם ההרצאות והכנסים. אולם מבואה נמוך יותר מחבר בין שני המגדלים, והמבנה נדמה לספר תורה למתבונן בו מדרום ומצפון. הציפוי החיצוני של המבנה עשוי מאבן בגוון אדמדם אשר הובאה מהרי הדולומיטים באיטליה, לאחר שניסיון להשתמש באבן ירושלמית לא הביא לתוצאה אסתטית. הציפוי הפנימי של המבנה עשוי מאבן בגוון זהוב דמוי-עץ אשר הובאה מטוסקנה.
באולם ההרצאות 150 מקומות ישיבה והוא משמש לפעילות התרבותית של המרכז ולתפילה לא אורתודוקסית. מולו שוכן בית הכנסת האורתודוקסי ובו ארון קודש העשוי מציפוי של אבן שוהם שהובאה מפקיסטן וסביבו רצועת אוניקס המאפשרת חדירת אור יום. מעל הארון חקוקה הכתובת "שויתי ה' לנגדי תמיד" ומשמאלו נר זיכרון מעוצב. מעל אולם בית הכנסת תלויה מעין חופה בצורת ריבוע החופפת  לשטח רצפת האולם, אך בשל גובהה היא נושקת לקירות המבנה שצורתם בגובה זה היא כשל עיגול רק בארבע פינותיה. מושבי בית הכנסת ניצבים בשורות משני צדדיו, ומחיצה ניידת מבדילה את עזרת הנשים מיתר האולם. בית הכנסת פעיל רק בימי חול והוא סגור בסופי שבוע ובחופשות אקדמיות. במבנה פועלים גם חדר עיון קטן וחדר תצוגה.
אנדרטת מייקל פאראדיי

היסטוריה ותיאור האנדרטה

האנדרטה עשויה פלדת אל חלד, צורתה קופסתית, והיא עוצבה על ידי האדריכל הברוטליסטי רודני גורדון בשנת 1959 ונבנתה בשנת 1961 במרכז כיכר באלפנט אנד קאסל, בסמוך לשכונת ניואינגטון באטס בה נולד פאראדיי.
בתוך קופסת האנדרטה ממוקמת תחנת תמסורת חשמלית של קו נורת'רן של הרכבת התחתית של לונדון (שימוש ראוי לאור העובדה שפאראדי היה אחד מחוקריו הראשונים של החשמל). 
גורדון תכנן את האנדרטה מזכוכית מתוך כוונה שיראו את השנאים שבתחנת הממסר, אולם מחשש של ונדליזם הוחלט לבנות את האנדרטה מפלדה.
בשנת 1996 הוכרזה האנדרטה כמבנה בעל חשיבות אדריכלית המיועד לשימור. באותה שנה שונתה תאורת האנדרטה בעקבות תחרות שארגנה רשת ה-BBC במסגרת תוכנית הילדים בלו פיטר.
תוכניות לפיתוח האזור כוללות הצעה להזזת האנדרטה 400 מטרים לכיוון דרום מזרח ולהציבה בסמוך למוזיאון קאמינג.
הדס גרינברג

ביוגרפיה

גרינברג החלה את דרכה ב-2005 כשדרית קווים ברשת ב' של קול ישראל במסגרת התוכנית "שירים ושערים" וכתבת במקומוני "מעריב", "זמן חיפה" ו"זמן קריות". בין השנים 2006–2016 עבדה כשדרית קווים ובעלת טור בערוצי צ'רלטון (ספורט1/2), ואף הגישה את חדשות היורו ותוכניות אולפן אינטרנטיות. 
במהלך שנים אלו (2006–2016) עבדה גרינברג ככתבת וסיקרה את הספורט הישראלי באתר nrg מבית "מעריב", ב"וואלה ספורט" וב"ידיעות אחרונות".
בשנת 2010 הגישה את מהדורה החדשות הצפונית היומית מבית קודה תקשורת, מהאולפנים בקריית שמונה. 
בשנת 2011 החלה גרינברג לשדר בערוץ הראשון את "המשחק המרכזי" בכדורגל ובכדורסל ואת משחקי נבחרת ישראל בכדורגל. גרינברג משדרת את משחקי מוקדמות המונדיאל בתאגיד השידור הציבורי, את משחקי היורוקאפ של הפועל ירושלים בכדורסל בערוץ 20 ועורכת את תוכנית הרדיו של רון קופמן, צביקה שרף, יוני הללי, אריה מליניאק ומשה פרימו, ברדיו 103FM. ב-2 בנובמבר שודרה תוכניתה האחרונה ברדיו ללא הפסקה. 
גרינברג מרצה במכללות לתקשורת ספורט.
באוקטובר 2017, לאחר משחקה של נבחרת ישראל מול נבחרת ספרד, ראיינה את המאמן אלישע לוי ושאלה אותו אודות כשלונה של הנבחרת וסיכום הקמפיין, אך למרות דבריו של לוי שהוא מעדיף לסכם במועד מאוחר יותר שאלה אותו שוב ושוב מעל 10 פעמים בווראיציות שונות, הראיון עורר נגדה ביקורות וטענות לחוסר נימוס בולט ותוקפנות, ומנגד אמירות שכך על עיתונאית לעשות את עבודתה.
בנובמבר 2017 הצטרפה לחברת החדשות בכאן 11 תאגיד השידור הישראלי.
בספטמבר 2018 מונתה גרינברג לכתבת פלילים בחדשות כאן 11.
אשכאן דז'אגה

קריירת מועדונים

דז'אגה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הרטה ברלין בעמדת הבלם. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במחזור הפתיחה של עונת 2004/2005 נגד בוכום שנגמר בתיקו 2:2, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק במועדון, כאשר הוא בן 18 וחודש. בעונת 2005/2006 הועבר מעמדת הבלם לעמדת הקשר תוקף ובאותה עונה הפך למלך השערים של המועדון עם 10 שערים. בקיץ 2006 זכה עם המועדון בגביע האינטרטוטו.
בקיץ 2007 דז'אגה חתם בוולפסבורג. בעונתו הראשונה הרשים עם 8 שערים, בעונתו השנייה זכה עם המועדון באליפות. בעונת 2009/2010, עזב המאמן פליקס מגאת את המועדון ודז'אגה איבד את מקומו בהרכב. בעונת 2011/2012. בקיץ 2012 הגיע הצעה מפולהאם, דז'אגה הביע את רצונו לעבור, אולם קבוצתו הערימה קשיים אך בסופו של דבר יצא המהלך לפועל.
ב-31 באוגוסט 2012, חתם דז'אגה בפולהאם ל-3 שנים עם אופציה לשנה נוספת, תמורת 2.5 מיליון אירו. בכך הפך להיות האיראני השלישי בפרמייר ליג, אחרי אנדרניק טיימוריאן וכרים בגארי. ב-20 באוקטובר 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0:1 נגד אסטון וילה. ב-10 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב בתיקו 3:3 נגד ארסנל. ב-4 בדצמבר 2013, דז'אגה הבקיע את שערו הראשון בפולהאם נגד טוטנהאם הוטספר. בסיום עונת 2013/2014 נבחר לשחקן העונה על ידי אוהדי הקבוצה, אך ירד עם הקבוצה לפוטבול ליג.
ב-29 ביולי 2014 חתם דז'אגה באל-ערבי הקטארית, שם הבקיע תשעה שערים ב-45 הופעות.
בינואר 2017 חתם דז'אגה בוולפסבורג, ושב לקבוצה המזוהה ביותר עמו. עם זאת, ערך במהלך העונה רק שתי הופעות בקבוצת המילואים, מאחר שסבל מפציעה חמורה. דז'אגה חזר לכשירות לקראת צמד משחקי פלייאוף הירידה מול איינטרכט בראונשווייג, ונכנס כמחליף בשני המשחקים, בהם ניצחה וולפסבורג בתוצאה הזהה 1-0. דז'אגה שוחרר מהקבוצה בקיץ 2017.

קריירה בינלאומית

דז'אגה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה ואף זכה עימה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2009. לפי חוקי פיפ"א הוא לא היה זכאי לשחק עבור איראן, עם זאת לאחר שינויים בהחלטות פיפ"א אופשר לו לשחק בנבחרת איראן. ב-21 בפברואר 2011 זומן לנבחרת הבוגרת של איראן על ידי המאמן קרלוס קיירוש. ב-29 בפברואר 2012 ערך את הופעתו הבכורה במדי הנבחרת במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 נגד קטאר בה הבקיע שני שערים. במוקדמות גביע אסיה בכדורגל 2015 הבקיע שני שערים נוספים נגד נבחרות תאילנד ולבנון. דז'אגה נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
אוני פרס

אוני פרס (באנגלית: OniPress) היא חברת קומיקס אשר הוקמה בשנת 1998. החברה מוציאה לאור קומיקס למבוגרים המתמקד בסיפורים הומוריסטיים על חבורת צעירים בעלי נקודת מבט מעוותת על החיים (לדוגמה - ג'יי ובוב השקט).
בעקבות הספרים יצאה סדרת סרטים שביים קווין סמית (שגם כתב את הקומיקס) הידועים בדיאלוגים השנונים שבהם וסגנונם יוצא הדופן.
פרתנוקרפיה

פרתנוקרפיה הוא תהליך ייצור הפירות באופן טבעי או מלאכותי, ללא הפריה מוקדמת בשחלות. פירות מואבקים ומופרים הם בעלי זרעים ואילו פירות פרתנוקרפיים הם חסרי זרעים. מסתבר כי פרתנוקרפיה טבעית אינה אלא מוטציה הגורמת להפרדת תהליך התפתחות הפרי מתלותו במנגנוני הפיקוח ההורמונלי של הזרע. פרתנוקרפיה מושרית היא יצירת פירות ללא זרעים על ידי טיפולים הורמונליים חיצוניים כגון: ריסוסים באוקסין, בג'יברלין או בציטוקינין. פירות פרתנוקרפיים אינם מסוגלים להתרבות באופן עצמאי.
מקרה פרטי של פרתנוקרפיה הוא גדילת פלפל קטן בתוך פלפל גדול יותר. המדענים לא הצליחו להגיע לכלל מסקנה מהו מקור התופעה, אך נפסלו ההשערות כי הדבר קשור בתנאי טמפרטורה מתאימים או בחומרים מזינים המצויים בפלפל. פלפל הגדל בתוך פלפל אחר יכול להיות מעוקם ומעוות, אך גם יכול להתפתח בצורה תקינה לחלוטין.
מייקל שייבון

קורות חיים

שייבון נולד בוושינגטון הבירה אך גדל במדינות פנסילבניה ומרילנד במקביל, עקב גירושי הוריו.
בשנים 1987–1991 היה נשוי למשוררת לולי גרות. מאז 1993 נשוי לסופרת איילת ולדמן ולהם ארבעה ילדים. מתגורר בברקלי, קליפורניה.

כתיבתו

את ספרו הראשון, "מסתרי פיטסברג", כתב כשהיה סטודנט לתואר שני באוניברסיטת קליפורניה באירווין. הספר נשלח על ידי מורו של שייבון לסוכן סופרים ללא ידיעתו ובשנת 1988, לאחר ששייבון קיבל מקדמה יוצאת דופן של 155,000 דולר עבורו, יצא הספר והפך לרב-מכר.
את פרס פוליצר קיבל שייבון בשנת 2001 עבור הרומן "ההרפתקאות המדהימות של קוואליר וקליי", העוסק בקורותיהם של שני נערים יהודים בניו יורק במהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה.
רוב ספריו של שייבון עוסקים בזהות היהודית ובשואה, וכמו כן בנושאי מגדר, הורות וזיכרון.
בשנת 2018 הצטרף שייבון לצוות הכותבים של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: פיקארד“, בה ישמש גם כמפיק בפועל.
מחנה הריכוז צרווני קרסט

היסטוריה

במלחמת העולם השנייה לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, חולקה הממלכה לאזורי שליטה, ואזור ניש, נותר בניהול ישיר של הגרמנים. באמצע 1941 הוקם מחנה הריכוז שזכה לשם צרווני קרסט מסרבית: הצלב האדום בשל מתקני הצלב האדום אשר שכנו בסמוך. באוקטובר 1941 נערכה אקציה במחוז ניש ונעצרו יהודי ניש, לסקובץ והסביבה. ב-15 באוקטובר הובאו העצורים למחנה. ב-12 בפברואר 1942 נלקחו הגברים ליישוב הסמוך בובאני  ונורו למוות. הגופות הושלכו לקברי המונים שנחפרו על ידי אסירים בני רומה. הנשים והילדים גורשו למחנה ההשמדה סיימישטה, ושם נרצחו באמצעות משאיות גז.
במקביל הוצאו להורג על ידי הנאצים גם בני רומה וסרבים. בסך הכל נרצחו באזור המחנה כ-10,000 בני אדם. בשלהי 1944 שוחרר המחנה על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו. 
לאחר המלחמה הפך המקום לאתר הנצחה, הוכרז כאתר מורשת סרבית והוקם בו מוזיאון.
מפרשית

בומצ'ק

בומצ'ק (שיבוש עברי של המונח "Boom Vang") הוא התקן בסירות מפרשים המשמש למתיחה כלפי מטה של המנור במפרשית. הבומצ'ק מאפשר לשייטים לשלוט בצורת המפרש כך שתתאים לתנאי הרוח. כמו כן, הוא מונע מהמפרש מלהתרומם ברוחות מלאות וגביות.
SIN R1

מרוצי מכוניות "SIN R1"

דגם ה"SIN R1", דגם המרוץ "Sin R1 GT4" נטל חלק במרוץ מכוניות "קטגוריה AM" בסדרות "European GT4 series 2/2"  שנערכו באוסטריה.
בסלובקיה נהג המרוצים "IVAN VLACHKOV" נהג לראשונה בדגם המרוץ "Sin R1 GT4" (מצורפים סרטונים יו-טיוב)
בסופיה הגיע הדגם למקום השמיני.
משואת בלישה

משואת בלישה (באנגלית: Belisha beacon) היא פנס רחוב בצורת כדור מהבהב בצבע כתום, בראשו של תורן בצבעי שחור ולבן, שמטרתו להגביר את הנראות של מעברי החצייה עבור כלי רכב הנעים בכביש, בעיקר בשעות הלילה.
משואות בלישה נמצאות משני צידי מעברי החצייה בבריטניה, באירלנד ובסינגפור. גם בהונג קונג (שהייתה בעבר תחת שלטון בריטית) נשארו משואות בלישה במקומות מסוימים. המשואות נקראות על שמו של לסלי הור-בלישה, שהיה שר התחבורה הבריטי אשר הכניס אותן לשימוש בשנת 1934.
האור נוצר על ידי נורה פשוטה המחוברת למעגל חשמלי, אשר מייצר אות חשמלי לסירוגין, כדי להפיק את ההבהוב. ההבהוב נמשך בדרך כלל כשנייה, ואחריו נכבית הנורה למשך שנייה נוספת. ישנם מעברי חצייה אשר סונכרנו כך שבזמן שנורה אחת דלוקה, הנורה בצד השני תדלוק ולהפך, אולם למערכת יש נטייה לצאת מסנכרון בחלוף הזמן.
במספר מדינות בעולם קיימות גרסאות שונות של משואות בלישה. בניו זילנד דורש החוק להציב משואות בלישה לצידי מעברי חצייה, אולם לא נדרש שהכדור יכיל בהכרח נורה מהבהבת. בבריסביין שבאוסטרליה הותקנו מספר משואות בלישה בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים, אך רוב מעברי החצייה במדינה מסומנים על ידי שלטים צהובים גדולים שעליהם סמל של רגליים הולכות.
אקדמיית החממה (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

אקדמיית "החממה" השוכנת בחוף הדרומי של קליפורניה, מחולקת לשני בתים של תלמידים: הנשרים (הספורטיביים) והעורבים (החכמים). שני אחים - היילי ואלכס וודס, מתקבלים לבית הספר וצריכים להתמודד כשכל אחד מהם בבית אחר. בנוסף, הם יתמודדו עם אהבות חדשות, אתגרים ומשימות קשות ומאתגרות, וגם תעלומות לא פתורות על אמם האסטרונאוטית, שבמהלך משימתה נהרגה, בהמשך העונה מרקוס חוטף את ברוק ו"ג'ודי" מגיעה ומהפנטת אותה. בעקבות ההפנוט נפרדת מאלכס וחוזרת לדניאל, דניאל והיילי מוצאים את ברוק מההפנוט שניתה בו ברוק מספרת לדניאל ולהיילי מה היא זוכרת לפני ההפנוט ויחד תלמידי החממה מסכלים את מזימתם של ג'ודי וזאב שמשאיר פצצה ובורח, היילי הופכת לבת זוגו של דניאל בעוד שאמה מציעה למקס להיות בת זוגו, אך מקס מסרב מפני שאוהב את ג'קי במקביל ברוק ואלכס הופכים לזוג ודניאל והיילי הופכים לזוג מקס וג'קי הופכים לזוג.

צילומים

הצילומים התקיימו בישראל, באולפני ברודקאסט בחולון במשך שלושה חודשים, בין יולי-ספטמבר 2016. בנוסף התקיימו גם צילומי חוץ בארץ.
צילומי העונה השלישית והרביעית החלו בארץ בין אוקטובר-דצמבר 2018. בנוסף, צולמו צילומי חוץ בארץ וצילומי חוץ מיוחדים ואחרונים בחו"ל בתחילת חודש ינואר 2019.

קאסט ישראלי

מלבד הקאסט האמריקאי, לקחו חלק רב של שחקנים ישראלים בסדרה בתפקידים ראשיים, תפקידי אורח ומשנה ביניהם אריאל מורטמן, דור צויגנבום, מעיין בלום, תמיר גינזבורג (שהשתתף גם בסדרה המקורית, ואף נפגש בסצנה עם מקבילו מהסדרה האמריקאית), עמית יגור, ישי גולן, יפתח מזרחי, יובל ינאי, ניצן לברטובסקי, אפרת דור (אשר שיחקה בעונה השלישית של הסדרה המקורית את אירנה), הרצל טובי, אהרן קפלן, צביקה פורמן, דין גרבר, יפתח אופיר ונוספים.
מושזיב-מרדוך

מושזיב-מרדוך היה נסיך כשדי שמלך על בבל בין השנים 689-693 לפנה"ס. הוא נבחר למלך לאחר שהמלך הקודם, אציל בבלי בשם נרגל-אושזיב, נשבה על ידי סנחריב מלך אשור.
בתקופתו של סנחריב, בבל הייתה מדינה וסאלית של בבל. בזמן מלוכתו של סנחריב, בבל הייתה במצב מתמיד של מרד. גם המלך הקודם, נרגל-אושזיב עלה למלוכה בעקבות המרד באשור. מושזיב-מרדוך הנהיג את ממלכת בבל במרד כנגד אשור. הכשדים היו בעלי בריתם של מלכי עילם, למרד היו שותפים גם שבטים ארמיים, ושבטים מהרי הזגרוס כמו פרסומש , אליפי , אנשאן ונוספים. בשנת 691 לפנה"ס, על גדות החידקל, התנהל קרב ח'לולה  בין שני הצדדים. תוצאות הקרב לא היו חד משמעיות ושני הצדדים טענו לניצחון. הקרב לא שינה את הסטטוס של המלכים הלוחמים משני הצדדים, אבל אשור נסוגה מהאזור.
בשנה הרביעית למלכותו בחודש ניסן, איבד מושזיב-מרדוך את בן בריתו העילמי, המלך חומבן-נימנה השלישי העילמי סבל משבץ ואיבד את יכולת הדיבור. סנחריב ניצל את המצב וצר על העיר בבל. לאחר תשעה חודשי מצור הוא כבש את העיר. בנקמה על מותו של בנו של סנחריב אשור-נדין-שומי, שנלכד על ידי הבבלים בשנת 694 לפנה"ס, הוסגר לעילם ומת, החליט סנחריב להחריב את העיר, שרף אותה והרס את חומותיה ואפילו הסיט את נהר הפרת לתוך העיר. הוא לקח את פסלו של האל מרדוך לאשור. מושזיב-מרדוך נשבה ונשלח לאשור.
מעבר קרני

היסטוריה

בעקבות חתימת הסכם קהיר (הידוע גם כ"הסכם עזה ויריחו תחילה") ב-4 במאי 1994, הוקם מעבר קרני בצידו הפלסטיני של הגבול עם רצועת עזה, ליד גדר הגבול, במקום שבו נותר מסלול נחיתה מתקופת המנדט הבריטי, ששימש בשנים 1957–1967 מטוסים של כוח האו"ם ברצועת עזה. במלחמת ששת הימים נכנסו נגמ"שים של צה"ל לשדה התעופה בדרכם לכיבוש עלי מונטר ונקלעו למלכודת אש קשה. 
המעבר נוהל על ידי צה"ל בצד הישראלי, ועל ידי ארגון הביטחון המסכל מטעם הרשות הפלסטינית, ופעל במתכונת זו עד חודש מרץ 1996. בנוסף שימש המעבר את תושבי ההתנחלות נצרים, שכן הכביש המוביל אליו נחשב לציר הבטוח היחיד למעבר כלי רכב ישראליים ליישוב החל מאמצע שנות ה-90. המקום נקרא על שם בית אריזה שהוקם במקום ב-1967 על ידי היזם והפרדסן יוסף קרני. בית האריזה פעל עד פרוץ האינתיפדה הראשונה בשנת 1987, עת נסגר לאחר רצח מנהל המקום וסגנו על ידי פועלים פלסטינים שעבדו במקום. מצפון למעבר פעל בעבר מעבר נחל עוז ששימש כמעבר העיקרי לפועלים פלסטינים אל ישראל, ומאז שמעבר ארז תפס את מקומו, שוב אינו פעיל. 
במרץ 1996 נסגר המעבר לתנועה לאחר שהוברח דרכו המחבל המתאבד שביצע את הפיגוע בדיזנגוף סנטר ב-4 במרץ 1996. בעקבות האירוע ובשל מחלוקת עם הרשות הפלסטינית בעניין אמצעי הביטחון במקום, הוחלט על איזרוח המעבר ועל העברתו לשטח ישראל, והוא נפתח מחדש.

המעבר בשנות האלפיים

דרך מסוף הגבול שבמעבר קרני עברו סחורות מרצועת עזה לישראל ומישראל לרצועת עזה בהיקף של מאות משאיות ביום. תוצרת החקלאית ותעשייתית המיוצרת ברצועה יוצאה דרך מעבר קרני לישראל, לגדה המערבית ולעולם. עוד שימש המקום למעבר אספקה הומניטרית אל רצועת עזה. ארגוני הטרור הפכו את מעבר קרני ואזור התעשייה הסמוך אליו ליעד טרור מועדף, ותנועת המשאיות דרכו הלכה והצטמצמה מאז שנת 2003, שבה עברו דרכו 144,364 משאיות ועד שנת 2007 שבה עברו דרכו 52,211 משאיות בלבד. 
במרץ 2011, בעקבות מתקפות טרור רבות וירי נרחב של רקטות ופצצות מרגמה באזור מעבר קרני, החליטה ישראל לסגור את המעבר, ולהעתיק את פעילותו למעבר כרם שלום.