מרכז קניות

מרכז קניות או קַנְיוֹן הוא בניין או מספר בניינים המחוברים ביניהם, המכילים מגוון רב של חנויות המקושרות ביניהן ברחבות, בדרך כלל מקורות. מרכזי קניות מציעים תחליף למסחר העירוני המסורתי הקיים ברחובות הערים ומספקים לצרכנים תנאים נוחים לביצוע קניות. ככאלו מהווים מרכזי הקניות את אחד הסמלים המובהקים ביותר של תרבות הצריכה.

היסטוריה

מרכזי קניות הם טיפוס מסחר ותופעה עירונית וחברתית הקיימת בעיקר מן המחצית השנייה של המאה ה-20 אולם מקורותיו ההיסטוריים של מבנה התוחם בחובו חנויות רבות תחת קורת גג אחת עתיקים הרבה יותר. הספר "מדריך הרווארד לשופינג" (2002), שנערך על ידי האדריכל והתאורטיקן רם קולהאס, מסביר את מקורותיו של מרכז הקניות כבר בארקדות המסחריות של רומא העתיקה. כמו כן נחשבים הבזארים והשווקים המקורים של המזרח התיכון כאבטיפוס מסוים של הקניון המודרני. מרכז הקניות המקורה הראשון היה הבאזר הגדול באיספהאן, שנבנה במאה ה-10 ודומים לו נבנו גם באיסטנבול ובערים נוספות.
בשנת 1819 נפתח מרכז הקניות הראשון של לונדון - "מרכז קניות ברלינגטון" ובשנות ה-60 של המאה ה-19 נבנתה במילנו גלריית ויטוריו עמנואל השני אשר פועלת עד היום, שבה קוּרה רחוב מסחרי קיים והפך למקום בעל מאפיינים של מרכז קניות מודרני - רחבה מרכזית מקורה המוקפת חנויות.
מקור מרכזי הקניות של סוף המאה העשרים במרכזי הקניות של תחילת המאה העשרים: הפאסאז'ים בפריז, שאותם תיאר בהרחבה ולטר בנימין, וחנויות הכלבו. משנות ה-50 של המאה ה-20, עם תהליך הפרבור בערים רבות ועליית תרבות הפרוורים, לצד תפוצת המכוניות הרחבה, התפתחה בארצות הברית תרבות מרכזי הקניות - אלה מוקמו בחוצות הערים, ונבנו בצורה של הרחובות הראשיים שהיו קיימים בערים הקטנות בארצות הברית - אולם היו מקורים לחלוטין. הראשון במרכזי הקניות של ארצות הברית היה "מרכז הקניות נורת'גייט" בסיאטל, שנבנה ב-1950.

מרכזי קניות בעולם

במשך שנים היה מרכז הקניות הגדול בעולם בעיר אדמונטון, בירתה של הפרובינציה הקנדית אלברטה, והוא משתרע על 106,000 מטר רבוע. כיום מחזיקים בתואר "קומפלקס מרכזי הקניות הגדול בעולם" שני מרכזי הקניות רחבת מלך פרוסיה וחצר מלך פרוסיה שבפילדלפיה, המצויים בפרוור הקרוי קינג אוב פראשה (מלך פרוסיה). אולם הקניון הגדול ביותר כרגע הוא מרכז הקניות של אמריקה (Mall of America) הממוקם בבלומינגטון, מינסוטה, ומשתרע על שטח של 309,192 מטר רבוע.
מרכז הקניות של ערב נבנה בדובאי לנד, דובאי, באיחוד האמירויות הערביות בשנת 2008 וצפוי להיות לאחר השלמתו מרכז הקניות הגדול בעולם.

מרכזי קניות בישראל

ההיסטוריה של מרכזי הקניות בישראל מתחילה בשנות ה-70 של המאה ה-20. ב-1972 הוקמו מרכז כלל בירושלים ולונדון מיניסטורס במרכז תל אביב שאינם נחשבים כיום לקניונים בעלי המאפיינים המודרניים אך היוו בזמנם נקודות ציון בהתפתחות טיפוס העסק בישראל. חמש שנים לאחר מכן נפתח דיזנגוף סנטר שהיה למעשה מרכז הקניות הראשון המתפקד ככזה גם היום. "הסנטר" נבנה במרכז העיר, ברחוב דיזנגוף שהיה אז מרכז העיר התוסס ביותר, ונהנה ממיקום אסטרטגי ביותר בתקופה שבה עומסי התנועה בעיר היו פחות משמעותיים מהיום. 
שלב נוסף בהתפתחות מרכזי קניות היא תופעת הקמת המדרחובים (רחובות בעלי שדרות חנויות הסגורים לתנועת כלי רכב) המהווים גלגול נוסף בהתפתחות המסחר באותם עשורים ומעבר מהשווקים והחנויות ברחובות הראשיים למרכזי קניות ושהגלגול המודרני שלהם מכונה כיום "קניון פתוח" כגון מרכז הקניות ממילא בירושלים ובשונה מהמדרחובים בעבר כולל כיום גם שטחי חנייה סמוכים תת-קרקעיים.
רק בשנת 1985 נפתח קניון איילון ברמת גן שנבנה על פי התפישה של מרכזי הקניות האמריקניים - מתחם קניות מקורה וממוזג מחוץ למרכז העיר עם מגרשי חנייה רחבים סביבו. הקניון הוקם ביזמת דוד עזריאלי שאף המציא את המילה "קַנְיוֹן" שהשתרשה מאז בשפה העברית. על פי אחת הגרסאות, זהו הלחם של המילים "קניות" ו"חניון". השם נקלט בעברית ומשמש כיום לכל מרכז קניות מקורה (Shopping Mall).
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 נבנו ברחבי הארץ עוד עשרות קניונים ופאוור סנטרים, כמעט בכל עיר מרכזית בארץ לצד מרכזי קניות שכונתיים קטנים יותר. אחת התופעות הנוספות שהחלו לצבור תאוצה מאז סוף שנות ה-90 היא בנייתם של מתחמי קניות בתחומי מועצות אזוריות הנמצאות בקרבת אזורים עירוניים ופרווריים. מרכזי קניות ומתחמי מסחר אלו נבנו בקני מידה שונים בסמוך לצמתים רבים ברחבי הארץ ונהנו מלקוחות רבים שהגיעו אליהם גם מתוך הערים הסמוכות, ואף בשבתות. בניית קניונים אלו השפיעה רבות על כלכלת הסביבה ובין היתר פגעה, במקומות מסוימים באופן קשה, בעסקים הקטנים של אותן ערים שבסמוך אליהן נבנה מרכז הקניות. מן המקרים הידועים והבולטים הוא הפגיעה בעסקי מרכז העיר ברחובות בעקבות "מתחם ביל"ו" ומרכז העיר נתניה שמזה שנים סובלים מבריחת לקוחות למרכזי הקניות שנבנו בשפיים וגעש ובאזור בית חרות וכפר ויתקין שלאורך כביש החוף. לצורך הקמת קניון קריית אונו חוסל המרכז המסחרי המקומי והגדול וכן רחבה עירונית, ואת מקומו תפס הקניון המכיל רשתות ארציות ובינלאומיות ללא כל שטח ירוק או ציבורי פתוח. בשנים האחרונות הוקמו מרכזים מסחריים אף בערי פריפריה רחוקות. אזורים רבים בארץ סובלים מ"רוויה" בשטחים המסחריים הקיימים בהם ביחס לגודל האוכלוסייה ולעיתים בערים מסוימות כגון באר שבע, נתניה וראשון לציון אף קיימים מספר מרכזי קניות מתחרים המקטינים את הרווחים הפוטנציאלים בשל התחרות דבר שגם יוצר ביקורת על מוסדות התכנון המאשרים הקמת קניונים חדשים באזורים רוויים.
הקניונים הפכו לאתרי בילוי מועדפים על ישראלים רבים הנהנים מהקניות והבילוי במסעדות הקניונים והאטרקציות השונות כגון בתי הקולנוע לצד החנייה הזמינה והסביבה המקורה והממוזגת. פרמטר נוסף שהפך לחשוב במרכזי הקניות בארץ הוא הצבת מאבטחים בכניסות לקניונים בשל המצב הביטחוני המתוח מה שמשרה רוגע על המבקרים בקניונים שנחשבים לסביבת בילוי בטוחה.
הקניונים בישראל הסתמכו לא מעט על מוקדים מרכזיים מושכי קהל מלבד תמהיל החנויות והמסעדות שבעבר היו למשל רשת בתי הכלבו המשביר לצרכן ורשתות סופרמרקטים, קומפלקסי קולנוע, משחקיות לילדים ועוד. כמו כן בקניונים רבים מוקצים אף שטחים לשימושים נוספים כגון משרדים ומרפאות. גם חלק מהתחנות מרכזיות בארץ מפעילות שטחים מסחריים במתכונת קניון וכעת אף ברכבת ישראל מתגבשות תוכניות ליצירת שטחים מסחריים בתחנות רכבת מרכזיות כגון הקניון התת-קרקעי שמתוכנן בירושלים בתחנת רכבת האומה. 
הקניונים הנחשבים לרווחיים בארץ מתחלפים בצמרת הרשימה כשבין הקניונים שנחשבו למובילים בשנים האחרונות אפשר למנות למשל את הקריון, מול ים באילת, רמת אביב בתל אביב, מלחה בירושלים ועוד.
ב-2013 נפתח בבאר שבע ה"גרנד קניון", המוכתר כקניון הגדול בישראל ובמזרח התיכון וכולל 250 חנויות בשטח של 50 אלף מטר רבוע (ויחד עם שטחים נוספים כגון החניונים משתרע על שטח 160 אלף מ"ר). עד אז נחשבו השטחים הבנויים של הגרנד קניון שבחיפה כמרכז הקניות המקורה הגדול בישראל. הקניונים נוספים הגדולים בארץ הם קניון הזהב בראשון לציון, קניון מלחה בירושלים שאף מיועד להתרחב והקניון במרכז עזריאלי בתל אביב שאף הוא מיועד להרחבה בשנים הקרובות.
רבים מהקניונים ומרכזי הקניות נכללים ברשתות תחת אותם בעלים. בין רשתות הקניונים בישראל ניתן למנות את רשתות קניוני עזריאלי, קניוני עופר, רשת BIG, קניוני One, קניוני G ורשתות קטנות יותר כגון ישפרו סנטר, רשת קניוני R (של רמי לוי) ואחרות.
על אף דעיכת הקניונים בארצות הברית ובקנדה והעלייה בקניות באמצעות אתרי אינטרנט, טרם מורגשת דעיכה בקניונים הישראלים, וקניונים ממשיכים להיבנות ולהיפתח בכל רחבי ישראל. יחד עם זאת, הולכת וגוברת הביקורת של בעלי עסקים על דמי הניהול הגבוהים שגובים בעלי הקניונים ועל העדפת רשתות שיווק גדולות על פני עסקים פרטיים קטנים.

תכנון אדריכלי

מרכזי הקניות הראשונים בעולם ניסו לספק לצרכן תחליף לרחוב המסחרי באופן אופטימלי - עם הגנה מפני תנאי מזג אוויר לא נוחים, עם שירותים נלווים למסחר ועם מערכת ניהולית המייעלת את תפקוד המסחר של המרכז. ההתפתחות לאורך השנים הביאה עד מהרה לאבטיפוס אדריכלי של הקניון אשר כולל מספר מאפיינים ברורים ובתכנון האדריכלי של קניונים רבים כיום מיושם תכנון שמטרתו הישירה הוא עידוד הצרכנים להגיע אל הקניון והגברת הצריכה של המגיעים אליו.
מרבית הקניונים כוללים חלל מקורה, לרוב בסקיי-לייט, הבנוי כרחוב בן קומה אחת או מספר קומות. לאורך החללים המרכזיים של מרכז קניות בנויות חנויות לכל האורך בדומה לחנויות ברחוב אלא עם מספר הבדלים. רוחב החנויות נקבע בדרך כלל על פי מפתחי העמודים התומכים את המבנה אשר אחד השיקולים המרכזיים לתכנונם הוא אפשרויות ארגון החניון התת-קרקעי שנמצא לרוב מתחת למבנה. החנויות הן לרוב צרות ועמוקות וכוללות בחלקן האחורי, בניגוד למסחר עירוני טיפוסי, מעבר נסתר המאפשר פריקת סחורות מאחור מבלי להפריע למתן השירות בקדמת החנות. תכנון זה מביא בסופו של דבר למערכת חללים מופנמת, כלומר פונה אל מרכז המבנה ועוטף עצמו בפונקציות לוגיסטיות המשרתות את המרכז. מסיבה זו, קירותיו החיצוניים של מבנה קניון הם בדרך כלל קירות גדולים ואטומים - עם מעט מאוד פתחים ואינטראקציות עם הרחוב.

השפעות אורבניות

כמבנים גדולים מאוד, ומרכזים מסחריים בהם מספר גדול מאוד של חנויות, למרכזי הקניות השפעה רבה על הכלכלה העירונית ועל התפתחותה של הסביבה העירונית בה הם נמצאים. לא ניתן להפריד בין תהליכי פרבור של מגורים בעיר לבין "פרבור המסחר" בעיר - שמרכזי הקניות הם סימניו הבולטים ביותר. לפי חוקר האורבניזם ויקטור גרין (Gruen) הקניון היה המצאה שנועדה להתקיים במרכז העיר ולתפקד כ"קירוי" של האזור העירוני האורגני במחשבה להעניק ביטחון לקונים במרכזי הכרכים שנהיו מקומות סוציאליים קשים בארצות הברית של שנות ה-50. עם הזמן "נדדו" הקניונים אל שולי הערים. בימינו, קיימת הסכמה רחבה בקרב מתכנני ערים בעולם לגבי השפעות שליליות ואף הרסניות שיש למרכזי הקניות על העיר המודרנית, אותן ניתן לחלק להשפעות מקומיות על הרקמה העירונית בה נמצא מרכז הקניות ולהשפעה כללית על העיר כולה.

הקניון וגלובליזציה

הקניונים נתפסים כמרחב הארכיטיפי של התרבות הגלובלית, זהים בכל מקום ומציעים אותה תרבות צריכה. בקניון באות לידי ביטוי הנטיות ההומוגניות של תרבות הצריכה הגלובלית.
יש הטוענים, מנגד, כי הקניון הוא אחת מזירות הקרב האחרונות שנותרו בין הנטיות לגלובליזציה הומוגנית, זאת שבנג'ימין בארבר מכנה "אמריקניזציה", לבין הנטייה למקומיות, שבארבר מכנה "ג'יהאד". לטענת חוקרים אלה, כל קניון הוא תוצר של שילוב בין הנטיות הקפיטליסטיות של היזמים ובין הצרכים החברתיים של המקום. כך, למשל, ניתן למצוא בקניונים ישראליים בתי כנסת. דוגמה נוספת היא מיקום מספר מרפאות של שירותי בריאות כללית בקניון הצפון בנהריה.
ברב הקניונים ניתן למצוא עמדות כספומט למשיכת מזומנים ובחלקם ניתן למצוא תיבה להחזרת ספרים לספרייה הציבורית.
סלסידו טוען כי היזמים הקפיטליסטיים אימצו ושילבו את הדרישות המקומיות בבנייה שלהם, במטרה למכור יותר.
הקניונים, מעצם הגדרתם, הפכו לאחד מסמלי הקפיטליזם, חיי השפע ותרבות הצריכה. ככאלה הם יעד לביקורת עזה מצד תנועות שמאל רדיקלי בעולם, המתנגדות למה שהקניון מייצג. אחת התנועות החברתיות הידועות בעוינותן לתרבות הקניונים היא תנועת הפאנק, אשר אחת מסיסמאותיה היא Bomb the Mall ("הפציצו את הקניון").

היבטים משפטיים

קניון מוגדר בדרך כלל שטח פרטי, שלבעליו זכויות לפעול בו כרצונם. השאלות המשפטיות המתעוררות בהקשר זה הן בעיקר שאלות של אפליה ושל חופש ביטוי. שאלת מעמדו המשפטי של חלל הקניון כמרחב ציבורי מעסיקה רבים, במיוחד לאור פעילויות מצד תנועות חברתיות שונות.
במדינת קליפורניה שבארצות הברית נפסק כי מרכז הקניות הוא כמו רחוב לכל דבר, לעניין חופש ביטוי - משמעות הדבר שמותר להפגין בתוך קניון - על מנת לאפשר לציבור את הזכות להפגין ולהישמע.
בישראל, קבע בית המשפט המחוזי אחרת בפסק דין בהקשר של סכסוך בין עיריית תל אביב-יפו ו"לונדון מיניסטורס" בו נקבע כי חלל המרכז המסחרי אינו שטח ציבורי.
בקניונים רבים נהוג לכרות הסכמי בלעדיות הקובעים שהקניון לא ישכיר שטחי מסחר למתחרים ישירים של השוכר הראשון. על אחד מהסכמים אלו, שנגע לבלעדיות של בנק בקניון הראל במבשרת ציון, קבע הממונה על ההגבלים העסקיים כי התנאי אינו חוקי בהיותו הסדר כובל.