ליכטנשטיין

היסטוריה

נסיכות ליכטנשטיין נקראת על שם שושלת ליכטנשטיין, במקור בעלי "טירת ליכטנשטיין" שבאוסטריה תחתית, מאז המאה ה-12. משפחת ליכטנשטיין רכשה במשך השנים אדמות רבות, בעיקר בשטחי המדינות אוסטריה וצ'כיה של היום.
בתחילת המאה ה-18 רכשה את שטחי מחוזות שלנברג וואדוץ שבעמק הריין, אשר הוכרו על ידי הקיסר קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כ"נסיכות" במסגרת האימפריה הרומית הקדושה, שנקראה על שם בעליה. הרכישה בוצעה כדי לבסס מעמד פוליטי, אך בפועל כף רגלם של נסיכי בית ליכטנשטיין לא דרכה בנסיכותם במשך דורות, והם המשיכו להתגורר בווינה.
ב-1806, בעקבות התפוררות האימפריה הרומית הקדושה, הוכרה נסיכות ליכטנשטיין כמדינה ריבונית. במשך שנים מספר הייתה כבושה תחת צרפת של נפוליאון, ואחר כך הייתה חלק מהקונפדרציה הגרמנית. עם התפרקות הקונפדרציה הכריזה ליכטנשטיין על ניטראליות, וזו נשמרה במשך שתי מלחמות העולם. עד מלחמת העולם הראשונה הייתה בעלת קשרים כלכליים חזקים ביותר לאוסטריה, אך מצבה הכלכלי הקשה של אוסטריה בעקבות המלחמה הביא את ליכטנשטיין להיקשר כלכלית לשווייץ השכנה.
עד האנשלוס ב-1938 ישב שליט הנסיכות הנסיך פרנץ הראשון בווינה. אשתו אליזבת פון גוטמן הייתה ממוצא יהודי. לאחר השתלטות הנאצים הוא ויתר על כס הנסיכות והוחלף על ידי בן דודו הנסיך פרנץ יוזף השני. הניטראליות והקשר עם שווייץ אפשרו לנסיכות לעבור בשקט יחסי את שנות מלחמת העולם השנייה, ולאחריהן זכתה לפריחה כלכלית.

פוליטיקה

ליכטנשטיין היא מונרכיה חוקתית שבראשה עומד נסיך (בגרמנית: Fürst). הפרלמנט מונה 25 נציגים הנבחרים מדי 4 שנים בבחירות אזוריות, כאשר אחוז החסימה עומד על 8%. לנסיך יש סמכויות ביצועיות, מעל ומעבר למקובל במונרכיות חוקתיות אירופיות, כולל הסמכות לפזר את הממשלה (המונה ראש ממשלה ו-4 שרים). כמו כן יש לו הסמכות לאשר מינויים משפטיים ולהטיל וטו על חקיקה.
למרות החריגה מעקרון הפרדת הרשויות, אישרו תושבי הנסיכות ברוב מוחץ העברת סמכויות נרחבות מראש הממשלה (באותה תקופה, אוטמר הסלר) אל הנסיך, במשאל עם שנערך במרץ 2003, לאחר שהנסיך הנס אדם השני התריע שאי-אישורן יגרום לפרישתו והפיכת הנסיכות לרפובליקה.
ליכטנשטיין היא המדינה האחרונה באירופה שהעניקה זכות בחירה לנשים, לאחר משאל עם (שרק גברים הורשו להשתתף בו) ביולי 1984.

ביטחון

ליכטנשטיין מחזיקה משטרה המונה כ-125 עובדים (המצוידים בנשק קל בלבד), האחראית על הסדר הציבורי. בליכטנשטיין ישנם שיעורי פשיעה וכליאה נמוכים במיוחד, וישנו שיתוף פעולה נרחב עם אוסטריה ושווייץ בנושאי ביטחון הפנים.
ליכטנשטיין אינה מחזיקה כיום צבא, לאחר שזה בוטל במלחמת אוסטריה-פרוסיה ב-1866.

כלכלה

אף על פי ששטחה מצומצם ואוצרות הטבע שבה דלים יחסית, כלכלת ליכטנשטיין פורחת ותושביה נהנים מרמת חיים מהגבוהות בעולם. שיעור האבטלה בה הוא הנמוך ביותר מבין הכלכלות האירופיות, ועמד בסוף 2004 על כ-2.2%. נסיך ליכטנשטיין נחשב אחד מראשי המדינה העשירים בעולם, והונו האישי נאמד בכ-3.5 מיליארד דולר.
ליכטנשטיין אינה חברה באיחוד האירופי אלא באיגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA), מסגרת מקבילה לאיחוד שהוקמה בשנת 1960. רוב מדינות האיגוד, וליכטנשטיין בהן, מסדירות את קשרי הסחר שלהן עם האיחוד האירופי במסגרת הקרויה "האזור הכלכלי האירופי" (EEA), המבטיחה למדינות החברות בה חופש של תנועה לאנשים, סחורות, שירותים והון, אך אינה מטילה על מדינות שאינן חברות באיחוד האירופי את החובות המוטלות על חברות האיחוד.
ליכטנשטיין קשורה בברית מכס עם שווייץ, והמטבע המשמש בה הוא הפרנק השווייצרי.
מגזר השירותים הפיננסיים הוא הדומיננטי ביותר בכלכלתה. חוקים גמישים לרישום חברות ומס חברות מהנמוכים בעולם הפכו את ליכטנשטיין למקלט מס מועדף - למעלה מ-70,000 חברות זרות (יותר מכפליים מאוכלוסיית המדינה) נרשמו בה נומינלית כמטה פעולתן, והן אחראיות לכ-30% מהכנסות המדינה.

תחבורה

ישנם כ -250 ק"מ של כביש סלול בתוך ליכטנשטיין, עם 90 ק"מ של שבילי אופניים מסומנים.
 רכבת של 9.5 ק"מ (5.9 מייל) מחברת בין אוסטריה ושווייץ דרך ליכטנשטיין. הרכבות של המדינה מנוהלות על ידי הרכבת הפדרלית האוסטרית כחלק מהמסלול בין פלדקירך, אוסטריה ובוכס, שווייץ. ליכטנשטיין נמצאת באופן נומינלי בתוך אזור התעריף האוסטרי Verkehrsverbund Vorarlberg.
חברת האוטובוסים של ליכטנשטיין מתחברת לרשת האוטובוסים השווייצרית בערים בוכס וסרגנס. אוטובוסים נוסעים גם לעיירה האוסטרית פלדקירץ' (Feldkirch).
לליכטנשטיין אין נמל תעופה. שדה התעופה הגדול הקרוב ביותר הוא נמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן, שווייץ (130 ק"מ). שדה התעופה הקטן הקרוב ביותר הוא נמל התעופה סנט גאלן (50 ק"מ). נמל התעופה פרידריכסהאפן (Friedrichshafen Airport) מספק גם הוא גישה לליכטנשטיין, הנמצאת במרחק 85 ק"מ משם. בעיירה בלצרס יש מנחת מסוקים קטן הזמין לטיסות שכר.

גאוגרפיה

הנסיכות ממוקמת בעמק הריין שבהרי האלפים, על הגדה המזרחית של נהר הריין, המהווה את גבולה המערבי (עם שווייץ). ממזרח היא גובלת באוסטריה. פני השטח הרריים, בפרט בחלק המזרחי, והפסגה הגבוהה ביותר היא בגובה 2,600 מטר.
ליכטנשטיין היא אחת משתי המדינות היחידות בעולם (יחד עם אוזבקיסטן) שגם להן וגם לכל המדינות הגובלות בהן אין מוצא לים.

דמוגרפיה

ליכטנשטיין היא המדינה הרביעית הקטנה ביותר באירופה, לאחר קריית הוותיקן, מונקו וסן מרינו. שליש מאוכלוסייתה המקומית מורכבת מזרים, בעיקר גרמנים, אוסטרים ושווייצרים.
השפה הרשמית במדינה היא גרמנית, אם כי רבים מדברים אלמאנית (ניב של גרמנית).
מבחינה דתית כ-76% מהאוכלוסייה הם קתולים, 8.5% הם פרוטסטנטים, 1.4% הם נוצרים מסוגים אחרים (אורתודוקסים וכו') ו-4% הם מוסלמים. 5.4% הגדירו עצמם כ"חסרי דת".
ב-27 בנובמבר 2005 הצביעו תושבי המדינה נגד היוזמה למניעת הפלות. היוזמה הוצעה על ידי הארכיבישוף הקתולי-רומי וולפגנג האס ונתמכה בתחילה על ידי הנסיך הנס אדם השני, שלאור ההתנגדות ליוזמה החליט להיות נייטרלי.
בליכטנשטיין חיים כמה עשרות יהודים בלבד, המהווים 0.1% מן האוכלוסייה. מספרם הולך ופוחת. במדינה אין בתי-ספר יהודיים. תפילות וטקסים דתיים נערכים בבתים פרטיים.

ספורט

חלק ניכר מתושבי ליכטנשטיין עוסקים באופן פעיל בענפי ספורט שונים, על פי הוועד האולימפי של ליכטנשטיין למעלה משליש מהאוכלוסייה רשומה במועדוני ספורט. מועדוני קליעה החלו לפעול בנסיכות כבר בשנת 1800, וגלישת הסקי במדרון מקורה בסוף המאה ה-19.
הספורט הלאומי של ליכטנשטיין הוא סקי אלפיני, הכדורגל הוא הענף הפופולרי ביותר. קבוצות הכדורגל של ליכטנשטיין משחקות בליגות הכדורגל של שווייץ, הקבוצה הבכירה ביותר היא ואדוץ המשחקת בליגה השווייצרית הראשונה. נבחרת ליכטנשטיין בכדורגל נחשבת לאחת החלשות באופ"א ומעולם לא העפילה לטורניר משמעותי.
במשחקים האולימפיים משתתפת המדינה מאז 1936, למרות מספר התושבים הקטן היא הגיעה להישגים משמעותיים באולימפיאדות החורף כשזכתה ב-10 מדליות, כולן בתחרויות הסקי האלפיני. ביחס למספר אזרחיה היא המדינה בעלת מספר המדליות הגבוה ביותר.
מלבד הנסיך, האישיות המפורסמת ביותר במדינה היא הני ונצל, ספורטאית ממוצא גרמני, אשר זכתה ב-4 מדליות באולימפיאדות ו-5 באליפויות עולם בסקי אלפיני.