google/wiki40b huggingface dataset:
נטל המס בישראל

היסטוריה

בשנים הראשונות להקמתה של המדינה ועד למלחמת ששת הימים נטל המס בישראל היה נמוך (פחות מ-25%) ואיפשר את הצמיחה המהירה של המשק. זאת לנוכח מדיניות רווחה דלת התקציב שהונהגה, תשלומי העברה  קטנים וסלקטיביים והוצאות ביטחון מצומצמות של בין 5% ל-6% בשנה בלבד. תקופה זו ובעיקר לאחר 1954 התאפיינה בצמיחה כלכלית מואצת ונמשכת (מהמהירות בעולם) של עד 10% בשנה. לאחר מלחמת ששת הימים עלה מאוד נטל המס כתוצאה מעליה חדה בהוצאות הביטחון והשקעה ממשלתית בתשתית והגיע בתוך שנים אחדות לכ-40%. לאחר מלחמת יום הכיפורים עלה עוד יותר נטל המס כתוצאה מעליה נוספת בהוצאות הביטחון והגיע ללמעלה מ-45%. עליה זו בוצעה בין היתר על ידי הנהגת מס ערך מוסף בשנת 1976 בשיעור של 8% שהלך ועלה בהדרגה. רמת נטל גבוהה כזו פוגעת ביכולתו של המשק לצמוח (ולתופעות שליליות נוספות) ונעשו מאמצים להפחתתו בסוף שנות השמונים ירד נטל המס אל מתחת ל-40%. מאז ועד היום נעשים מאמצים להפחית את נטל המס אולם לנוכח צורכי הביטחון והצרכים האחרים הייחודיים למדינת ישראל הפחתה זו מוגבלת ונעשית בקצב איטי.
על אף הפחתות המיסים בעשור הראשון של המאה ה-21 (הפחתת מס חברות, מס הכנסה, מע"מ, ביטול מס בולים ועוד) בשנת 2008 עלה נטל המס בישראל לרמה הגבוהה היותר מזה 9 שנים (כ-38%) וזאת לנוכח הצמיחה הכלכלית שהביאה בעקיפין להעמקת הגביה.
בעשור השני של המאה ה-21 נבלמה המגמה של הפחתות מיסים. בעקבות המחאה החברתית הוקמה ועדת טרכטנברג, שלפי המלצותיה הועלה מס הכנסה לבעלי הכנסות גבוהות, הועלה מס החברות והועלתה הפרשת המעביד לדמי ביטוח לאומי. להקלת נטל המס על הורים לפעוטות ניתנו שתי נקודות זיכוי לאבות לילדים עד גיל 3 שנים. העלאת מיסים נוספת, ובכלל זה העלאת מע"מ ושחיקת מדרגות מס הכנסה, באה לכסות על גירעון תקציבי שנוצר בשנת 2012.

בהשוואה לעולם

בהשוואה בין נטל המס המוטל בישראל לעומת המדינות המתועשות (שבהן נטל המס הממוצע לשנת 2007 הוא כ-32%) יש להביא בחשבון כי חלק מנטל המס המוטל בחו"ל משמש למימון מערכת הפנסיה שמעניקה המדינה לאזרחיה. מאחר שבישראל מערכת הפנסיה ממומנת באופן אישי אין רואים בה מס ולכן אינה נכללת כחלק מנטל המס. גובה התשלום הממוצע להקמת מערכת פנסיה ממלכתית הוא כ-5%. ולכן ניתן לאמר שלצורך השוואה בין ישראל לעולם יש לנכות 5% מנטל המס במדינות שבהן הונהגה פנסיה ממלכתית.

חלוקת הנטל

50% מסך ההכנסות של מדינת ישראל הן ממס ישיר. לפי נתוני משרד האוצר לשנת 2009, שני העשירונים העליונים משלמים 81% מההכנסות ממס ישיר - הכולל מס הכנסה, דמי ביטוח לאומי ומס בריאות.
בשנת 2010 הוקמה בידי שר האוצר יובל שטייניץ ועדת ששינסקי, על מנת לבחון את נטל המס הראוי על הפקת נפט וגז טבעי בישראל. בהתאם להמלצותיה הועלה המיסוי על רווחי הפקת נפט וגז.
שמורת הציד ג'ובה

שמורת הציד ג'ובה היא שמורת ציד מוגנת ובית גידול לשימור אוכלוסיות ציפורים בסביבת עיר הבירה של דרום סודאן, ג'ובה, שבאפריקה. גודלה 200 קמ"ר ושטחה מוגדר כסוואנה. היא מהווה סביבת המגורים הטבעית של מינים כמו חוברת ערב ו-Heuglin's Francolin.
אלפרוזאורוס

בישראל

לא ברור אם דינוזאור זה חי בישראל אך מאובני עקבות שנמצאו בבית זית יכולים להיות קשורים אליו או לדינוזאור אחר ממשפחת האורניתומימיים, אליה השתייך בעבר.
אורבניזם

אוּרְבָּנִיזְם (Urbanism) הוא התמקדות מחקרית בערים, בחיים בסביבה עירונית ובאזורים עירוניים: בהיבטים ובמאפיינים הגאוגרפיים, הכלכליים, הפוליטיים והחברתיים שלהם כמו גם באינטראקציה בין הסביבה הבנויה לתושבים. הדיסציפלינה העוסקת בפיתוח הפיזי, החברתי והכלכלי של הערים, נקראת תכנון עירוני.

הנחות יסוד

הנחת היסוד מאחורי האורבניזם היא כי ערים, או צורות התיישבות אנושיות דחוסות אחרות, ממלאים מגוון של תפקידים חשובים בחברה האנושית והיסטורית, ומהווים מרכזים תרבותיים ופוליטיים, ועל כן ראויים לבחינה נפרדת מיתר סוגי ההתיישבות האנושית. אחת הסיבות לכך, היא רמת מְגֻוָּנוּת גבוהה יותר בקרב האוכלוסייה – הן בחשיבה והן במאפיינים אישיים - בהשוואה לאזורים לא עירוניים.
הגישה האורבנית טוענת כי לאנשים החיים בעיר מודרנית ישנה פחות השפעה שלילית על הסביבה.] לאנשים המתגוררים בערים יש צורך קטן יותר במכונית, שכן עומדים לרשותם אמצעים כהליכה, אופניים ותחבורה ציבורית. הקרקע באזורים אורבניים צפופים מנוצלת בצורה יעילה יותר בהשוואה לאזורים תת-אורבניים או כפריים, שצורכים היקף גדול מאד של תשתית שתשרת אותם. בעיר מתקיים שיתוף של רכוש, שירותים וסחורות: אלף אנשים יכולים לחלוק את אותו גן ציבורי - בניגוד לאפשרות שלכל אחד תהיה חלקת דשא פרטית. דוגמה נוספת: שוכרי דירות בבניין גדול מפחיתים את עלויות ההסקה בעצם העובדה שהם חולקים קירות, ובפועל דרושה להם רק כשישית מהאנרגיה שלה זקוק דייר בבית בודד בשטח זהה.

מחקר איכותני

המילה אורבניזם מצויה בשימוש גם כמונח משלים איכותני לתיאור מִגְוון של צורות יישוב, כך נמנים - "אורבניזם לא-פורמלי", "אורבניזם מתחדש", "אורבניזם אוטונומי", "אורבניזם בר-קיימא", אורבניזם ריכוזי או מבוזר, "אורבניזם נאו-מסורתי" ו"אורבניזם-מַעֲבר".
ברונו גנץ

ביוגרפיה

גנץ הוא בנם של מכונאי שווייצרי ואם איטלקית. הוא החליט להיות שחקן, עוד בטרם סיים את לימודיו בתיכון. בגיל תשע עשרה שיחק בסרטו הראשון, "האדון עם הכובע השחור" ("Der Herr mit der schwarzen Melone"). למרות התמיכה שקיבל מהשחקן הראשי בסרט, גוסטב קנוט (Knuth), הופעת הבכורה הקולנועית שלו לא הייתה מוצלחת במיוחד ורק שנים רבות לאחר מכן הסתמנה עלייה בקריירה הקולנועית שלו. למד בסטודיו לבמה "Zürcher Bühnenstudio" (כיום בית הספר הגבוה לאמנויות). במקביל עבד כמוכר ספרים והשלים לימודי חובש בבית הספר של הצבא השווייצרי. בשנת 1961 שיחק תפקיד של חובב ג'אז בסרט "Chikita". באותה שנה ערך את הופעת הבכורה התיאטרלית שלו, ובמשך כמעט שני עשורים לאחר מכן התמסר בעיקר לתיאטרון.
את פריצת הדרך שלו כשחקן עשה גנץ בסרט "Sommergäste" משנת 1976, שזיכה אותו בהכרה רחבה באירופה ובארצות הברית. בשנת 1978 שיחק יחד עם סר לורנס אוליבייה במותחן "הנערים מברזיל", ובשנת 1979 כיכב מול קלאוס קינסקי בסרט של הרצוג: "Phantom der Nacht". אולם גנץ מוכר כנראה בעיקר בזכות תפקיד המלאך "דמיאל" שגילם ב"מלאכים בשמי ברלין" מאת הבמאי וים ונדרס. כמו כן שיחק לצד דניס הופר בסרטו של ונדרס "הידיד האמריקאי", עיבוד לרומן "המשחק של ריפלי" של פטרישיה הייסמית'. לאורך השנים עבד עם במאים נודעים נוספים כגון ורנר הרצוג, אריק רוהמר, ופרנסיס פורד קופולה.
בשנת 2004 שיחק את דמותו של אדולף היטלר ב"Der Untergang" ("הנפילה"), לאחר שערך מחקר במשך ארבעה חודשים לקראת התפקיד. בשנת 2008 הופיע בסרט "נער קריאה" וב"כנופיית באדר מיינהוף", שהיו שניהם מועמדים לפרס אוסקר (הסרט הטוב ביותר והסרט הזר הטוב ביותר).
גנץ שימש כדובר בשורה של יצירות מוזיקה קלאסית, כולל היצירה של לואיג'י נונו "Il Canto Sospeso" שהוקלט עם התזמורת הפילהרמונית של ברלין. בשנת 2010 נבחר עם איריס ברבן לנשיאות האקדמיה הגרמנית לקולנוע.

חייו האישיים

נישא בשנת 1965 לסבין, ונשאר נשוי לה עד יום מותו על אף שנפרדו. בנו היחיד התעוור בהיותו בן ארבע שנים. התגורר לסירוגין בעיר הולדתו ציריך, בוונציה ובברלין, יחד עם הצלמת ושותפתו הוותיקה רות ולץ.
נפטר ב-16 בפברואר 2019 כתוצאה מסרטן המעי הגס, בגיל 77.
פלנטסימל

פלנטסימל (Planetesimal, הלחם בסיסים באנגלית: planet (כוכב לכת) ו-infinitesimal (אינפיניטסימלי)) הוא גרם שמים מוצק החג סביב קדם-כוכב שנוצר בעקבות התגבשות של אבק וגופים קטנים בדיסקה קדם-פלנטרית ודיסקת שברים.

הגדרה

על אף שלרוב המונח מתאר גוף קטן בשלב של היווצרות כוכב לכת, יש המשתמשים במונח זה כדי לתאר גם גופים קטנים במערכת השמש, לרבות כוכבי שביט ואסטרואידים, על אף שהם אינם חלק מהיווצרות כוכב לכת. ב-2006 הוחלט על ידי מספר חוקרים בקהילה המדעית על ההגדרה הבאה:
פלנטסימל הוא גוף צפיד הנוצר במהלך שלבי צבירת כוכב לכת, בו כוחות הפנימיים נשלטים על כבידה עצמית ותנועתו האורביטלית אינה מושפעת משמעותית מכוח גרר של הגז. זה מתאים לגופים הגדולים מכ-1 קילומטר בערפילית השמש.
הגדרה זו אינה מוכרת על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי, ונכון ל-2014 לא קיימת הגדרה חד-משמעית לפלנטסימל.
גופים גדולים דיים כדי לשנות מסלולי גופים אחרים על ידי משיכה כבידתית במרחק של מספר רדיוסי גוף מתחילים לגדול במהירות עקב ספיחה של אבנים ואבק. כשגופים אלו מגיעים לסדר גודל של 100 עד 1000 קילומטרים, הם נקראים "עוברים פלנטריים" או קדם-כוכבי לכת.

היווצרות כוכב לכת

לפי השערת צ'מברלין-מולטון (Chamberlin–Moulton planetesimal hypothesis) והמודל של ויקטור ספרנוב, כוכבי לכת נוצרים מגרגרי אבק קוסמי הנדבקים זה לזה ויוצרים גופים יותר ויותר גדולים. ברגע שהגופים הופכים גדולים דיים (מסדר גודל של קילומטרים), כוחות הכבידה ההדדיים הופכים למשמעותיים. גופים מסדר גודל זה הם למעשה הפלנטסימלים. פלנטסימלים מתחילים להתגבש לקדם-כוכבי לכת (מסדר גודל של הירח). לפי מודל ספיחה על ליבה אבק וגז מתחילים להיספח על קדם-כוכב לכת תוך כדי הגדלתו, עד שהם יוצרים כוכב לכת יציב ששומר על מסה קבועה.
פלנטסימלים מתנגשים זה בזה ויכולים להתרסק בעקבות ההתנגשות. פלנטסימלים, יחד עם גופים קטנים יותר וגז המקיף כוכב צעיר, יכולים ליצור דיסקה קדם-פלנטרית צפופה שבה, לפי מודלים מוסיים, אי יציבות יכולה לגרום להיווצרות כוכב לכת.
המכביה האחת-עשרה

שחייה

תחרויות השחייה של המכביה נערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב
פיליפ לנארד

קורות חייו

לנארד נולד בפרסבורג באימפריה האוסטרו-הונגרית (היום ברטיסלאבה, בירת סלובקיה), למשפחה שמקורה בטירול באוסטריה. הוא למד באוניברסיטת היידלברג, אצל הרמן פון הלמהולץ ורוברט בונזן וקיבל את תואר הדוקטור ב-1886. בשנים 1894-1892 עבד כעוזר להיינריך רודולף הרץ באוניברסיטת בון. לאחר מכן עבד שנה באוניברסיטת ברסלאו (כיום ורוצלב) ולאחריה שב להיידלברג, שם מונה לפרופסור לפיזיקה תאורטית ולראש המכון שייקרא לימים על שמו. הוא נשאר באוניברסיטת היידלברג עד פרישתו לגמלאות, אך המשיך בקשריו עם המוסד כפרופסור אמריטוס עד שגורש מעמדה זו על ידי בעלות הברית ב-1945.

עבודתו

עבודתו כללה בתחילתה מחקרים בתחום הפוספורסנציה והלומינסנציה. הוא חקר את התפלגות גודלן וצורתן של טיפות גשם, לשם כך בנה מנהרת רוח חדשנית שבה ניתן היה להחזיק את הטיפות במנוחה למשך שניות ספורות. לנארד גילה שצורתן של טיפות גשם גדולות אינה כשל דמעה, כמו טיפות גשם רגילות, אלא כעין "קציצה" פחוסה. ב-1892 גילה את האפקט הקרוי על שמו "אפקט לנארד", הידוע גם כ"אפקט המפל", או (באנגלית)"spray electrification".
כפיזיקאי, תרומתו הגדולה של לנארד הייתה בחקר קרניים קתודיות, בו החל כבר ב-1888. בתחילת מחקרו היו בנמצא שפופרות קתודיות פרימיטיביות בלבד, הבנויות משפופרת זכוכית אטומה ובה יצוקות אלקטרודות ביניהן היו הפרשי מתח חשמלי גבוה. הקושי בחקר הקרניים נבע מהימצאותן בתוך שפופרות זכוכית אטומות.  לנארד התגבר על הבעיה בקבעו חלונות מתכת קטנים בזכוכית, שהיו עבים מספיק כדי לעמוד בהפרשי הלחצים, אך דקים מספיק כדי לאפשר מעבר הקרניים דרכם; כיום קרויים הללו על שמו: "חלונות לנארד". הוא השתמש בחלונות אלה להעברת הקרניים לתא ריק אחר, מרוקן לחלוטין מאויר, בו מדד את עוצמתן בעזרת דפי נייר מצופים בחומרים זרחניים. 
בנוסף לזכייתו בפרס נובל, זכה יחד עם וילהלם רנטגן במדליית רמפורד, ב-1896.

תמיכתו בנאציזם, וסוף חייו

לנארד היה לאומן גרמני שהפגין שנאה למדענים בריטיים מהיותם "גונבי רעיונות גרמניים", והצטרף אל המפלגה הנאצית עוד בתחילת דרכה. הוא היה תומך נלהב בדעה שגרמניה צריכה להסתמך על "פיזיקה גרמנית" ולהתעלם מ"רעיונות שגויים", ואולי אף "מטעים בכוונה תחילה", של פיזיקאים יהודים, כשדבריו כוונו בעיקר כלפי אלברט איינשטיין ותורת היחסות שלו, אשר כונתה בפיו "התרמית היהודית". הוא שימש כיועץ לאדולף היטלר ובתקופת השלטון הנאצי היה ראש מחלקת "הפיזיקה הארית".
הוא פרש ממשרתו כמרצה לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת היידלברג ב-1931, אך המשיך לעבוד שם כגמלאי. בשנת 1945 הוא סולק מעבודתו על ידי כוחות הכיבוש של בעלות הברית בהיותו בן 83, ומת שנתיים אחר כך במסלהאוזן, גרמניה.
יגאל ארנון

ביוגרפיה

ארנון נולד בתל אביב לשמאי לבית ויינברג, שעלה מרוסיה בגיל צעיר, ולאסתר ממשפחת לידר (בת הרב עזריאל זליג לידר בן הרב מרדכי (מוטק'ע) לידר מראשי חסידות סלונים וכולל רייסין) - נצר למשפחת רבנים, שהכתה שורשים בארץ כבר במאה ה-19. סבו היה מראשי אגודת ישראל. בהיותו ילד עברה משפחתו להתגורר בירושלים. ארנון למד בבית הספר סוקולוב ובגימנסיה העברית ברחביה.
בשנת 1947 התנדב כנוטר במשטרת היישובים, ופיקד על הקרב במשק ילדים מוצא. במלחמת השחרור הצטרף לחטיבת עציוני, לגדוד "בית חורון", והשתתף בקרב הקסטל ובניסיון הפריצה לעיר העתיקה בירושלים – " מבצע קדם " - שם נפצע קשה ברגליו. על-אף הפציעה שב לצה"ל ושרת בשרות קבע כמפקד מחנה שנלר בדרגת סרן. 
בשנת 1953 נשא לאישה את שרינה לבית חסידוף, ובשנת 1955 הוסמך כעורך דין, לאחר שסיים את לימודיו במחזור הראשון של הפקולטה למשפטים שנפתחה באוניברסיטה העברית. הוא התמחה ועבד מספר שנים כשכיר במשרד עורכי הדין שפאר, תוסיה-כהן, ובשנת 1958 הקים בירושלים את משרד עורכי הדין הנושא את שמו, עם שותפו ג'ון נתן - עולה מניו זילנד שהביא עמו לקוחות זרים. כעבור כחמש שנים התפרקה השותפות, וארנון המשיך לנהל את המשרד בעזרת עורכי דין צעירים שכירים, שכעבור מספר שנים החל לצרף אותם אליו כשותפים. בין השנים 1972–1979 כיהן כיו"ר הוועד המחוזי של לשכת עורכי הדין בירושלים. קיבל תואר שני במשפטים, ושימש מרצה באוניברסיטה העברית בין השנים 1977–1979. כיהן בתפקיד יו"ר חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים, ונשיא אגודת שוחרי האוניברסיטה העברית.
עמד בראש משרד עורכי הדין יגאל ארנון ושות', הפועל בירושלים ובתל אביב. המשרד התחיל לפעול בשנת 1958 ברחוב שלומציון המלכה בירושלים, ועם השנים גדל והתרחב גם לתל אביב, עד שב-1980 עבר ארנון לעבוד שם בעקבות גירושיו הראשונים, והעביר לשם את מרכז הכובד של המשרד. המשרד נמנה כיום עם חמשת המשרדים המובילים בארץ – על פי דירוג (PLC Which lawyer) המשרד המתנהל במקביל במשרדים בנחלת שבעה בירושלים ובמגדלי עזריאלי בתל אביב, כולל (ב-2014) 141 עורכי דין, מהם 52 שותפים. במשרד עוד כ-130 עובדים. המשרד מייצג חברות מסחריות גדולות בישראל ובחו"ל, חברות בנייה, בנקים, יזמים, ועסקים גדולים בארץ ובעולם. 
ארנון היה איש עתיר נכסים והמחזיק מניות של כמה מהחברות המובילות במשק. הונו נאמד בכ-50 מיליון דולר. ב-1968 יצג את המשקיעים שרכשו את חברת הביטוח הממשלתית "יובל" ובתמורה קיבל מניות בחברה, בהמשך רכש מניות נוספות והגיעה להחזקה של 25%. ב-1978 נרכשה "יובל" על ידי "קונצרן כלל" וארנון המשיך להחזיק במניות גם לאחר שהפכה ל"כלל ביטוח".
בראשית שנת 2010 נפצע ארנון בגבו, בתאונה בחצר ביתו, ובעקבות ניתוח שעבר הידרדר מצבו. לאחר שהיה מאושפז תקופה ממושכת במרכז הרפואי שיבא, חזר לביתו עם צוות סיעודי ובני משפחה, כשהוא מונשם ואינו מתקשר עם סביבתו. נפטר בביתו שבתל אביב ב-27 באפריל 2014. נקבר בבית הקברות בכפר שמריהו.

חיים אישיים

היה נשוי לשרינה לבית חסידוף, ולסאקי אלחלל משתיהן התגרש. לארנון שתי בנות מאשתו שרינה.
נחל צופים

נַחַל צוֹפִים הוא נחל אכזב בצפון ירושלים. ראשיתו בהר הצופים ומכאן שמו. יורד בערוץ עמוק, מרחק 1.6 ק"מ וירידה של 110 מטר עד למוצאו אל נחל שורק למרגלות שכונת רמות אלון. 
בגדה הצפונית של הנחל, מול שכונת סנהדריה המורחבת, ישנה תצפית רחבה על השכונות שהיו לפני מלחמת ששת הימים על הספר. בשל המיקום האסרטגי, וכן בשל היות נתיב הנחל מקשר בין המתחם הירדני בנבי סמואל למקבילו בגבעת התחמושת, התגלעו חיכוכים בין נציגי ישראל וירדן במהלך הדיונים על הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות בשנת 1949. הישראלים ביקשו לפרז את הערוץ כולו, אך יד הירדנים הייתה על העליונה. בין 1949 ל-1967 אירעו תקריות ירי רבות בין המוצבים הישראליים והירדנים שמשני עברי הנחל. התקריות הביאו ב-1958 לסלילת דרך פטרולים צה"לית בגדה הדרומית של חלקו המערבי של הנחל, הקיימת עד היום.
לאחר מלחמת ששת הימים הוחל בבנייה מהירה של שכונות משני צדי הנחל. במוצאו הוקמה חוות חשמל, ומעל גדתו הצפונית נסללה דרך יגאל ידין, המקשרת בין השכונות הצפוניות של ירושלים. הפיתוח המהיר הביא לטשטוש חלקים מן האפיק, והכחדה מהירה של החי והצומח באזור. עדרי צבאים, שנראו תדיר בנחל, הלכו ונעלמו בהדרגה, עד שנותרו בו פרטים בודדים. תוואי הקרקע במוצא הנחל אל נחל שורק נעלם בעת הקמת אחד ממחלפי כביש בגין מעליו.
כיום מהווה השטח סביב אפיק הנחל חלק מפארק ירושלים, ולאורכו נסלל שביל אופניים.
קינאי (עיר)

היסטוריה

ראיות ארכאולוגיות שונות מצביעות על כך שהאזור היה מיושב עוד ב-1000 לפני הספירה.
כאשר סוחרי פרוות רוסים הגיעו לראשונה לאזור ב-1741, התגוררו באזור כ-1,000 תושבים ילידים משבט הדיניינה (Dena'ina). הסוחרים הרוסים קראו לילידים בשם "אנשי קינאי".
בשנת 1791 הקימו סוחרי הפרוות הרוסים את ההתיישבות "מצודת סנט ניקולאס" (Fort Nikolaevskaia), באזור בו נמצא כיום היישוב קינאי. מצודת סנט ניקולאס הוקמה לשם סחר בפרוות ודגים. זה היה יישוב הקבע האירופי הראשון שהוקם באלסקה.
ההתיישבות הרוסית באזור הובילה להגברת המתיחות בין הילידים למתיישבים הרוסיים, ולעימותים אלימים שונים ביניהם, כאשר ב-1797 הילידים תקפו את מצודת סנט ניקולאס. באירוע זה נהרגו בסביבות 100 אנשים משני הצדדים. ב-1838 פרצה באזור מחלת אבעבועות שחורות אשר גרמה למותם של כמחצית מאוכלוסיית שבט הדניינה ששהה באזור.
לאחר רכישת אלסקה ב-1869 צבא ארצות הברית הקים באזור מוצב בשם "פורט קינאי" (Fort Kenay). המתקן נסגר במהלך שנות ה-70 ובהמשך הועבר לבעלות מדינת אלסקה. המתקן משמש כיום כמתקן כליאה.
בשנת 1888 מחפש זהב בשם אלכסנדר קינג מצא זהב באזור חצי האי קינאי. כמות הזהב הייתה קטנה בהשוואה לזהב שהתגלה בהמשך בקלונדייק, נום ופיירבנקס.
בתחילת המאה ה-20 ההקמה של חברות ספנות באזור קינאי הפכה את היישוב בהמשך לעיר נמל. בשנת 1937 החלה ההקמה של נמל התעופה של קינאי.
בשנת 1951 החל מיזם יצירת דרך העפר הראשונה שחיברה בין אנקורג' לקינאי. העבודה על הכביש הסתיימה ב-1956.
הבסיס הצבאי "וילדווד" של חיל האוויר האמריקני הוקם בתחום היישוב בשנת 1953.
בשנת 1957 התגלה נפט בנהר סוונסון, 20 קילומטרים צפון-מזרחית לקינאי. זו הייתה תגלית הנפט הגדולה הראשונה באלסקה.

דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2000 היו בעיר 6,942 תושבים, 2,622 משקי בית ו-1,788 משפחות. 82.76% מהתושבים הם לבנים, 0.49% אפרו-אמריקאים, 8.74% אינדיאנים, 1.66% אסיאתים ו-1.12% מגזע אחר ו-5% משני גזעים או יותר.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $45,962 וההכנסה החציונית למשפחה הייתה $56,856. ההכנסה החציונית לגברים הייתה $48,371 לעומת $27,112 לנשים. ההכנסה לנפש הייתה $20,789. בערך 8.2% מהמשפחות ו-9.8% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, מהם 12.5% מתחת לגיל 18 ו-4.2% מגיל 65 ומעלה.

גאוגרפיה

קינאי משתרעת על שטח של כ-92 קילומטרים רבועים, מתוכם 77.4 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-14.6 קמ"ר שטחי מים. העיר נמצאת 22 מטרים מעל פני הים.
ליתיום אלומיניום הידריד

תכונות פיזיקליות

ליתיום אלומיניום הידריד הוא אבקה קריסטלינית מונוקלינית במצבה הטהור, עם צפיפות של כ-0.917 גרם לסמ"ק. לעיתים הצבע אפור בשל נוכחות של אבקת אלומיניום שנשארה מתהליך הייצור. החומר עובר פירוק (decomposition) בטמפרטורה של מעל 125 מעלות צלזיוס.
ליתיום אלומיניום הידריד מסיס בדיאתיל אתר (30 גרם ל-100 גרם) וטטרה הידרו פוראן (13 גרם ל-100 גרם), אך מסיס בקושי בדיאוקסאן (1 גרם לליטר).

הכנה

ליתיום אלומיניום הידריד הוכן לראשונה על ידי תגובה של ליתיום הידריד עם אלומיניום כלורי:
4 LiH + AlCl3 → LiAlH4 + 3 LiCl
ייצור החומר בתעשייה הכימית מתבסס על שני שלבים. בשלב הראשון מגיבים נתרן, אלומיניום וגז מימן לקבלת נתרן אלומיניום הידיריד, ובהמשך תרכובות זו מגיבה עם ליתיום כלורי לקבלת ליתיום אלומיניום הידריד ונתרן כלורי.
Na + Al + 2 H₂ → NaAlH₄
NaAlH₄ + LiCl → LiAlH₄ + NaCl

בכימיה האי-אורגנית

ליתיום אלומיניום הידריד משמש להכנת הידרידים של מתכות מעבר מההלידים המתאימים שלהן. לדוגמה, נתרן הידיריד (NaH) יכול להיות מיוצר על ידי תגובה של ליתיום אלומיניום הידריד עם מלח של נתרן כלורי:
LiAlH₄ + 4 NaCl → 4 NaH + LiCl + AlCl₃
ליתיום אלומיניום הידריד מגיב עם ליגנדים ליצירת קומפלקסים קואורדינטיביים של אלומינה עם יוני ליתיום:
LiAlH₄ + 4NH₃ → Li[Al(NH₂)₄] + 4H₂
ליתיום אלומיניום הידריד בתגובה עם סילן:
LiAlH₄ + SiCl₄ → LiCl + AlCl₃ + SiH₄

כאמצעי לאחסון מימן (Hydrogen storage)

ליתיום אלומיניום הידריד מכיל כ-10.6% משקלי של מימן, לכן הוא עשוי לשמש כמדיום פוטנציאלי לאחסון גז מימן עבור רכבים המונעים בתאי דלק.

בכימיה אורגנית

ליתיום אלומיניום הידריד משמש רבות בכימיה אורגנית כראגנט חיזור, בעל עוצמה חזקה יותר מאשר נתרן בורן הידריד (בשל קשרי ה-Al-H החלשים יותר מקשרי הB-H). ליתיום אלומיניום הידריד מסוגל להמיר אסטרים, חומצות קרבוקסיליות, תרכובות אציל, אלדהידים וקטונים לכהלים המתאימים שלהן. באופן דומה, ליתיום אלומיניום הידריד מסוגל להמיר אמידים, ניטרילים, אימינים, אזידים, קבוצות ניטרו, ואוקסים לנגזרות האמינים שלהן.

בטיחות

ליתיום אלומיניום הידריד הוא חומר דליק מאוד. הוא ניצת באופן ספונטני בעת כתישה או חבטה חזקה ומגיב באלימות עם מים וממסים אורגנים פורטים רבים ואף עם אדי מים מהאוויר. כיבוי או דיכוי של שריפה של ליתיום אלומיניום הידריד יכול להיעשות על ידי כיסויי האש בחול, או באבקת אבן גיר (CaCO₃) כתושה או בשימוש במטפה מתאים.
מגדלי מידטאון

היסטוריה

המגדלים נבנו על שטחה של מחלבת תנובה שפעלה במקום בין 1953 ל-2002, ועל שמה כונה הצומת הסמוך "צומת תנובה". לאחר סגירת המחלבה הפך המגרש לחניון שפעל עד 2012. בשנת 2011 רכשה את המגרש שותפות של החברות קנדה-ישראל, אלקטרה נדל"ן ויורוקום נדל"ן, תמורת 530 מיליון ש"ח. ב-2013 החלו עבודות החפירה במגרש. ב-2015 החלה להיחפר ברחוב הסמוך תחנת שאול המלך בקו האדום של הרכבת הקלה, שאחת מכניסותיה תקושר לפרויקט.
בפברואר 2013 פורסם כי 16 הקומות התחתונות במגדל המשרדים נמכרו לפירמת ארנסט אנד יאנג, אך שנה אחר כך הרחיבה הפירמה את הרכישה ל-21 קומות תמורת 342 מיליון ש"ח. במרץ 2014 פורסם ששלוש הקומות העליונות במגדל המשרדים, בשטח של 5,000 מטר רבוע, נמכרו תמורת 88.5 מיליון שקל, את קומות אלו מאכלסת חברת WeWork שמיקמה את המטה הישראלי שלה בקומה העליונה.
במהלך הבניה נהרגו שלושה פועלים בשתי תאונות שונות.

מאפיינים

מגדלי מידטאון תוכננו על ידי משרדו של האדריכל משה צור. הם כוללים מגדל משרדים בגובה 197 מטר בן חמישים קומות, בשטח כולל של כ-75 אלף מטר רבוע. עיצובו של המגדל הוא כשתי תיבות המונחות זו על גבי זו בהיסט קל. התיבה התחתונה מתנשאת לגובה 32 קומות ושאר קומות המגדל מוסטות בסיבוב קל. שטח כל קומה כ-1,660 מטר רבוע. מגדל המגורים הסמוך מתנשא לגובה של 183 מטר וכולל 50 קומות בהן 338 דירות. זהו מגדל המגורים הגבוה בישראל. את מגדל המגורים ישרתו שש מעליות ובריכת שחייה. המגדל כולל 34 דירות בשכירות מוזלת, בבעלות עיריית תל אביב-יפו ובניהול חברת השיכון העירונית עזרה ובצרון.
במתחם הפרויקט נבנה מרכז מסחרי בשטח של כ-19 אלף מטר רבוע. חלק מהמרכז ישתרע במפלס המרתף ויקושר לתחנת שאול המלך בקו האדום של הרכבת הקלה. במפלס הקרקע תיבנה כיכר עירונית המשותפת גם לשני המגדלים הצפויים להיבנות על מגרש שירותי בריאות כללית הסמוך. בכיכר נבנו מבנים מסחריים בני שתיים עד שלוש קומות. במתחם נבנו על ידי היזמים גם שירותים עירוניים, כדוגמת גני ילדים ואולם ספורט עם 480 מושבים, ממזרח למגדל המשרדים, כמטלה ציבורית על פי דרישת עיריית תל אביב-יפו. אולם הספורט נבנה לשימוש רב-תכליתי לכדורסל, כדוריד, התעמלות, ועוד. לקבוצות בליגות נמוכות וכמתקן אימונים.
מדרום למתחם צפוי להיסלל כביש גישה חדש, ובעתיד צפוי להיבנות גשר חדש מעל נתיבי איילון שיקשר את רחוב עמק ברכה אל המתחם מכיוון מזרח. בכיוון מערב צפוי להיבנות גשר להולכי רגל. סך שטח המשרדים, המגורים והמסחר הנבנים בפרויקט עומד על כ-125 אלף מטר רבוע. במתחם נבנו חמש קומות חניון בשטח של כ-82 אלף מטר רבוע. עלות הפרויקט עומדת על כ-2.6 מיליארד ש"ח.
מלאך האש

מלאך האש (ברוסית: Огненный ангел —  "איגנני אנגל") היא אופרה מאת המלחין הרוסי סרגיי פרוקופייב ללברית שנכתב על ידי פרוקופייב על פי רומן בשם זה מאת ואלרי בריוסוב.

היסטוריה

פרוקופייב קרא לראשונה את הרומן של בריוסוב בעת שהותו בארצות הברית בשנת 1918. זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1919 החל לכתוב את האופרה. בשנת 1922 עבר פרוקופייב לבווריה שבגרמניה בה המשיך לעבוד על האופרה, וזו הושלמה באוגוסט 1927.
בשנת 1930, בביקור נוסף בארצות הברית, הציעה המטרופוליטן אופרה של ניו יורק להעלות את האופרה, אולם התוכנית לא יצאה אל הפועל.
נסיונות נוספים של פרוקופייב להעלות את האופרה לא צלחו, והאופרה לא הוצגה בימי חייו של פרוקופייב.
האופרה הוצגה לראשונה כמוזיקה תזמורתית ב-25 בנובמבר 1954 (היינו, בלא תפאורות ותלבושות) בתיאטרון שאנז אליזה בפריז. ההפקה הבימתית המלאה הראשונה נערכה ב-14 בספטמבר 1955 בתיאטרון לה פניצ'ה שבוונציה.

עלילה

האופרה מתרחשת בגרמניה של המאה ה-16. גיבורת האופרה, אישה צעירה בשם רנאטה, מתאהבת ב"מלאך האש" אשר הופיע בפניה בילדותה. לימים רנאטה סבורה כי המלאך הוא הרוזן היינריך, אשר מנצל אותה מינית ונוטש אותה. רנאטה שוכרת את שירותי האביר רופרכט על מנת שימצא את המלאך. רופרכט המאוהב ברנאטה, עוסק במאגיה שחורה על מנת למצוא את המלאך. לבסוף רנאטה נדונה על ידי האינקוויזיציה להוצאה להורג בשריפה.
ניל בלומקאמפ

קורות חייו

בלומקאמפ נולד ביוהנסבורג, דרום אפריקה. בגיל 16 הוא פגש בשרלטו קופליי שלמד בבית הספר יחד איתו. קופליי לימד את בלומקאמפ להשתמש במחשבים והלה פתח את כישוריו באנימציה ועיצוב תלת ממדיים. בלומקאמפ סייע לקופליי ביצירת עבודות תלת ממדיות לפרזנטציות של פרויקטים שונים. 
משפחתו של בלומקאמפ עברה לונקובר, קנדה והוא נרשם לבית הספר לקולנוע של ונקובר.