פיס (בית המקדש)

הפַּיִס כפי שמתואר במשנה ובספרות חז"ל, הוא גורל שהיה מתקיים בין הכהנים בבית המקדש, על מנת לקבוע איזה כהן יזכה לבצע את אחת מעבודות המקדש.

המקור לעריכת הפיס

המשנה במסכת יומא מתארת שבתחילה היו הכהנים שרצו לבצע את תרומת הדשן עורכים ביניהם תחרות ורצים לעבר המזבח. מי שהיה מגיע ראשון אל ראש המזבח היה זוכה בביצוע העבודה. לאחר שקרו כמה אסונות החליטו הכהנים לקבוע מי יזכה בביצוע העבודות באמצעות הגרלה.

מקור השם פיס

מקורה של המילה "פיס" לא ברור, יש אומרים שהיא נקראת כך מכיוון שהיא נערכה לצורכי שלום והתפיסות.

עריכת הפיס

מדי יום נערכו 4 הגרלות. כל הכהנים שרצו לזכות באחת העבודות היו מתאספים ועומדים במעגל. הממונה (הכהן האחראי על העבודה במקדש) היה מוריד מראשו של אחר הכהנים את המצנפת על מנת לסמן שממנו תתחיל הספירה.
כמו כן היו בוחרים מספר, הגבוה ממספר הכהנים המשתתפים בפיס. הכהנים היו מושיטים אצבע, והממונה היה סופר את אצבעותיהם כשהוא הולך לצד ימין, עד שהגיע למספר שנקבע. הכהן שעליו הממונה נעצר היה זוכה בעבודה, ובעבודות שדרשו כמה כהנים זכו גם הכהנים שעמדו בצד ימין של הזוכה.

ארבעת הפייסות

בכל יום נערכו במקדש ארבעה פייסות, על מנת לחלק את העבודות השונות. חוץ מבפייס השלישי, בשאר הפייסות יכלו להשתתף גם מי שזכה כבר בפיס אחר באותו יום.

הפיס הראשון

הפיס הראשון נערך מייד עם השכמת הכהנים, לפני תחילת עבודה כל שהיא במקדש. העבודה העיקרית שנקבעה בפיס זה היא תרומת הדשן, בה זכה כהן אחד. יחד עם תרומת הדשן, אותו כהן זכה בכמה עבודות נוספות: סידור המערכה הגדולה, הבאת שני גזרי עצים, ולדעת הרמב"ם גם בהבאת מחתה עם גחלים להקטרת הקטורת.

הפיס השני

הפיס השני התקיים לאחר סידור המערכות על המזבח בפיס הוגרלו העבודות הקשורות להקרבת קורבן התמיד. בפיס זה זכו שלושה עשר כהנים, בעבודות הבאות: הכהן הראשון זכה בשחיטת התמיד; הכהן השני זכה בקבלת הדם וזריקתו; הכהן השלישי זכה בדישון מזבח הקטורת; הכהן הרביעי זכה בדישון המנורה והטבת הנרות; הכהנים החמישי עד השלושה עשר זכו בהעלאת איברי התמיד ודברים נוספים לכבש: הכהן החמישי זכה בהעלאת הראש, והרגל (האחורית הימנית); הכהן השישי זכה בהעלאת שתי הידיים (הרגלים הקדמיות); הכהן השביעי זכה בהעלאת העוקץ (החלק האחורי העליון), והרגל (האחורית השמאלית); הכהן השמיני זכה בהעלאת החזה (החלק הקדמי של בטן הכבש), והגרה (הגרון עם הריאות והלב); הכהן התשיעי זכה בהעלאת שתי הדפנות (חלל הבטן); הכהן העשירי זכה בהעלאת הקרביים (מערכת העיכול); הכהן האחד עשר זכה בהעלאת הסולת לנסכים;הכהן השתים עשרה זכה בהעלאת מנחת החביתין; הכהן השלוש עשרה זכה בהעלאת היין לנסכים.

הפיס השלישי

הפיס השלישי מתקיים לאחרתפילת הכהנים ובו מגרילים את הקטרת הקטורת. מכיוון שהקטורת מעשרת, בהקטרת הקטורת יכול לזכות רק כהן שמעולם לא הקטיר.
ישנה מחלוקת בין המפרשים האם היו מגרילים גם את הזכות להכניס את הגחלים להקטרת הקטורת אל מזבח הקטורת. לדעת התוספות הכהן שעמד לימין הזוכה בקטורת זכה בהבאת הגחלים. לדעת הרמב"ם מי שזכה בתרומת הדשן (בפיס הראשון) זוכה במחתה. לדעת הרדב"ז מי שזכה בקטורת היה יכול להכניס את המחתה בעצמו או לתת את העבודה למי שהוא רוצה.

הפיס הרביעי

הפיס הרביעי מתקיים מייד לאחר הפיס השלישי, וההבדל ביניהם הוא שבפיס הרביעי יכולים להשתתף כל הכהנים, בניגוד לפיס השלישי. בפיס הרביעי מגרילים את הזכות להעלאת איברי קרבן התמיד מהכבש למזבח.
ישנה מחלוקת כמה כהנים זוכים בפיס זה. לדעת התוספות והמאירי, בהעלאת איברים מהכבש למזבח זכה כהן אחד. לדעת השלטי הגיבורים והעבודת הקרבנות בהעלאת איברים מהכבש למזבח זכו תשעה כהנים, וכן סבר גם התוספות ישנים. דעת הרמב"ם בנושא אינה ברורה עד הסוף. בהלכות תמידין ומוספיןמשמע ממנו שכהן אחד מעלה את האיברים מהכבש למזבח. ואילו בהלכות כלי המקדש הוא כתב שכהנים רבים מעלים את האיברים מהכבש ונותנים לכהן הגדול לזרוק אותם. התפארת ישראל הציע לתרץ שאולי לדעת הרמב"ם באמת בפיס על מי מעלה איברים לכבש זכו הרבה כהנים, אולם הוא עצמו דוחה את ההסבר, מכיוון שהלשון "מעלה" יותר מתאימה לאדם אחד. בספר שיח יצחק כתב שביום רגיל היה זוכה בפיס כהן אחד, ואילו כאשר הכהן הגדול רצה להקריב היו מגישים אליו את האיברים כהנים רבים משום כבודו. לדעת הריטב"א והגרי"ז בהולכה זכו כמה כהנים ואילו ההקטרה נעשתה בכהן אחד.

כמה אצבעות מוציאים

במשנה נאמר "ומה הן מוציאין, אחת או שתים, ואין מוציאין אגודל במקדש." לאור סוגיית הגמרא הדנה במשנה זו, ישנה מחלוקת מה בדיוק נפסק להלכה. לדעת רש"י כל כהן היה יכול להוציא אצבע אחת, וכהן שהיה חולה היה יכול להוציא שתי אצבעות. אם כהן הוציא יותר מאצבע אחת, הוא נמנה פעם אחת, אלא אם הוא הוציא גם אגודל, אז בתור קנס הוא אינו נספר כלל. לדעת הרמב"ם יכול היה הכהן להוציא בין אצבע אחת לשלוש, כשכל אצבע ואצבע שהיה מוציא הייתה נספרת בפני עצמה.
לשתי השיטות היה איסור להוציא את האגודל, כדי למנוע מעשי הונאה. את האגודל קל להסתיר או לחשוף בתוך האגרוף במהירות, ובכך יוכלו כהנים שאינם הגונים להוסיף או להחסיר את האגודל כדי להגדיל את סיכוייהם לזכייה בפיס (לשיטת הרמב"ם, או להתחזות לשני כהנים, לשיטת רש"י). מכיוון שהמספר שנבחר היה גדול מאוד ממספר הכהנים, הייתה הספירה נעשית בכמה מחזורים. הכהן שבו הסתיימה הספירה נבחר לבצע את העבודה.

מדוע מנו אצבעות

הרמב"ם מסביר מדוע מנה הכהן הממונה את אצבעות הכהנים ולא את הכהנים עצמם: ומתייחס לספירת העם על ידי שאול המלך, לאחר מלחמתו בעמלק: "לפי שאסור למנות ישראל אלא על ידי דבר אחר, שנאמר: "וַיִּפְקְדֵם בַּטְּלָאִים". כלומר כל אחד מהעם הביא טלה, וספרו את הטלאים ולא את האנשים.

מקום הפיס

את הפיס הראשון היו עורכים בבית המוקד ולשיטת הרמב"ם בלשכת הגזית. לשיטה הראשונה זאת כיוון שהכהנים שישנו בלילה בבית המוקד, עוד לא יצאו לעזרה ואין לעכב את הפיס עד שיגיעו לעזרה. אך כיוון שהפייסות חייבות להיערך במקום מקודש נערכו הפייסות בעמידה בחציו המקודש של בית המוקד.
את שלוש הפייסות האחרונים היו עורכים בלשכת הגזית.
לדעת הרמב"ם גם את הפיס הראשון, ערכו בלשכת הגזית.