google/wiki40b huggingface dataset:
פונדק האושר השישי

תקציר העלילה

גלדיס איילוורד (אינגריד ברגמן) מגיעה מליברפול למרכז המיסיון בלונדון ומבקשת לעבוד כמיסיונרית בסין אך נידחת בתואנה של "חוסר כישורים".
היא מתקבלת לעבודה כעוזרת בית אצל קשיש שעסק בעבר במחקר בסין. היא חוסכת פרוטה לפרוטה וקונה כרטיס זול לרכבת הטרנס-סיבירית. מעבידה נותן לה כתובת של מיסיונרית בסין. לאחר מסע מייגע ומסוכן היא מגיעה לטיינג'ין ומשם, על גבי פרד לעיר יאנג צ'נג, שם היא פוגשת את המיסיונרית הקשישה מיס ג'יני לוסון. היא עוזרת למיס לוסון לשפץ את המקום ולהפכו לפונדק בו יוכלו עוברי אורח לקבל קצת אוכל ובעת האכילה לשמוע סיפורים מהברית החדשה כמו על לידת ישו בבית לחם. הפונדק נקרא "פונדק האושר השישי" כי לפי התרבות הסינית יש חמישה סוגי אושר: עושר, אריכות חיים, בריאות, מידות טובות, מוות שליו והאושר השישי לפי מיס לוסון, נתון להגדרתו הפרטית של כל אחד.
גלדיס מכירה את לין נאן (קורט יורגנס), קצין בצבא סין ובן תערובת מאם סינית ואב הולנדי. הוא עוזר לה ומפגיש אותה עם המנדרין (המושל) של העיר (רוברט דונאט). היא מתאקלמת במקום, לומדת סינית, הופכת לאזרחית סינית ומשנה את שמה לג'ין- איי (בסינית-אוהבת אנשים).
כאשר מיס לוסון מתה מקבלת גלדיס מכתב מהחברה המיסיונרית בלונדון לחזור לאנגליה היות שאין לה כישורים אך היא מסרבת. בעצתו של לין שמתחיל להתאהב בה, מסכים המנדרין להעסיק אותה בתשלום כמפקחת על יישום איסור כריכת רגליים בכפרי הסביבה. היא מצליחה בתפקיד זה וכן מצליחה להרגיע מרד אסירים בבית הכלא על ידי שכנוע האסירים ושכנוע המנדרין להיטיב את תנאי האסירים.
היפנים מפציצים את העיר ומתחילים את הפלישה לצפון סין. התושבים נוטשים את העיר. לין שכעת הוא קולונל נפגש עם ג'ין איי ומורה לה להתפנות במהירות כי היפנים עומדים להיכנס לעיר. עליה להגיע לשיאן, שם מחכות להם משאיות שיפנו אותם. הוא נושק לה ונותן לה את טבעתו.
עם ג'ין איי נמצאים מאה ילדים פליטים ועליה להעביר אותם דרומה ברגל דרך שטחים בשליטת היפנים. היא נעזרת בלי, שהיה ראש המורדים בבית הכלא ועתה מחזיר לה טובה על עזרתה. היות שהדרכים חסומות עליהם לעבור דרך ההרים. הם נתונים להפצצות מהאוויר ועליהם להתחמק מפטרולים יפנים. בעזרת לי הם מצליחים לחצות נהר כשהם אוחזים בחבל. לי הולך לפני החבורה אך נתקל בפטרול יפני ונהרג. לבסוף, לאחר מסע מפרך של שנים עשר ימים, הם מצליחים להגיע לשיאן לקול צהלותיהם של התושבים. מנהל המיסיון בשיאן נפגש עם ג'ין איי והיא מזכירה לו כי בלונדון הוא אמר לה שאין לה כישורים.
יחסה

היחסות בשפות השמיות

בחלק מן השפות השמיות קיימות עד היום יחסות כחלק מהשפה. בערבית ספרותית מסומנת היחסה באמצעות תנועות שמתפקדות כסופיות (suffixes) ומצטרפות לשמות עצם ותארים (תופעה המכונה إعراب "אִעְרַאבּ" או "ניקוד סופי"). למשל שם העצם الملك /al-malik/ ("המלך") יופיע כ־الملكُ /al-maliku/ בבואו כנושא או כנשוא שמני, ("המלך אמר", "שלמה הוא מלך"); الملكَ /al-malika/ בבואו כמושא ישיר ("ראיתי את המלך"); ו־الملكِ /al-maliki/ בבואו כמושא עקיף ובכלל לאחר מילת יחס ("באתי אל המלך"), או כסומך ("בית־המלך").
בעברית מודרנית מציינים יחסת מושא ישיר לפני שם־עצם מיודע באמצעות המילה "את". בעברית מקראית השימוש במילה "את" היה שונה, והיא ציינה באופן כללי את מקבל הפעולה, ולאו דווקא מושא ישיר. יש הרואים במילה "של" בעברית מודרנית מעין סימון יחסה, ובמקרים מסוימים אפשר לראות גם את מילת היחס "ל־" כסימון של יחסת מושא עקיף. יש המזהים שרידים של יחסות בניקוד סופי בעברית המקראית, למשל בפסוקים "מְעֹנָה אֱלֹהֵי קֶדֶם" (דברים, ל"ג, כ"ז) או "וְלַשֹּׂרֵקָה בְּנִי אֲתֹנוֹ" (בראשית, מ"ט, י"א) או "וַיֵּלֶךְ חָרָנָה" (בראשית, כ"ח, י'), אם כי יש מחלוקת לגבי הזיהוי הזה. הסיומת ־ָם בתארי־פועל מסוימים (ריקָם, יומָם, חינם, אמנם ועוד) היא לדעת רוב הבלשנים שריד ליחסת מושא ישיר, ששימשה גם לציון תיאורים (השווה לערבית: يوماً יַוְמַן, ليلاً לַיְלַן וכו'). יש בלשנים הגורסים כי הסיומת ־ַיִם (ayim-) בשמות מקומות כגון: מצרַיִם, אפרים, מחנים, מקורה ביחסה שציינה מקום, אולם אין לכך הוכחות חד־משמעיות. כך או אחרת, ברור שהשימוש בסימון מורפולוגי של יחסות בעברית הקדומה נפסק עוד לפני כתיבת התנ"ך. הדוגמה הבולטת ביותר ליחסה שעדין קיימת בעברית המודרנית היא ה' הכיוון (המגמה), שהופכת שם עצם למקום, למשל במילים "הביתה", "ארצה", "דרומה" או "ירושלימה".
המכביה השמינית

המכביה השמינית הייתה אירוע ספורט המוני יהודי, שנערך בישראל, בסוף יולי תחילת אוגוסט 1969, כחלק מסדרת אירועי המכביה.
כ-1,450 ספורטאים מ-27 מדינות השתתפו במכביה השמינית.

אירועים מיוחדים במכביה

האלוף האולימפי ושיאן העולם השחיין מארק ספיץ מארצות הברית זכה בשיא של שש מדליות זהב וביחד עם אחותו, ננסי ספיץ שזכתה ב-4 מדליות זהב, זכו ביחד ב-10 מדליות זהב.
לראשונה מאז המכביה השנייה (לפני מלחמת העולם השנייה) השתתפו ספורטאים מגרמניה ויוון.

שחייה

תחרויות השחייה נערכו בבריכת גלי גיל ברמת גן.
להרגיש בבית

עלילה

טאה-סוק הוא אדם בודד המתנייד באמצעות אופנועו ומחפש אחר דירות שבעליהן אינם שוהים בהן. כשהוא מאתר כאלו, הוא פורץ את מנעולי דלתותיהן, נכנס פנימה ושוהה בהן במשך תקופת היעדרות בעלי הבית. במהלך שהותו מכבס הפורץ את בגדי הבעלים ומתקן את מכשירי החשמל התקולים שלהם, על פי רוב, בעת שבנגן התקליטורים של הבעלים מתנגן השיר "גאפסה" של נטשה אטלס. כמו כן, הוא אוכל מהאוכל הנמצא בדירות ולובש את בגדי בעליהן. כאשר הוא פורץ לבית גדול מסוים, צופה בו אשה מוכה בשם סון-הווה. טאה-סוק עוזב את הבית אחרי שנוצר קשר עין בינו לבין סון-הווה, אך אז הוא מחליט לשוב לשם. הוא מבחין בהתעללות שחווה האשה מצד בעלה ומושך את תשומת ליבו על ידי כך שהוא משחק גולף בחצר הבית. הוא מכה את הבעל באמצעות כדורי גולף שהוא מיידה בו ולאחר מכן עוזב את המקום יחד עם האשה.
הזוג מתחיל לפתח מערכת יחסים שקטה, והם עוברים מדירה לדירה באותה מתכונת שבה נהג טאה-סוק עד עתה. בעת שהם שוהים באחת מהדירות, לאחר שהם שתו לשכרה, הם מתגלים על ידי בעלי הבית ששבו באותו הזמן, כאשר הם ישנים במיטותיהם ולבושים בפיג'מותיהם. בהמשך, הם נכנסים לתסבוכת עם החוק כאשר הם פורצים לביתו של קשיש שמת לבדו. בעת שהם פועלים לקברו בצורה ראויה, בנו של המת נכנס לדירה יחד עם אשתו ואלו מאשימים את זוג הפורצים בהריגה. הפורץ והפורצת נחקרים במשטרה, אך שניהם שומרים על שתיקה מוחלטת. מחקירת האירוע עולה כי אף חפץ לא נגנב מהבתים שבהם שהה הזוג, וכן שהקשיש מת מסרטן הריאה.
בעלה של סון-הווה, הטוען שהיא נחטפה על ידי טאה-סוק מגיע לקחתה הביתה, ומשחד את השוטר הממונה על החקירה על מנת שיאפשר לו להכותו באמצעות כדורי גולף. בסופו של דבר תוקף הנחקר את קצין המשטרה וכתוצאה מכך נשלח לכלא. שם, הוא מתאמן במשחק גולף דמיוני, עם כדורים ומקל דמיוניים, ומפתח את כישוריו להתגנבות ולהסתתרות, תוך כדי שהוא מתסכל את סוהר תאו עקב הצלחתו להישאר מעבר לטווח ראייתו.
אחרי שטאה-סוק משתחרר מהכלא, הוא חובר מחדש לסון-הווה בביתה, תוך שהוא משתמש בכישוריו בכדי לחמוק מגילוי על ידי בעלה. הוא עומד מאחוריו ומבצע יחד עמו את תנועותיו, ואפילו מצליח לנשק את האשה מעבר לכתפו של הבעל (תמונת עטיפת הסרט). בסצנה, נראית סון-הווה אומרת "אני אוהבת אותך" לבעלה, אך למעשה האמירה מכוונת לטאה-סוק הניצב מאחוריו. הבעל עוזב לנסיעת עסקים נוספת והאשה מתחבקת עם טאה-סוק.
אליעזר מזור

אליעזר מָזוּר (15 ביולי 1892 – 15 באוקטובר 1970) היה תעשיין, איש עסקים ופעיל ציבור ישראלי, מחלוצי ענף היהלומים בארץ ישראל. נשיא התאחדות תעשיית היהלומים הישראלית ויו"ר התאחדות בעלי הבתים בישראל.

ביוגרפיה

חיים אליעזר מזור נולד בזגורוב שבפולין לרב מאיר צבי מזור, שהיה רב בזגורוב, ברדזיבה  ובוורשה, ולרחל, בתו של הרב אברהם אבא גרינפלד, שהיה רב בזגורוב. אחיו, אליהו מזור, היה מראשי הקהילה היהודית בוורשה ולימים חבר הכנסת מטעם אגודת ישראל.
לפני מלחמת העולם הראשונה הקימו האחים – אליהו מזור, אליעזר ואהרון, ביחד עם האב – מאיר צבי, את חברת "אחים מזור" ליבוא, שהייתה מהחברות הגדולות והמסועפות בפולין. אליעזר מזור עמד בראש הסניף של החברה בלודז'. כמו כן נמנה עם ראשי ההסתדרות הציונית בלודז' והיה פעיל בלשכת המסחר המקומית. בשנות העשרים רכש פרדסים בארץ ישראל.
באוגוסט 1939, חודש לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, הגיע לארץ ישראל לצורך השקעותיו. עם פרוץ המלחמה הצליח להעלות את אשתו וילדיו לארץ. בארץ המשיך להפעיל את חברת "אחים מזור" עם אחיו אליהו וד"ר יהושע מזור.
בשנת 1941 ייסדה השותפות מפעל ליהלומים, שהיה מהראשונים בתעשיית היהלומים בארץ ישראל. המפעל פעל עד סוף שנות החמישים. מאז המשיכו האחים מזור לפעול בתחום המסחר וההשקעות. 
מזור כיהן בוועד ההצלה של הסוכנות היהודית, כיו"ר התאחדות בעלי הבתים וכשופט עירוני.בשנת 1951 נבחר לנשיא התאחדות תעשיית היהלומים בישראל, תפקיד בו כיהן עד לפטירתו, בשנת 1970. בשנת 1999, העניקה לו התאחדות תעשייני היהלומים בישראל לקידום תעשיית היהלומים את התואר -  "יקיר תעשיית היהלומים".
מזור היה נשוי עד לפטירתו לאיטה לבית כהן, הוא הותיר אחריו שני בנים ובת. בנו, פרופ' יהודה מזור, היה כימאי, ראש המחלקה לכימיה אורגנית במכון ויצמן.
סבליאבו

היסטוריה

תחילת ההתיישבות האנושית מתוארכת לתקופת האבן החדשה באלף ה-5 לפנה"ס. בהמשך ישנן עדויות למבנים וקברים מתקופת הממלכה התראקית. במאה ה-1 לפנה"ס נכבש היישוב על ידי צבא הרפובליקה הרומית, במאה ה-4 עבר לחזקת האימפריה הרומית המזרחית, אשר הפכה בהמשך לאימפריה הביזאנטית. בסמוך לעיר המודרנית הוקמה מצודת דרכים בשם חוטליץ אשר הייתה חלק משרשרת שהוקמו בסמוך למעברי הבלקן בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה. בסוף המאה ה-14 נכבש האזור על ידי צבא האימפריה העות'מאנית והיישוב נחרב. בהמשך צמח בסמוך כפר קטן, אשר מזוהה בתעודות העות'מאניות בשם סרבי או סְלֶבִי. היישוב עבר תנופת בינוי של מבני ציבור וכנסיות בעידן התחייה הלאומית הבולגרית של אמצע המאה ה-19 וב-1876 השתתפו תושביו באופן פעיל במרד אפריל הבולגרי. ב-2 ביולי 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית בסיוע מתנדבי האופלצ'נצי הבולגרים ונכלל בשטח הנסיכות הבולגרית אשר הוקמה מתוקף חוזה סאן סטפנו ובהמשך הפכה למדינת הלאום בולגריה.

כלכלה ודמוגרפיה

בעיר אין מסילת רכבת, אך היא מקושרת לרשת של כבישים חלקם מהירים ובכלל זה הכביש המהיר מסופיה לוארנה. בתחום החקלאות ישנם שני ענפים עיקריים, גידול צאן ובקר וגידולי דגן בעיקר חיטה. בפאתי העיר הוקם בשלהי המאה ה-20 אזור תעשייה קטן ובו מפעלים לעיבוד בשר, עיבוד עץ ומחלבות.

אקלים

בעיר שורר אקלים ממוזג ללא כל השפעה ממתנת, כך שישנן הבדלי טמפרטורות משמעותיים בין עונות השנה. ערכי הקיצון נעים ממינוס 20ᵒc בחודש ינואר ועד 30ᵒc בחודש יולי.
אניל קאפור

ביוגרפיה

קאפור נולד למשפחה הודית דוברת פונג'אבי בפרבר טליק נגר שבבומביי.
קאפור הוא בנם של נירמאל ומפיק הקולנוע הבוליוודי סורינדר קאפור.
אחיו הבכור בוני קאפור הוא מפיק סרטים בבוליווד ואחיו הצעיר סנג'יי קאפור הוא שחקן.
קאפור למד ב"מכללת סט. קסאווייר".
כנער היה חובב סרטים הודים והושפע בעיקר מגדול שחקני הודו ראג' קאפור.

קריירה בבוליווד

קאפור התפרסם לראשונה בתעשיית הסרטים המקומית בהודו בסרט "מאשאל" שזיכה אותו בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר של האקדמיה ההודית המקבילה לאוסקר.
זכה בפרס השחקן הטוב ביותר של הטקס בשנת 1987 על תפקידו בתור חייל המגויס לצבא ההודי בסרט "טיזאב".
ב-1989 שיחק בסרט "הציפור" שהיה לבחירה הרשמית של האקדמיה ההודית לאוסקר.
בתחילת שנות ה-90 התפרסם בסרטים "רגעים", הנחשב לאחד הסרטים המצליחים ביותר מחוץ להודו, "בן" בתפקיד לצידה של מדהורי דיקסיט עליו זכה קאפור בפרס האקדמיה ההודית השלישי שלו, "1942:סיפור אהבה" ו"שלושה פסלים" בו שיתף פעולה עם השחקן שאהרוח' ח'אן.
בשנת 1997 זכה בפרס השחקן הטוב ביותר מטעם מבקרי הקולנוע בהודו על הופעתו בסרט "וירסאט".
ב-1999 זכה בפעם השנייה בקריירה שלו בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר של האקדמיה ההודית על תפקיד המפיק המוזיקלי ויקראנט בדרמה המוזיקלית "בקצב הצלילים" ושיחק בקומדיה "ביבי מס'1".
בשנת 2000 זכה בפרס השחקן הטוב ביותר של טקס הסרטים הרשמי של הודו בזכות תפקידו בתור בסרט "קריאה".
ב-2005 הופיע בקומדיה המצליחה "אין כניסה" ובדרמה "לא נאמנה".
ב-2007 השתתף בדרמה הרומנטית "הצדעה לאהבה" ובקומדיית הפשע "ברוך הבא".
מלבד משחק קאפור התעסק גם בהפקה קולנועית, הפיק ב-2010 ביחד עם בתו ריאה את הסרט " עיישה" בו כיכבה בתו סונאם ואת הסרטים "גאנדי, אבא שלי" ו"אין בעיה".

המעבר להפקות בהוליווד

בשנת 2008 זכה קאפור לראשונה לפרסום עולמי בזכות הופעתו כפרם קומאר מנחה השעשועון "מי רוצה להיות מיליונר?" בסרטו המצליח של דני בויל "נער החידות ממומביי", הסרט היה לסרטו הראשון של קאפור בשפה האנגלית.
התפקיד פרץ את דרכו של קאפור לתעשייה בהוליווד וזימן לו את תפקיד נשיא קמיסטן עומר חסן בעונה השמינית של סדרת הפעולה המפורסמת " 24".

חיים אישיים

נשוי לסוניטה קאפור ואב לשלושה ילדים, בן ושתי בנות, שחקנית הקולנוע סונאם קאפור והמפיקה ריאה קאפור.
דוד ליפשיץ (רב)

הרב דוד ליפשיץ (ה'תרס"ו, 1906 - ט' בתמוז ה'תשנ"ג, 28 ביוני 1993) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. רבה האחרון לפני השואה של העיר סובאלק, מראשי "אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה", ראש ישיבת רבינו יצחק אלחנן בניו יורק, וראש ארגון "עזרת תורה".

ביוגרפיה

נולד במינסק לאיטל ולרב יעקב אריה ליפשיץ, בנו של רבי שלמה זלמן ליפשיץ איש גרודנה מחבר "עולת שלמה" על סדר קדשים ונשיא כולל הורדנה. במינסק למד ב"חדר מתוקן" אצל חיים דוד רוזנשטיין; עמו למד בנו של רוזנשטיין, אברהם אבן-שושן. השניים חיברו בילדותם פירוש לספר משלי בשם "טל ילדות". בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 למד אצל רבי שמעון יהודה שקופ בישיבת שער התורה בגרודנה, ואחריה בישיבת מיר בה היה מקורב לרב אליעזר יהודה פינקל ולמשגיח רבי ירוחם ליבוביץ. נישא לציפורה חוה בתו של הרב יוסף יוסלביץ', רבה של סובאלק ועם פטירתו הפתאומית של חמיו בגיל 56 בשנת 1935 התמנה כרבה של העיר. הצליח להימלט עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והיגר לארצות הברית, בה עמד בראש "ועד העזרה לפליטי סובאלק והסביבה". בתחילת ימיו בארצות הברית כיהן כראש ישיבת "בית מדרש לתורה" בסקוקי, שיקגו. בהמשך כיהן כראש ישיבה בישיבת רבינו יצחק אלחנן ומשנת 1956 כחבר הנשיאות של "אגודת הרבנים באמריקה ובקנדה". כיהן גם כנשיא של ארגון "עזרת תורה" של אמריקה בישראל.
בשנת תשמ"ט הוציא את הספר מנחת יוסף, מתוך כתבי יד של חותנו.
הרב ליפשיץ נפטר ט' בתמוז ה'תשנ"ג, 28 ביוני 1993. הוא הועלה לקבורה בישראל ונטמן בחלקת הרבנים בהר המנוחות בירושלים.
טעות ריבועית ממוצעת

בסטטיסטיקה, טעות ריבועית ממוצעת או שגיאה ריבועית בינונית (שר"ב) (Mean Square Error) של אומד מודדת את ממוצע ריבועי ה"טעויות", כלומר ההבדל בין האומד לבין מה שנאמד. ההבדל נובע בגלל האקראיות או בגלל שהאומד לא לוקח בחשבון מידע שיכול לייצר אומד מדויק יותר.
טעות ריבועית ממוצעת היא מומנט מסדר שני של השגיאה, ולכן משלבת גם את השונות של האומד וגם את ההטייה שלו. עבור אומד חסר הטיה, הטעות הריבועית הממוצעת היא שונות האומד. בדומה לשונות, לשונות הריבועית הממוצעת יש אותם יחידות מדידה כמו לריבוע המידה שנאמדת. באנלוגיה לסטיית התקן, אם ניקח את השורש של הטעות הריבועית הממוצעת נקבל את שורש הטעות הריבועית הממוצעת (RMSE), אשר יש לה את אותן יחידות מידה כמו למידה שנאמדת; עבור אומד חסר הטיה, שורש הטעות הריבועית הממוצעת הוא שורש השונות, הידוע כסטיית התקן.

הגדרה ומאפיינים בסיסיים

אם Ŷ הוא וקטור של n ערכים חזויים, ו-Y הוא הווקטור של הערכים האמיתיים ,אזי הטעות הריבועית הממוצעת(המוערכת) היא: 
זהו מדד ידוע ומחושב בהינתן מדגם מסוים (ולכן גם תלוי מדגם).
הטעות הריבועית הממוצעת של אומד  בהתייחס לפרמטר לא ידוע  מוגדרת כ: 
 
הגדרה זו תלויה בפרמטר הלא ידוע, והטעות הריבועית הממוצעת בהקשר הזה היא תכונה של אומד. 
הטעות הריבועית הממוצעת שווה לסכום השונות וריבוע ההטייה של האומד או של התחזיות . 
במקרה של טעות ריבועית ממוצעת של אומד: 
הוכחה:
כלומר לטעות הריבועית הממוצעת יש תכונה של אומד או סט של תחזיות במונחים של השוני שלה ושל רמת ההטייה. 
משום שהטעות הריבועית הממוצעת זו תחזית, טכנית זה לא משתנה מקרי, אבל היא תהיה נתונה לטעות בהערכה כאשר תחושב עבור אומד ספציפי של  עם ערך אמיתי בלתי ידוע. כלומר, כל הערכה של הטעות הריבועית הממוצעת על סמך פרמטר מוערך היא אכן משתנה מקרי.

פרשנות

טעות ריבועית ממוצעת עם ערך אפס, משמעה שהאומד חוזה את ערכו של הפרמטר האמיתי בדיוק מושלם, היא אידיאלית אך מעשית כמעט ובלתי ניתנת להשגה. 
ניתן להשתמש בערכי הטעות הריבועית הממוצעת לצרכים השוואתיים. ניתן להשוות בין מודלים סטטיסטיים שונים על-בסיס ערכי ה-MSE שלהם, על-מנת להעריך את רמת הדיוק שבה הם מפרשים קבוצה נתונה של תצפיות - אומד חסר הטיה (הנשען על מודל סטטיסטי כלשהו) עם שונות מזערית ביחס ליתר האומדים הקיימים, יהיה האומד בעל התחזית הטובה ביותר, במובן שהוא ממזער את השונות. אומד כזה מכונה MVUE - Minimum Variance Unbiased Estimator. 
שיטות לרגרסיה ליניארית מנסות להעריך את ה-MSE כחלק מהאנליזה שהן מבצעות, ומשתמשות ב-MSE המוערך על-מנת לקבוע את המובהקות הסטטיסטית של הגורמים הנמצאים בבחינה.

חסרונות

בדומה לשונות, לטעות הריבועית הממוצעת יש חיסרון בכך שהיא נותנת משקל רב לתצפיות חריגות.  דבר זה מתרחש בשל ההעלאה בריבוע של הסטיות, אשר נותנת משקל רב יותר לטעויות הגדולות.  תכונה זו, שהיא בעייתית במקרים רבים, גרמה לחוקרים רבים לזנוח את הטעות הריבועית הממוצעת לטובת מדדים אחרים, כגון טעות ריבועית מוחלטת או מדדים המבוססים על חציונים.
גן אליעזר ילין

היסטוריה

הגן תוכנן על ידי האדריכל ריכרד קאופמן, אשר תכנן את שכונת רחביה, כגן משחקים עבור ילדים, המהווה את חלקו הדרומי של "ציר הירק" החוצה את השכונה. ציר הירק שיצא מגן זה לכיוון צפון, עבר דרך גן הכוזרי אל המקום בו תוכנן לעמוד בית הכנסת של השכונה, וכיום עומדת בו הגימנסיה העברית רחביה. 
בעת הקמת השכונה לא היו בשכונה ילדים צעירים, ועל כן החליט ועד השכונה להשכיר את המקום למגרשי טניס לרווחת תושבי השכונה (וכאמצעי נוסף להשגת תקציבים לוועד השכונה). השכרה זו הייתה למשך שלוש שנים, אולם בתום שלוש השנים התרגלו תושבי השכונה למגרשי הטניס וסירבו לוותר עליהם לטובת הקמת גן משחקים לילדים.
השופט גד פרומקין כותב בספרו:
"ראו חברי הטניס את המקום כי טוב, ולא רצו לעזבו ולטרוח ללכת למקום מרוחק. וכמה מחברי הטניס היו גם חברים בוועד והעבירו החלטה לרצונם של משחקי הטניס. ראיתי בזה קיפוח הילדים ופרשתי מועד השכונה שעמדתי בראשו"
בשל שימוש זה בגן זכה הגן לכינוי הגרמני: ה"טניס פלאץ" - "כיכר הטניס".
מקור הכנסה נוסף לוועד השכונה היה החכרת חלק משטח הגן לחנות פרחים הפועלת עד ימינו בקצהו המזרחי של הגן.
רק בשנות ה-50 נבנה במקום גן משחקים אשר נקרא על שמו של מייסד השכונה אליעזר ילין.
בקצה המערבי של גן המשחקים נבנה קיוסק שעליו הוצב פסל של ג'ירפה מעשה ידי אברהם יכין, אחיו של בעל הקיוסק בעת שהוקם - עזרא יכין. הג'ירפה כונתה על ידי תושבי השכונה בשם "יאן ההולנדי" על שמו של חותנו של אברהם יכין - יאן ואן הולסט חסיד אומות העולם, והגן זכה לכינוי "גן הג'ירפה". 
כינוי נוסף של הגן הוא "גן הצפרדע" על שם פסל הצפרדע המצוי במרכז הגן.
כדורת דשא

כדורת דשא (אנגלית: lawn bowls) הוא משחק כדור שמקורו באנגליה.
מטרת המשחק היא גלגול כדורים א-סימטריים במטרה לקרבם לכדור קטן יותר, צבוע לבן או כתום, שנקרא על ידי השחקנים בשמות "ג'ק" או "קיטי". בגלל מבנה הכדור האסימטרי הוא נע במסלול קשתי, דבר שמוסיף למשחק ממד של מיומנות, ודורש ריכוז ודיוק. הכדורים בעבר היו עשויים מעץ וכיום עשויים מפלסטיק, ומסומנים בצורה ייחודית, כך שניתן לזהות את הכדורים של כל שחקן. את הכדורים מגלגלים (בשונה ממשחק הפטאנק שבו משליכים את הכדורים).
כדורת דשא היא משחק-חוץ, שנהוג לשחקו על גבי משטח דשא טבעי או מלאכותי, ומכאן שמו, ולחלופין על גבי משטחים מלאכותיים מותאמים בחלל סגור. המשחק פופולרי במיוחד במדינות בריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד ומדינות חבר העמים הבריטי.
המשחק הוא משחק תחרותי בין שני יחידים או קבוצות של שניים, שלושה או ארבעה שחקנים. אורך המגרש נע בין 32 ל-40 מטרים ורוחבו הוא לפחות 4.4 מטרים.
משחק הכדורת אינו דורש כושר גופני מיוחד ומשחקים בו גם נכים ועוורים, הנעזרים במאמן המכוון אותם על המגרש.
הספורט אינו ספורט אולימפי, אך מאוגד בהתאחדות עולמית המארגנת תחרויות בינלאומיות ומעדכנת את חוקי המשחק. במשחק הכדורת אין צורך בשופט צמוד ורוב המחלוקות מיושבות באופן חברי בין השחקנים ומנהלי הקבוצות (סקיפים). במקרים נדירים נעזרים בשופט למדידות מדויקות וליישוב מחלוקות כאשר מתקיים אירוע חריג על המגרש.
בישראל מספר מועדונים הפעילים במסגרת התאחדות כדורת הדשא בישראל. המועדונים הראשונים הוקמו על ידי עולים מדרום אפריקה שהשפעתם עדיין ניכרת בענף. ההתאחדות הישראלית מארגנת משחקי יחידים, תחרויות ליגה ותחרויות תקופתיות בין המועדונים ושולחת ספורטאים נבחרים לתחרויות בינלאומיות. ההתאחדות מדרגת את השחקנים בדירוג ארצי המתעדכן מספר פעמים בשנה על פי הישגי השחקנים בתחרויות הארציות.
המועדונים הקיימים כיום הם חיפה, נתניה, רעננה, רמת השרון, רמת-גן, קריית אונו, סביון וירושלים. כדורת דשא הוא אחד מענפי הספורט במשחקי המכביה.
מסגרת נוספת היא ה-PBA, התאחדות הכדורת המקצועית. התאחדות זו מארגנת בכל חורף 5 תחרויות באנגליה, בהם לוקחים חלק 16 השחקנים המדורגים במקומות הגבוהים בעולם ו-16 שחקנים נוספים הנבחרים בתחרויות הסמכה. בכל תחרות של ה-PBA משתתף נציג מישראל, שמנצח את תחרות ההסמכה בארץ עבור אותה תחרות. את התאחדות הכדורת המקצועית הקים שחקן כדורת דשא ישראלי ותיק ובעל הישגים רבים, ססיל ברנסקי. באליפות העולם לשנת 1992 זכה ברנסקי יחד עם לורנס מנדלסון וליאון בלום באליפות העולם לשלישיות גברים.
בישראל פועלת גם עמותה ישראלית לכדורת דשא לעוורים, ששחקניה זוכים להצלחות רבות בתחרויות בינלאומיות.
אמיר ספאהיץ'

קריירת מועדונים

קריירת הכדורגל של ספאהיץ' החלה בשנת 1998 בצ'ליק זניצה ולאחר שנה עבר לג.ו.ש.ק. דוברובניק. ב-2001 עבר ל-נ.ק. זאגרב הקרואטית, עימה זכה באליפות בשנת 2002. בשנת 2004 עבר לשחק בליגת העל הרוסית, שם שיחק בקבוצות שיניק ירוסלאבל, טורפדו מוסקבה ולבסוף – לוקומוטיב מוסקבה, עימה זכה בגביע הרוסי ב-2007.
ב-2009 עבר ספאהיץ' למונפלייה מליגת העל הצרפתית. בעוד שבקבוצתיו הקודמות מיעט ספאהיץ' להבקיע, וכבש 11 שערים בלבד בשמונה שנים, ספאהיץ' החל להבקיע במדי מונפלייה כבר במשחקו הראשון, מול פריז סן ז'רמן.
בקיץ 2011 חתם בסביליה הספרדית תמורת 2 מיליון אירו עד ליולי 2014, ב-26 בספטמבר 2013 הושאל לאנז'י מחצ'קלה מליגת העל הרוסית. ב-14 באפריל 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו נגד וולגה ניז'ני נובגורוד.
ב-28 ביוני 2013 חתם בבאייר לברקוזן לשנתיים. ב-12 באפריל 2015 שוחרר מהקבוצה, לאחר שהכה באיש ביטחון של המועדון אשר סירב להכניס את חבריו לחדר ההלבשה.
ב-5 ביולי 2015 חתם בהמבורג לעונה אחת. בינואר 2017 שוחרר מהקבוצה.

קריירה בינלאומית

ספאהיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה ב-7 ביוני 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד רומניה. מאז הופעת הבכורה שלו הפך ספאהיץ' לשחקן חשוב בנבחרת. ספאהיץ' היה קפטן החל מיורו 2008 ועד מונדיאל 2014. ספאהיץ' העפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014 לראשונה בתולדותיה ונכלל בסגל הנבחרת לקראת הטורניר. ב-7 באוגוסט 2014 הודיע על פרישה מהנבחרת, אך חזר בו בהמשך והוא שיחק גם במוקדמות יורו 2016.
איציק כהן (בלם)

קריירה

כהן התחיל את דרכו, בקבוצת הנוער של מכבי חיפה, ולפני שסיים את שירותיו בנוער, עשה את בכורתו למספר דקות נגד הפועל ראשון לציון. בגלל חוסר בזמן על המגרש, עזב כהן את הקבוצה ועבר ליריבה העירונית, הפועל חיפה. לאחר כשנה עבר להפועל עכו, בזמן שירותו הצבאי.
לאחר כשלוש עונות בהפועל עכו, חתם כהן בעירוני קריית שמונה, ונמכר באותה עונה להכח עמידר רמת גן. ולאחר עונה, בהמלצת אורי מלמיליאן חתם בהפועל פתח תקווה. בעונה זו עזר לקבוצה להעפיל לליגת העל.
אחרי שתי עונות, חזר לאחת מקבוצותיו הקודמות, הפועל עכו. בעכו עשה את פריצתו הגדולה, עד כך שזומן לנבחרת הלאומית על ידי לואיס פרננדז והוחתם שוב בקבוצת נעוריו, מכבי חיפה. כהן לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, ובקיץ 2012 הודיע לכהן מאמן מכבי חיפה החדש, ראובן עטר, כי הוא משוחרר מהמועדון. בספטמבר 2012 הושאל כהן לעירוני קריית שמונה, ובתום העונה חזר למכבי חיפה, אך בעונת 2013/2014 לא שיחק כלל במדי הקבוצה.
באוגוסט 2014 חתם בבני סכנין, במדיה שיחק שנתיים. ב-15 ביוני 2016 חתם בהפועל כפר סבא, בעונה זו הקבוצה ירדה לליגה הלאומית ובסופה עבר כהן להפועל פתח תקווה.

משפחתו

איציק כהן הוא אחיינו של אלי כהן, כדורגלן עבר ומאמן בהווה, ואף שיחק תחת הדרכתו בהפועל עכו.
מיכאיל קובליוב

תחילת דרכו

קובליוב נולד ב-7 ביולי 1897 במחוז קרסנודאר שבאימפריה הרוסית. ב-1915 התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ובמלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המזרחית. הוא מונה למפקד מחלקה, ולאחר מכן למפקד פלוגה. עם פרוץ מהפכת אוקטובר ב-1917 הוא כבר החזיק בדרגת קפיטן. ב-1918 התגייס לצבא האדום ולחם במלחמת האזרחים ברוסיה כמפקד גדוד ולאחר מכן מפקד בריגדה. לאחר המלחמה השתתף בדיכוי מרידות מקומיות שפרצו כנגד השלטון הקומוניסטי, ובין היתר במרד טמבוב. באוגוסט 1928 מונה למפקד הדיוויזיה ה-27, ובאוקטובר 1925 הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-64. במאי 1932 הוא מונה למפקד הקורפוס התשיעי, וביוני 1936 הוא הועבר לפקד על המחוז הצבאי עבר הבייקל. בדצמבר 1937 הוא מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי קייב, ובאפריל 1938 מונה למפקד המחוז הצבאי בלארוס.

אחריתו

באוקטובר של אותה שנה פורקה החזית, ועל בסיסה הוקם מחדש המחוז הצבאי עבר הבייקל. קובליוב המשיך לשמש כסגן מפקד המחוז עד 1947 עת מונה למפקדו. ב-1949 מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי לנינגרד. הוא פרש מהצבא ב-1955. קובליוב נפטר בלנינגרד ב-31 באוגוסט 1967 בגיל 70.
יחסי חוף השנהב–מקסיקו

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין חוף השנהב לבין מקסיקו נוסדו ב-13 בנובמבר 1975. בשנת 1981 פתחה חוף השנהב שגרירות במקסיקו, אך השגרירות נסגרה בשנת 1991 מסיבות כלכליות. באוקטובר 1989 נחתם הסכם שיתוף פעולה חינוכי ותרבותי בין שתי המדינות. במרץ 2002, הנשיא של חוף השנהב לורן גבאגבו ביקר במקסיקו כדי להשתתף בכנס הבינלאומי בפסגה במונטריי. בשנת 2004, חוף השנהב פתחה מחדש את השגרירות במקסיקו
היחסים בין שתי המדינות היו מוגבלים במהלך מלחמת האזרחים הראשונה של חוף השנהב (2002–2004) ובמלחמת האזרחים השנייה של חוף השנהב (2010–2011). בשנת 2009 הייתה מקסיקו האחראית על הפיקוח על אמברגו הנשק לחוף השנהב. במאי 2008 ביקרו שני סנטורים ונפגשו עם חברי הפרלמנט של חוף השנהב והנשיא לורן גבגאבו.

מסחר

בשנת 2015 הסחר בין חוף השנהב למקסיקו הסתכם ב-103.8 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של חוף השנהב למקסיקו כולל: קקאו, אגוזים ושקדים. הייצוא העיקרי של מקסיקו לחוף השנהב הוא נפט. בנובמבר 2014 התקיים מפגש דו צדדי בין חברי הסנאט המקסיקני לבין שגריר חוף השנהב במטרה לדון בהגברת שיתוף הפעולה הכלכלי והסחר בין שתי המדינות.