google/wiki40b huggingface dataset:
זאק אפרון

ביוגרפיה

אפרון נולד בסן לואיס אוביספו, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה, אם כי סבו מצד אביו היה יהודי. אפרון מגדיר את עצמו גם כיהודי. אביו, דייוויד אפרון, הוא מהנדס חשמל. אמו, סטרלה באסקט, היא מזכירה. לאפרון אח צעיר בשם דילן.
כאשר היה בן 11, עודד אותו אביו לפתח את כישורי המשחק והשירה שלו, ואפרון לקח שיעורים לפיתוח קול והחל להשתתף בהצגות תיאטרון מקומיות כגון "פיטר פן", "חנות קטנה ומטריפה" ו"איש המוזיקה".

קריירה

אפרון החל לשחק ב-2002 בתפקידי אורח בסדרות "פיירפליי", "ER" ו"הסניגור". ב-2003 הוא הופיע בסרט הטלוויזיה "Miracle Run", ב-2004 הופיע בסדרה סאמרלנד וב-2005 הופיע בסרט "דהירה לניצחון".
פריצת דרכו של אפרון הייתה ב-2006 ב"היי סקול מיוזיקל" בתפקיד "טרוי בולטון" ובמחזמר "היי סקול מיוזיקל" בו זכה אפרון לביקורות טובות. הסרט עצמו הפך ללהיט וגם הפסקול של הסרט, וזאק ושאר השחקנים הופתעו לגלות שבשבוע אחד חמישה שירים הצליחו להיכנס למצעד הסינגלים האמריקאי בו זמנית, מאחר שמדובר בהישג נדיר ביותר. בנוסף הוא הופיע בסרטים "היי סקול מיוזיקל 2" ו"היי סקול מיוזיקל 3".
לאחר מכן, אפרון כיכב בסרט "היירספריי" בתור לינק, וכן ב"היי סקול מיוזיקל 2". כמו כן כיכב בקליפ של ונסה הדג'נס לשיר "Say OK".
בשנת 2009 אפרון השתתף בסרטים "שוב בן 17", "אני ואורסון ולס", ב-2010 ב"צ'ארלי סנט קלאוד". וב-2012 כיכב אפרון בסרט "העיתונאי" לצד ניקול קידמן, באותה שנה כיכב גם בסרט שבו השתתפו שלל כוכבים סילבסטר בניו יורק ובסרט המבוסס על הרומן מאת ניקולס ספארקס, "בר מזל". ב-2013 הופיע בסרטים "בכל מחיר" ו"פארקלנד". ב-2014 הופיע בתפקיד הראשי בסרטים "הדייט שהביך אותי" ו"שכנים".
בשנת 2015 הופיע אפרון בסרט ״אנחנו החברים שלכם״ בתפקיד הראשי קול קרטר.
בשנת 2016 הופיע אפרון בסרטים "סבא בהפרעה" לצידו של רוברט דה- נירו, בסרט ההמשך לסרט "שכנים" שגרף ביקורות מעולות- "שכנים 2", ובסרט "מייק ודייב מחפשים דייט" לצידם של אדם דווין ואנה קנדריק. ב-2017 הופיע לצד דווין ג'ונסון בסרט הפעולה "משמר המפרץ", המבוסס על סדרה בעלת אותו שם.
בפברואר 2017 החל לדגמן לחברה הגרמנית הוגו בוס לפרסום בושם הנושא את שמו. באותה שנה שיחק בסרט הדרמה קומי-ביוגרפי "חי בסרט", שביים, הפיק ושיחק בו בתפקיד ראשי ג'יימס פרנקו. בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי בסרט של נטפליקס "משפטו של טד בנדי", המבוסס על חייו של הרוצח הסדרתי טד בנדי.

חיים אישיים

בשנים 2007–2010 היה במערכת יחסים עם השחקנית ונסה הדג'נס, אותה הכיר על סט "היי סקול מיוזיקל". בשנים 2014–2016 היה במערכת יחסים עם הדוגמנית סמי מירו.
נאסי

נאסי (או נאחי, במנדרינית 纳西族; בתעתיק פין יין Nàxī Zú) היא קבוצה אתנית החיה בסין ומוכרת רשמית על ידי השלטונות כאחת מ-57 הקבוצות האתניות בסין. על פי מפקד שנערך בשנת 2000 מנתה אוכלוסיית הנאסי 308,869 נפש. הנאסי מתגוררים במחוזות יונאן וסצ'ואן. שפת הנאסי משתייכת לענף הסינו-בורמזי שבמשפחת השפות הסינו טיבטיות.
עיסוקם העיקרי של בני הנאסי הוא בחקלאות. מרביתם מאמינים בדתות בודהיזם טיבטי, טאואיזם, ושמאניזם, עם זאת קיימים בקרבם גם שרידים מעטים לדתות פגאניות כגון פולחן עצים.
אורח חייהם של הנאסי ייחודי להם ומתבטא בתחומי חיים רבים, כמו צורת מבני המגורים וסגנון הלבוש והנגינה. סגנון חייהם מטריארכלי מסורתי ומשמש נושא למחקר אתנוגרפי.
אוקלהומה סיטי

גאוגרפיה

שטחה של העיר 1,608.8 קמ"ר מתוכם 1,572.1 קמ"ר שטחי יבשה ו-36.7 קמ"ר שטחי מים (2.28%). אוקלהומה סיטי היא העיר השלישית בגודלה בארצות הברית מבחינת שטחה.

אוכלוסין

נכון לשנת 2009 מתגוררים בעיר 560,333 תושבים. בעיר 204,434 משקי בית ו-129,406 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 356.4 נפשות לקמ"ר.

תחבורה

אוקלהומה סיטי נמצאת במרכז של ארצות הברית, ובשל כך דרכים ראשיות רבות עוברות דרך העיר.
בעיר שני נמלי תעופה: נמל התעופה הבינלאומי ויל רוג'רס ונמל התעופה וילי פוסט.

היסטוריה

העיר נוסדה ב-22 באפריל 1889 כאשר המדינה כולה, שהייתה עד אז חלק מהטריטוריה האינדיאנית חולקה למתיישבים. בעת היווסדה התיישבו בעיר כ-10,000 משפחות, ואוכלוסיית העיר הוכפלה תוך עשור.
בשנת 1907 הפכה העיר לבירת הטריטוריה במקום גות'רי. בשנות ה-70 וה-80 מספר התושבים ירד כתוצאה מתהליך של פרוור.
באפריל 1995 פוצץ הטרוריסט טימותי מקווי משאית תופת בבניין פדרלי בעיר וגרם ל-168 הרוגים - פיגוע הטרור השני בגודלו בארצות הברית. בשנת 2000 נחנכה אנדרטה גדולה בעיר לזכר הקרבנות וביקרו בה למעלה מ-3 מיליון איש לאורך השנים.

אתרי העיר

אחד האתרים המפורסמים בעיר הוא גשר הבדולח בגנים הבוטניים (ראה:  גני מיריאד) שתוכננו על ידי האדריכל איי אם פיי בדומה לגני טיבולי בקופנהגן. גשר הבדולח הוא חממה טרופית ובה מגדלים צמחים האופייניים לאזור האמזונס.
אתר אחר ידוע הוא הפרק הזואולוגי של אוקלהומה סיטי  - גן החיות הוותיק ביותר בדרום-מערב ארצות הברית.
מוזאון המדע במרכז קילפטריק, האומניפלקס  הוא אחד ממוזאוני המדע הגדולים בארצות הברית. כמו כן נמצא במרכז קילפטריק המוזאון הלאומי לבוקרות ומסורת המערב
אנדטרת אוקלהומה סיטי לזכר אירוע הטרור של ה-19 באפריל 1995, במקום נמצא גם המכון הלאומי למניעת הטרור .
במרכז דונלד ו. ריינולדס נמצא המוזאון לאומנות של אוקלהומה סיטי , ובו אוסף גדול של יצירות הזכוכית של האמן דייל צ'יהולי.
לאחרונה הסתיימה בניית כיפת הקפיטול . אף שבתכנון המקורי תוכננה בניית כיפה לבניין, בשל המחסור בפלדה לאחר מלחמת העולם הראשונה לא נבנתה הכיפה. הכיפה הושלמה בשנת 2001.

השכלה

בעיר אוניברסיטאות ומכללות רבות ובהן אוניברסיטת העיר אוקלהומה ואוניברסיטת מדינת אוקלהומה. צפונית לעיר נמצאת אוניברסיטת מרכז אוקלהומה ודרומית לה אוניברסיטת אוקלהומה.
המכללה בעיר היא אחת המכללות הציבוריות הגדולות במדינה, וכן נמצאות בעיר מספר אוניברסיטאות ומכללות פרטיות ובהן: האוניברסיטה הנוצרית של אוקלהומה, אוניברסיטת פניקס ואוניברסיטת נאזארין הדרומית. בנוסף המרכז הבריאותי של אוניברסיטת אוקלהומה נמצא גם הוא בעיר.
סאלי איסטול

קריירה

בשנת 1990, השתתפה באליפות אירופה באתלטיקה בריצת מרתון, סיימה בתוצאת זמן של 2:41:37 ודורגה במקום ה-11. בשנת 1991, זכתה במקום הראשון במרתון הבינלאומי של קליפורניה  עם תוצאת זמן של 2:29:29. באותה השנה, השתתפה באליפות העולם באתלטיקה, סיימה בתוצאת זמן של 2:36:16 ודורגה במקום ה-11. בשנת 1992, התחרתה בריצת המרתון באולימפיאדת ברצלונה, סיימה בתוצאת זמן של 2:41:20 ודורגה במקום ה-13.
בשנת 1984 אימצה אורח חיים טבעוני והצטרפה לאגודה הטבעונית.
מירוסלב סאסק

אודות

סאסק, יליד פראג, למד ארכיטקטורה בפראג מכוון שהוריו לא היו מעוניינים שיהיה צייר. אחר כך למד תקופה בבית הספר לאמנויות בפריז. בשנת 1948 ברח מפראג עם עליית המפלגה הקומוניסטית והתיישב במינכן. הוא מוכר בזכות סדרת ספריו "This Is...." בהם מציג בציורים מגוון מקומות ברחבי העולם. את הספר הראשון כתב על העיר פאריס בשנת 1959 בעת ששהה שם בחופשה.
בין השנים 1951 ל-1957 עבד ברדיו אירופה החופשית.
בשנים 1959 ו-1960 זכו ספריו בפרס של הספר המאוייר הטוב של השנה של ניו-יורק טיימס.
סאסק נישא ואחר כך התגרש, והיה לו בן חורג מאשתו. בשנות השמונים התגורר בפריז ונפטר בוטינגן, בזמן שביקר את אחותו בשווייץ.
אמירה זמיר

ביוגרפיה

זמיר התאמנה בקבוצת מכבי חיפה.
באליפות ארץ ישראל שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב במאי 1940 זכתה זמיר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.97 מטר, לפני אסתר חכם ממכבי רחובות (4.57 מטר) ושובה ממכבי תל אביב (4.28 מטר) ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 1:00.9 דקות. מדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.5 שניות, אחרי חברתה לאגודה רות מנדלה (13.4 שניות) ויפה כהן ממכבי תל אביב (13.5 שניות).
באליפות ארץ ישראל שנערכה במאי 1942 זכתה זמיר ב-3 מדליות כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.48 מטר, אחרי אסתר חכם (4.86 מטר) ולפני רות מנדלה (4.40 מטר), בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.33 מטר, אחרי חברתה לאגודה נוגה שרירה ולפני אסתר חכם שתיהן קפצו לגובה של 1.33 מטר, אך הדרוג הוכרע לפי מספר פסילות כמקובל ובריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 1:00.9 דקות.
ביזה

ביזה היא לקיחת רכוש שבעליו עזבו את המקום או חסרים יכולת להתנגד. פעולה זו נפוצה בעיקר בימי מלחמה ובימי אסונות הגורמים לאנארכיה זמנית, כגון - רעידת אדמה או פיגוע טרור המוני. בתנ"ך מכונה כל לקיחת שלל "ביזה".

ביזה בזמני מלחמה

שני סוגים של ביזה עשויים להתבצע בזמן מלחמה: ביזה שנערכת על ידי צבאות, וביזה שנערכת על ידי אזרחים שמנצלים את מצב השלטון הרופף כדי לבזוז רכוש. ביזה צבאית עשויה להיות מאורגנת, כלומר - מבוצעת על ידי כלל החיילים על פי הוראות מלמעלה, או בלתי מאורגנת, ומתבצעת על ידי חיילים בודדים במטרה להשיג רווח אישי. 
ביזה משני הסוגים הייתה נפוצה מימי קדם ועד למאות האחרונות, כשהייתה נחשבת למעשה לגיטימי בזמן מלחמה. במספר מקומות בתנ"ך ניתן לראות כי הביזה הייתה נאספת ומחולקת על פי כללים ידועים. דוד המלך אף קבע כלל מנחה - השלל מתחלק בין הכוח הלוחם לכוח העורפי:
אֵת אֲשֶׁר-נָתַן ה' לָנוּ, וַיִּשְׁמֹר אֹתָנוּ, וַיִּתֵּן אֶת-הַגְּדוּד הַבָּא עָלֵינוּ, בְּיָדֵנוּ. וּמִי יִשְׁמַע לָכֶם, לַדָּבָר הַזֶּה: כִּי כְּחֵלֶק הַיֹּרֵד בַּמִּלְחָמָה, וּכְחֵלֶק הַיֹּשֵׁב עַל-הַכֵּלִים--יַחְדָּו יַחֲלֹקוּ: וַיְהִי, מֵהַיּוֹם הַהוּא וָמָעְלָה; וַיְשִׂמֶהָ לְחֹק וּלְמִשְׁפָּט, לְיִשְׂרָאֵל, עַד, הַיּוֹם הַזֶּה.
— שמואל א', ל', כג-כה
על פי המשפט הבינלאומי ואמנת ז'נבה, אסורה הביזה, למעט רכוש ממלכתי שלקיחתו מותרת כשלל מלחמה. עם זאת, ביזה בלתי מאורגנת היא תופעה המתרחשת כמעט בכל מלחמה, גם בידי צבאות של מדינות דמוקרטיות. גם ביזה מאורגנת לא נעלמה מן העולם. לדוגמה - ביזת יצירות אמנות בידי הנאצים בתקופת הרייך השלישי, או בזמן מלחמת המפרץ הראשונה אז נבזזה כווית באופן מאורגן על ידי כוחות עיראקיים.

ביזה בצה"ל

בצה"ל אסורה הביזה בפקודות מטכ"ל, על פי כללי המשפט הבינלאומי. סעיף 74 לחוק השיפוט הצבאי קובע כי: "חייל שבז ביזה, או שפרץ לבית או למקום אחר כדי לבוז ביזה, דינו - מאסר עשר שנים".
עונש על ביזה חמור הרבה יותר מעונש על גניבה רגילה, שדינה שנתיים בלבד. ואולם השופטים הצבאיים נוטים להקל בדין ואינם נוהגים לגזור יותר מאשר חמישה חודשי מאסר בפועל. מקרי ביזה שהתרחשו במהלך מבצע חומת מגן עוררו ביקורת ציבורית.

ביזה בזמני אסונות

מקרי ביזה עשויים להתרחש כמעט בכל אירוע הגורם להתרופפות זמנית של הסדר באזור מסוים, כמו בעת סופה או רעידת אדמה, אך גם בעת התרחשות מהומות ופיגועי טרור. כדי להילחם בתופעות כאלה ננקטת בדרך כלל יד קשה על ידי הרשויות כנגד בוזזים, עם נוכחות רבה של כוחות משטרה או צבא במקומות המועדים לביזה. במדינות מסוימות הותר לכוחות השיטור לירות בבוזזים, כגון בניו אורלינס, בזמן אסון הוריקן קתרינה.
על הביזה אחראים בדרך כלל עבריינים אך עשויים להצטרף אליה גם אנשים מן השורה, תוך שהם נותנים לגיטימציה למעשיהם מסיבות שונות, כגון פיצוי על רכוש אישי שאבד ומחשבה שאחרים ממילא יבזזו את הרכוש או שהוא ממילא ייהרס. לעיתים מתבצעת ביזה לצורכי הישרדות - איסוף של דברים חיוניים כמו מזון, תרופות ודלק. ביזה כזאת עשויה להתבצע אף בצורה מאורגנת, על ידי הרשויות.
פואד פארס

פואד פארס (נולד ב-7 ביולי 1955) הוא ביולוג ופרמקולוג ישראלי בן העדה הדרוזית, פרופסור חבר ומנהל המעבדה לגנטיקה מולקולרית באוניברסיטת חיפה, מנהל המעבדה לגנטיקה בית חולים כרמל ויזם בתחום הביוטכנולוגיה.

קורות חיים

פואד פארס נולד בכפר חורפיש ב-1955. הוא סיים תואר ראשון בביולוגיה ב-1977 מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במדעי הרפואה ב-1983 מהטכניון. ב-1987 סיים את הדוקטורט בפרמקולוגיה בטכניון. את הפוסט דוקטורט עשה במעבדה לפרמקולוגיה וביולוגיה מולקולרית שבאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. כיום הוא פרופסור חבר במחלקה לביולוגיה של האדם באוניברסיטת חיפה. 
פארס הוא חבר המועצה להשכלה גבוהה ובמסגרתה הוא פועל בוועדת המשנה לטכנולוגיה והנדסה, בוועדת המשנה להערכת איכות והבטחתה ובוועדת המשנה להרחבת נגישות המגזר הערבי להשכלה גבוהה. פארס היה ממיסדיה של חברת הביוטכנולוגיה הציבורית פרולור והוא דירקטור בחברה. באפריל 2013 מכרו פארס ושותפיו את חלקם בחברה בעסקת מניות לחברת אופקו הלת'.
פארס נשוי ואב לארבעה.
חיים אברהם גאגין

ביוגרפיה

נולד בקושטא שבטורקיה לרב משה גאגין, בן למשפחת גאגין. הועלה בילדותו לירושלים ולמד בישיבות העיר.
נישא לבתו של הרב רפאל אברהם שלום מזרחי שרעבי.
בשנת ה'תר"ב (1842), עם הינתן התפקיד הרשמי לרב בעיר ירושלים, אוחדו על פי חקיקה חדשה באימפריה העות'מאנית תפקיד החכם באשי - נציגם הרשמי של היהודים בפני שליטי האימפריה העות'מאנית, עם תפקיד הראשון לציון - המנהיג ליהודי ארץ ישראל מהמאה ה-17, והרב גאגין היה הרב הראשון בירושלים ששימש בתפקיד המאוחד. עמד בקשר עם רבני קהילות יהודיות, בין השאר, עם הרב ד"ר יהודה ביבאס כאשר כיהן כרב קהילת קורפו.
בין שלל תפקידיו, היה אחראי לתשלום מיסי היהודים לממשל הטורקי, ובסמכותו הייתה היכולת להטיל מיסים פנימיים על מזון, כדוגמת בשר, יין או מצות.
כונה בפי רבני ירושלים "רבן של חסידים", ובפי ערביי העיר "שייח אל יהוד". בימי כהונתו כחכם באשי, ניהל חלופת מכתבים עם רבנים מפורסמים בדורו מרחבי העולם, בעיקר בנושאי הלכה וחיזוק היישוב היהודי בארץ ישראל.
בספרו ״חוקי חיים״, מספק הרב גאגין הצצה למחלוקת של רבני ירושלים בנוגע לכספי החלוקה.
כתב ספר בשם מנחה טהורה על מסכת מנחות, שהודפס בסלוניקי בתקפ"ה (1835). בשנת תר"א (1841) סייע לישראל בק להקים בית דפוס בירושלים, ובו הדפיס גאגין את שני ספריו הבאים: ספר התקנות וההסכמות (אחד הספרים הראשונים שהודפסו בירושלים בתר"א, 1841) וחוקי חיים (תר"ב, 1842). ספר דרשותיו "חיים בירושלים" יצא לאור בדפוס אג"ן ושותפו שמואל צוקרמן, ירושלים תרמ"ב (1882).
נפטר בירושלים ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. על שמו רחוב בירושלים.
בנו היה הרב שלום משה חי גאגין.

הצלת השומרונים

בימיו של הרב חיים אברהם גאגין היו השומרונים בסכנת כליה, לאחר שאברהים פחה המצרי קיבל את השליטה על סוריה וארץ ישראל בשנת תקצ"א (1831). על התקופה הקשה לשומרונים כותב ד"ר אליעזר הלוי, מזכירו של משה מונטיפיורי, שביקר בשכם בשנת תקצ"א (1831): "נחשבו לו השומרונים לעובדי אלילים, אשר לא אבה לתת להם ניר בארצו. ותהי להם עת צרה אשר כמוה לא נהייתה, כי ידעו כי נכון המַוֳת מידו." לאחר גירוש הכוחות המצריים של מוחמד עלי מארץ ישראל, בשנת 1840 (ת"ר), מספרת אליזבט רוג'רס - אשת הקונסול הבריטי, כי תושבי שכם רדפו את השומרונים באכזריות מפני שלא רצו לקבל עליהם את דת האסלאם.
חכמי הדת המוסלמים טענו שלשומרונים אין דת, וכי הם לא מאמינים בספרים הכתובים ברוח הקודש: תורת משה, הברית החדשה, ספר תהילים, הנביאים והקוראן. המוסלמים טענו שרק לכת המאמינה לפחות באחד מהספרים הללו יש להתייחס בסובלנות (ראו: אהל אל-כתאב). לעומתם, השומרונים טענו כי הם מאמינים בחמישה חומשי תורת משה. המוסלמים, שלא ידעו את לשון הקודש או את כתב היד השומרוני, לא קיבלו את דבריהם. שומרוני העיר שכם חיו בסכנת מוות דומה לזו שקרתה לבני עדתם בדמשק במאה ה-17, שם הנותרים המירו דתם ורק בודדים נמלטו. איום זה היווה סכנת כיליון של העדה השומרונית.
השומרונים פנו בבקשה לעזרה אל הרב גאגין והוא עזר להם בכך שנתן להם תעודה בכתב המאשרת: העם השומרוני הוא ענף מבני ישראל המודה באמיתות התורה.
דכאו (עיר)

אטימולוגיה

מקור השם של העיר אינו ברור ודאי. יש להניח שמקור השם הוא מהקלטים שחיו באזור לפני שהגרמנים באו. יש הסוברים כי ממקורה של המילה מהמילים בגרמנית עתיקה daha שפירושה חימר והמילה ouwe שפירושה מים (האדמה על גדות הנהר).
אפרים משה ליליין

קורות חיים

ליליין נולד בעיר דרוהוביץ' שבגליציה המערבית (כיום באוקראינה) למשפחה ענייה. בשנים 1889-1893 למד באקדמיה לאמנות בקרקוב, מתוכן שנתיים אצל המורה הפולני יאן מטייקו, ואחר כך בווינה. כאשר סיים את לימודיו עבר לברלין, שם היה פעיל בחוגי האר-נובו הגרמני (יוגנדסטיל) ותרם איורים לעיתון "יוגנד" (גרמנית: "נעורים").
ב-1900 ראתה אור יצירתו הראשונה הקשורה לתנועה הציונית, סדרת איורים שעיטרו את ספר שיריו של בֶּריס פון מינכהאוזן, Juda ("יהודה"). פון מינכהאוזן היה משורר לא יהודי שהוקסם מראיית היהודים כבני ישראל העתיקים ותמך בציונות, אולם לאחר מכן הפך לאנטישמי ונאצי.
לצד יעקב ברנשטיין-כהן, חיים ויצמן, מרטין בובר, ליאו מוצקין ואחד העם היה ליליין ממייסדי הפרקציה הדמוקרטית בקונגרס הציוני החמישי (1901), וכחלק מפעולתהּ ייסד בשיתוף עם בובר וברתולד פייבל את ההוצאה לאור Jüdischer Verlag (יודישער פערלאג).
עיקר פרסומו בא לו בזכות תמונתו המפורסמת של הרצל על מרפסת המלון בבזל, שהוצגה בקונגרס של שנת 1901, ובזכות האיורים שבהם הציג את הרצל המזוקן כנביא תנ"כי וכדגם לדמויות תנ"כיות שונות כמו משה. לפרסום רב זכו גם תחריטים שהכין בעקבות תמונות שצילם בארץ ישראל, של מראות מירושלים ומארץ הקודש. תחריטיו ואיוריו של ליליין משקפים השפעה ניכרת של המאייר והצייר אוברי בירדסלי.
בשנת 1906 עלה לארץ ישראל, ויחד עם בוריס שץ ויוליוס רוטשילד ייסד את בית הספר לאמנות "בצלאל",. לימד הכיתה הראשונה שלו ועיצב את סמלו של בית הספר. כעבור שנה חזר לגרמניה, שם חי רוב חייו. ביקר בארץ ישראל עוד שלוש פעמים.
נחשב אחד מגדולי האמנות היהודית ומניח היסוד לאיור הציוני, הייתה לו השפעה גדולה על עולם האסוציאציות החזותיות-אמנותיות בארץ-ישראל ובעולם היהודי, לפחות בשני העשורים הראשונים של המאה. השילוב של נושא תנ"כי, הקשר ציוני, תפאורה מזרחית ודרך עיצוב אידיאליסטית מערבית הוא תמצית יצירתו. אמני "בצלאל" רקחו את יצירותיהם על-פי המינון הזה. גם אמנים כראובן רובין ואריה לובין הושפעו מאוד מליליין בראשית דרכם.
על שמו רחובות בירושלים ובתל אביב.
קיסרית הקטלב

תיאור הפרפר

הנקבה גדולה בהרבה מן הזכר: מוטת כנפיה היא 100–108 מ"מ, בעוד שמוטת כנפיו של הזכר היא 80–84 מ"מ. בצד העליון, הכנפיים ברובן כהות, שחורות-חומות, ובעלות שוליים צהובים. בתחתית הצד העליון מופיעים כתמים כחולים. הצד התחתון הוא מורכב ומרשים, וכולל כתמים בצבעי חום קרוב לגוף, ואז פס לבן, כתמים כתומים, חומים וצהובים ושוליים כהים. בקצה הכנפיים האחוריות ישנם שני 'זנבות'.

התנהגות הפרפר

פעילות פרפר קיסרית הקטלב מתרכזת על פסגות גבעות והרים עד לגובה של כ-800 מטר. בישראל הוא פעיל במרכז וצפון ישראל, סביב ריכוזי עצי קטלב. 
הפרפר ניזון מפירות רקובים ומצוין כי יכול לאכול גם שרף עץ, פגרים או צואה.
הזכר הוא טריטוריאלי, תוקפני ומהיר. הוא יושב בעמדת שליטה, שהיא לעיתים קרובות ענף בולט של קטלב, ליד רחבה שבה מצויים עצי קטלב נוספים. הזכר מגרש מהטריטוריה שלו זכרים נוספים מאותו המין, ובנוסף גם פרפרים ממינים אחרים, שפיריות ואפילו ציפורים גדולות יותר כמו בולבול.

מחזור חיים

ישנם שניים או שלושה מחזורי חיים בשנה - ממאי עד אוקטובר.

ביצה

בישראל, הנקבה מטילה ביצים יחידות על צידם העליון של עלי עץ הקטלב. הביצה צהובה או ירוקה בתחילה, בקוטר 1.5 מ"מ ובעלת צורה כדורית, מלבד הצד העליון שהוא שטוח. עם הזמן, מופיעה טבעת חומה דקה בצידה העליון של הביצה.

זחל

הזחל בוקע כ-7–10 ימים לאחר ההטלה, ולאחר הבקיעה הוא אוכל את קרום הביצה.

תיאור הזחל

הזחל באורך של כ-5 מ"מ, בצבע צהוב-ירקרק ובעל קרניים: 4 קרניים בראש ו-2 נוספות אדומות-כהות בקצה גופו. לאחר ההתנשלות הראשונה, הזחל הופך לירוק, והוא נשאר ירוק עד להתגלמות. הזחל גדל עד לאורך של כ-65 מ"מ. עור הזחל ירוק קטיפתי. המראה הקטיפתי נגרם עקב גבשושיות קטנטנות לבנות שעל פני גופו. הוא בעל פס לבן-צהבהב בתחתית צידי גופו ובעל עיניים מדומות דמויות טיפות, בעלות מרכז אפור, הן עצמן צהובות ופס שחור דק מסביבן. את ראשו של הזחל מעטרות ארבע "קרניים" אדומות (או אדומות ולבנות) שאורכן 3–4 מ"מ.

התנהגות הזחל

הזחל בוחר עלה אחד שבו הוא נמצא במהלך היום. על עלה זה הוא טווה קורים. בכל ערב הוא יוצא מעלה זה אל עלים אחרים כדי לאכול. על מנת שיוכל לחזור בחזרה אל העלה, הוא טווה קורים מעלה הבסיס אל העלים האחרים, וכך מגשש את דרכו בחזרה. הזחל אוכל עלים אשר נמצאים במרחק של בין 5–60 ס"מ מעלה הבסיס. לאחר שהזחל סיים לאכול את העלה, הוא חותך את פטוטרת העלה שאכל כך שהעלה נופל על האדמה ולא נראה זכר לעלה אכול - דבר המסווה את הימצאות הזחל על העץ. הזחל אוכל בשעות הערב והלילה ולפנות בוקר, וחוזר מדי בוקר אל עלה הבסיס. 
הזחל של דור הסתיו מתנהג שונה - הוא נכנס לדיאפאוזה ואוכל רק בימי שמש חמים. 
כאשר מתקרב זמן ההתגלמות, הזחל עובר לענף אחר. בדרך כלל הזחל יבחר ענף אופקי. הזחל טווה קורים לצורך חיזוק פטוטרת העלים הסמוכים אליו, ותולה את עצמו במהופך.

גולם

הגולם תלוי במהופך (הראש כלפי מטה). צבעו ירוק, והוא קצר (כ-30 מ"מ) ורחב. הוא בוקע כעבור חודש כאשר הטמפרטורות הן כ-17–20 מעלות.
הגולם בחודשים אוקטובר-נובמבר עובר דיאפאוזה עד לאביב הבא.
נובו ברדו

היסטוריה

במהלך המאה ה-14 בנה הדספוט הסרבי לאזאר מצודה על פסגת הר נובו וסביבה התפתח יישוב. בהמשך, התפתחה העיר והפכה לאחת הערים העשירות והמפותחות בבלקנים בזכות מכרות הכסף והזהב הסמוכים אליה, ובשיאה התגוררו בה 40,000 נפשות. ב-1455 כבשו העות'מאנים את העיר והם הרחיבו את המצודה וחיזקו את ביצוריה.
ב-1689, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) חרבה העיר, רבים מתושביה נטשו אותה לבלי שוב ומעמדה הלך ופחת. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941 כבשה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה ולאחר המלחמה שבה נובו ברדו לחזקת היוגוסלבים. בין 1963 ל-1991 נכללה העיר בשטח הרשות המקומות פרישטינה ולאחר התפרקותה של יוגוסלביה נכללה בשטחי סרביה וזכתה למעמד עצמאי של רשות מקומית. בפברואר 2008 הכריזה קוסובו על עצמאותה ונובו ברדו נכללה בשטחה.

הקהילה היהודית

תיעוד להתיישבות יהודים בנובו ברדו קיים סמוך לתקופה העות'מאנית. ב-1448 תועדו בנובו ברדו שש משפחות יהודיות. הקהילה היהודית הורכבה מסוחרים אשר עמדו בקשרי מסחר בכל רחבי הבלקן. במהלך המאה ה-17 תועדו בעיר התחתית 100 בתים של טורקים ויהודים. לאחר חורבן העיר במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1699-1683), נטשו היהודים את העיר, עברו למיטרוביצה ולפרישטינה וייסדו שם קהילות חדשות. בשטח הפתוח פזורות מספר מצבות מבית העלמין היהודי העתיק שהיה קיים במקום.
מלודיקה

מֶלוֹדיקָה היא כלי נגינה הדומה בצלילו לאקורדיון ולמפוחית.
בחלקה העליון נמצאת המקלדת שלה, ומנגנים בה באמצעות נשיפה בפייה שלה, אשר נמצא בצידה. בזמן הלחיצה על הקליד נפתח חור, אשר נותן לאוויר (ולצליל) לעבור דרך צינור. בדרך כלל יש למלודיקה שתיים או שלוש אוקטבות. מלודיקה היא כלי קטן, קל ונייד, היא נפוצה בלימודי נגינה, בעיקר באסיה.
המלודיקה הומצאה בשנות ה־50 על ידי חברת Hohner, אף על פי שיש הטוענים כי היא הומצאה על ידי המוזיקאי ג'וזף לדרפיין על מנת ללמד ילדים את יסודות המוזיקה.
זושה מאמט

חיים אישיים

מאמט נולדה ברנדולף, ורמונט. היא בתם של התסריטאי והבמאי היהודי-אמריקאי דייוויד מאמט והשחקנית לינדזי קרוס. מאמט מגדירה עצמה כיהודייה (אביה יהודי ואמה בודהיסטית). לאחר סיום התיכון החליטה מאמט ללמוד משחק. אחותה-למחצה מנישואיו השניים של אביה היא השחקנית קלרה מאמט.

ביוגרפיה

בשנת 2010 שיחקה בדרמה הקומית "גרינברג" בכיכובם של בן סטילר וגרטה גרוויג. בשנת 2015 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "אחיות בדם" לצידה של ג'סיקה בייל.

חיים אישיים

באוקטובר 2016 נישאה מאמט לשחקן האמריקני אוון ג'וניגקייט.
חוף הולובר

היסטוריה

מחוז דייד רכש את השטח מול החוף ב-1940 בעקבות שדלנות עבור 2 מיליון דולר של אג"ח עירוני (33.8 מיליון דולר, בהתאם לאינפלציה הנוכחית). השטח נרכש על ידי המפקח המחוזי צ'ארלס ה. קרנדון כחלק מרכישות של צפון קי ביסקיין (מה שהיה לפארק קרנדון) כמו גם החוף צפונית למפרצון הולובר של בייקר, שנקרא אז חוף האוקיינוס.
הבנייה החלה על מתקני החוף בשנת 1941, עצרה מיד לאחר מכן בשל קשיי המימון בעקבות תחילתה של מלחמת העולם השנייה. העבודה על הנכס התחדשה בשנת 1945, ובינואר 1947 נפתח פארק בשם פארק הולובר, שנפתח לציבור בשנה הבאה, בסוף 1948.
600 המטרים הצפוניים מתוך 2.4 הק"מ של קו החוף הוא חוף נודיסטים מוכר באופן רשמי אשר אושר על ידי הממשל של מחוז מיאמי-דייד. אזור הנודיסטים (או ליתר דיוק, אזור ה"ביגוד אופציונלי"), נקבע לראשונה על ידי "החופים החופשיים של דרום פלורידה", ארגון נטוריסטי מקומי, ביולי 1991. בתחילה המחוז התעלם מקיומו של החוף ולא העניש את המתרחצים, אך גם לא התיר את השימוש בו; בסופו של דבר הוא התיר התקנה של שלטי קבע המציינים כי לבישת בגדים במקום אינה חובה, אשר הותקנו בחודש דצמבר 1993. אזור ה"ביגוד אופציונלי" בחוף כולל אזור מצילים והשכרת מזון ושמשיות. זה הוא החוף הגדול ביותר לציבור הנודיסטים בארצות הברית, והוא מושך 1.3 מיליון מבקרים בשנה.

מתקנים

הפארק כולל מרינה, שישה מגרשי טניס, ומגרש גולף של תשעה-חורים 27-נקבים. בקצה הדרומי של הפארק נמצאים כמה אזורי פיקניק.
וטו

שיטת וסטמינסטר

בשיטת וסטמינסטר וברוב המלוכות החוקתיות, זכות הווטו של המונרך, שלוחו, או של נשיא דמוי מונרך היא זכות שבה כמעט לא משתמשים. באוסטרליה למשל, המלכה יכולה להטיל וטו, בעזרת המושל הכללי, על חקיקה תוך שנה מיום קבלתה. למלכה יש זכות דומה גם בקנדה.

ארצות הברית

המלה "וטו" לא מופיעה בחוקת ארצות הברית אך הסעיף הראשון של החוקה קובע שכל חקיקה שהתקבלה על ידי שני בתי הקונגרס תועבר לנשיא ארצות הברית לשם קבלת אישורו. אם הנשיא מחזיר את הצעת החוק לקונגרס בתוך עשרה ימים (לא כולל ימי ראשון) הצעת החוק לא הופכת לחוק. רוב של שני שלישים של שני בתי הקונגרס יכול לקבל חוק גם בלי אישורו של הנשיא.
מושג הווטו בחוקת ארצות הברית נגזר מהמושג הבריטי של "הסכמה מלכותית" (Royal Assent). ב-5 באפריל 1792 הטיל הנשיא ג'ורג' וושינגטון וטו על הצעת חוק להקצאת נציגים בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינות ארצות הברית. זו הייתה הפעם הראשונה שנשיא אמריקאי השתמש בזכות הווטו. הפעם הראשונה שהקונגרס ביטל את הווטו של הנשיא הייתה ב-3 במרץ 1845.

וטו על סעיף

בדרך כלל וטו מוטל על מכלול שלם של חקיקה. בחלק ממדינות ארצות הברית למושלים יש את הכוח להטיל וטו רק על סעיפים ספציפיים מהצעות חוק, אך לאשר סעיפים אחרים. במקרה כזה החוק חוזר לבית המחוקקים של המדינה והוא יכול לבחור לקבל את הגרסה המתוקנת או לוותר על הצעת החוק לגמרי. כוח זה בידי המושלים שנוי במחלוקת, שהגיעה לשיאה כאשר מושל ויסקונסין טומי תומפסון מחק מילים מסוימות מהצעת חוק כך שהמילים שנותרו הרכיבו משפטים שונים לגמרי ששינו בתכלית את משמעות הצעת החוק. ישנן מדינות המתירות למושל וטו על סעיפים רק בהצעות חוק הנוגעות לתקציבים. הקונגרס האמריקאי העביר חוק המתיר לנשיא למחוק עד שלושה סעיפי הקצבה בהצעות חוק שכאלו, אך בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע שהצעת החוק אינה חוקתית.
חוקת קונפדרציית המדינות של אמריקה העניקה לנשיא הקונפדרציה את הזכות להטיל וטו על סעיפי הקצבה בודדים, מתוך נטייה להגביל את הממשלה הפדרלית, שנתפסה כגדולה יתר על המידה.

האו"ם

במועצת הביטחון של האו"ם יש לחמש החברות הקבועות - ארצות הברית, רוסיה, סין, צרפת ובריטניה - זכות וטו. אם אחת המדינות מצביעה נגד הצעת החלטה לוועדה הרי שההצעה נדחית, גם אם כל שאר המדינות החברות מצביעות בעד.

פולין

בחוקת פולין במאה ה-17 וה-18 היה מושג שכונה "ליברום וטו" (Liberum veto). כל הצעות החוק היו צריכות להתקבל על ידי הסיים ללא מתנגדים, ואם חבר פרלמנט כלשהו הצביע נגד משהו, לא רק שהצעת החוק נדחתה, אלא גם הגוף המחוקק עצמו פוזר.