google/wiki40b huggingface dataset:
נווה ימין

היסטוריה

נווה ימין היה היישוב החדש הראשון שהוקם באזור לאחר מלחמת העצמאות, בין רמת הכובש בצפון לראש העין בדרום.
בעת הקמתו, בשנת 1949, שוכנו המתיישבים בבתי כפר סבא הערבית, עד הקמת בתי המושב. באמצע שנת 1950 עברו רוב התושבים לבתים שהוקמו במושב נווה ימין, אך בכפר סבא הערבית נותרו 19 משפחות, מעולי עיראק ואיראן, שנדחו מהצטרפות למושב בטענה של אי התאמה חברתית. בני משפחות אלו טענו שסיבת הרחקתן מהמושב הייתה אי הסכמתם להצטרף למפא"י והם פתחו בתחילת מאי 1950 בשביתת רעב. לעומת זאת, בדבר טענו שאין לעניין כל קשר לפוליטיקה ושמדובר בסכסוך עדתי. לאחר מספר ימים הסכימו המוסדות להקים ועדה שתבחן את החלטת ההרחקה מחדש. הוועדה קבעה שחמש משפחות תוכלנה להישאר במושב, רוב המשפחות האחרות קיבלו מרצונן שיכון אחר, ולגבי מספר משפחות קבעה הוועדה שהן לא תוכלנה להישאר במושב מטעמים מוצדקים.
בעת הקמתו השתייך מושב נווה ימין למועצה האזורית השרון התיכון שהוקמה גם היא בשנת 1950. בשנותיו הראשונות, סבל המושב מקשיים רבים מבחינה כלכלית, חברתית וביטחונית.
מהבחינה הביטחונית, מיקומו וקרבתו לערי המשולש, הביאו לכך שהתושבים שמעו לעיתים קרובות הדי פיצוצים שהשפיעו על איכות חייהם. התקשורת בין התושבים עצמם הייתה משובשת, מכיוון שרובם לא ידעו עברית וניסו לתקשר אחד עם השני בשפות שונות. כמו כן, המרחק היחסי מיישובים שכנים, חוסר בידע חקלאי, תנאי אקלים קשים ואדמה בלתי נוחה לעיבוד הקשו גם הם על החיים במקום, אך למרות הקשיים הכלכליים והאחרים, נאחזו מייסדי המושב בקרקע ופעלו להמשך התפתחות היישוב.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל פרויקט הרחבת היישוב והמושב קלט כמאה משפחות צעירות, שחיפשו מגורים צמודי קרקע בסמוך לכפר סבא, אשר שינו את הדמוגרפיה של הישוב: היישוב עבר הצערה ניכרת, ותחומי העיסוק של התושבים השתנו כך שמספר העוסקים בחקלאות במושב התמעט מאוד, ושכירים ובעלי מקצועות חופשיים מהווים את רובו. הקמת מרכז ג'י במזרח כפר סבא על גבולו המערבי של נווה ימין, והרחבת אזור התעשייה עתיר ידע כפר סבא המיועד לכלול מספר קומפלקסים קולנועים על גבולו הדרומי של המושב, קרבו את המושב משמעותית אל החוויה העירונית תוך שהוא שומר על אופי כפרי וקהילתי.
עם בני נווה ימין נמנים: מוטי דלג'ו (לשעבר ראש המועצה אזורית דרום השרון), אושרת גני גונן (ראש המועצה האזורית דרום השרון) תא"ל הרצל גדז', תא"ל סוזי יוגב (קצינת ח"ן ראשית), ונדב גדג'.
פרו ורצ'לי

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1892 כמועדון ספורט, ב-1903 הוקם מועדון הכדורגל. בשנת 1906 הצטרף המועדון לליגה האיטלקית השנייה, שיחק 2 עונות ועלה לליגה האיטלקית הראשונה. בעונתו הראשונה בליגה האיטלקית הראשונה בשנת 1908 זכה באליפות הראשונה. בשנת 1909 זכה באליפות השנייה. בעונת 1909/1910 סיים את הליגה במקום השני. ב-3 העונות הבאות זכה 3 פעמים ברציפות באליפות. המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 1934/1935.
בעונות 1920/1921, 1921/1922 זכה ב-2 אליפויות. בסוף עונת 1934/1935 ירד לליגה השנייה. בעונת 1935/1936 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע האיטלקי והפסיד לקבוצת מודנה. בעונת 1938/1939 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע והפסיד לקבוצת נובארה. בעונת 1940/1941 הפסיד בסיבוב השני בגביע לקבוצת סמפדוריה. בסוף העונה ירד לליגה האיטלקית השלישית.
המועדון שיחק בליגה השלישית עד עונת 1945/1946 שבסופה עלה לליגה השנייה. המועדון שיחק 2 עונות בליגה השנייה וירד לליגה השלישית בסוף עונת 1947/1948. בסוף עונת 1951/1952 ירד לליגה הרביעית. המועדון שיחק 5 עונות ברציפות בליגה הרביעית ובסוף עונת 1956/1957 עלה לליגה השלישית. המועדון שיחק 5 עונות ברציפות בליגה השלישית ובסוף עונת 1961/1962 ירד לליגה הרביעית.
המועדון שיחק 9 עונות ברציפות בליגה הרביעית ובסוף עונת 1970/1971 עלה לליגה השלישית. המועדון שיחק 7 עונות ברציפות בליגה השלישית ובסוף עונת 1977/1978 ירד לליגה הרביעית. המועדון שיחק בליגה הרביעת עד עונת 2010/2011 שבסופה עלה לליגה השלישית. בעונת 2011/2012 שיחק בליגה השלישית ובסוף העונה עלה לליגה השנייה אחרי 64 שנים. בעונת 2012/2013 הפסיד בסיבוב השני בגביע לקבוצת צ'זנה. בסוף העונה ירד לליגה השלישית. בסוף עונת 2013/2014 עלה שוב לליגה השנייה.
מנהיגות משתפת

אודות

המונח החל להופיע באמצע שנות ה-90 בעקבות המגמות של יצירת בריתות אסטרטגיות בין חברות פרטיות, ויצירת שותפות בין ממשלות למגזר עסקי. המנהיגות המשתפת היא סגנון הובלה המתאפיינת במנגנונים. המנהיגות המשתפת מקדמת קבלת החלטות משותפת, יוצרת קהילות שיח, ומקיימת דיאלוג והבניה מתמדת של ערכים משותפים. מאפיין נוסף של המנהיג המשתף הוא שהוא ממוקד באיתור תרומתו הייחודית של כל אחד מחברי הקבוצה. וכך מתאפשר לאנשים שונים להוביל את הקבוצה בעת הצורך ובשלבים השונים של התהליך. מאפיין שלישי הוא ברמת הקבוצה: מנהיג/ה משתף עוסק בבניית צוותים/קהילות, ושם דגש על פיתוח אישי ומקצועי של אנשיו, מדגיש את עבודת הצוות ופירותיה.
ממחקרים עולה כי נשים נוטות יותר לסגנון ניהול דמוקרטי ומשתף, הכולל שיתוף של הקבוצה בקביעת המדיניות המטרות והפעילות. חוקרים מציינים את העובדה שנשים פועלות באופן יותר אינטראקטיבי ושיתופי, עושות לחיזוק הערך העצמי של המונהג ויוצרות התלהבות בקרב המונהגים, בכך שהן עושות אותם לשותפים לרעיון ולקבלת ההחלטות, מייצגות את דעת המיעוט והרוב ומעודדות לכידות ותהליכי בניית קונצנזוס.
המושג "מנהיגות משתפת" הוא  חדש יחסית בספרות המקצועית, מושג זה עדיין מעורפל, וייתכן שקל יותר להגדירו על דרך השלילה, מנהיגות שיתופית עומדת בניגוד חד לתפיסת המנהיג כהרואי או למנהיגות השואפת רק ליתרון כלכלי, הנשענת על כוח ועל אמצעֵי הרתעה כבסיס לסמכות. המנהיגות המשתפת משלבת בתוכה עיקרון של הדדיות בין מנהיג למונהגים, היא מכוונת לתכלית מסוימת ומבוססת על התנסויות הקשורות ביחסים בינאישיים (Coleman, 2008).
חוקרים סוברים כי תפקיד המנהיג המשתף אינו להחליט מה לעשות ואז להורות זאת לקבוצה, אלא להוביל תהליך שבו הקבוצה פותרת בעיה ומחליטה מה לעשות, וסומכת על המנהיג לעזור להם למקד את מאמציהם המשותפים. יוצא מדבריהם כי שכשמתקיים תהליך משתף אמיתי, המנהיגות הופכת משותפת בין המנהיג ובין הקבוצה, ואז התהליך השיתופי הופך להיות המנהיג האמיתי (Chrislip & Larson, 1994 ; Manz & Sims, 2001). בנוסף, קבלת ההחלטות המשותפת מאפשרת מעורבות של בעלי תפקידים נוספים בבית הספר בתהליך פתרון בעיות וניתוחן, דבר המשפר את איכות קבלת ההחלטות באופן כללי, כיוון שאינו נסמך על כישוריו המוגבלים של המנהל (אופלטקה, 2015).
Be (רשת בתי מרקחת)

היסטוריה

הרשת הוקמה בשנת 1991 על ידי קונצרן כלל, ונקראה תחילה "כלל פארם".
לאורך שנותיה הייתה הרשת בבעלותם של מספר גורמים: חבס השקעות, קו-אופ מטרו, קבוצת בורוביץ-מוזס-רוזן, חברת ישאל, והמשביר 365.
בעבר מוזגה הרשת עם רשת הקוסמטיקה "אפריל", אך בשנת 2000 פוצלה הרשת לשתי רשתות נפרדות על ידי קואופ מטרו בעת שזו החזיקה ברשת המאוחדת.
ב-2017 נמכרה "ניו פארם" לרשת שופרסל, אך כתנאי למכירה חויבה הרשת על ידי הממונה על ההגבלים העסקיים למכור 11 מסניפיה לצד שלישי, זאת כדי לעודד את התחרות בתחום.
לרשת פורמט של 9 סניפי מדיקל, שהם סניפים הקטנים בגודלם ועיקרם בית מרקחת. יתר הסניפים כוללים מחלקת קוסמטיקה, מחלקת טואלטיקה, מחלקת תינוקות ומחלקת בית המרקחת הכוללת תרופות הדורשות מרשם רופא ותרופות ללא מרשם רופא. סניפים אחדים קיימים בתוך סניפי המשביר לצרכן במתכונת של חנות בתוך חנות.
בנובמבר 2018 עברה הרשת מיתוג מחדש למותג "Be", ושם החברה שונה בהתאם ל"בי דראגסטורס בע"מ". המיתוג כולל את החלפת הסמליל ושינוי הצבע שהיא מזוהה איתו לסגול-לבן. בנוסף, הרשת החלה למכור לראשונה מוצרים תחת מותג פרטי, שנקרא גם כן "Be".
טום ג'אגר

ביוגרפיה

ג'אגר נולד בקולינסוויל, אילינוי. הוא החל להתאמן בגיל 8 בעיר מגוריו. בהמשך התאמן אצל רון בלטורה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) השתתף ג'אגר בשני משחי השליחים 4x100 מטר חופשי ומעורב בשלב המוקדמות וסייע לחבריו להגיע לגמר. הרביעיות האמריקאיות זכו במדליות זהב וכך גם הוא (כל מי שהשתתף זכה). הוא קבע במשחים שלו תוצאות של 49.89 שניות ו-50.01 שניות בהתאמה (זינוק שליחים).

שיא עולם ראשון

ג'אגר קבע את שיאו העולמי הראשון בשנת 1985 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.40 שניות.
ג'אגר זכה באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 בשתי מדליות זהב, אחת ב-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.49 שניות לפני השחיין משווייץ דאנו הלסל (22.80 שניות) ומאט ביונדי בן ארצו (22.85 שניות) ואחת במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:19.89 דקות לפני ברית המועצות (3:21.14 דקות) ומזרח גרמניה (3:21.47 דקות) ובנוסף הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.79 שניות אחרי המנצח ביונדי (48.94 שניות) והצרפתי סטפן קארון (49.73 שניות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בבריסביין, אוסטרליה בשנת 1987 זכה ג'אגר במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 22.32 שניות.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה ג'אגר בשתי מדליות, מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש 3:16.53 דקות (ג'אגר עצמו קבע תוצאה של 49.34 שניות בזינוק שליחים, הזמן הרביעי בתחרות) לפני ברית המועצות (3:18.33 דקות) ומזרח גרמניה (3:19.82 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.36 שניות, אחרי מאט ביונדי בן ארצו שקבע שיא עולמי חדש 22.14 שניות ולפני גנדי פריגודה מברית המועצות (22.71 שניות). הוא קיבל מדליית זהב בעבור השתתפות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב כששחה בשלב המוקדמות והרביעייה האמריקאית זכתה בגמר במקום הראשון.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1989 זכה ג'אגר בשתי מדליות זהב. אחת במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 22.12 שניות ואחת במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:17.75 דקות.
את שיאו העולמי האחרון במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.81 שניות קבע ג'אגר בשנת 1990 בתחרות הספרינט של ארצות הברית.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1991 זכה ג'אגר בשתי מדליות זהב, אחת במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.16 שניות לפני ביונדי (22.26 שניות) ופריגודה (22.62 שניות) והשנייה במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:17.15 דקות לפני גרמניה (3:18.88 דקות) וברית המועצות (3:18.97 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 1991 זכה ג'אגר בשתי מדליות זהב. אחת ב-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.21 שניות ואחת במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי 3:19.22 דקות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) הוא זכה בשתי מדליות, מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:16.74 דקות לפני חבר העמים (3:17.56 דקות) וגרמניה (3:17.90 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.30 שניות אחרי המנצח אלכסנדר פופוב חבר המדינות שקבע שיא אולימפי חדש 21.91 שניות והאלוף האולימפי הקודם ביונדי (22.09 שניות).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה בשנת 1995 זכה ג'אגר במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי.
קווין מרי 2

מאפיינים עיקריים

"קווין מרי 2" משמשת כיום אוניית הדגל של חברת קונארד ועורכת הפלגות טרנס-אטלנטיות סדירות. האונייה נבנתה כדי להחליף את "קווין אליזבת 2" - אוניית הדגל של קונארד מ-1969 עד 2004. "קווין מרי" הראשונה שרתה בקו הטרנס-אטלנטי מ-1936 עד 1967.
התחילית RMS בשמה של האונייה הייתה בעבר קיצור של Royal Mail Steamer, אך כיום הוראתה Royal Mail Ship. "קווין מרי 2" אינה אוניית קיטור כקודמותיה, אלא מונעת על ידי טורבינות גז ומנועי דיזל, המספקים את כוח ההנעה לארבע יחידות מדחפים חשמליות (electric podded propulsors). כקודמותיה גם היא מפליגה בקו אוקייני וטרנס-אטלנטי קבוע, בניגוד לאוניית נוסעים לעינוגים (cruise ship), אם כי מזמן לזמן גם היא עורכת הפלגות עינוגים.

הבנייה

חברת "קונארד" השלימה את תכנון הדגם החדש של אוניות ל-2000 נוסעים ובעלות תפוסה של 84,000 טון ב-8 ביוני 1998, אך לאחר השוואת מפרטים אלה עם אוניות הנוסעים מדגם "דסטיני", בנות 100,000 טון, של חברת קרניבל קרוז ליינס ובנות 137,000 טון של "ווייאג'ר אוף דה סיז", הגדילה אותם מיד.
שישה חודשים לאחר מכן, ב-10 בדצמבר, פרסמה חברת קונארד לראשונה פרטים אודות "מיזם קווין מרי", הפרויקט לתכנון ובניית אוניית-קו שתחליף את "קווין אליזבת 2". למכרז ניגשו Harland and Wolff מצפון אירלנד, Aker Kværner מנורווגיה, Fincantieri מאיטליה, Meyer Werft מגרמניה ו- Chantiers de l'Atlantique מצרפת. לו התחילה הבנייה מיד, האונייה הייתה נכנסת לשירות כבר ב-2002. אלא שרק ב-6 בנובמבר 2000 נחתם החוזה עם "שאנטייה דה ל'אטלנטיק", חברת הבת של Alstom. אותה מספנה עצמה בנתה את המתחרות בעבר של "קונארד", את אוניות הנוסעים "נורמנדי" ו"פראנס" של "קומפאני ג'נרל טרנס-אטלנטיק". שם נבנתה גם אוניית הפאר הישראלית "שלום" ב-1964.
שדרית האונייה הונחה ב-4 ביולי 2002 בסן-נאזר שבצרפת. כ-3000 בעלי מלאכה השקיעו 8 מיליון שעות עבודה בבניית האונייה, וכ-20,000 אנשים היו קשורים ישירות או בעקיפין עם תכנונה, בנייתה וציודה. 300,000 חלקי פלדה בסך הכול הורכבו ל-94 "בלוקים" ליד המבדוק היבש, אשר לאחר מכן צורפו ורותכו יחד כדי להשלים את גוף האונייה והמבנה העילי.
"קווין מרי 2" הושקה ב-21 במרץ 2003 והחלה בהפלגות ניסוי ב-25 בספטמבר 2003 בין סן-נזאר ואיי החוף איל ד'יא ובל-איל. על שלבי הבנייה האחרונים העיבה תאונה קטלנית, כאשר כבש התמוטט תחת כובד משקלה של קבוצת עובדי המספנה ושל קרוביהם שבאו לבקר באונייה. כשלושים איש נפלו מן הכבש מגובה 15 מטרים, 22 נפצעו ו-16, ובהם ילד, נהרגו.
עלות הבנייה הסתכמה ב-460 מיליון ליש"ט (כ-800 מיליון דולר).
ב-29 באפריל 2016 עגנה האונייה בנמל חיפה, לראשונה בישראל. בשל גודלה, האונייה עגנה במסוף המטען של הנמל במקום במסוף הנוסעים, הקטן יותר.
ג'רמיין לנס

קריירה

לנס, יליד אמסטרדם, הצטרף ב-1997 לקבוצת הנוער ספרטאן, קבוצת חובבים מאמסטרדם. ב-2001 עבר למחלקת הנוער של אייאקס אמסטרדם וב-2002 עזב אותה ועבר לאלמרה. ב-2004 עבר לנס לקבוצת הנוער של א.ז. אלקמאר וב-2006 החל לשחק בקבוצה הבוגרת. בעונת 2007/2008 הושאל לניימכן ובה קיבל יותר הזדמנויות אותן ניצל: הוא רשם 9 שערים ב-31 הופעות ובסיום העונה הוחזר לאלקמאר. בתחילת עונת 2008/2009 עבר לנס ניתוח ברגלו השמאלית שעיכב את חזרתו למגרשים, בעונה זו זכתה אלקמאר באליפות אולם תרומתו של לנס, שער אחד בשמונה משחקים, לא הייתה מכרעת. חילופי מאמנים בקבוצה סייעו ללנס להצליח יותר בעונת 2009/2010 בה רשם 32 משחקים ו-12 שערים.
ב-2010 עבר לנס לפ.ס.ו. איינדהובן הוא שמר על יציבות בדקות המשחק ובכיבוש שערים גם בשלוש העונות הבאות אותן העביר בקבוצה, וב-2013 נמכר לדינמו קייב האוקראינית.
ב-15 ביולי 2015 חתם לארבע שנים בסנדרלנד. ב-30 באוגוסט 2016 הושאל לפנרבחצ'ה לעונה אחת.

נבחרת הולנד

לנס רשם כמה הופעות בנבחרות הצעירות של הולנד. ב-2009 השתתף בטורניר עם סורינאם, אך מאחר שטורניר זה לא הוכר על ידי פיפ"א הותר לו לעבור ולייצג את הולנד. במאי 2010 זומן לראשונה לנבחרת ההולנדית הבוגרת, כשזו התכוננה למונדיאל 2010, אך לא השתתף במשחקיה ולא נכלל בסגל הכתומים לטורניר. לאחר המונדיאל רשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כשלקח חלק במשחק ידידות נגד אוקראינה ואף כבש שער בכורה. למרות זאת, השתתף לנס במשחקים ספורים בלבד במוקדמות יורו 2012 ולא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר. 
במוקדמות מונדיאל 2014 כבר היה ללנס חלק משמעותי בנבחרת הולנד. הוא כבש חמישה שערים ובישל חמישה נוספים והעפיל עם הנבחרת לטורניר עצמו. במונדיאל השתתף בשלושת משחקי הנבחרת בשלב הבתים.
יחסי ברזיל–כף ורדה

קשרים תרבותיים

שתי המדינות היו תחת השלטון של האימפריה הפורטוגזית עד לעצמאותן. ברזיל קיבלה את עצמאותה ב-7 בספטמבר 1822, וכף ורדה קיבלה את עצמאותה ב-5 ביולי 1975. השפה הרשמית של שתי המדינות היא פורטוגזית. לשתי המדינות, יש שורשים אפריקאים ופורטוגזים.

שיתוף פעולה צבאי

שר ההגנה של ברזיל, סלסו אמורים, ושר ההגנה של כף ורדה, זרוז'ה טולנטינו, הביעו את כוונתם לחזק את שיתוף הפעולה בין שתי המדינות בתחומי הביטחון במהלך פגישה בבית הספר הגבוה למלחמה (בפורטוגזית) שבברזיל ב-9 במרץ 2012. נציג כף ורדה הביע את התעניינותה של המדינה בהשגת עזרה ברזילאית, במיוחד בתחום הבטיחות הימית ו-SAR (חיפוש והצלה). השרים הסכימו גם כי ברזיל תספק תמיכה טכנית ומדעית לכף ורדה עבור המדף היבשתי של המדינה.

יחסים כלכליים

בשנת 2016, ייצאה כף ורדה לברזיל סחורה בשווי של 50.3 אלף דולרים אמריקאים. הסחורה כללה בעיקר מעגלים משולבים, סוודרים ותקליטים. באותה השנה, ייצאה ברזיל לכף ורדה סחורה בשווי של 22.8 מיליון דולר אמריקאי. הסחורה כללה בעיקר סוכר גולמי, אורז ובשר עוף.
מאיר מפרמישלאן

ביוגרפיה

נולד לרבי אהרן אריה לייב, מבניו של ר' מאיר הגדול מפרמישלאן, ולינטה. כבר מצעירותו התעסק רבות במצוות הצדקה ובדאגה לעניים. כונה בשם החיבה "ר' מאיר'ל" עד סוף ימיו.
לאחר פטירת אביו בתקע"ג, מילא את מקומו בהנהגה החסידית. היה תלמיד מובהק של רבי מרדכי מקרמניץ, בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב, מגדולי תלמידי הבעש"ט מייסד החסידות.
נודע כפשטן ועניו, ובעל צדקה ותמיכה בנזקקים. נודע גם כן באהבת ישראל מיוחדת ולימוד סנגוריה אף על פושעי ישראל.
התפרסם כבעל ראייה רוחנית שנהג לגלות את מה שראה. היו צדיקים, בהם רבי אורי מסטרליסק, שהתנגדו לכך, אך רבים העריצוהו כמו הרב יוסף שאול נתנזון ורבי חיים הלברשטם מצאנז שהיה מהבאים להסתופף בצלו בפרמישלאן.
כן נודע כבעל מופת ופועל ישועות ואלפי אנשים באו אליו כדי להתברך מפיו. אמר את שיחותיו ודברי תורתו ברמה המתאימה גם לפשוטי העם ואף התהלך ביניהם. פירש פסוקים ומדרשי חז"ל בדרך עממית ואף בלשונות הגויים. 
התפרסמו עליו מאות רבות של סיפורי מופתים, רוח הקודש ואהבת ישראל.
דברי תורתו וסיפורים עליו נכתבו "אור המאיר", "דברי מאיר" ו"מרגניתא דרבי מאיר".
Give Me All Your Luvin'

וידאו קליפ

ב-8 בדצמבר הזמרת ניקי מינאז' צייצה ברשת החברתית טוויטר שהיא הייתה על הסט צילומים בוידאו קליפ לשיר Give Me All Your Luvin'. הקליפ צולם במשך 2 ימים בניו יורק, ולצילומיו נדרשו כ-1.5 מיליון דולר. 
בקליפ נראית מדונה יוצאת מביתה עם תינוקת פלסטיק בעגלה לאחר שהזמרת ניקי מינאז' ו-M.I.A. נראות ברחוב עם חבורת מעודדות. בהמשך מדונה ממשיכה ללכת ברחוב ומתחיל גשם וחבורת שחקני פוטבול נראים מביאים לה מטריות. בסצנות לאורך כול הקליפ נראית מדונה מאחורי קיר לבנים שרה את השיר. בסצנה נוספת מראים את מדונה, ניקי מינאז', ו-M.I.A. שרות את השירים ביחד כאשר הן לבושות כמו הזמרת מרילין מנרו, בסופו של הקליפ נראית מדונה עומדת על שחקני הפוטבול ורוקדת ושרה ביחד עם מעודדות ובסוף נראה קונפטי נופל מהאוויר ומדונה מחזיקה קסדה באוויר. 
נכון לשנת 2017 הקליפ זכה ליותר מ-67,500,000 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
מחוץ לחוק

עלילת הסדרה

לאחר שהופלל ברצח של ארוסתו ושל שוטר על ידי דיקסון, רינו ריינס, יוצא רגימנט הריינג'רס ה-75, נשפט לעונש מאסר עולם אבל בורח מיד לאחר מכן. דיקסון שולח אחריו את צייד הראשים המקצועי בובי המחסל (Bobby Sixkiller), נחת לשעבר (בגילומו של ברנסקומב ריצ'מונד), אבל רינו מציל את חייו של בובי וזוכה באמונו. רינו מחפש אחרי העד היחיד שיכול לטהר את שמו ולהביא למאסרו של דיקסון, תוך כדי שהוא עובד בתור צייד ראשים עבור תעשיות המחסל, החברה של בובי, ומאמץ את השם הבדוי וינס בלאק.
פרק טיפוסי של הסדרה כולל בדרך כלל אישה מושכת מבחינה מינית שמגיעה למשרדו של בובי וזקוקה להצלה. לעיתים קרובות לחברים הללו יש תחביב כגון מרוצי סוסים, או מכוניות, או סירות מרוץ, שמאפשרים לרינו לעבוד במסווה, בדרך כלל כמכונאי בהתחלה, אולם בדרך כלל בתפקיד חשוב יותר, כגון נהג, שבו הוא יצטיין.
דבר זה מאפשר לרינו לרכוש את האמון של החבר הרשע, אולם בסופו של דבר הזהות האמיתית שלו תיחשף, והוא ייכלא בצורה כלשהי. בסופו של דבר רינו יימלט, בדרך כלל באמצעות סיוע של בובי.
לאחר שרינו הציל את המצב, הוא נאלץ לעזוב את האזור שבו הוא נמצא בעקבות חקירות המשטרה שנפתחות וכן לסרב להצעות של הנשים שהוא מציל. במציאות, לורנצו לאמאס עזב את אשתו עבור אחת מהשחקניות ששיחקו בתפקיד ניצב בסדרה.
מוטיב נוסף החוזר על עצמו בסדרה הוא חוסר רצונו של רינו ליצור קשר כלשהו עם המשטרה כיוון שהוא נמצא ברשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר בארצות הברית. למרות זאת, במספר פרקים רינו מסייע למשטרה, בדרך כלל בעיירות קטנות שבהן לא שמעו עליו, ולמרות שהשוטרים המקומיים חושפים את זהותו לבסוף, הם לא עוצרים אותו. כמו כן, באמצע הסדרה מתגלה כי לרינו יש קשר ידידות הדוק עם שופטת.
בסדרה מופיעה בתדירות רבה שאיין פיליפס (קייתלין קינמונט), אחותו של בובי שגדלה איתו בשמורת האינדיאנים, והיא מגלמת הרבה פעמים את דמות העלמה במצוקה. בנוסף, במהלך הסדרה מתברר כי שאיין מאוהבת ברינו אך הוא לא מאוהב בה ונשאר נאמן לחברתו ליסה בנדטי, שנהרגה. בסוף העונה הרביעית קינמונט עזבה את צוות התוכנית, והחליפה אותה שחקנית בשם סנדרה פרגוסון, שגילמה דמות בשם סנדי קארות'רס.
משה בנימין טומשוב

הרב משה בנימין טוֹמַשׁוֹב (נודע בכינויו: מבי"ט; באנגלית: Morris Benjamin Tomashoff; ז' באדר א' ה'תרל"ח, 10 בפברואר 1878 - ו' בטבת ה'תש"ך, 6 בינואר 1960) היה רב ועורך תורני רוסי-אמריקאי. עורך כתב העת התורני "יגדיל תורה" שראה אור בסלוצק ובהמשך בניו יורק, ומחבר ספר השו"ת "אבני שהם".

ביוגרפיה

נולד בסלוצק לבשא ולאלכסנדר יהושע טומשוב שהיה סוחר ספרים רוסיים. למד אצל ר' נחמיה מסלוצק בישיבה שבבית המדרש ע"ש ר' איסר'קה. שמו התפרסם בסביבה כלמדן, ובשנת ה'תרנ"ד (1894) נלקח בידי רבי ברוך בר ליבוביץ לישיבתו בהלוסק, בה למד עם ראש הישיבה בחברותא מדי לילה. בהמשך למד בישיבת סלובודקה עד נישואיו בשנת ה'תרס"ג (1903) עם בתו של הרב צבי יעקב אופנהיים, רבה של קלם וממייסדי ישיבת טלז. הוא עבר להתגורר במשך כמה שנים בסמוך לחותנו ועשה אצלו שימוש חכמים.
לאחר מכן חזר לסלוצק ולמד בישיבת "עץ חיים" בעיר אצל מיודעו מתקופת סלובודקה, הרב איסר זלמן מלצר שעמד כעת בראש הישיבה. יחד עם רבו זה ערך את כתב העת התורני "יגדיל תורה" שראה אור בסלוצק.
ב-1912 היגר לארצות הברית והתמנה לרב ברובע בראנזוויל בברוקלין שבניו יורק. ארבע שנים לאחר בואו לארצות הברית חידש בניו יורק את הופעת כתב העת "יגדיל תורה" בסדרה חדשה, סדרה זו מכונה לעיתים "יגדיל תורה (ניו יורק)" או "יגדיל תורה הניו-יורקי" כדי לבדלה מיגדיל תורה הסלוצקאי המקורי, בשל היותה סדרה חדשה בעלת מספור גליונות חדש. על גליונות כתב העת נדפסו במקביל מספר השנים לסדרה החדשה והמקורית, כך נדפס בראש גליונות שנת ה'תרע"ז: "שנה שניה לצאתו לאור באמעריקא; שנה תשיעית להתיסדותו ברוסיא". בגליונות אלו התרחב קהל הכותבים הטבעי של כתב העת וכלל גם רבנים רבים מרבני יהדות ארצות הברית, לחלקם הוא מהווה במה יחידה בה נדפסו מחידושי תורתם ופסקיהם ההלכתיים.
במקביל ערך קובץ בשם "מגדל תורה", וב-1935 פרסם את ספרו "תיקון גיטין".
הוא השתתף בכתבי עת תורניים רבים ושלח תשובות הלכתיות לרבנים ברחבי ארצות הברית כולה. את פסיקותיו קיבץ בארבעת כרכי ספר השו"ת שלו "אבני שֹהם" שאותם הדפיס בין השנים ה'תרצ"ח, 1938 - ה'תשי"ט, 1959.
נפטר בניו יורק בו' בטבת ה'תש"ך, 6 בינואר 1960.
משחקיית וידאו

היסטוריה

הרעיון של משחקיות הווידאו קיים כבר עשרות שנים. סביב שנות השמונים ניתן להצביע על כניסתן לסביבה של מרכזי הקניות כאמצעי נוסף להעסקת הילדים לצד המשחקייה המכילה מתקנים, המיועדת לרוב לקהל צעיר יותר, ואכן ניתן לראות שהקהל העיקרי של המשחקיות מורכב ממשפחות. בסופי-שבוע, התפוסה במשחקיות עשויה להכניס לקופת המפעילים כסף רב. לעיתים, משתפות המשחקיות פעולה עם מתחמי משחק אחרים, בעיקר באולינג, וכך ישנה אפשרות למשפחות לרכוש חבילה עם מפעילים המיועדת לשני המתחמים, כגון בימי-הולדת.

המעבר לכרטיס מגנטי

במשך שנים, אסימונים וכרטיסיות נייר היוצאות מהמכונות עם כל זכייה היו חלק מנוף המשחקיות בארץ ובעולם. באופן הדרגתי מוחלפים האסימונים בכרטיס מגנטי נטען (ככתוב למעלה) וכרטיסיות-הנייר בכרטיסים הנטענים ישירות ע"ג הכרטיס. בסינמה-סיטי גלילות, למשל, משתמשים (נכון לכתיבת הערך) במכונות המניבות כרטיסיות נייר. ייתכן והשינוי נובע מסיבות אקולוגיות או מהסיבה שכרטיסיות נתקעות לעיתים קרובות במכונה ומצריכות התעסקות-יתר של מתקנים בסביבת המשחק.

המשחקיות בימי המסכים האישיים

נכון לכעת, עדיין יש ביקוש למשחקיות ולשהייה בהן, גם בימים שבהם לכל אחד ישנה אפשרות לשחק במכשיר הנייד שלו במשחקים מתוחכמים לא פחות מאלה שבמשחקיות. בשנות ה-90 אכן נדמה היה שהביקוש המדובר רב יותר מהסיבות שהוזכרו. עם-זאת, כיום ישנן יותר משחקיות מבעבר והתרחבותן ההדרגתית ממשיכה להביא קהל סקרן לצד לקוחות קבועים שלא יוותרו על ביקור במשחקייה השכונתית שבקניון הקרוב. ייתכן ואחת הסיבות לכך היא נוסטלגיה - השהייה במשחקיות כחוויה מתמשכת, אך נדמה שהסיבה העיקרית לכך היא החוויה ההמונית של התרוצצות ממכונה למכונה לצד אנשי צוות שניתן להיעזר בהם בכל שאלה ובעיה.

רכישת פרסים

השחקן יכול להחליט לשמור את הכרטיסים שהרוויח לפעם הבאה או לרכוש בחלק מהם פרסים שגודלם, מורכבותם ואורך "חייהם" משתנה בהתאם למחיר בכרטיסים שיש להוציא עליהם. כדור למשחק, למשל, יעלה על פי רוב יותר מאוסף מדבקות, שיעלה יותר מבלון, שיעלה פחות-או-יותר כגומי-לעיסה (מסטיק) אחד. ישנה אפשרות למספר שחקנים לרכוש פרס על ידי חיבור הכרטיסים שכל אחד מהם הרוויח ("לשלב"). ניתן להחזיר פרסים שנבחרו ולהמירים באחרים, כל עוד לא עוברים את מכסת הכרטיסים שנצברו. כך, למשל, מי שהרוויח 500 כרטיסים לא יוכל לרכוש פרס ששוויו אפילו כרטיס אחד יותר.
המוזיאון הלאומי לאמנות יפה (ולטה)

המבנה

המבנה בו שוכן המוזיאון היה בין הראשונים שהוקמו בעיר על ידי האבירים ההוספיטלרים, ושימש כבית מגורים. בשנות ה-60 של המאה ה-18 נבנה המבנה מחדש בחלקו הגדול על ידי אחד מאבירי המסדר הפורטוגזים והיה למעונו. בתחילת המאה ה-19 שימש הבניין את מפקד הצי הבריטי בים התיכון ונודע בשם "בית האדמירלות" (Admiralty House). ב-1974 הפך המבנה למשכנו של אוסף האמנות, לאחר שזה הופרד מהאוסף הארכאולוגי של המוזיאון הארכאולוגי הלאומי. במבנה הבנוי בסגנון אדריכלות הבארוק שלוש קומות הערוכות סביב חצר פנימית דרכה חודר אור יום אל חדרי הבניין, ובמרכזו גרם מדרגות מפואר.

האוסף

האוסף מבוסס בחלקו הגדול על יצירות אמנות שהשתייכו למסדר ההוספיטלרים, ואשר שכנו בארמון הגראנד מאסטר, באכסניות ובכנסיות המסדר, ובמבנים אחרים שהיו בניהולו. לגרעין זה נוספו רכישות ותרומות מאוחרות יותר. ריכוזן של היצירות החל בשנותיה הראשונות של המאה ה-20 והאוסף נוסד בשנת 1922. האוסף כולל ציורים, פסלים משיש, ארד ומעץ, ריהוט עתיק, כלי כסף ויצירות מיוליקה.