google/wiki40b huggingface dataset:
אוניברסיטת טמבוב

היסטוריה

האוניברסיטה הוקמה ב-1918 כאוניברסיטה טכנית. היא מכונה לעיתים אוניברסיטת דרז'אבין והיא נקראת על שם המשורר והמדינאי הרוסי גברייל רומנוביץ' דרז'אבין.
האוניברסיטה הוקמה במתכונתה הנוכחית בשנת 1994 כאשר המוסד הפדגוגי הממלכתי של טמבוב והמכון התרבותי של טמבוב אוחדו למוסד אחד להשכלה גבוהה.
רודולף השני, רוזן הבסבורג

ביוגרפיה

רודולף נולד לאלברכט השלישי, רוזן הבסבורג ולאיטה פון פולנדורף, בתו של רודולף, רוזן פולנדורף. בשנת 1199 מת אביו אלברכט השלישי, רוזן הבסבורג, ורודולף ירש את נחלותיו. ב-10 באפריל 1232 מת רודולף, ובניו אלברכט הרביעי, רוזן הבסבורג ורודולף השלישי, רוזן הבסבורג ירשו את נחלותיו.
מצליח מאזוז

ביוגרפיה

נולד בג'רבה לרב רפאל מאזוז ולרחל לבית סעדון, בן למשפחת רבנים, שמוצאה בעיר שנקראה "מאזוז" בספרד. אחיה הצעיר של אמו הוא רב בוגיד חנינא סעדון. למד אצל הרב רחמים חי חויתה הכהן. התחתן עם כמסאנה חנה, בת דודו הרב מנחם מאזוז. הוסמך לדיינות, עבר לבירה תוניס כדי לשמש כראש ישיבת "חברת התלמוד", והתמנה גם כדיין בבית הדין הרבני שם, עד לסגירתו בהוראת השלטונות בשנת ה'תשי"ח (1958). לאחר מכן התמנה לשופט בבית הדין האזרחי המקומי, אך התפטר מתפקידו בה'תשכ"א (1961) לאחר שחויב לדון גם יהודים על פי חוקי המדינה ולא לפי חוקי התורה. לפרנסתו החל לעסוק בתיווך דירות, ובמקביל עסק בכתיבת חיבורים תורניים ובהוראה.
סייע לשליח חב"ד בהקמת ישיבה, שבה הורה במשך כשנתיים. פרש לאחר שהחלו לימודי צרפתית בישיבה, בשל גישתו החינוכית-תורנית שלפיה אין מקום ללימודי חול בישיבה.
בכסלו ה'תשכ"ג (1963) הקים את ישיבת כיסא רחמים על שם רבו הרב חויתה, ובה יישם את דרכם הלמדנית של רבני תוניסיה, שנהגו ללמוד את דברי הגמרא, רש"י ותוספות בדקדוק של כל מילה ובניסיון להסביר מה הוקשה בכל דיבור המתחיל, וכן נתנו דגש לאסוקי שמעתא אליבא דהלכתא. הקדיש מקום נרחב גם לדקדוק עברי, המקרא וטעמיו. באותה תקופה התפרנס מפנסיה קטנה של שלושים דינר מקומי בחודש ולא מהישיבה.
בכ"א בטבת ה'תשל"א (18 בינואר 1971) נרצח בידי מתנקש מוסלמי בשובו לביתו מתפילת שחרית. נקבר בתוניס, ולאחר כחודש וחצי הובא לקבורה בישראל ונטמן בבית הקברות בהר הזיתים.
לאחר מותו עלתה משפחתו לישראל. בניו, בראשות בנו הבכור הרב מאיר מאזוז, חידשו את ישיבת כיסא רחמים בעיר בני ברק, ובמסגרת מוסדותיה פועל מכון הרב מצליח.
על שמו נקראו רחובות בערים בית שאן, בני ברק, באר שבע, ראשון לציון, נתיבות וירושלים.

דרכו בפסיקת ההלכה והנהגותיו

ביחס לעיקרון של קבלת הוראות מרן סבר הרב מאזוז שהיא כוללת את דברי רבי יוסף קארו, הן בבית יוסף ובשולחן ערוך והן בשאר ספריו, כמו כסף משנה וספרי תשובותיו.
כמו רוב רבני תוניסיה אז, פסק גם הרב מאזוז לומר הלל (בלא ברכה) ביום העצמאות, להתגלח בו ולא לומר תחנון במשך שלושה ימים (ה'-ז' באייר). הוא חתם על תקנה בעניין עם שאר דייני תוניסיה. לאחר ששמע על מעשי חילון שנעשו בישראל מטעם המדינה הוא לא שינה את ההדרכה לרבים, אך כשפתח את ישיבתו בבירה תוניס הנהיג בה אמירת תחנון ביום העצמאות כרגיל. גם ביום ירושלים אמר תחנון.
התנגד נחרצות לשמיעת רדיו.
הקרן הלאומית למדע (ארצות הברית)

הקרן הלאומית למדע (באנגלית: National Science Foundation - NSF) היא סוכנות של ממשל ארצות הברית לתמיכה במחקר בסיסי והוראה בכל תחומי המדע (פרט לרפואה, שם משמשים המכונים הלאומיים לבריאות לאותו תפקיד). תקציב הסוכנות ב-2012 היה 7 מיליארד דולר ותקצובה היווה כ-20% מכלל התמיכה הפדרלית במחקר הבסיסי באוניברסיטאות. בתחומים כגון כלכלה, מתמטיקה ומדעי המחשב מהווה הסוכנות מקור מימון עיקרי. את פעילות הקרן מכוונת מועצה בת 24 מדענים (National Science Board), שכל חבריה ממונים על ידי נשיא ארצות הברית, באישור הסנאט. בראש הסוכנות ניצבים מנהל הקרן וסגנו, הממונים אף הם על ידי הנשיא באישור הסנאט.

היסטוריה

בתקופת מלחמת העולם השנייה הקים הממשל את "הלשכה למחקר ופיתוח מדעי" (OSRD - Office of scientific Research and Development). הלשכה הוקמה על מנת לתעל ולמקד מחקר מדעי להמצאות טכנולוגיות צבאיות בהן פיתוח מכ"ם, מחקרי הישרדות, פענוח צפנים ופיתוח פצצות, בכלל זה "פרויקט מנהטן" לפיתוח פצצת אטום.
לאחר הטלת הפצצה ופרסום פרויקט מנהטן באוגוסט 1945, הועלתה שיטת המחקר ממוקד-המטרה על נס. הקבוצה המבצעת מחקר במטרה להגיע להישג טכנולוגי מועיל הועמדה בניגוד למדע בסיסי, המתבצע על ידי אינדיבידואלים ("פרימדונות") באוניברסיטאות על מנת לספק את יצר הסקרנות שלהם בלבד. על מנת לסתור גישה זו כתב מנהל הלשכה, וניבר בוש, לנשיא הארי טרומן מכתב (בכותרת "מדע: החזית האינסופית") בו הזהיר מפני גישה "מכוונת" מדי והדגיש שאפילו פרויקט מנהטן ניצב על כתפי תוצר אינטלקטואלי של הישגי המדע הבסיסי הבלתי-מכוון. גישתו של בוש התקבלה על ידי הממשל והביאה ב-1950 ליצירת הקרן הלאומית למדע שתכליתה מימון ממשלתי למחקר מדעי עצמאי לטווח ארוך.
עם תחילת המרוץ לחלל ושיגור ספוטניק 1 על ידי ברית המועצות ב-1957, שהעמיד במבוכה את המדע האמריקאי, הוקצו לסוכנות תקציבים גדולים יותר (40 מיליון דולר, כאשר תקציבה עם הקמתה עמד על 151,000 דולר בלבד) וקרנה בקונגרס עלתה. במקביל נוסדו DARPA (דאז - ARPA), סוכנות מחלקת ההגנה של ארצות הברית לפיתוחים טכנולוגיים ו-NASA, סוכנות החלל. כאשר NSF אחראית על אסטרונומיה מכדור הארץ (בכלל זה מימון טלסקופים וטלסקופ רדיו) ונאס"א ממונה על מסע בחלל ואסטרונומיה שמחוץ לכדור הארץ.
בשנת 1959 הוכרזה אנטארקטיקה כיעד למחקר מדעי ואחריות פיתוח וריכוז המחקר האמריקאי ביבשת הוטל על ה-NSF.
החל מ-1968 נפתח ב-NSF תחום חקר הים העמוק, חקר קרקעית האוקיינוסים וקידוחים ימיים עמוקים. בשנה זו הגיע תקציב המחקר ל-500 מיליון דולר.
במהלך שנות השמונים פיתחה NSF פרוטוקולי תקשורת לתמיכה ופיתוח של ה-ARPANET (האינטרנט הצבאי) לכדי תשתית רשת מחשבים פתוחה. הרשת, שהוכרזה ב-1985, נקראה NSFNet והיוותה את ראשית האינטרנט הציבורי. באותה שנה (1985) החל פרויקט במימון NSF לנטר באופן רציף את החור באוזון. 
ב-1990 גדל תקציב ה-NSF ועבר את 2 מיליארד דולר. 
ב-1994 נוסדה קרן משותפת לNSF, DARPA ו-NASA למימון פרויקטים מחקריים לשיפור ה-World Wide Web. אחד המענקים הוענק לחוקרים מאוניברסיטת סטנפורד, סרגיי ברין ולארי פייג', שפיתחו אלגוריתם בשם PageRank, הבסיס למנוע החיפוש גוגל. 
החל מ-1998 מוענקות מלגות למחקר בתחום האנרגיה האפלה.
בסקר מ-2001 התברר שידעתו של הציבור והבנתו בנושאים מדעיים והשיטה המדעית לקויים. לפיכך, שם לו ה-NSF מטרה לסייע בהוראה, הסברה וחינוך מדעי פופולרי. תקציב הסוכנות הגיע בשנה זו ל-4 מיליארד דולר.
בעקבות הצונאמי באוקיינוס ההודי בשנת 2004 הקציבה NSF תקציבים לפיתוח מערכות גילוי והתראה מפני צונאמי, יחד עם ממשלת יפן.
SU-122

פיתוח

במהלך מלחמת העולם השנייה, כדי להתמודד עם איומים שונים בשדה הקרב, היה צורך בפיתוח סדרה של תותחי סער שחלקם היו קלים ומהירים יותר ושירתו כמשחיתי טנקים (לדוגמה ה-SU-100) וחלקם היו כבדים ובעלי תותח בעל עוצמה רבה יותר אשר שימשו כתותחים מתנייעים, הסדרה הושתתה על טנקי השטוג הגרמניים (כמו השטוג סימן 3) אך הייתה פחות מוצלחת. ה-SU-122 נפל לקטגוריה השנייה ושירת כתותח ארטילרי מתנייע.
פיתוח הכלי החל באפריל 1942 לאחר בקשה של הדירקטוריון הארטילרי המרכזי (GAU) של צבא ברית המועצות לעצב כלי בעל תותח הוביצר 122 מ"מ לשימוש כתותח מתנייע. הכלי פותח תחת השם SU-35 והתבסס על תובה של T-34, הכלי נכנס לשירות לבסוף בשם SU-122. הכנסת הכלי לשלב היצור החל בדצמבר 1942 כאשר יצור הכלי פסק לקראת סוף 1944. כבר בשלבי ניסוי הכלי התגלו בו בעיות כגון אוורור לקוי בתא הלחימה, הגבלת הגבהה לתותח והצורך במפקד לתפעולו, עם זאת הכלי נכנס לייצור כדי לעמוד בדרישות הצבא בשטח, עד שבמהלך שנת 1943 החל ייצור הכלי לדעוך לטובת ה-SU-152.
במהלך שירותו של הכלי, פותחו מספר שדרוגים לכלי שלעולם לא צלחו את שלב אב הטיפוס ולא נכנסו ליצור המוני. אחד השדרוגים שהוצעו היה ה-SU-122P שהיה אמור לשרת בתור משחית טנקים, כמו גם ה-SU-122M שהיה גרסה פשוטה וזולה יותר ליצור של ה-SU-122.

היסטוריה קרבית

מיקום התותחים המתנייעים בשדה הקרב לפי הדוקטרינה הסובייטית במהלך מלחמת העולם השנייה היה בגדודי תותחי סער מעורבים בתפקיד ארטילרי דינמי, כתמיכה בכוחות תוקפים. באופן קלאסי, תפקדו התותחים המתנייעים במחלקות של שלושה. במהלך המלחמה גובשו רגימנטים של תותחי סער שכללו 17 כלים מסוג SU-76 ו-8 כלים מסוג SU-122, כאשר ה-SU-76 תפקד כמשחית טנקים וה-SU-122 כתותח מתנייע ארטילרי. רגימנט כזה פעל בתפקיד תומך לכוחות חי"ר וכנגד מטרות שריון.
ה-SU-122 שירת בצבא באדום החל מ-1942 ועד סוף המלחמה בקרבות בחזית המזרחית.
דבון בוסטיק

ביוגרפיה

בוסטיק נולד בטורונטו, אונטריו, קנדה. אמו, סטפני גורין, היא סוכנת ליהוק בטורונטו, ואביו, ג'ו בוסטיק, הוא שחקן. גם אחיו הצעיר, ג'סי בוסטיק, הוא שחקן. סבו וסבתו מצד האם הם אנגלים, ואביו הוא ממוצא נורווגי. דבון החל לשחק כשהיה בגיל 10. הוא בוגר בית הספר לאמנויות "אטוביקוק"  בטורונטו.
אהל מכון בניני

רקע

האגדה מספרת על רב סעדיה ששאל חייט "כמה תפירות תפרת היום?", החייט, כמנהגם של יהודים ענה בשאלה "כמה אותיות יש בתורה?". רב סעדיה לראשונה בחייו לא ידע תשובה על שאלה שנשאל, והצטער מאוד על כך. הוא השביע מלאך, והמלאך גילה לו את מספר האותיות. לאחר מכן כתב את הפיוט בו ציין כמה פעמים מופיעה כל אחת מהאותיות בתורה.

מבנה

הפיוט כולל 28 בתים. בית אחד עבור כל אות מהאלפבית העברי כולל אותיות מנצפ"ך, ועבור האות ת שני בתים. החלק הראשון של כל בית מתחיל באות אליה הוא מתייחס ולאחר מכן רומז בראשי תיבות למספר הפעמים שהאות מופיעה בתורה, מניין האלפים בחציו הראשון והמאות והיחידות בחציו השני. בחלק השני של כל בית נרמזים פסוקים מהתנ"ך הכוללים את מספר הפעמים שמופיעה האות ואחריו מובאים הפסוקים עצמם. מחבר הספר "סייג לחכמה" הוסיף לפיוט בית מסכם המרמז על מספרן של כל האותיות יחד.

דוגמה

הבית הראשון פותח ב"אׂהֶל מְכוֹן בִּנְיָנַי / שֶׁשָׁם עָלוּ זְקֵנָי"; המילה הראשונה מתחילה באות א עליה נסוב הבית. אחריה שתי מילים עם ראשי התיבות מ' ב' המרמזות על מ"ב אלפים (42,000), ושלוש מילים נוספות עם ראשי התיבות ש' ע' ז' המרמזות ל-377 (שע"ז) יחידות. בסך הכל לפי הפיוט מופיעה האות א' בתורה 42,377 פעמים. החלק השני של הבית "הַקָּהָל עָשׂוּ קָרְבָּנַי / וּלְזֶבַח הַתּוֹדָה בָּאוּ בָּנַי" מרמז לשני פסוקים המובילים גם הם למספר 42,377, הפסוק הראשון הנרמז במילה "הקהל" הוא "כָּל הַקָּהָל כְּאֶחָד אַרְבַּע רִבּוֹא אַלְפַּיִם שְׁלֹשׁ מֵאוֹת שִׁשִּׁים" הכולל את המספר 42,360, הפסוק השני הנרמז ב"ולזבח" הוא "וּלְזֶבַח הַשְּׁלָמִים בָּקָר שְׁנַיִם אֵילִם חֲמִשָּׁה עַתּוּדִים חֲמִשָּׁה כְּבָשִׂים בְּנֵי שָׁנָה חֲמִשָּׁה" הכולל פעם אחת את המספר 2 ושלוש פעמים את המספר 5 ובסך הכל: 17, חיבור המספרים שבשני הפסוקים מוביל שוב לתוצאה 42,377.
שדליץ

תולדות העיר

שדליץ נזכרת לראשונה בשנת 1448, ובשנת 1547 הוענקו לה זכויות עיר. במהלך המאה ה-17 הוחרבה העיר מספר פעמים בידי השוודים, הקוזקים, הטטרים והטרנסילבנים.
בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכללה העיר בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.

יהודי שדליץ

נוכחות יהודית בשדליץ נזכרת מראשית המאה ה-16, אך בגזירות ת"ח ות"ט הושמדה הקהילה בעיר לחלוטין. בראשית המאה ה-17 שוקמה הקהילה ביישוב, ומאז התפתחה, עד שבשנת 1839 היוו היהודים 71.5% מתושבי העיר (3,727 איש), כאשר רק בסוף המאה ה-19 ירד שיעורם בה מתחת ל-50%.
בספטמבר 1906 נערך ביהודי העיר פוגרום מתוכנן בידי השלטונות הרוסיים, תוך ירי והפגזת בתי היהודים בעיר בתחילה, ביצוע מעשי שוד ורצח של יהודים לאחר מכן, ומאסר מאות יהודים כחשודים בפעילות נגד השלטון הצארי בהמשך. בסיוע יוצאי העיר בארצות הברית השתקמה הקהילה לאחר פוגרום זה. בשנת 1920, במהלך המלחמה הפולנית סובייטית, נרצחו בעיר כ-25 יהודים בידי חיילים פולנים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-15,000 יהודים, קרוב למחצית תושביה, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל, של הבונד ושל המפלגות הציוניות, שהפעילו בעיר חוות הכשרה חלוציות ובית ספר עברי.

בשואה

כשבוע לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצה העיר באופן כבד בידי הגרמנים, תוך הרג של כ-2,000 מתושביה, רובם יהודים. בד בבד נמלטו מהעיר יהודים רבים. ב-11 בספטמבר 1939 נכנסו הגרמנים לעיר, והחלו בביצוע מעשי שוד, התעללות ורצח ביהודיה. כמה ימים לאחר מכן נכנס לעיר הצבא האדום, אך זה נסוג ממנה ב-10 באוקטובר 1939, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב, והגרמנים ששבו לעיר המשיכו במעשי ההתעמרות ביהודיה.
בדצמבר 1939 הטילו הגרמנים על הקהילה בעיר סכום כופר גבוה, ובערב חג המולד שרפו עם שוטרים פולנים את בית הכנסת הגדול בעיר על יושביו, את בית המדרש בה, ואת ספרי התורה שבהם. לאחר מכן, נצטוו יהודי העיר לענוד סרט זרוע, והם גויסו לעבודות כפייה מפרכות, חלקן במחנות עבודה. במרץ 1941 נערך פוגרום בעיר, בו נרצחו מספר יהודים.
באוגוסט 1941 רוכזו כ-12,000 יהודי העיר בשני גטאות שהוקמו בה, אשר שעריהם ננעלו כעבור כחודשיים, תוך גידורם. בשל הצפיפות הרבה ותנאי המחיה הקשים בגטאות אלו, מתו בהם עשרות יהודים מדי יום, ומעת לעת הוטלו תשלומי כופר על יושביהם, ונרצחו בהם עובדי כפייה יהודים.
ב-22 באוגוסט 1942 פשטו על הגטו הגדול שבעיר שוטרים אוקראינים, פולנים וגרמנים, וריכזו את יושביו, יחד עם כ-9,300 יהודים נוספים מהעיירות מורדי ולושיצה, בסמוך לבית העלמין היהודי בעיר, תחת כיפת השמיים. לאחר סלקציה בת יומיים, נרצחו במקום כ-2,300 יהודים, כ-600 גברים הועברו אל הגטו הקטן בעיר, וכ-10,000 היהודים הנותרים שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. כ-2,000 יהודים שלא נמצא להם מקום בקרונות המשא הדחוסים נרצחו במקום גם הם. כמו כן, רצחו הגרמנים את כ-100 המאושפזים בבית החולים היהודי בגטו ואת כל חברי הצוות הרפואי בו. כ-200 יהודים שנתגלו לאחר האקציה במקומות מסתור בגטו נרצחו במקום, וכ-30 נשים יהודיות עליהן הוטל למיין את רכוש המגורשים נרצחו אף הן.
כ-2,000 יהודים שנותרו בגטו הקטן בעיר שולחו בחלקם הגדול בספטמבר 1942 למחנות עבודה שונים, בהם נספו. ב-26 בספטמבר 1942 שולחו חלק מהיהודים שנותרו בגטו לטרבלינקה, וב-25 בנובמבר 1942 הוצעדו היהודים האחרונים שנותרו בגטו הקטן שבעיר למחנה העבודה בגסי-ברקי הסמוך אליה, בו הוחזקו עם כ-1,000 יהודים נוספים מהסביבה. ב-20 בנובמבר 1942 הוצעדו היהודים ממחנה זה בחזרה לשדליץ, תוך רצח מאות מהם בדרך בידי שומריהם האוקראינים, ומשדליץ שולחו הנותרים לטרבלינקה. כ-500 עובדי כפייה יהודים שהושארו בעיר לאחר האקציות נרצחו עד מרץ 1943.
אברהם בנימין זילברברג (פיטסבורג)

קורותיו

נולד בשטח פולין (אז חלק מהאימפריה הרוסית), להינדה בת ר' ראובן ישראל ויינגורט מקאליש ולרב מיכאל משה יהודה זילברברג, בנו של הרב חיים יעקב נפתלי זילברברג. נקרא על שם אבי סבו הרב אברהם בנימין זילברברג מקוטנו, בנו של הרב משה יהודה לייב זילברברג, בעל ה"זית רענן". בשנת תרע"ג (1913) נישא לשפרה מרים, בת דודו הרב אפרים שרגא הלוי לוונטל, רבה של איניבה ומחבר "חמדת אפרים". לאחר נישואיו היה רב ואב"ד העיר טולישקוב בפולין. כעבור זמן עבר לכהן כמו"ץ בוורשה. בשנות ה-40 היגר לארצות הברית, כיהן במשך שנים כרב ואב"ד בפיטסבורג, הוא נפטר מהתקף לב במהלך דרשה שנשא בקהילתו בליל יום הכיפורים של שנת ה'תשכ"ג, לאחר תפילת כל נדרי. הועלה לקבורה בירושלים.
חתניו הם הרב מנחם מנדל ליטמנוביץ מוורשה והרב יששכר לוונטל, רב באנפול-לובלסק, פולין. בנו, רפאל צבי מאיר, נהרג בהתרסקות מטוס בשנת 1960. נכדו של רפאל מאיר צבי הוא הרב צבי מאיר זילברברג, הקרוי על שמו.

פועלו התורני

הרב זילברברג היה מחבר פורה של ספרים תורניים והרבה לעסוק בשו"ת. הלך בדרכיהם של סב סבו בעל ה"זית רענן" וסבו הרב חיים יעקב נפתלי ואף הוא עסק כמותם בתורת רבי עקיבא איגר וכן בהדפסת ספריו. על הספרים שהוציא קמו עוררין והיו שטענו כי חלק מן התוכן אינו משל רבי עקיבא איגר עצמו.
לאחר פטירת סבו המשיך בהדפסת ספרי מהרא"ל צינץ, שבה עסק סבו במשך שנים רבות. כיום ממשיך בכך נכדו, שמואל זילברברג.
איבראן

יהודי איבראן

יהודים ראשונים בעיר החלו להתיישב במחצית השנייה של המאה ה-18. רובם התפרנסו מחקלאות על גבי האדמה הפורייה באזור וכן מטחנת קמח שהייתה שייכת ליהודים, מפעל לייבוש צמחי מרפא, מחלבה ובית חרושת למלט. הקהילה החלה לקום בתחילת המאה ה-19 והייתה בתחילה כפופה לקהילה שבטיסאברצל (Tiszabercel) אך בהמשך החלה לפעול בנפרד כקהילה אורתודוקסית והקימה גם חברה קדישא, בית כנסת ומוסדות חינוך.
בתקופת הטרור לבן בין השנים 1919 ל-1921 עונו כמה מיהודי המקום על ידי פורעים. בשנת 1930 נימנו בקהילת איבראן 235 יהודים.
האנטישמיות החלה להיות מורגשת בעיר בשנת 1938 ובשנת 1940 ברחו מהעיר כמה משפחות יהודיות בעקבות גילויי אנטישמיות. בשנת 1942 נעצרו ארבע משפחות יהודיות בטענה שהן ללא אזרחות הונגרית בתוקף וגורשו לקמניץ-פודולסקי.
בשנת 1944 לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה הועברו יהודים אחדים כבני ערובה לנירג'האזה, אחרים נעצרו ועקבותיהם נעלמו. לאחר חג הפסח רוכזו שאר יהודי איבראן בחצר בית הכנסת, משם הובלו לגטו נירג'האזה ולבסוף שולחו למחנה ההשמדה באושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו לעיר כ-20 יהודים. הם מצאו את בניין בית הכנסת שדוד ומחולל ומבית העלמין הישן נגנבו מצבות. ניסיון לחדש את חיי הקהילה נכשל והיהודים עזבו את המקום.
העשרה שהובטח להם גן עדן

העשרה שהובטח להם גן עדן (בערבית: العشرة المبشرون بالجنة, תעתיק מדויק: אלעשרה אלמבשרון באלג'נה) הוא מונח שמשתמשים בו הסונים כדי לכנות עשרה מבני לווייתו של הנביא מוחמד, אשר על פי כמה אוספי חדית', מוחמד הבטיח להם שייכנסו לגן העדן. ככלל, השיעים אינם מקבלים חדית' זה.
ברשימת העשרה נמצאים: אבו בכר, עומר בן אל-ח'טאב, עות'מאן בן עפאן, עלי בן אבי טאלב, א-זובייר בן אל-עוואם, טלחה בן עובייד אללה, עבד א-רחמן בן עוף, סעד בן אבי וקאץ, אבו עוביידה בן אל-ג'ראח, וסעיד בן זייד.
גביע הקרמלין

טבלאות זוכים

טבלאות הזוכים משנות ה-2000 בתחרויות הגברים-יחידים והנשים-יחידות.
אנה מריה אורוסקו

ביוגרפיה

אורוסקו נולדה בבוגוטה, ב-1999 היא התפרסמה ברחבי העולם כשגילמה את בטי בטלנובלה "אני בטי המכוערת", תפקיד אותו שיחקה עד 2001 וגרפה פרסים רבים עליו. ב-2006 היא שיחקה את סוזן מאייר בגרסה הקולביאנית של הסדרה עקרות בית נואשות, ובמהלך הקריירה שלה היא שיחקה בטלנובלות והפקות טלוויזיה שונות.
היא נשואה למוזיקאי ארגנטינאי ולה שתי בנות. אחותה הצעירה היא השחקנית ורוניקה אורוסקו .
תל שייח' חמד

תל שייח' חמד (בערבית: تل الشيخ حمد; תעתיק מדויק: תל אלשיח' חמד) הוא אתר ארכאולוגי במזרח סוריה במחוז דיר א-זור, בעמק נהר החבור התחתון. האתר מזוהה על ידי החוקרים עם מקומה של העיר האשורית העתיקה דור-קטלימו. לאחר נפילת האימפריה האשורית בסוף המאה ה-7 לפנה"ס, שם העיר היה מגדלו, שם אשורי-ארמי ששונה בתקופה הרומית-פרתית למגדלא.

היסטוריה

הממצאים המוקדמים ביותר שזוהו באתר, התגלו באזור המצודה, ומתוארכים לסוף האלף ה-4 לפנה"ס. באלף השני לספירה העיר התפתחה לכיוון מזרח והיו בה יסודות בבליים. התקופה החשובה של העיר הייתה בתקופה האשורית בין המאה ה-13 עד המאה ה-6 לפנה"ס. בחפירות בין השנים 1983-1978 נחפר על המצודה מבנה המושל של דור-קטלימו. הוא היה כנראה מתקופתו של שלמנאסר הראשון, שמלך במאה ה-13 לפנה"ס. בנוסף נחפר מקדש מאותה עת. במאה ה-13 לפנה"ס העיר הייתה מרכזו של המחוז. באותה עת נקרא בפי האשורים, האזור בו שכנה העיר דור-קטלימו, "חניגלבת", והמושל האשורי ששלט במקום שהיה משושלת בית המלוכה האשורי "מלך חניגלבת". העיר דור קטלימו, שימשה בתקופה מסוימת, כעיר הבירה של האזור.
בתקופת נפילתה של האימפריה האשורית, לאחר נפילת הערים אשור, נמרוד ונינוה, נסוג צבאה של אשור בפיקודו של אשור-אובליט השני מערבה לעיר חרן, שנפלה בידי כוחות בבל בפיקודו של נבופלאסר בשנת 609 לפנה"ס. שרידים מהממשל והצבא האשורי הצליחו לשרוד סביב דור-קוטלימו. הם העבירו לשם חלק מהארכיון האשורי המלכותי והמשיכו לשרוד באזור מספר שנים נוספות.
בחלק הצפון-מערבי נחפר מבנה אדום גדול בשטח של 5,400 מ"ר. הבית נבנה לאחר נפילת האימפריה האשורית. על רצפת הבית נמצאו 4 לוחות בכתב יתדות אשוריות שמתוארכות לשנתו השנייה והחמישית של המלך הבבלי נבוכדנצר השני, השנים 605 לפנה"ס ו-602/603 לפנה"ס. הבית התקיים והיה מיושב בתקופה הנאו-בבלית. הארכיטקטורה האשורית של הבית והשרידים בו מעידים שחלק מהאליטות האשוריות המקומיות שרדו את קריסת האימפריה.
באתר נמצאו שרידים של התיישבות מהמאה ה-3 לפנה"ס, מהתקופה הפרתית, המעידים על המשך השימוש באתר בתקופות מאוחרות יותר.

ארכאולוגיה

בשנת 1879 התגלה באתר שבר של אסטלה של המלך האשורי אדד ניררי השלישי, שמלך בין השנים 783-811 לפנה"ס. הארכאולוג הורמוזד רסאם בדק את הנושא, אבל תוצאות בדיקתו לא התפרסמו. הארכאולוג הגרמני מקס פון אופנהיים ביקר בתל ב-1911 והארכאולוג האנגלי מקס מלוואן ביקר בו בשנת 1934. בדיקת פני שטח שיטתית נערכה לראשונה ב-1975 על ידי משלחת מחקר של אוניברסיטת טיבינגן הגרמנית. ב-1977 מצאו כפריים מהאזור מספר לוחות בכתב יתדות. החפירות הארכאולוגיות החלו לאחר שנה ב-1978, בהנהלתו של הרטמוט קינה (Hartmut Kühne) מהאוניברסיטה החופשית של ברלין. עד שנת 1984 נמצאו באתר לוחות נוספים. בשלב השני של החפירות, שהתמשך עד 1987, הושקע מאמץ להכיר את המבנה של העיר. לאחר שלוש שנות הפסקה בחפירות, החלו עונה חדשה של חפירות ב-1990. הבית האדום נחשף בין השנים 1998-1993.
ב-1998 נמצאו בתוך מבנה 550 לוחות ושברי לוחות בכתב יתדות בשפה האכדית ו-40 לוחות בכתב ארמי. שתי השפות, כולל השפה הבבלית והפיניקית היו בשימוש במקביל באותה עת. הלוחות היו מתוך ארכיונו הפרטי של שומר ראשו של אשורבניפל, שמלך בין השנים 669 לפנה"ס - 631 לפנה"ס.
עד שנת 2004 נחפר שטח של 25,000 מט"ר של העיר התחתית. הצפייה הייתה למצוא בה מבני מגורים פשוטים, אולם נמצאו מספר מבנים מפוארים. בנוסף נמצאו קברים רבים מתקופת האימפריה הפרתית. זוהו באתר 800 קברים כשמתוכם 500 קברים נחפרו.
ממצאים מהאתר הועברו למוזיאון דיר א-זור והוצגו שם, עד  מלחמת האזרחים בסוריה. הצבא הסורי העביר את הממצאים למקום לא נודע. בעקבות המלחמה, האתר נפגע מביזה ושוד של מקומיים.
קדחת המגרש

הספר

קדחת המגרש פורסם לראשונה ב-1992, והיה הספר הראשון שנכתב על ידי הורנבי. בספר מתוארת מערכת היחסים של הורנבי עם הכדורגל בכלל ועם מועדון הכדורגל ארסנל בפרט. הספר מורכב ממספר רב של פרקים קצרים, שכל אחד מהם מתמקד במשחק יחיד בין 1968 ל-1992. הורנבי מתאר את השיאים והכשלונות של ארסנל בתקופה זו, ומקשר אותם לחייו האישיים תוך כדי כתיבה על הערצתו לכוכבי ארסנל כגון ליאם בריידי, וגורלם של שחקנים שנכשלו כגון גאס סיזר.
בממלכה המאוחדת נמכרו כמיליון עותקים של הספר. הספר זכה בפרס ספר הספורט על שם ויליאם היל לשנת 1992. הספר הודפס מחדש עם כריכה חדשה כחלק מהערכה שחילק המועדון לקראת עונת 2005/2006, שהייתה עונת הפרידה מאצטדיון הייבורי.

הסרט הראשון

גרסה זו של הספר הופקה ב-1997 בכיכובו של קולין פירת'.
הורנבי עצמו התאים את הספר לטלוויזיה, והתמקד בעונת האליפות של 1988/1989 ובהשפעתה על מערכת היחסים הרומנטית של גיבור הספר. פירת' שיחק את "פול אשוורת'" המבוסס על הורנבי ועובד כמורה בבית ספר השוכן בצפון לונדון. אשוורת' מנהל מערכת יחסים רומנטית עם שרה יוז (רות' גמל), שהיא מורה חדשה המצטרפת לבית הספר שבו הוא עובד. שיאו של הסרט תואם למשחק המכריע נגד ליברפול, שהסתיים בניצחון 2 - 0 משער בדקה האחרונה של מייקל תומאס והכריע את גורל האליפות לטובת ארסנל.
בסרט הופיעו גם ניל פירסון בתפקיד אביו של פול, ומארק סטרונג בתפקיד סטיב, חברו הטוב ביותר של פול. הורנבי עצמו הופיע למשך זמן קצר כמאמן קבוצה יריבה במשחק כדורגל בין שני בתי ספר. חלקים מהסרט צולמו באזור הייבורי, אצטדיונה של ארסנל; אולם, בזמן צילומי הסרט הטראסות של האצטדיון כבר הוסרו, כך שהסצנות הללו צולמו באצטדיון קרייבן קוטג' של פולהאם.

הסרט השני

גרסה זו הופקה ב-2005 בכיכובם של ג'ימי פאלון ודרו ברימור.
בגרסה זו, המבוססת על הסרט הראשון ולא על הספר, העלילה מועבר מלונדון אל בוסטון במקביל להעברת מוקד התעניינותו של הגיבור מכדורגל לבייסבול. הסרט עוסק בעונת 2004 של בוסטון רד סוקס, ששיאה היה בניצחון הראשון מזה 86 שנים בוורלד סיריס של המייג'ור ליג בייסבול. האליפות הייתה מקרית; הסרט צולם במהלך העונה הסדירה ב-2004 והמפיקים נאלצו לשכתב חלקים מהתסריט על מנת להתאימם אל הזכייה באליפות.
הסרט התקבל בביקורות צוננות שבהן צוינו מספר מגרעות כגון חוסר אמינות וחוסר כבוד כלפי האוהדים של הרד סוקס. מחוץ לצפון אמריקה הסרט יצא תחת השם "The Perfect Catch" על מנת למנוע בלבול עם גרסת 1997.
אלמנטי מסלול

באסטרונומיה, אלמנטי המסלול הם פרמטרים הדרושים כדי לאפיין מסלול פלנטרי מסוים. באלמנטים הללו נעשה שימוש במכניקה שמיימית במסגרת תיאור המסלולים של מערכות דו-גופיות קלסיות, בהן נעשה שימוש במסלול קפלרי. ישנן דרכים שקולות רבות לתאר מתמטית את אותו המסלול, אך דרכים מסוימות נפוצות יותר באסטרונומיה ומכניקה מסלולית.
מסלול אמיתי (והאלמנטים שלו) משתנה בחלוף הזמן בשל הפרעות כבידתיות על ידי גופים שמימיים אחרים, ובמקרים מסוימים גם עקב אפקטים שנגזרים מתורת היחסות הכללית. המסלול הקפלרי הוא אידיאליזציה, כלומר, קירוב מתמטי של המסלול ברגע מסוים.

פרטורבציות ושינוי האלמנטים

מסלולים של מערכות דו גופיות, בלתי מופרעות וניוטוניות הם תמיד חתכי חרוט, כך שהאלמנטים הקפלריים מגדירים אליפסה, פרבולה או היפרבולה. מסלולים אמיתיים נתונים להפרעות, כך שאוסף נתון של אלמנטי מסלול יכול לתאר במדויק מסלול רק בזמן נתון. ההתפתחות בזמן של אלמנטי המסלול נובעת מהשפעת המשיכות הכבידתיות של גופים נוספים פרט לגוף הראשי, אי-הכדוריות של הגוף הראשי (שכתוצאה ממנה שדה הכבידה שלו אינו בעל סימטריה כדורית), גרר אטמוספירי, אפקטים יחסותיים, לחץ קרינה, וכו'.
אלמנטים קפלריים יכולים לשמש כדי להפיק תחזיות שימושיות רק בטווח הקצר. באופן חלופי, מסלולים אמיתיים ניתנים לתיאור כסדרה של מסלולים קפלריים שנושקים למסלול האמיתי. השינוי של האלמנטים מתואר במערכות משוואות דיפרנציאליות שנקראות משוואות פלנטריות, להן יש צורות רבות שפותחו על ידי אסטרונומים כלגראנז', גאוס, פואנקרה והיל.
תמזה

תוואי

מקורו של הנהר בכפר קמבל שנמצא באזור הקוטסוולדס. הנהר זורם דרך העיר אוקספורד שם הוא מכונה "איסיס" - שריד לשמו הלטיני של הנהר "תמזיס" - Tamesis. בהמשך זורם הנהר דרך ולינגפורד, רדינג, הנלי על התמזה, מידנהד, איטון, וינדזור והעיר לונדון.
בלונדון, נהר התמזה עובר דרך המפטון קורט, גני קיו, הבריכה של לונדון וּגריניץ'.
בחלקו הגדול, נהר התמזה הוא נהר גאותי, כלומר, ברובו הוא מלא במי ים הנכנסים לתוכו בזמן הגאות, ומגיעים עד לעומק של 90 ק"מ לתוך היבשה.

היסטוריה

במאות ה-16 וה-17 מרבית התנועה בין העיר לונדון, הסיטי, לבין וסטמינסטר עברה דרך התמזה.
במאות ה-17 וה-18, תקופה המכונה עידן הקרח הקטן, קפא הנהר בחורפים, דבר שאיפשר הקמת ירידים על הנהר הקפוא. החל משנת 1814 הפסיק הנהר לקפוא בחורף עקב עליית הטמפרטורות ועקב הקמת גשר לונדון החדש, גשר שהיו לו קשתות רחבות יותר, שאפשרו מעבר של יותר מי ים במעלה הנהר.
במאה ה-18 הפך נהר התמזה לנהר העמוס ביותר בעולם בתנועת ספינות ואוניות. גודלה של האימפריה הבריטית והמסחר הרב שעבר בנהר לעיר לונדון, הביאו לעומס רב ואף לתאונות. ב-3 בספטמבר 1878 התנגשה אוניית התענוגות הנסיכה אליס באוניה בייוול קסל, תאונה שגרמה למותם של 640 נוסעים.
בשנת 1858 הזיהום של הנהר הגיע לדרגה כה גבוהה, שבשל הסירחון לא יכלו אנשים להתקרב אל הנהר, דבר שהביא לפינויו של הפרלמנט הבריטי בוסטמינסטר. בעקבות זיהום זה שכונה "הסירחון הגדול" נמצאו הכספים לבניית מערכת ביוב עירונית שנבנתה תחת גדות הנהר החדשות, האמבנקמנט. מאז לא נשפכים השפכים של העיר לונדון ישירות אל תוך הנהר.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נבנה מחסום התמזה במטרה למנוע הצפות של העיר לונדון על ידי הנהר הגואה.

ספורט

אירוע תחרותי המתקיים על הנהר הוא מרוץ הסירות האוניברסיטאי המתקיים כל שנה בין אוניברסיטת אוקספורד לבין אוניברסיטת קיימברידג'.