google/wiki40b huggingface dataset:
ספגטי

ספגטי הוא פסטה שצורתה כשל אטריות ארוכות ודקות (כ-1-1.5 מ"מ). בניגוד לבוקטיני (הפסטה שבישראל מכנים בטעות מקרוני), הספגטי אינו חלול במרכזו. מקור המילה "ספגטי" מהמילה האיטלקית spaghetto, מעין קיצור של המילה spago שפירושו "חוט דק" או "חוט שזור". ניתן לתרגם את המילה spaghetti באופן מילולי - חוטים קטנים.
ישנן כמה וריאציות על הספגטי המוכר, בהן ספגטיני (spaghettini. ספגטי דק), ספגטוני (spaghettoni. ספגטי עבה) וספגטי אלה קיטרה (spaghetti alla chitarra. ספגטי עם חריצים אופקיים שמזכיר מיתר של גיטרה).

הכנה

רוב הספגטי הנמכר והנצרך יוצר בצורה מסחרית ולאחר מכן עבר ייבוש. את הספגטי מבשלים במים רותחים עד שהם הופכים רכים ולאחר מכן מסננים את הספגטי באמצעות מסננת. מבנה ומרקם הספגטי משתנה במהלך הבישול. מרקם פופולרי הוא אל דנטה (בישול הספגטי לדרגה שהם אכן מבושלים אולם עדיין קשים ונדרשת לעיסה שלהם). אחרים מעדיפים לבשל את הספגטי עד הסוף על מנת שיהיה לספגטי מרקם רך במיוחד.
הספגטי, אשר מוגש בדרך כלל עם רוטב עגבניות, מהווה מעין סמל של המטבח האיטלקי. ניתן להגיש ספגטי עם רטבים איטלקיים אחרים כמו בשמל או אלי אוליו אבל לא מקובל להגיש עם רוטב בולונז או רטבים גסים כיוון שהם לא יכולים להתפס על המבנה החוטי הארוך. נהוג להוסיף חתיכות קטנות של גבינה צהובה הנמסות בספגטי החם. סוגי הגבינה הנפוצים הם פרמזן, פקורינו וצ'דר. מחוץ לאיטליה מוגש הספגטי יחד עם קציצות בשר, אם כי שילוב זה אינו מתכון איטלקי.

אכילה

בעולם המערבי נהוג לאכול את הספגטי באמצעות מזלג: "דוקרים" את הספגטי באמצעות המזלג ומסובבים את המזלג כך שהספגטי יתלפף סביב שיני המזלג. לעיתים נעזרים בכף, אשר בתוכה מסובבים את המזלג עם הספגטי. עם זאת, לא בכל התרבויות אוכלים את הספגטי בצורה זו. יש המעדיפים לחתוך את הספגטי לאטריות קטנות באמצעות סכין ולאחר מכן להשתמש במזלג או כף (במטרה לאסוף את הספגטי במקום ללפף אותו סביב כלי האכילה). במספר מדינות באסיה יש המשתמשים במקלות אכילה סיניים. באתיופיה אוכלים את הספגטי עם הידיים.
קאנו

קאנוּ הוא סוג של סירה קטנת ממדים, ששטה על פי רוב על ידי משוטים, אך לעיתים גם בעזרת מפרשים. לקאנו שני קצוות מחודדים ובדרך כלל הוא פתוח בצדו העליון, אם כי קיימים גם קאנואות בעלי כיסוי.
קאנו החתירה מונע על ידי "משוטים אינדיאניים", כשמספר החותרים תלוי בממדי הסירה. החותרים פונים לכיוון השייט, בין שהם יושבים על חיזוקי רוחב של הגוף ובין שהם כורעים ומשעינים את ברכיהם ישירות על התחתית. זה ההבדל בין חתירה בקאנו לבין חתירה בסירה רגילה, אז פונים החותרים אל הירכתיים, נגד כיוון השייט. המשוט האינדיאני יכול להיות בעל להב אחד או שניים.
לקאנואות מפרשים מגוון רחב של מעטי-מפרשים. הדגמים הנפוצים של קאנואות המפרשים המודרניים הם בעלי מעטי מפרשים ששטחם 5 מטרים מרובעים. לקאנו המפרשים הבינלאומי שטח מפרשים של 10 מטרים מרובעים, והוא אחד מדגמי התחרות הראשונים והמהירים ביותר בעולם המערבי.
מכון מאיר

מכון מאיר הוא בית מדרש ומרכז תורני בירושלים ללימודי יהדות בדרכו של הרב קוק, המיועד בעיקר לחוזרים בתשובה. ממוקם בשכונת קריית משה. משתייך לזרם הדתי לאומי.
המכון קרוי על שם אליעזר מאיר ליפשיץ שנפל במלחמת יום כיפור. הוא הוקם בשנת תשל"ד (1974) על ידי הרב דב ביגון הממשיך לעמוד בראשו. במכון קיימות מחלקות לדוברי עברית, רוסית, אנגלית, ספרדית וצרפתית. לומדים בו כארבע מאות תלמידים. כמו כן ישנו במכון אולפן גיור, מסגרת נפרדת לבנות הנקראת מכון אורה שבה לומדות כשישים בנות, ואולפן לעולים חדשים בשיתוף עם משרד החינוך.

פעילות ודרך חינוכית

הר"מים במכון הם: הרב יורם אליהו, הרב ערן טמיר, הרב אייל ורד, הרב אורי שרקי, הרב מרדכי ענתבי, הרב שמעון בן ציון, הרב יהודה בן ישי, הרב בן נתן, הרב חגי לונדין, הרב ראובן פיירמן, הרב ליאור אנגלמן הרב יואב מלכא, הרב שמעון מן, הרב עוזי ביננפלד, הרב זיו רווה, הרב רענן ביגון והרב אריה מרזר. בשנת תשמ"ז עמד בראשו הרב יוסף כרמל.
המוטו של המכון מבוסס על משנתו של אהרון הכהן: "אוהב את הבריות ומקרבן לתורה", וגם "יהדות בנחת רוח". 
במכון שני מסלולי לימוד עיקריים: אמונה וגמרא. לצד לימודי גמרא במתכונת ישיבתית רגילה, מתקיימים במכון גם לימוד האמונה, כלומר, לימוד מחשבת ישראל. הדגש העקרי בלימודי האמונה במכון הוא על לימוד משנתו של הרב קוק. 
בנוסף ללימודים בעלי אופי כללי, כל תלמיד יושב עם רבו לפחות פעם בשבוע להוראה ולמידה אישית.
במכון מתבצעת פעילות חברתית ענפה הכוללת טיולים, מסיבות ראש חודש, ימי עיון ושבתות. אופיו של המכון מושפע במיוחד על ידי המחלקה הישראלית המונה כמאתיים תלמידים. רוב רבני מכון מאיר הם בוגרי המכון עצמו או ישיבת מרכז הרב. המכון פועל להחזרה בתשובה בדרך הציונות הדתית. בוגריו משתלבים בכל קהילות הציונות הדתית ברחבי הארץ וחלקם אף משמשים כרבנים במכון עצמו.
החל משנות ה-70 ועד היום ממוקם המכון בשדרות המאירי בשכונת קריית משה ירושלים. בשלהי שנות ה-80 למדו במכון כ-300 תלמידים. רוב התלמידים שהו במכון כשנה-שנתיים.

ערוץ מאיר בטלוויזיה

בפברואר 2013 החלו (במקביל לערוץ מאיר באינטרנט) שידורי הערוץ גם בטלוויזיה בכבלים - בערוץ 96 של חברת HOT. לאחר מכן התחיל הערוץ לשדר גם בחברת yes. בשנת ה'תשע"ה עבר הערוץ לאפיק 181 ב-HOT אך סיים הערוץ את שידוריו ב HOT בפברואר 2018. הערוץ הפסיק לשדר גם ב-yes. 
הערוץ כולל שיעורים של רבני המכון, חלקם מיוחדים לערוץ; שיעורים ברוסית, צרפתית, אנגלית, וספרדית; תוכניות ערוץ מאיר לילדים וכן תוכניות מקור.

ערוץ מאיר לילדים

ערוץ מאיר משדר משנת תשס"ז תוכניות ילדים באתר תחת השם ערוץ מאיר לילדים.
סטיב קארל

ביוגרפיה

נולד וגדל במסצ'וסטס, ארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא איטלקי, גרמני ופולני. אביו אדווין א. קארל (במקור קארוסלי) היה מהנדס חשמל, ואימו הרייט ט. (לבית קוץ') הייתה אחות פסיכיאטרית. קארל הוא הצעיר מבין ארבעה אחים. בנעוריו שיחק הוקי קרח ולקרוס. בוגר אוניברסיטת דניסון באוהיו.

קריירה

בין השאר בתחילת דרכו עבד כתקליטן ברדיו הקמפוס WDUB. בתחילת הקריירה שלו, עבד קארל גם בתור דוור, אך עזב לאחר כחצי שנה.
ב-1991, הצטרף קארל ללהקה בעקבות השתתפותו במחזמר. באותה שנה הוא הופיע בתפקיד הראשון שלו בקולנוע, בסרט "Curly Sue". אחרי שהופיע במספר סדרות טלוויזיה קצרות, ניסה להיבחר לתוכנית "סאטרדיי נייט לייב", אך הפסיד את התפקיד לוויל פארל. עם זאת, הוא הצליח להתקבל לתוכנית "הדיילי שואו". בעקבות הצלחתו בתוכנית הוא זכה לשחק במספר סרטים נחשבים כמו: "מבול של צרות" ו"שחק אותה סמארט".
ב-2005, קארל חתם על חוזה עם רשת NBC לשחק בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "המשרד" בה גילם את דמותו של מייקל סקוט. תפקיד שזיכה אותו בפרס גלובוס הזהב ובמועמדויות לפרסים נוספים.
ב-2009 כיכב קארל בסרט "דייט לילי", לצידה של טינה פיי.
ב-2010 דיבב קארל את הדמות הראשית בסרט "גנוב על הירח".
ב-2013 התארח ל־3 פרקים בסדרה הקומית "טיפול אונליין" ברשת שואוטיים בכיכובה של ליסה קודרו.  
ב-2014 זכה קארל להצלחה ראשונה גם בתור שחקן דרמטי, הודות לתפקידו בדרמת ההיאבקות "פוקס קצ'ר" בתור המולטימיליונר ג'ון דו פונט. קארל הועמד על הופעתו האפלה בסרט לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב.

חיים אישיים

קארל נשוי לננסי וולס, בוגרת תוכנית המערכונים האמריקאית "סאטרדיי נייט לייב", מאז 1995. הם הכירו בבית ספר למשחק בו היה מורה והיא הייתה תלמידה. וולס הופיעה לצדו במספר פרקים בסדרה "המשרד" בתפקיד חברתו ובסרט "בתול בן 40" בתפקיד המטפלת שלו. לזוג נולדו בת ב-2001 ובן ב-2004.
ראמיה

היסטוריה

בשנת 1596 היה הכפר תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, מחוז משנה של תבנין, במחוז צפת. באותה שנה היו בכפר 49 משקי בית. כל האוכלוסייה הייתה מוסלמית. תושבי הכפר שילמו מס קבוע של 25% על מוצרים חקלאיים כגון חיטה, שעורה, עצי זית, עצי פרי, עיזים ו-כוורות. האוכלוסייה התפרנסה מגידול עצי זית, ירקות, הפקת דבש, וגידול עיזים על שטח של 3,966 אקר (16,049 דונם).
בשנת 1852 החוקר אדוארד רובינסון ערך מיפוי ארכאולוגי באזור הכפר. נתגלו מספר סרקופגים. בנוסף, נחשפו מספר בורות מים.
בשנת 1875 החוקר ויקטור גרן גילה בכפר סרקופג.
בשנת 1881 הקרן לחקר ארץ ישראל חקרה את האזור. החוקרים דיווחו על כמה סרקופגים גדולים מסביב לכפר, ובית בד אחד.
באותה תקופה התגוררו בכפר 150 תושבים, כולם היו מוסלמים. הכפר תוכנן ללא תשתית של ניקוז מים. העמק ממערב הפך לביצה בחורף, בשל חוסר ניקוז. תוארו בשטח הכפר מספר בורות ומאגר בודד לאספקת מים.

מבצע מגן צפוני

ביום השני למבצע (5 בדצמבר 2018) החל צה"ל בחיפוש מנהרת טרור שנייה שיצאה מראמיה והגיעה בסמוך למושב זרעית, ובהמשך החלו פעולות לאיתור מנהרת טרור שלישית שיצאה מהכפר מיס אל-ג'בל.
ביום הראשון למבצע (4 בדצמבר) אותרה מנהרת טרור שחצתה את הגבול מדרום כפר כילא אל מטולה.
ב-9 בדצמבר אחר הצהריים צה"ל קרא לתושבי הכפרים הלבנוניים כפר כילא וראמיה, הסמוכים לגבול עם ישראל – לעזוב את בתיהם. 
דובר צה"ל בשפה הערבית, סא"ל אביחי אדרעי, פנה לתושבי הכפרים והזהיר אותם כי הם חיים באזור של "חבית חומר נפץ", כיוון שחזבאללה הקים מתחת לבתיהם רשת של מנהרות טרור. "צה"ל ממליץ לתושבי הכפרים לשקול ולעזוב באופן זמני את  בתיהם עד סיום הפעולה". דובר צה"ל תא"ל רונן מנליס הוסיף: "התוואי מולכד על ידי צה"ל וכל מי שייכנס אליו מצדו הלבנוני מסכן את חייו"
מקסים פליינקו

קריירת מועדונים

מקסים הוא בוגר בית הספר לכדורגל של מועדון הכדורגל "לאדה" מהעיר טוליאטי.
ב-2011, הוא שיחק במועדון "קרילייה סובייטוב" וב-22 ביולי 2013, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשהוא מחליף בדקה ה-71 את איליה מקסימוב במשחק החוץ נגד צסק"א.
בקיץ 2015 הקבוצה לא חידשה את החוזה עם השחקן ופליינקו עבר למועדון הכדורגל זניט וצורף לסגל קבוצת זניט-2. את הופעת הבכורה שלו ב"זניט" ערך לראשונה ב-11 במאי 2016, במשחק במחזור ב-28 נגד "מורדוביה" (3:0) כשעלה להחליף בדקה ה-81.
ב-21 ביולי 2016 חתם על חוזה לשנתיים עם המועדון מהליגה הראשונה טוסנו, ממחוז לנינגרד.
בקיץ 2018 עבר לקבוצת ניז'ני נובגורוד.

בסגל הנבחרת

הוא הופיע משחק אחד בהרכב נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 21, במשחק נגד פינלנד באוקטובר 2016.
מניין

מקור המניין

הצורך במניין הוא בשל דרשת התורה "ונקדשתי בתוך בני ישראל", ומקורות נוספים מבהירים שב"בני ישראל" הכוונה היא לעשרה אנשים.
אדוארד אדוארדס

אדוארד אדוארדס (באנגלית: Edward Edwards;‏ 1742–1815) היה קצין בצי המלכותי הבריטי שנתפרסם כמפקדה של אה"מ "פנדורה", הפריגטה שנשלחה על ידי האדמירליות הבריטית אל דרום האוקיינוס השקט כדי לתפוס ולהביא לדין את מורדי ה"באונטי".
דוקטרינת סינטרה

דוקטרינת סינטרה (באנגלית: Sinatra Doctrine; ברוסית: Доктрина Синатры) היה השם שנתנה הממשלה הסובייטית של מיכאיל גורבצ'וב, בבדיחות הדעת, כדי לתאר את המדיניות שנתנה למדינות החברות בברית ורשה הזכות להחליט בעצמן על ענייניהן הפנימיים. השם רמז לשירו המפורסם של פרנק סינטרה "בדרכי שלי" - ברית המועצות איפשרה למדינות אלה ללכת בדרכן.
היה זה שינוי מהותי מדוקטרינת ברז'נייב, שהכתיבה שליטה הדוקה על ענייניהן הפנימיים של מדינות הלוויין הקומוניסטיות. דוקטרינת ברז'נייב שימשה כדי להצדיק את הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה בשנת 1968, כמו גם את הפלישה לאפגניסטן, שלא הייתה חברה בברית ורשה, בשנת 1979. בסוף שנות ה-80 הפכו סדקים מבניים בשיטה הסובייטית, בעיות כלכליות גוברות והולכות, עלייה ברגשות האנטי-קומוניסטיים והאפקט המצטבר של ההסתבכות הסובייטית במלחמה באפגניסטן את כפיית רצונה של ברית המועצות על שכנותיה לבלתי-מעשית.
הביטוי נטבע ב-25 באוקטובר 1989 על ידי דובר משרד החוץ הסובייטי גנדי גרסימוב, אשר הופיע בתוכנית הטלוויזיה האמריקנית הפופולרית "בוקר טוב אמריקה" כדי לדון בנאומו של שר החוץ הסובייטי אדוארד שוורדנדזה, שאמר כי ברית המועצות מכירה בחופש הבחירה של כל המדינות, כשהוא מכליל במיוחד את המדינות האחרות בברית ורשה. גרסימוב אמר למראיין: "עתה יש לנו את דוקטרינת פרנק סינטרה. יש לו שיר, "אני עשיתי את זה בדרכי" (My Way). כך שכל מדינה צריכה להחליט בעצמה באיזה דרך לבחור". כאשר נשאל אם זה כולל את הסכמתה של מוסקבה לדחייתן של המפלגות הקומוניסטיות בגוש המזרחי, השיב: "זה בטוח... המבנה הפוליטי צריך להקבע בידי האנשים שגרים שם".
"דוקטרינת סינטרה" נראתה כאישורה של מוסקבה לכך שבנות בריתה יחליטו על עתידן בעצמן. למעשה, הייתה זאת מדיניות שנקבעה בדיעבד, מאחר שבנות בריתה של ברית המועצות כבר זכו ליותר חופש פעולה. כחודש לפני הצהרתו של גרסימוב נבחרה בפולין הממשלה הלא קומוניסטית הראשונה מאז שנות ה-40. ממשלת הונגריה פתחה את גבולותיה עם אוסטריה באוגוסט 1989, ובכך פירקה את מסך הברזל בגבולותיה. מכיוון שהונגריה הייתה לאחת המדינות הבודדות שאליהן הורשו תושבי מזרח גרמניה לנסוע, אלפים מהם נסעו לשם כדי שיוכלו לנצל את הגבול הפתוח ולהימלט למערב. למרבה טרדתה של ממשלת מזרח גרמניה, סירבו ההונגרים לעצור את ההגירה ההמונית.
התפתחויות אלה הטרידו קשות את תומכי הקו הקשה של הקומוניזם כמו אריך הונקר, מנהיגה של מזרח גרמניה, שגינה את סיומה של מסורת "האחדות הסוציאליסטית" של הגוש הסובייטי, ופנה למוסקבה בבקשה כי תטיל את מרותה על ההונגרים. הונקר ניצב בפני משבר קשה מבית, עם הפגנות גדולות נגד השלטון בלייפציג ובערים אחרות במזרח גרמניה. נאומו של שוורדנדזה ותיאורו הבלתי נשכח של גרסימוב לגבי המדיניות החדשה הובנו כדחיית פניותיו של הונקר. המסר היה "אל תטריד אותנו עם בעיותיך, פתור אותן בעצמך".
להכרזה על "דוקטרינת סינטרה" הייתה השפעה דרמטית על הגוש המזרחי; ממשלת מזרח גרמניה קיוותה כי ברית המועצות תתערב להגנת הקומוניזם במזרח גרמניה ובמקומות אחרים. לעומת זאת, ההכרזה על "דוקטרינת סינטרה" סימנה כי ברית המועצות לא תעזור לקומוניסטים המזרח-גרמנים. כמה שבועות לאחר מכן נפלו המשטרים במזרח גרמניה, צ'כוסלובקיה ובולגריה, וחודשיים לאחר מכן סבל גם המשטר ברומניה מגורל דומה, מסמן בכך את סופן של המלחמה הקרה ושל חלוקתה של אירופה.
All Your Fault: Pt. 1

סיבוב הופעות

כדי לקדם את  המיני-אלבום, רקסה יצאה ב-1 במרץ 2017, לסיבוב ההופעות הראשון שלה, "All Your Fault Tour", באירופה, צפון אמריקה, אסיה. אשר הסתיים ב-18 במאי 2017.
סבכון זהוב-כנף

מאפיינים

לסבכון זהוב-כנף, מסכה וגרון שחורים ופס זהוב בולט על הכנף. בנוסף יש לו גב אפור, בטן לבנה ומצח צהוב. הנקבה גדולה יותר מהזכר.
גודלו של הסבכון הוא בין 12.4-13.5 ס"מ ומשקלו 9 גרם.

תפוצה ונדידה

הסבכון זהוב-הכנף חי באמריקה הצפונית, בעיקר בקנדה. הוא מקנן בין הימות הגדולות לבין האפלאצ'ים. הוא חורף מאמריקה התיכונה עד צפון אמריקה הדרומית.

מאפיינים פיזיים

אורך גופו של הסבכון זהוב-הכנף הוא 12 ס"מ. הסבכון זהוב-הכנף, כשמו כן הוא, חלק בכנפו צבוע בצהוב זוהר, קודקודו וכיפתו צהובים גם הם, גבותיו לבנות, החלק התחתון בלחייו לבן, והחלק העליון בלחייו - שחור, כמו כן גם סנטרו שחור. גבו וזנבו אפורים ובטנו לבנה. 
הסבכון זהוב-הכנף הוא מין נודד, ולכן כנפיו ארוכות ומחודדות. מקורו של הסבכון זהוב-הכנף מחודד כדי לתקוע את מקורו בקלות בחרקים מהם הוא ניזון.
צופן בלוקים בר-התאמה

מצב הפעלה מבוסס צופן בלוקים בר-התאמה

ליסקוב ריבסט ווגנר הציעו שלושה מבנים בסיסיים של צופן בלוקים בר-התאמה להצפנה בטוחה של מחרוזת טקסט ארוכה העולה על אורך הבלוק שהצופן מסוגל לעבד בכל קריאה. כך ששני בלוקים זהים יפיקו בלוקים מוצפנים שונים.
מארי-ז'וזה טה לו

2015

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג באוגוסט 2015 סיימה טה לו במקום תשיעי בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 22.56 שניות, 3 מאיות השנייה מריצת הגמר ומקום עשירי בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 11.04 שניות.

2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה טה לו פעמיים במקום רביעי בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 10.86 שניות ובתוצאה זהה לזו של זוכת מדליית הארד שלי-אן פרייזר-פרייס מג'מייקה ובריצת 200 מטר בשיא חוף השנהב חדש של 22.21 שניות, 6 מאיות השנייה איטי ממדליית הארד של טורי בואי מארצות הברית (22.15 שניות).

2017

בתחרות נערכה בלוזאן ביולי 2017 קבעה טה לו בריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 22.16 שניות.

פעמיים סגנית אלופת העולם

חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט היא זכתה בשתי מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.86 שניות, אחרי טורי בואי (10.86 שניות) ולפני דפנה סחיפרס מהולנד (10.96 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא לאומי חדש של 22.08 שניות, אחרי דפנה סחיפרס (22.05 שניות) ולפני שוני מילר-אואיבו מבהאמה (22.15 שניות).

תארים והישגים

בשנת 2015 הוכתרה טה לו לאתלטית השנה באפריקה.
סדפקאר מהמט אגה

מימאר סדפקאר מהמט אגה ביצ'אקצ'יו (בטורקית: Mimar Sedefkar Mehmed Ağa Biçakçiu,‏ בערך 1540–1617) היה אדריכל עות'מאני, ממוצא אלבני, מפורסם כמתכנן של המסגד הכחול (סולטאן אהמט ג'אמי) של הסולטן אהמט הראשון באיסטנבול.

ילדות וצעירות

מהמט אגה נולד בסביבות 1540. לפי הביוגרף שלו, ג'אפר אפנדי, היה ממוצא אלבני, יליד העיר אלבסן. הוא היה ככל הנראה צאצא למשפחת ביצ'קצ'יו. על מוצאו מאלבסן דיווח גם אווליה צ'לבי בספרו "Seyahatnâme".
הגיע לאיסטנבול בשנת 1562-1563 והיה למשך שנה חייל במשמר של הסולטן סולימאן המפואר הוא שירת בגן הפרטי חסבהצ'ה של הרמון הסולטן. עשה שש שנות חניכות (acemioğlan)  בבית הספר אנדרון והשתלם במוזיקה העות'מאנית, באמנות ובגאומטריה. הוא למד למד והתפרנס מעיבוד פנינים וצדף ולכן כונה "סדפקאר", כלומר "העובד בצדף".

הקריירה שלו כאדריכל

עזב עבודה זו כדי ללמוד בשנים 1589-1570 אדריכלות אצל מימר סינאן (1588-1489), גדול אדריכלי האימפריה העות'מאנית. הוא הפך בהמשך לעוזרו הראשי של סינאן ולממלא מקום שלו.
בינואר 1586 הופקד על השלמת בניית המסגד מורדייה במניסה, מבנה שתוכנן על ידי סינאן. אולי בעצתו של סינאן העניק ספר קוראן משובץ בצדף כמתנה לסולטן מוראט השלישי והתמנה ל"שומר שער" ("קפיג'י", או "בוואב").
אחרי מות סינאן ב-1588 לא ניתן למהמט אגה לרשתו כאדריכל של הסולטן. בתפקיד זה מינה הווזיר הגדול קניז'לי סיאבוש פאשה את דאווט אגה, שהיה עד אז אחראי לדרכי המים ונודע בבניית המסגד החדש ברובע אמינני באיסטנבול.  
בסביבות שנת 1590 ערך מהמט אגה מסע למצרים וברחבי ערב.בשובו ב-1591 הגיש מהמט אגה לסולטן עוד מתנה:נדן יקר-ערך. לאחר מכן קודם לתפקיד "מנהל ראשי" - ("מוחזירבאשי"). בהוראת הסולטן ביקר כמפקח ברומליה, בשטחי בולגריה ומקדוניה, לרבות בסלוניקי, כמו כן נסע לקרים, לנסיכות מולדובה ,ולאכיה, טרנסילבניה והונגריה, אלבניה, סרביה ובוסניה והרחיק עד למלטה, צרפת וספרד.
כששה חדשים כיהן כמושל ממלא מקום של העיר דיארבקיר ושהה בזמן מה גם בסוריה.
ב-1597 התמנה לאחראי של תחבורת המים.(Su Nazırı)
אחרי הוצאתו להורג של דאווט בשנת 1599 התמנה מהמט אגה לאדריכל מלכותי על ידי דלגיץ' אהמט אגה, שכיהן כאדריכל ראשי לצד בית הדין הקיסרי העות'מאני והיה המתכנן של קבר מהמט השלישי בגן אגיה סופיה. ב-1606 ירש מהמט אגה גם את תפקידו של דלגיץ' אהמט - Mimar bași או 
Sermimaran-i Hassa. בשנים 1609-1616 הקדיש מהמט אגה את כל מרצו לבניית המסגד "סולטן אהמט" שנודע כ"מסגד הכחול" בגלל צבע אריחיו (אריחי איזניק) קישוטיו. מהמט אגה תיכנן אותו בהשראת איה סופיה, מלאכת המחשבת של האדריכלות הביזנטית שנבנתה במאה השישית. הבניין נועד להיות סימטרי באופן מושלם, עם כיפה גדולה מרכזית הנתמכת בארבע חצאי-כיפות ומוקפת בכמה אקסדרות קטנות.
נדרש לבנות בשביל הסולטן אהמט הראשון כס מלכות מאגוז משובץ בצדף ושריון של צב. הכס מוצג עד ימינו בארמון טופקאפי. 
בפינות שונות באיסטנבול ניתן לראות עוד מסגדים, תעלות, קסרות ובארות שהוא בנה.
ג'אפר אפנדי כתב עבורו ספר שבו הוסברה לקוראים תורת האדריכלות, כולל שיטות העבודה שבה והוראת המקצוע באותה תקופה.
מהמט אגה הלך לעולמו בשנת 1617, כמעט באותו זמן עם פטרונו, הסולטן אהמט הראשון.

מורשתו

דרך יצירותיו האדריכליות, הטביע סדפקאר מהמט אגה חותם בל יימחה על העיר איסטנבול. מסגד סולטאן אהמט  נחשב לפסגת מפעל חייו. הוא נמצא בככר הידועה גם היא כככר סולטן אהמט.כתלמידו האחרון של מימר סינאן, הוסיף מהמט אגה את צביון סגנונו הצבעוני למורשת מורהו. מסגד סולטאן אהמט נחשב למסגד הגדול האחרון של העידן הקלאסי בתולדות האדריכלות העות'מאנית.
באיג'י (עיראק)

הפלישה לכוויית (1990) והפצצת מזקקות הנפט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

מלחמת עיראק (2003 - 2008)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

המדינה האסלאמית

ביוני 2014 נכבשה העיר לחלוטין על ידי לוחמי המדינה האסלאמית והייתה בידיהם כ-5 חדשים עד לשחרור כ-70% ממנה בסוף נובמבר על ידי כוחות הביטחון העיראקיים, כחודש לאחר שהחליטה ארצות הברית להשתתף בהפצצות אוויריות על מטרות טרור.
באפריל 2015 נכבשה חזרה מזקקת הנפט הגדולה במדינה על ידי כוחות הביטחון. ביוני באותה שנה שוחררה העיר על ידי הכוחות העיראקים מידי ארגון הטרור.
עין נזם

עין נזם הוא מעיין הנמצא בעמק המעיינות, בסמוך לקיבוץ שדה אליהו. המעיין יוצר בריכה טבעית גדולה בין צמחיית גדות. שמו המקורי היה עין חנזיר (חזיר בערבית) ושמו הוסב לעין נזם על בסיס הפסוק בספר משלי "נזם זהב באף חזיר".
מי המעיין מליחים, אינם ראויים לשתייה, ומשמשים לצרכים חקלאיים. הגישה למעיין היא דרך כביש היקפי מסביב לגדר קיבוץ שדה אליהו, והיא חופשית. בכניסה למעיין מנגש וסולמות מתכת, וליד הכניסה מותקנות מצללות המעניקות צל חלקי. עומק המים בבריכה כשני מטר.
ויקטוריה פרינסיפל

חייה

פרינסיפל נולדה בפוקואוקה, יפן. היא ממוצא אנגלי, איטלקי ופיליפיני. בהיותו של אביה איש חיל הים האמריקאי, נדדה פרינסיפל בין מקומות רבים והתגוררה בין היתר, בלונדון, פלורידה, פוארטו ריקו, מסצ'וסטס וג'ורג'יה, תוך שהיא עוברת בין 17 בתי ספר שונים.
פרינסיפל הופיעה בפרסומת כבר בגיל 5 והתחילה לדגמן בתקופת התיכון. נרשמה ללימודי רפואה בקולג' במיאמי. באותו זמן היא המשיכה לדגמן וזכתה בתחרות "מיס מיאמי" בשנת 1969, אך עקב תאונת דרכים שעברה התמקדה במשחק תחת הכירופרקטיקה ששאפה ללמוד. היא עברה לניו יורק שם עבדה כדוגמנית ושחקנית, למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון ועברה ללוס אנג'לס ב-1971.
תפקידה הראשון בסרט היה של גבירה מקסיקנית בסרטו של ג'ון יוסטון "השופט רוי בין" לצידו של פול ניומן. על תפקידה זה הועמדה לפרס גלובוס הזהב "לשחקנית המבטיחה של השנה". ארבע שנים מאוחר יותר, מאוכזבת מהתפתחות הקריירה שלה, עזבה את המשחק ועבדה כסוכנת במשך 3 שנים. תוכניותיה ללמוד משפטים ולהפוך לאחר מכן למנהלת אולפן נדחו כשאהרון ספלינג הציע לה תפקיד בפיילוט של הסדרה "Fantasy Island" ובתמורה ישא בהוצאות שכר הלימוד במשך שנה שלמה. היא הסכימה ונקלעה בתוך כך לתפקיד של פאמלה יואינג בסדרה "דאלאס", תפקיד עמו נשארה מזוהה לכל אורך הקריירה לאחר מכן. את הסדרה עזבה לאחר 9 שנים והקימה חברת הפקות משל עצמה.
פרינסיפל עדיין עובדת כשחקנית וכמפיקה וכן העניקה את שמה לסדרת מוצרי טיפוח שיצרה. כמו כן כתבה שלושה ספרים בנושא יופי וטיפוח העור. היא נודעת בשנים האחרונות בסדרת מוצרי הקוסמטיקה הנושאת את שמה.

חייה האישיים

פרינסיפל הכירה את כריסטופר סקינר ב-1978, כאשר הוא שיחק תפקיד משני בדאלאס. לאחר זמן קצר נישאו השניים, והם התגרשו ב-1980.
ב-1985, היא נישאה למנתח הפלסטי הארי גלאסמן לאחר שהיו ביחד 3 שנים. בינואר 2003, נעצר גלאסמון בחשד לאלימות במשפחה. השניים נפרדו במרץ 2006 והתגרשו סופית ב-27 בדצמבר 2006.
כיום מתגוררת פרינסיפל במליבו.
האי גוף

גאוגרפיה וגאולוגיה

המאפיינים הטופוגרפיים של האי הם פסגת אדינבורו, שהיא הפסגה הגבוהה במקום, שיני המכשפה, הר רואט, מפרץ פיל הים, מפרץ קווסט ומפרץ הוקינס.
בסמוך לאי נמצאים כמה איונים וסלעים כמו האי הדרום-מערבי, האי סאדל, סלע טריסטיאנה, סלע איסולדה, האי העגול, האי קון, אשת לוט, סלע הכנסייה, האי פינגווין, והאדמירלים. האי מבודד ונמצא במרחק של 400 ק"מ דרומית-מזרחית לאיים האחרים בטריסטן דה קונה, 2,700 קילומטרים מקייפטאון, ולמעלה מ-3,200 קילומטרים מארץ האש שהיא הנקודה הקרובה ביותר אליו בדרום אמריקה.
רוב קו החוף של האי מאופיין בצוקים שגובהם עד 300 מטרים, אשר אינם מאפשרים את קיומם של נמלי מים חמים. המקום היחיד המתאים למטרה זו הוא מפרץ קווסט בחלק המזרחי של החוף.

היסטוריה

האי נקרא על שם הימאי הפורטוגלי גונסאלו אלווארש, שגילה אותו בשנת 1505 או 1506, אם כי בשל טעות דפוס במפה הוא זכה לשם "דייגו אלווארז". לדעת חלק מההיסטוריונים, הראשון שהגיע לאי, באפריל 1675, היה הסוחר הבריטי אנתוני דה לה רושה האי זכה לשמו הנוכחי בהקשרו של צ'ארלס גוף, שלכאורה ביקר בו ב-1731.
האי נתון לשליטתה של הממלכה המאוחדת מאז 1675 במסגרת הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים, וביחד עם האיים אסנשן וטריסטן דה קונה הוא מהווה שטח חסות של סנט הלנה.
מלבד משלחת המחקר האי אינו מיושב, ולא ידוע על אוכלוסייה כלשהי שחיה בו בתקופה מסוימת. האי היה נושאם של כמה מסעות מחקר לאורך ההיסטוריה. המבקרים המעטים, מלבד החוקרים, שכן מגיעים אליו הם בגלל פעילות הדיג המתרחשת בו.

חיי הבר

איי גוף ואינאקססיבל הם שמורת טבע מוגנת שהוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1995. האיים מתוארים כאחת מהמערכות האקולוגיות היחידות מסוגן שלא הופרעו על ידי גורמי חוץ, והם אחד המקלטים הטובים ביותר לעופות ימיים המקננים באזור האוקיינוס האטלנטי. פרסומם של האיים בכך שהם אתר הקינון המרכזי של האלבטרוס הטריסטני ושל היסעור האטלנטי (Pterodroma incerta). אולם, מעמד זה מצוי בספק מאז מאפריל 2007, כיוון שחוקרים פרסמו עדויות לכך שטריפה על ידי עכברי בית שהובאו לאזור מאיימת על אוכלוסיית האלבטרוסים והיסעורים, וגורמת להם לסכנת הכחדה.
החברה הבריטית המלכותית להגנת עופות קיבלה מתוכנית הסביבה של הטריטוריות שמעבר לים (גוף המסונף לממשלת בריטניה) מענק של 62,000 לירות שטרלינג כדי לממן מחקר נוסף על העכברים באי גוף וכיצד להתמודד איתם בצורה המיטבית. המענק ישמש גם להערכת בעיית העכברים בטריסטן דה קונה.
רפובליקה ספרותית

רפובליקה ספרותית הוא מונח מתחום מדעי החברה וחקר מדעי הרוח, שטבע חוקר הספרות הצרפתי אלבר תיבודה (Albert Thibaudet, 1936-1874) במאמרו מ-1927 "La République des professeurs" (מילולית: רפובליקה של מורים).
לדברי תיבודה, על מנת לפתח גוף יצירה ספרותית והגותית נדרש "מרחב מדומיין" הכולל בראש ובראשונה את "המעגל הפנימי" - יצרני התרבות, "המעגל החיצוני" של צרכני תרבות (במובן העמוק, בו התרבות מהוה עבורם צורך רוחני וכלי להגדרת תפיסת-עולם) וכן "המעגל האמצעי" בו מצויים הגורמים המתווכים המביאים את התרבות אל הקהל. מעגל זה כולל במות לפרסום ושיח (כתבי עת ספרותיים ומדעיים, עיתונות חופשית, סלונים ספרותיים, בתי קפה וכדומה) ומוסדות ספרותיים בעלי מעמד והכרה (מוציאים לאור, מבקרים, מכוני מחקר, קרנות מימון או מצנטים וכו'). שלושת המעגלים יוצרים מעין מדינה - רפובליקה. תנאים מכריעים להיווצרות רפובליקה ספרותית הם מידה של חופש אקדמי, נכונות לקבל ולהעביר ביקורת תבונית ומנומקת מתוך עמדה שוויונית וביטול גבולות דתיים, מעמדיים ולאומיים (אם כי רפובליקה ספרותית בשפה מסוימת היא לרוב גם לאומית). חברי הרפובליקה הספרותית חולקים אתוסים וערכים משותפים ומקובלות בה סוגות מסוימות המגדירות ומגבילות את החירות הצורנית. ה"רפובליקה" אינה חולקת אידאולוגיה אחת או קו רעיוני יחיד, אולם לרוב מתקיימים בה "זרם עיקרי" ו"זרמים מינוריים", חתרניים ומתנגדים (למשל מקומה של שפת היידיש ברפובליקה הספרותית העברית בתחילת המאה ה-20, שנדחה על ידי הזרם העיקרי והמשיך להתקיים בזרמים מקבילים).
קיומה של רפובליקה ספרותית נעוץ בדרך כלל בתקופת הנאורות, אולם יש חוקרים המצביעים על כך שלמשל, לפי מחקר מערכת המושגים המשותפת ליהודים ונוצרים סביב אגדות אלכסנדר הגדול התקיימה ב"ימי הביניים רפובליקה ספרותית שמחיצות האמונה הוסרו בה ושהחלפה חופשית של דעות הורמה בה על נס".