google/wiki40b huggingface dataset:
אלי ריאן

ראשית חייה

אלכסנדרה אייגנדורף נולדה ב-25 בספטמבר 1995 בעיר מוסקבה שברוסיה לזוג העיתונאים הגרמנים יורג וקתרין אייגנדורף והייתה לאחות קטנה לאחיה הגדול פיליפ. אייגנדורף בילתה את ינקותה ברוסיה וכשהייתה בת 3, בשנת 1999, עברה לעיירה אוברסוסל אים טונוס שהיא פרבר של פרנקפורט. בגיל 16 עברה אייגנדורף ללוס אנג'לס במסגרת תוכנית לחילופי תלמידים ושם סיימה בהצלחה ללמוד בבית הספר התיכון.
כילדה גילתה אייגנדורף הבנה וסקרנות גדולה מאוד למוזיקה. היא למדה לנגן על גיטרה ועל פסנתר בגיל ארבע במסגרת מקהלת הילדים של בית הספר הבינלאומי של אוברסוסל.
אחיה של אייגנדורף, פיליפ, נפטר בגיל 17 (כשהייתה אייגנדרוף עצמה בת 15 בלבד) כתוצאה ממחלת ניוון שרירים קיצונית ממנה סבל החל מינקותו. לאחר מותו של אחיה הקטן הקימה המשפחה עמותה לטיפול בהורים לילדים עם ALS על מנת להנציח את זכרו.

קריירה

אייגנדורף סיימה בגיל 11 קורס לילדים ונוער באקדמיית אוברסוסל לאמנות הבמה. בשנת 2010 הופיעה ריאן בתוכנית ריאליטי מוזיקלית בערוץ הגרמני KiKa שם סיימה במקום החמישי.
ב-2015 בשיתוף פעולה עם אמנים בריטים החלה אייגנדורף בעבודה על אלבומה הראשון. היא אימצה לעצמה את שם הבמה צ'ארלי קול והוציאה בשנת 2016 את אלבום הבכורה שלה "Gotcha". בשנת 2015 גם כן החלה אייגנדורף לעבוד גם על אלבומה השני, הפעם בשם אלי ריאן. היא עבדה על האלבום יחד עם כותבי שירים מפורסמים מלוס אנג'לס והשיר המפורסם ביותר בו הוא "No Parachute" שעליו עבדה ריאן עם האמנים האמריקאים טימבלנד ובייבי פייס. השיר זכה להצלחה רבה ב-Soundcloud והגיע לראש המצעדים במדינות דוברות הגרמנית באירופה.
ב-18 בנובמבר 2018 נחשף כי אלי ריאן היא אחת המתמודדות בקדם הגרמני לאירוויזיון 2019 "Unser Lied Fur Israel". מאוחר יותר, ב-22 בפברואר 2019 נחשף שירה "Wear Your Love". השיר היה פייבוריט של חובבי האירוויזיון לזכות בתחרות שהתקיימה ב-23 בפברואר 2019 והדבר התבטא גם בניקוד שקיבל השיר מפאנל החובבים של התחרות - 991 קולות שהפכו ל-12 נקודות (הפרש של כ-150 קולות מהמקום השני). בסופו של דבר, בעקבות החלטות השופטים והקהל הגיע השיר למקום הרביעי בלבד.
אורה פטישי

ביוגרפיה

אורה פטישי נולדה בתימן בשנת 1945 ויחד עם משפחתה הגיעה לישראל בשנת 1949 במבצע "מרבד הקסמים". המשפחה התגוררה במגדיאל. אורה למדה בבית ספר ממלכתי דתי במקום. היא למדה בתיכון "מורשת" בכפר סבא. פטישי התחילה ללמד בגיל 18 בבתי ספר יסודיים בעפולה, גבעת המורה והוד השרון. ב-1973 עברה לבאר שבע. למדה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב לתואר ראשון ללשון וחינוך, ותואר שני בספרות והמשיכה ללמד בבתי ספר תיכוניים. 
פטישי החלה לכתוב בגיל 17 שירים ובשנות ה-70 וה-80 כתבה מעשיות וסיפורים שהתפרסמו במדורי ילדים ונוער בעיתונים שונים ובמשמר לילדים. היא כתבה את סיפרה הראשון ,"שחר מספר" בגיל 28 במקביל לעבודתה בתיכון ולאחר מכן, כתבה את "מגעים" בסיום התואר הראשון באוניברסיטה. ב-2003 כתבה את הספר "מלכת הכיתה" שהיה לרב מכר.
פטישי ייסדה הוצאת ספרים משלה - טנא אור בה הוציאה מספר ספרים שכתבה.
כיום אורה כותבת ספרי שירים.
ברגאן

ברגאן (ברומנית: Bărăgan) הוא מישור רחב ידיים בחבל מונטניה שברומניה.
השם "ברגאן" נגזר משפת הקומנים ששלטו במקום בימי הביניים. ברגאן הוא שדה הגידול העיקרי לדגני רומניה.
מישור ברגאן הוא ערבה חמה ויבשה בקיץ (טמפרטורת השיא שנמדדה היא 44.5 מעלות צלזיוס) וקרה מאוד בחורף. בחורף נושבת במישור זה רוח קרה הקרויה קריבץ. עקב האקלים הקיצוני המקום מאוכלס בדלילות, ושימש כיעד להגלייתם בשנת 1950 של אנשים חשודים כמתנגדי המשטר הקומוניסטי או הנחשבים איכרים מבוססים ( הקרויים "קיאבורים", בדומה למונח "קולאקים" בברית המועצות) עוד הוגלו לשם אוכלוסיות ממוצא גרמני וסרבי מאזור באנאט הקרוב לגבול עם יוגוסלביה.
סיפוק

סיפוק הוא רגש הגורם לאדם הרגשה חיובית ומאשרת לאחר ביצוע מעשה ומעודדו לחזור ולעשות זאת שוב.

הגורמים להרגשת הסיפוק

רגש הסיפוק יכול להתהוות ממגוון גורמים, החל ממעשה שפועל בו האדם משום שהוא מאמין בו אידאולוגית או משום שחושב שמעשה זה הוא מעשה נחוץ ונכון המביא תועלת, סיפוק אף יכול להיגרם לאחר שעשה מעשה הגורם להנאה מסוימת, כגון אכילת ארוחה דשנה, קיום יחסי מין או ביצוע עסקה מוצלחת, יצירת דבר חדש, או תיקון והשלמת מוצר או ערך פגום/חסר, הצלחה במשימה החשובה לו, וכמו כן מלימוד תכנים שהוסיפו לו ידע מעשיר, או תוכן רוחני.

סיפוק והקשר למוח

רגש הסיפוק קשור היטב לרגש העונג: רגשות אלו הקשורים להתניה אופרנטית משחקים תפקיד חשוב בהתנהגות האדם - האם ישאף לבצע מעשה מסוים שוב ובאיזו רמת מוטיבציה? החוקרים סבורים שהגורם ליצירת הקשר בין המעשה לרגש הוא שרשרת רגשות כתגובה של התנהגויות שמבצעים מגיל קטן ואשר במשך השנים מקבלות נופך מטאפיזי.

היעדר סיפוק

כאשר אדם באופן קבוע ורצוף מבצע עבודה  אשר איננה גורמת לו סיפוק כלשהו עשויים להתפתח אצלו רגשות שליליים, כגון ריקנות, שיעמום, עצב, ולעיתים אף דיכאון, הקוראות לאדם לבחון שוב על מעשיו ולחפש שגרת חיים אשר תביא לו את הסיפוק המיוחל. למעשה, רוב בני האדם המחליפים עבודה מיוזמתם, עושים זאת משום חוסר סיפוק.
הוברטוס, נסיך פרוסיה

ביוגרפיה

הוברטוס נולד ב-30 בספטמבר 1909 בפוטסדאם, לוילהלם, יורש העצר של גרמניה ולססיליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה.
בשנת 1918 לאחר המהפכה הגרמנית גלה אביו להולנד, אולם הוברטוס נשאר עם אמו ואחיו בפוטסדאם, ולאחר מכן הם עברו לאחוזת המשפחה בשלזיה. בשנת 1934 התגייס הוברטוס לוורמאכט, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-8. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נלחם במהלך המערכה בפולין כחלק מהדיוויזיה הממונעת ה-3, אולם בשנת 1940 נהרג אחיו הבכור וילהלם, נסיך פרוסיה במהלך המערכה על צרפת, ובהלוויתו השתתפו כ-50,000 איש, דבר שהבהיר לחברי המפלגה הנאצית שעדיין יש למלוכנים תומכים רבים בגרמניה. בעקבות כך, היטלר הוציא צו שאוסר על נסיכים מבית הוהנצולרן לשרת בצבא, ובעקבות כך עבר הוברטוס שעבר קודם לכן קורס טיס לשרת כקצין תעופה בשלזיה, עד שסולק מהצבא לגמרי בשנת 1943.
לאחר תום המלחמה איבדה משפחתו את כל אחוזות המשפחה ממזרח לאודר, ובעקבות כך עבר הוברטוס לבידינגן, שם הקים יקב אירוח שהיה בניהולו. בשנת 1950 היגר הוברטוס לדרום-מערב אפריקה יחד עם אחיו פרידריך, נסיך פרוסיה, והשתקע במארינטאל, שם היו למשפחתו אחוזות עוד מימי השליטה הגרמנית באזור, ותכנן להקים חוות צאן גדולה. אולם, ב-8 באפריל אותה שנה מת הוברטוס במפתיע בווינדהוק, כתוצאה מדלקת התוספתן, ולאחר הלווייה גדולה בווינדהוק, הוא נקבר בבית הקברות המשפחתי בטירת הוהנצולרן.
ליאור מילר

ביוגרפיה

מילר נולד באוקראינה ועלה ארצה עם משפחתו ב-1976 בגיל ארבע. הוא התפרסם בשנת 1994 כאשר הופיע בפרסומת לחברת "קסטרו" לצד יעל אבקסיס, אחת הפרסומות הראשונות בערוץ 2, הערוץ המסחרי הראשון בישראל.
ב-1996 הנחה את תחרות הפסטיגל, לצד דנה דבורין, ליאור כלפון וסער בן יוסף, והתחרה עם השיר "את אומרת שאני" שזכה במקום החמישי.
לצד קריירת דוגמנות החל מילר לשחק באופרת הסבון הישראלית הראשונה "רמת אביב גימל" ששודרה בערוץ 2, משנת 1995. בנוסף למשחק הוא נכנס לעולם המוזיקה האלקטרונית ומתקלט במספר מועדונים.
ב-2001 שיחק בדרמה "צה"ל 1" ככתב גלי צה"ל. בשנת 2004 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של שמוליק קלדרון "תגובה מאוחרת". בשנת 2005 השתתף בסדרת הטלוויזיה של חיים בוזגלו "כתב פלילי" לצד אורי גבריאל, ששודרה בערוץ הראשון.
בשנת 2006 שיחק בסרט הפתיחה של הפסטיבל הבינלאומי ה-11 לסרטי סטודנטים, הסרט הקצר "סיפורו של ג. ג. אסלמונד", לצידם של שרון אלכסנדר, גיא שמי, גורי אלפי, לוסי דובינצ'ק וגילה אלמגור.
בשנים 2007–2008 מילר גילם את עמרי טולדנו בסדרה "אולי הפעם" ב-yes.
בשנת 2008 השתתף מילר בעונה הרביעית של תוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים" יחד עם הרקדנית אנה ארונוב והגיע למקום השלישי.
בשנת 2009 גילם את דמותו של גבי בסדרה "חשופים".
ב-2012 שיחק בסרט "מלח ים", בבימויו של איתי לב.

כתקליטן

היה חבר בהרכבים : Angel Tears, Private Taste.
ביחד עם אבי שמיילוב (Astrix) יצרו את Rhythmos.

חייו האישיים

בשנת 1996 נישא מילר לשחקנית יעל אבקסיס ולהם בן בשם מורי. בשנת 2003 השניים התגרשו. לאחר מכן היה במערכת יחסים עם העיתונאית ומגישת הטלוויזיה מיכל אנסקי ואף התארס לה בשנת 2007 אך השניים נפרדו.
היה במערכת יחסים עם הרקדנית אנה ארונוב, בת זוגו מ"רוקדים עם כוכבים".
מילר נשוי בשנית ואב לבן נוסף מנישואים אלו, ועוסק כיום כיועץ מוזיקה ותוכן ומפיק.
מתגורר בבנימינה.
המסעדה הגדולה

רקע כללי

הסדרה תיארה מסעדה מזרחית בירושלים שמנוהלת בידי מסעדן ערבי ושמו סלים אבו ראמי (ז'אק כהן), אשתו, מרלן ראמי (מרלן בג'אלי) ועובדיו: הטבח ה"מצחיק" – חכים (בסאם זועמוט), המלצר ה"שרמנטי" – עבדו (גסאן עבאס), המלצר האילם – מערוף (ח'ליל ח'אלדי) ועוזר הטבח הפוזל - ארטין (נעים חכים). בכל שבוע תיאר הפרק את ההתרחשויות השונות והמצחיקות במסעדה. הדמויות נשארו קבועות אבל המסעדה הירושלמית משכה לעצמה לאורך פרקי הסדרה מבקרים מסוגים שונים ומגוונים שיצרו את הקומדיה. בין האורחים היו: אריה אליאס ואלכסנדר יהלומי (בתפקיד מבקרי מסעדות), ספי ריבלין (בתפקיד שודד), ציפי שביט (בתפקיד מתאבדת שלא רוצה לעשות דיאטה), גדי יגיל, אביבה מרקס, יעקב בודו, קרוליין לנגפורד ואחרים.

הפקה

הרעיון לתוכנית היה של מנהל המחלקה הערבית יוסף בראל. את שנים עשר הפרקים הראשונים ביים היוצר והתסריטאי של הסדרה אלי שגיא ביחד עם הבמאי אבי אמבר. 
בסאם זועמוט תרגם את התסריט לערבית, עבור השחקנים הערבים.
שגיא הועסק כעובד חיצוני ומחלקת הבמאים ברשות השידור לחצה להעביר את הסדרה לידי עובדים פנימיים. על כן נאלצו שגיא ואמבר לפרוש מן ההפקה, ואת שאר הפרקים ביימו אנטואן סלאח וויקטור קמר. בפרקים האחרונים עזב השחקן הראשי ז'אק כהן את הסדרה בעקבות מחלוקת הפקתית, ומאז נוהלה המסעדה בידי אשתו בסדרה, לצדו של חכים (בסאם זועמוט).

בעקבות הסדרה

הסדרה זכתה להצלחה גדולה גם בעולם הערבי וכן בקפריסין ובטורקיה והיא משודרת עד היום בשידורים חוזרים  במַכַּאן 33, בעיקר בתקופת הרמדאן.

חתונה במסעדה הגדולה

הדמויות של ה"מסעדה הגדולה" עלו גם על הבמה במעין ספין-אוף שיצר אלי שגיא. להצגה קראו בשם "חתונה במסעדה הגדולה" (1988) עם השחקנים המקוריים. בהצגה ישבו הצופים כאילו במסעדה וצפו במתרחש מאחורי הקלעים של המסעדה עם הדמויות המוכרות להם מהמסך הקטן. לטענת אלי שגיא, "ההצגה הייתה הצלחה גדולה, שלאגר שובר קופות".

פרסומת ל"סלטי צבר"

בשנת 2009 השתתפו כוכבי הסדרה בסדרת פרסומות של "סלטי צבר" לסדרת הסלטים של השף רפי כהן. בפרסומת השתתפו ז'אק כהן, ששימש כפרזנטור של החברה, גסאן עבאס, וחליל חלאדי. את מקומו של בסאם זועמוט שנפטר בשנת 2004 מילא השחקן לוטוף נוסייר.
רות הכהן

רות הכהן (נולדה קרבצוב, אוקטובר 1898 – 29 באוקטובר 1945) הייתה פעילת ציבור יהודייה שפעלה בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, מוותיקות חיפה העברית, מראשי סולל בונה בשנות ה-30.

ביוגרפיה

הכהן נולדה בזפורוז'יה, אוקראינה (אז בתחום האימפריה הרוסית) לאסתר ויחזקאל קרבצוב. רכשה השכלה בתחומי הכלכלה והחקלאות, ונמנתה עם מייסדי החוג הציוני "השחר".
בשנת 1920 עלתה לארץ ישראל. לאחר שהמשרד לעבודות ציבוריות של ההסתדרות הכללית זכה במכרז הראשון מטעם ממשלת המנדט הבריטי לסלילת כביש בקטע טבריה-צמח (כיום כביש 90), הצטרפה לעבודת הפועלים שסללו אותו. היא נישאה לדוד הכהן, עסקן ציוני שהיה לימים ממנהלי "סולל בונה". כעבור זמן מונתה למנהלת החשבונות הראשית של החברה. כמו כן הייתה שותפה ביוזמה לייסוד חברת שיכון עובדים. בתקופת המאורעות לקחה חלק פעיל לצד אנשי ההגנה כשהעבירה במחתרת מברקים מהארץ לעיתוני חו"ל, שחשפו את העולם למצוקת היישוב.
במשך שנים הייתה פעילה מרכזית במועצת הפועלות וב"ארגון אמהות עובדות" בחיפה.
הכהן ילדה שלושה ילדים, ונפטרה בירושלים, בגיל 47.

הנצחתה

לאחר מותה נקראה על שמה שדרה בשכונת נווה שאנן בחיפה, ספריית ההסתדרות על הר הכרמל, אגף במעון ארגון "אמונה" בנווה שאנן, שהיא כיהנה בהנהלתו, וכן ספינה של חברת עוגן (חברת בת של סולל בונה).
בועז דוידזון

ביוגרפיה

בועז דוידזון נולד בתל אביב ולמד קולנוע בלונדון, שם ביים סרטים קצרים. בישראל החל את דרכו בחבורת לול וביים לצידו של אורי זוהר את סדרת הטלוויזיה "לול" (1969). את הסרט "שבלול" (1971), שיצא בעקבות הסדרה, באותה שנה ביים דוידזון בעצמו את הסרט חצי חצי, ושנה לאחר מכן בשנת 1972 ביים את הסרט "עזית של הצנחנים".
בהמשך עבר דוידזון לבימוי של סרטי בורקס, ביניהם הקומדיות "צ'רלי וחצי" (1974) ו"חגיגה בסנוקר" (1975), שהפכו לסרטי פולחן. ב-1976 ביים את "משפחת צנעני", גם כן מאותו ז'אנר. כמו כן ביים את ארבעת הסרטים הראשונים בסדרת קומדיות הנעורים "אסקימו לימון" ואת "אלכס חולה אהבה" (1986).
דוידזון כתב את התסריט לסרט המתיחות הישראלי הראשון "ישראלים מצחיקים" (1978). הוא שיחק בסרט זה וכן שיחק לצידו של יהודה ברקן בסרטי המתיחות "מצלמה בלי בושה" (1988) ו"אוכלים לוקשים" (1990), אותו גם ביים יחד עם צבי שיסל.
החל מ-1979 פועל דוידזון בארצות הברית, לשם עבר בהשפעת מנחם גולן ויורם גלובוס ובתחילת דרכו פעל במסגרת חברת ההפקות שלהם, "קנון גרופ". בהוליווד התחיל דוידזון כבמאי, והמשיך כמפיק וכותב. סרטיו לא זכו שם להערכת המבקרים אך הצליחו מסחרית.
בעוד רוב סרטיו הישראלים הם קומדיות מסוגים שונים, בארצות הברית התפרס דוידזון לכל סוגי הז'אנרים, לרבות מתח ופעולה. חלק גדול מסרטיו הם סרטי טלוויזיה. בשנת 2006 היה מעורב בהפקת הסרט ההוליוודי איש הקש עם ניקולס קייג'.
בסך הכול ביים דוידזון 26 סרטים, הפיק 79 וכתב 36 תסריטים.

חיים פרטיים

דוידזון היה נשוי לציירת בתיה אפולו. מזה שנים רבות נשוי לברוריה (ביבי), אשר ערכה כמה מסרטיו.
דוד קסל

חייו

קסל נולד בגרוס גלוגאו, עיר בשלזיה הפרוסית שהייתה בה קהילה יהודית גדולה. הוא סיים את לימודי בגימנזיה המקומית.
שמו של קסל מתקשר עם מייסדי חכמת ישראל בגרמניה -  צונץ, גייגר, שטיינשניידר, פרנקל ואחרים. כשמעריכים את למדנותו הגדולה בספרות העברית אין להתעלם מכך שהוא נולד בעיר שבה למדו לימודי יהדות ברמה מאוד גבוהה. מעיר זאת יצאו חוקרים כמו שלמה מונק, יוסף צדנר, מיכאל זקס ואחרים.
קסל החל ללמוד באוניברסיטת ברלין שם שמע הרצאות של המזרחן יוליוס היינריך פטרמן , הפילוסוף פרידריך אדולף טרנדלנבורג (Friedrich Adolf Trendelenburg) והפילולוג פיליפ בק (Philip Boeckh) ואחרים. הוא שמר על קשרי ידידות קרובים עם משה שטיינשניידר ופאול דה לגארד. בזמן שלמד באוניברסיטה הוא פרנס את עצמו במתן שיעורים. משום שסבל ממחסור ועוני נעשה מאוחר יותר אחד המייסדים של the Hilfs-Verein für Jüdische Studierende - חברת עזרה לסטודנטים יהודים בברלין.
קסל התחיל את הקריירה האקדמית שלו בחיבור הדוקטורט שלו, "Die Psalmenüberschriften", שפורסם ב-"Literaturblatt des Orients", לייפציג 1840. הוא קיבל הסמכה לרבנות ב- 1843 מיעקב יוסף אטינגר וזכריה פרנקל אבל לא שימש אף פעם כרב אף על פי שהיה לו כישרון כדרשן כפי שרואים מספר הדרשות שלו Sabbath "-Stunden zur Belehrung und Erbauung", ברלין, 1886 – אוסף של 52 דרשות על חמשה חומשי תורה אותן דרש, במקור, בשבתות בבית ספר לבנים. ב-1846 מונה קסל למנהל מוסד חינוכי בשם "Dina-Nauen-Stift". בתפקיד זה החזיק עד 1879. בנוסף היה גם מורה לדת בשנים 1850-‏1851 בבית ספר קהילתי לבנות ומ-1852 עד 1857 בבית ספר יהודי לבנים. ב-1872 כשנוסד בית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין נבחר קסל כאחד המרצים בו. הוא נפטר בברלין.
גשר אדם

היסטוריה

גשר זה הוא העתיק בגשרי בקעת הירדן, והוקם בידי השליט הממלוכי בייברס בשנת 1266 כדי לאפשר תנועה בטוחה בציר א-סלט-שכם. בין חוקרי המקרא יש המזהים את הגשר עם העיר המקראית "אדם" (מזוהה עם תל א-דאמיה, כ-1 ק"מ ממזרח לגשר), אשר לידה היה מעבר ששימש את בני-ישראל בחצותם את נהר הירדן:
"ויעמדו המים היורדים מלמעלה, קמו נד אחד הרחק מאוד באדם, העיר אשר מצד צרתן, והיורדים על ים הערבה ים המלח תמו נכרתו, והעם עברו נגד יריחו"
— יהושע ג', ט"ז
הגשר העתיק, באורך 93 מטרים, עוד עמד על תילו בתחילת המאה ה-20, אולם לא היה בשימוש מכיוון שתוואי נהר הירדן עבר מזרחה, והגשר נותר בריחוק של כמה עשרות מטרים מהנהר. בשנת 1933 הוכרז על תחילת עבודות לבינין גשר חדש, ובשנת 1934 הוקצבו 12,000 לא"י לחידוש הגשר ונפתחה במקום תחנת מכס. בשנת 1935 תוכנן להעמיד במקום של גשר דמיה את הגשר הישן של גשר אלנבי לאחר החלפתו של זה בגשר חדש.
בליל הגשרים (יוני 1946), פוצץ גשר אדם בידי יחידה מיוחדת של הפלמ"ח. המטען הוצמד לגשר עם השהיה אך לא התפוצץ. למחרת כאשר ניסה קצין בריטי לנטרלו, המטען הופעל והגשר קרס, הקצין הבריטי נהרג. הבריטים הקימו בסמוך גשר חדש, דרכו נכנסו לארץ ישראל כוחות צבא ההצלה בינואר ופברואר 1948. הנציב העליון, אלן קנינגהם הורה למשטרת המנדט לחסום את הגשר ולמנוע כניסת כלי רכב של צבא ההצלה, אולם כוחות הלגיון הערבי פירקו את המחסומים ואפשרו לצבא ההצלה להכניס את כוחותיו. דרך הגשר פלשו במאי 1948 הליגיון הערבי וחיל הפלישה העיראקי. בזמן מלחמת סיני העבירה סוריה שתי חטיבות טנקים דרך הגשר לאזור השומרון.
במלחמת ששת הימים (1967) נכבש הגשר בידי עוצבת געש ופוצץ בידי חטיבה 45 של צה"ל. לאחר המלחמה, עם התגבשות מדיניות "הגשרים הפתוחים", הוחל בהעברת סחורות ליד הגשר ההרוס, בהעברה בין המשאיות בפריקה מגב לגב. בינואר 1968 נבנה במקום גשר ביילי.
הגשר שימש למעבר סחורות ואנשים, אולם במקביל התרחשו בסביבתו קרבות עם מחבלים וחילופי אש בין צה"ל והלגיון. במהלך פעולת כראמה הופגז הגשר על ידי הירדנים שבקשו למנוע את מעבר הטנקים של צה"ל עליו, והגשר ניזוק. בעקבות זאת המעבר בגשר נסגר עד יולי 1968. במהלך ספטמבר השחור בשנת 1970 נסגר הגשר למספר ימים בגלל הקרבות. בתחילת 1975 ביצעו הירדנים עבודות תחזוקה בגשר בעקבות שיטפונות בנהר הירדן. תיקונים נוספים בוצעו בינואר 1976.
באמצע שנות ה-90 הועברה הפעילות המסחרית מירדן לגשר אלנבי. גשר אדם והמסוף הסמוך אליו נסגרו והושבתו לחלוטין. המעבר נמצא באחריות צה"ל, שלא כמו שאר מעברי הגבול לישראל ולירדן שהם באחריות רשות שדות התעופה. אזור הגשר נמצא מעבר לגדר המערכת, ואין לאזרחים גישה אליו. לפי דיווחים בעיתונות מ-2007 הייתה תוכנית להקים מחדש את הגשר למעבר סחורות, בשיתוף ממשלת יפן.
גראס (צרפת)

מקור השם

יש סבורים כי מקור השם של העיר הוא במלים הלטיניות Podium Grassum, כלומר "הגבעה הגדולה" (בצרפתית Grand Puy), והוא קשור לגבעה עליה הוקמו היסודות הראשונים של היישוב. עם הזמן הכינוי הלטיני התפשט והפך לשם הנוכחי - גראס, בשפה האוקסיטנית פרובנסלית Grassa. שם זה מוזכר לראשונה בטקסטים מהמאה ה-11.
אן למוט

חייה

למוט נולדה בסן פרנסיסקו ולמדה בקולג' Goucher למשך שנתיים, שם כתבה בעיתון. אביה, קנת' למוט, היה גם הוא סופר. הרומן הראשון שפרסמה, Hard Laughter, נכתב עבורו לאחר שאובחן כחולה בסרטן המוח. יש לה בן אחד בשם סם שנולד באוגוסט 1989, ושנתו הראשונה תועדה בספרה האוטוביוגרפי Operating Instructions: A Journal of My Son's First Year. ללמוט גם נכד בשם ג'קס, שנולד ב-2009. חייה של למוט תועדו בסרט דוקומנטרי בשם: Bird by Bird with Annie: A Film Portrait of Writer Anne Lamott.
פובליוס טרנטיוס אפר

פובליוס טרנטיוס אַפֵר (בלטינית: Publius Terentius Afer) היה מחזאי בתקופת הרפובליקה הרומית שהתמחה בקומדיות, ביניהן "הסריס". הוא חי סביב 195 עד 159 לפנה"ס, בתקופת ראשית השירה הלטינית.
טרנטיוס היה עבד משוחרר ממוצא אפריקאי, ומכאן השם Afer, שפירושו "(צפון) אפריקאי" בלטינית. את שמו הרומי, כמו גם חינוכו, קיבל מן המשפחה שברשותה היה ושבידיה שוחרר. לאחר שחרורו מן העבדות בילה בקרב האצולה הרומית הצעירה, ופעל במסגרת "החוג הסקיפיוני", שהתרכז סביב סקיפיו איימיליאנוס, חצר תרבותית, בה התרכזו משוררים, פילוסופים והיסטוריונים. טרנטיוס התמחה בתרגום קומדיות הלניסטיות, של המחזאים היווניים מנאנדרוס ואפולודורוס מכריסטוס ללטינית, תוך היצמדות לעלילה המקורית, הקפדה על שפה צחה ודמויות אמינות. בסך הכל חיבר שש קומדיות, שהוצגו בשנים 166-160 לפנה"ס. כולן נשתמרו, בעוד יצירות אחרות מהתקופה ידועות רק מתוך כתבי אחרים. בגיל כ-25, יצא ליוון, ומת בשלב כלשהו במסע.
המחזות נשארו מקובלים לאורך הדורות. הם נמצאו במאות כתבי יד מימי הביניים והרנסאנס, הודפסו לראשונה בשטרסבורג ב-1470 ואחד מהם הוצג בפירנצה ב-1475. רוזוויתה מגנדרסהיים (Hroswitha von Gandersheim), חלוצה בין מחזאי אירופה, כתבה במאה ה-10 גרסאות נוצריות ליצירות טרנטיוס. יצירתו של טרנטיוס שימשה ללימוד השפה הלטינית בבתי ספר.
יותר איטי מלב

העלילה

לילי (רוני הדר), היא סופרת בת שלושים. חמש שנים קודם לכן היא כתבה רומן ביכורים בשם "זאבת נעורים", שנחל הצלחה ועתה היא מחפשת ללא הועיל רעיון לספרה החדש. 
לילי הולכת לבר "המתנ"ס", בבעלות שרה (שרה סיני), שגם שרה בו ובו מסתובבים הטיפוסים הביזאריים ביותר בתל אביב. לילי משתפת את שרה בקשייה ושרה מציעה לה למצוא גיבור ואומרת לה: 
"אני אף פעם לא זוכרת את מה שקורה בסיפור, אבל את הגיבור אני תמיד זוכרת... הפאב שלי מלא בגיבורים."
בבר לילי מבחינה בנינו (גיא לואל), צייר מציצן, רומנטיקן מלנכולי. לפרנסתו מצייר גרפיטי של שירים בהזמנה ומצייר פורטרטים של נשים על הטיילת בים. לילי מחליטה שהוא הגיבור עליו תכתוב את ספרה. היא מתחילה איתו, מנהלת איתו רומן, הוא מתאהב בה.
חברו הטוב ביותר של נינו הוא פרדי (פיני טבגר) גבר חרדי, שמנהל חיים כפולים: ביום הוא בעל לאשה ואב לילדה, אותם הוא אוהב ובלילה הוא טרנסקסואל, שלובש בגדי נשים ושוכב עם גברים. עם אחד מהם, דורון (עומר עציון), הוא מקיים יחסי מין סאדו-מזוכיסטיים. דייוויד (שלום שמואלוב), המו"ל של לילי, מזהיר אותה שהיא עלולה להתאהב והדבר עלול להפריע לה בעבודתה. בשלב מסוים לילי מתאהבת בנינו ואז היא צריכה להחליט אם לבחור באהבה או בספר וכשהיא בוחרת באהבה – הוא כבר גילה את מניעיה האמיתיים ונוקם בה, בספר שלה, בלב שלה.

אודות ההפקה

זהו שיתוף פעולה קולנועי שני בין ינאי גוז ליוני זיכהולץ, שביימו סרט קודם בשם "אלנבי רומאנס" בשנת 2005 שהפך לקאלט תל אביבי. שני הסרטים עוסקים בבחור ובחורה שמעבירים לילה רומנטי בתל אביב ונחשפים לכל הדמויות הליליות של העיר. בעוד ש"אלנבי רומאנס" הסרט ממוקם באתרים הידועים של תל אביב, הרי ב"יותר איטי מלב"  הסרט ממוקם בחלקים אורבניים וישנים, הצילום מאוד אפל וחשוך.
המימון לסרט הגיע בתחילה ממקור פרטי - חברת פרקסיס וקיבל אחר-כך מענק מקרן רבינוביץ' לקולנוע והסתכם ב-800,000 שקלים. הסרט הוקרן ביישובים שונים ברחבי ישראל ובסינמטק תל אביב. הוא מכר 5,200 כרטיסים והכנסותיו היו 197,600 שקלים, יותר מכל סרט עצמאי אחר בשנת 2012. 
מלחין המוזיקה הוא אופיר לייבוביץ', גיטריסט להקת נקמת הטרקטור, שהלחין מוזיקת ג'אז אפלה.
הזמרת שרה סיני, שרה ארבעה שירים בסרט וגם משחקת בו. היא מגלמת את דמותה של שרה, בעלת פאב, שגם שרה בו. 
את שיר הנושא של הסרט, "העיר הלבנה", שיצא כקליפ, כתב יוני זיכהולץ. הלחין עיבד והפיק מוזיקלית איתי פרלמן נסיך. את השיר מבצעים שרה סיני ופיני טבגר.

הקרנות בבתי קולנוע, פסטיבלים ופרסים

הקרנת טרום בכורה הראשונה ב-1 במרץ 2012 במועצה אזורית משגב.
טרום בכורה – הפסטיבל הבינלאומי השביעי לקולנוע גאה (11 ביוני 2012). בפסטיבל זכה פיני טבגר בפרס מיוחד על משחק
(12 ביוני 2012) – במסגרת תחרות קולנוע עצמאי-עלילתי בפסטיבל קולנוע דרום. 
הסרט הוקרן במשך שלושה חודשים בסינמטק תל אביב: החל מ-4 ביולי ועד ל-28 בספטמבר והוצג בספטמבר גם בסינמטק ירושלים.
דוד בן בעש"ט

שירות צבאי

בוגר בית הספר לקציני ים עכו, מחזור י"ד-1969. בשנת 1970 התגייס לקורס חובלים אותו סיים ב-1971. עבר קורס מתקדם בבה"ד חיל הים וקורס לוחמה נגד צוללות בארצות הברית. הוא שירת בזירת ים סוף כמפקד סיירת ספינות בט"ש, כקצין גנ"ק וכמפקד אוניית התובלה אח"י בת-ים. במלחמת יום הכיפורים היה סגן מפקד ספינת טילים.
בשנת 1976 מונה למפקד אח"י עכו, סטי"ל מדגם סער 2, ובשנת 1978 מונה לראש מדור קציני ים במספן כוח האדם. בשנת 1979 מונה לסגן מפקד בסיס אשדוד, ובאותה שנה מונה למפקד סטי"ל מדגם סער 4. הוא שירת כמפקד מגמת סטי"ל בבית הספר לחובלים וכסגן מפקד בית הספר.
בשנת 1982 מונה למפקד פלגת סטי"לים (מפל"ג) בבסיס אשדוד, ובשנת 1985 מונה למפקד בית הספר לחובלים של חיל הים. בשנת 1988 מונה לסגן ראש מספן כוח האדם, ובשנת 1991 מונה למפקד שייטת ספינות הטילים.
בשנת 1993 מונה לראש מספן כוח האדם, ובשנת 1996 מונה לנספח צה"ל בסינגפור. בשנת 1999 מונה לראש מספן הים וסגן מפקד החיל. בשנת 2002 מונה לראש מטה חיל הים.
ב־23 בספטמבר 2004 הוענקה לו דרגת אלוף, והוא מונה למפקד החיל. בן בעש"ט פיקד על החיל בעת מלחמת לבנון השנייה, כשבין עיקר משימותיו של החיל הייתה שמירת המצור הימי על לבנון. במהלך המלחמה נפגע הסטי"ל אח"י חנית מטיל של חזבאללה וארבעה חיילים נהרגו כתוצאה מכך. הפגיעה הובילה לתחקיר פנימי בצה"ל, אשר מנה מספר כשלים אשר הובילו לפגיעה, אך לא הציג מסקנות כנגד האלוף. לאחר המלחמה שלח אל"ם נבו ארז, אשר פיקד במהלכה על שייטת 13, מכתב חריף לרמטכ"ל דן חלוץ ולבן בעש"ט ובמרכזו טענה כי בן בעש"ט גילה הססנות במהלך המלחמה ומנע את קיומם של מבצעים חיוניים אותם ביקשו לוחמי היחידה לבצע.
ב-26 ביולי 2007 ביקש בן בעש"ט לפרוש מתפקידו, על אף שהיה אמור לסיים בכל מקרה את תפקידו כחצי שנה מאוחר יותר, וב-8 באוקטובר באותה השנה סיים את תפקידו. בראיון שהתפרסם ב-5 באוקטובר 2007 בידיעות אחרונות הסביר שהגיע להחלטה ביום השנה לפגיעה באח"י לאחר שהבין שהביקורת על תפקוד חיל הים במלחמת לבנון לא תיפסק כל עוד צמרת הפיקוד לא התחלפה.
במהלך שירותו הוענק לו אות לגיון ההצטיינות האמריקאי וכן אות כבוד על תרומתו לצי האיטלקי ולנאט"ו.
בן בעש"ט בוגר מכללת הלוחמה הימית של הצי האמריקאי בניופורט שברוד איילנד. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני במנהל עסקים. נשוי ואב לשלושה.
Bootstrapping

Bootstrapping (לעיתים מתורגם ברישול לעברית כ-אתחול) הוא מונח המשמש בתחום מדעי המחשב ומתייחס למנגנון פשוט המפעיל מערכת מורכבת יותר. בפרט, מתייחס המונח לתהליך טעינת מערכת הפעלה שבו הקושחה מאתחלת את החומרה ואת הציוד ההיקפי כדי לטעון תוכנית מסוימת, שבתורה תטען את ליבת מערכת ההפעלה. באופן כללי, מתייחס המונח למקרים המתאפיינים בפרדוקס הביצה והתרנגולת כדוגמת מהדר המשמש לבניית גרסה מאוחרת שלו עצמו.
מקור שם המונח מאגדה גרמנית על הברון מינכהאוזן, שהצליח על פי האגדה לחלץ את עצמו מביצה טובענית על ידי משיכה בשערו. בגרסה מאוחרת יותר מסופר כי השתמש באוזן הנעל (באנגלית: Boot strap) כדי לחלץ עצמו מים גואה.
המונח משמש גם בהשאלה בתחום העסקים, לתיאור חברות הזנק הממומנות בשלביהן הראשונים באופן עצמאי ומחושב על ידי היזמים עצמם, ללא עזרה חיצונית ממשקיעים כגון קרנות הון סיכון ואנג'לים.
מריון רוס

ביוגרפיה

נולדה בשם מריאן בעיר וואטרטאון שבמינסוטה וגדלה במספר ערים במדינה. בגיל 13 שינתה את שמה מ"מריאן" ל"מריון". 
רוס עבדה כאו-פר במיניאפוליס לשם מימון לימודי הדרמה שלה ב"מרכז המוזיקה מק'פייל". לאחר שסיימה בהצטיינות את לימודיה ב-San Diego State University הופיעה רוס במחזות קיץ בקליפורניה, שם התגלתה לראשונה על ידי במאי המופעים.
בשנת 2001 קיבלה רוס כוכב טלוויזיה על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
לרוס שני ילדים, שחקן הקולנוע ג'ים מסקימן והמפיקה אלן פלאמר מנישואיה הראשונים לפרימן מסקימן.

קריירת משחק

רוס החלה את הקריירה שלה בסוף שנות ה-50 בסרטים "סיפורו של גלן מילר" ו"חיית המחמד של המורה".
שיחקה בסדרה "המופע של גרטרוד ברג" את סוזן, בתה של גיבורת העלילה שרה גרין.
רוס גרפה את רוב הפרסום שלה ושתי מועמדויות אמי בזכות הופעותייה ב-11 עונות הסיטקום "ימים מאושרים" בהן שיחקה את מריון, אמו של גיבור הסדרה ריצ'י קנינגהאם (רון הווארד).
שיחקה לאחר מכן בשתי עונות סדרת הדרמה המצליחה "גשר ברוקלין" והועמדה לנתי פרסי אמי נוספים.
רוס הועמדה ל פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בתור עוזרת הבית רוזי דונלופ בסרט "כוכב הערב", סרט ההמשך לדרמה "תנאים של חיבה".
לרוס תפקידים רבים בטלוויזיה. ביניהם ניתן למנות את תפקידה כאמו של דרו קארי בסדרתו "המופע של דרו קארי", טריקס אמו של ריצ'רד גילמור בסדרה "בנות גילמור" וברניס פורמן, אימו של רד פורמן במופע שנות ה-70. בקולנוע הופיעה למשל בפרודיה "סופרהירו" בתור דודתו של הנער ריק ריקר (דרייק בל), בקומדיה "פרצוף סמיילי" ובדרמה "המוזיקה שבפנים".