google/wiki40b huggingface dataset:
חצר גרוטאות

חצר גרוטאות היא פינה בחצר גן ילדים ובה גרוטאות, כלומר חפצים וחומרים השייכים לעולמם האמיתי של המבוגרים שיצאו מכלל שימוש. מטרת החצר היא לפתח ולאזן את אישיות הילד וזאת על ידי יצירת תנאים מתאימים לפעילות ולמידה. מגוון החפצים והחומרים בחצר מזמנים לילד הפועל בה התנסות רחבה ומעמיקה בתחומי החיים השונים ומספקת חוויה חושית כוללת. על הגננת לעזור לילד להתמקד וליצור מוטיבציה; יש לתווך בצורה גמישה ואינטואיטיבית תוך הצבת מטרה לתיווך, אך בלי להתערב בפעילות.
הרעיון לחצר הגרוטאות פותח על ידי מלכה האס בקיבוץ שדה אליהו ומאוחר יותר במכללת אורנים. עקרונות דומים לאלו של האס קוימו גם בגן הזורם של גדעון לוין.
יחסי הממלכה המאוחדת–טרינידד וטובגו

יחסים כלכליים

הממלכה המאוחדת היא הספקית השישית בגודלה בקריביים וטרינידד וטובגו היא המייצאת הגדולה ביותר לממלכה מהקריביים.
מנשה ברונשטיין

ביוגרפיה

ברונשטיין נולד ב-1889 במושבה זכרון יעקב למרדכי צבי ובתיה ברונשטיין שעלו ארצה ב-1882 מבראילה שברומניה והיו ממייסדי המושבה. למד בבית ספר יסודי במושבה וכבר בגיל 14 עזב את לימודיו והחל לעבוד במשק הוריו וכן ביקב המקומי. ב-1911 נסע לפריז שם התאכסן אצל אחיו ואחותו והחל לעבוד בעיר אולם לאחר כשנה התגעגע לארץ והחליט לחזור. ב-1913 רכש מיק"א אדמה בשוני והחל לעבד אותה ולשמור עליה. במקביל התקבל ברונשטין לעבודה בחוות הניסיונות החקלאית של אהרון אהרונסון בעתלית.
ב-1914 הצטרף ברונשטיין לאגודת הגדעונים בזיכרון מיעקב מיסודו של אהרונסון. חברי האגודה שאפו להחליף את השומרים הערבים במושבה בשומרים יהודים וברונשטיין החל לשמור בשדות. עם ייסוד מחתרת ניל"י, ב-1915, היה ברונשטיין בין ראשוני המצטרפים אליה. במשימתו הראשונה נשלח עם יצחק הלפרין ויוסף לישנסקי לרגל אחר הטורקים בדרום הארץ. לאחר שחזר המשיך לפעול במסגרת המחתרת עד שנחשפה ב-1917 וברונשטיין נתפס על ידי הטורקים. תחילה נחקר בעינויים כדי שיגלה את מקום מחבואו של יוסף לישנסקי ולאחר ששתק בחקירות נכלא בחיפה ולאחר שבועיים נשלח לכלא "חאן עלי באשה" בדמשק. ברונשטיין שהה שנה בכלא בדמשק במהלכה המשיכו הטורקים לענותו. שוחרר ב-1918, על ידי הבריטים, שהגיע במסעם לכיבוש ארץ ישראל עד דמשק.
לאחר שחרור חזר ברונשטיין למושבה ושיקם את משקו. במקביל היה פעיל ציבור וחבר בגופים ציבוריים שונים (כמו הסתדרות בני המושבות בני בנימין). כשהחלו מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט פעל גם למען ביטחון המושבה. לקראת סיום המאורעות (1939) נסע באוטובוס בחיפה ונפגע מירי ממארב. לאחר 10 ימים בבית החולים הדסה נפטר מפצעיו והובא לקבורה בזכרון יעקב.

משפחתו

לברונשטיין עוד שני אחים
ושתי אחיות. הוא נישא, ב-1916, לחסיה בת מרדכי קרניאל מזכרון יעקב (אחותם של ישעיהו קרניאל ויהודה קרניאל). לזוג נולדו 2 בנים (מרדכי ונילי) ו-3 בנות (טובה, רות וגאולה).
גיל ההסכמה

היחס החברתי והמשפטי

היחס החברתי והמשפטי כלפי גיל ההסכמה נעו מעלה בזמנים המודרניים. בעוד שגילים בטווח של 10 עד 13 היו מקובלים באמצע המאה ה-19, טווח הגילים המקובל בסוף המאה ה-20 הוא כ-15 עד 18 עבור יחסים הטרוסקסואלים.
קיום יחסים מיניים עם אדם שגילו מתחת לגיל ההסכמה הוא עבירה פלילית, עם עונשים קלים כגון קנסות סמליים ועד עונשים כבדים כגון מאסר עולם. בארצות הברית, עבירה מסוג זה נקראת בדרך כלל "אונס סטטוטורי", אולם במדינות אחרות העבירה מקבלת ייחוס תחת סעיף כללי יותר, כגון אונס.
מידת האכיפה של גיל ההסכמה נוטה להשתנות, והדבר תלוי ברגישות החברתית של התרבות המדוברת. לעיתים, האכיפה אינה מבוצעת כלשון החוק, כאשר ננקטת פעולה משפטית רק כאשר קיים פער שאינו קביל חברתית בין שני בני אדם, או אם העבריין נמצא במעמד של סמכות על הקטין (כגון מורה, רב או רופא). מינו של כל משתתף משפיע על תפיסת האשמה של האדם, ולכן הוא משפיע גם על רשויות האכיפה. ישנן מדינות, כגון ארצות הברית, הנמצאות בתהליכים למנוע מצבים שבהם ניתן לקיים יחסי מין כאשר אחד המשתתפים נמצא במעמד של סמכות אך הדבר חוקי למרות זאת (כגון מצב שבו מורה מקיים יחסים עם תלמידה בת 17, המבוגרת מגיל ההסכמה). 
בדרך כלל טיעון יחסים בהסכמה אינו קו הגנה קביל בבתי משפט כאשר מדובר ביחסים עם אדם הקטן מגיל ההסכמה. למרות זאת, קיימים מספר קווי הגנה קבילים: הגנת זיהוי מוטעה של גיל הקטין והגנת גילים דומים. הגנת זיהוי מוטעה של גיל הקטין הוא קו הגנה בה הנאשם טוען כי האמין בשוגג כי גילו של הקורבן גבוה מזה של גיל ההסכמה. אולם, קו הגנה זה מוגבל בכך שהוא מחייב שגיל הקורבן יהיה מעל גיל מסוים. חיזוק לקו הגנה זה הוא יכולת ההוכחה כי הנאשם ניסה לברר בקפידה מהו גיל הקורבן.
הגנת גילים דומים הוא קו הגנה בה הנאשם טוען כי הפרש הגילים בין הקורבן ועצמו אינו עולה על מספר מסוים של שנים. בתחומי השיפוט בהן גיל הנישואין קטן מגיל ההסכמה, קו הגנה נוסף הוא נישואין.

היבטים משפטיים אחרים

מבחינה משפטית, היחסים בין מבוגרים ונערים אינם בהכרח כוללים יחסי מין. מרביתם כוללים משיכה מינית. יציאה לבילוי עם נער מתבגר הקטן מגיל ההסכמה הוא דבר חוקי לחלוטין בתחומי שיפוט מסוימים, אך ורק אם גיל הנער גדול מגיל הנישואין. בתחומי שיפוט אחרים, הדבר נוגד את החוק בלי קשר לגיל הנער.

וריאציות של גיל ההסכמה

חוקים העוסקים בגיל ההסכמה מבדילים לעיתים בין יחסי המין לפי סוגם, כלומר בין מין וגינלי בין גבר לאישה, ובין יחסי מין אחרים, כגון יחסי מין הומוסקסואליים, מין אנאלי ומין אוראלי, שלהם נקבע גיל הסכמה גבוה יותר.  
תנועות להט"ב נלחמות להשוואת גיל ההסכמה, בטענה שההבחנה בין הסוגים השונים של יחסי מין מהווה אפליה הטרוסקסיסטית. כיום במרבית המדינות בהן יחסי מין בין גברים אינם אסורים על פי החוק, לא קיימת הבחנה בגיל ההסכמה לפי סוג היחסים.
בעבר נקבע גיל ההסכמה בישראל לפי סוג יחסי המין, כאשר למין אוראלי ומין אנאלי (הקרוי בחוק מעשה סדום), התקיים רף שונה וגבוה יותר (גיל 18). בשנת 2000, לאחר דיון שהתקיים בנושא במשרד המשפטים ביוזמת האגודה לזכויות האזרח, תוקנו הוראות החוק, ומאז במדינת ישראל גיל ההסכמה אינו תלוי בסוג יחסי המין.

גיל ההסכמה בישראל

בישראל קיימים חוקים הנוגעים בדבר גיל ההסכמה בחוק העונשין, התשל"ז-1977, בעיקר תחת הסעיפים אינוס (סעיף 345), בעילה אסורה בהסכמה (סעיף 346) ומעשה סדום (סעיף 347), כולם תחת סימן ה' פרק י' לחוק העונשין. כאמור גיל ההסכמה עומד על 16 שנה, אולם חומרת הענישה מושפעת מהאם היחסים קוימו מתחת לגיל 14, או בין גיל 14 לבין גיל 16, בהתאם לנסיבות (ראו פירוט בערך בעילת קטינה).
מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים

מקור השם

הסרבים שזוהו בשם הזה היו אלה תושבי בוסניה והרצגובינה, קרואטיה-סלבוניה, Syrmia ודלמטיה (כולל Boka Kotorska ומונטנגרו Littoral עד Spic, ליד בר, מונטנגרו), לא אלה המתגוררים בממלכת סרביה (שכולל את שטחה של הרפובליקה של מקדוניה היום), ולא אלה שחיים בממלכה של מונטנגרו או וויוודינה (כולל הבאנאט, Backa וBaranja).
No One Needs to Know

רקע וכתיבה

בדומה ל-"Whose Bed Have Your Boots Been Under?" ו-"The Woman in Me (Needs the Man in You)" השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט "מאט". השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ.
בשנת 2004, הוציאה טוויין את אלבום הלהיטים הראשון שלה Greatest Hits, בו נכלל השיר.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי סטיבן גולדמן וצולם בספרינג היל, טנסי שבארצות הברית. הקליפ צולם ב-3 באפריל 1996, ופורסם ב-15 במאי באותה השנה. בקליפ ניתן לראות טורנדו אשר מתקרב אל ביתה של טוויין ומאיים להרוס אותו.
נכון ל-31 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-10 מיליון צפיות.
פרד דבורגרייב

ביוגרפיה

פרד דבורגרייב נולד בפולקאפלה, מערב ולאנדרן, בלגיה. הוא גדל ברוזלרה, שם החל להתאמן בגיל 8 בקבוצת השחייה המקומית. אביו אימן אותו במשך 8 שנים. לאחר מכן שחה תחת הדרכתו של המאמן ההולנדי רונלד גאסטרה, בתנאים מאוד לא אידיאליים עבור שחיין על. מאמנו גר כ-100 ק"מ ממנו ולכן הוא נפגש איתו פעם בשבוע ויתר האימונים הועברו דרך הטלפון, כשהאב מעבירם בפועל. דבורגרייב היה השחיין הבוגר היחידי בקבוצה ובמרבית האימונים אף התאמן לבדו, מה שמעצים את הישגיו.
דבורגרייב השתתף לראשונה באליפות אירופה לנוער בשחייה בשנת 1990 וזכה בשתי מדליות ארד במשחים ל-100 מטר ול-200 מטר חזה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1991 סיים דבורגרייב במקום השמיני ב-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.34 דקות, ראשון היה נורברט רוז'ה מהונגריה שקבע תוצאה של 1:01.49 דקות. 
באולימפיאדת ברצלונה (1992) השתתף דבורגרייב בשלושה משחים. במשחה ל-100 מטר חזה הוא סיים במקום ה-34 בתוצאה של 1:05.10 דקות. במשחה ל-200 מטר חזה הוא סיים במקום ה-19 בתוצאה של 2:16.93 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב הוא וחבריו סיימו במקום ה-16 בתוצאה של 3:47.64 דקות, הזמן שקבע ב-100 מטר חזה ב"זינוק שליחים" היה 1:02.89 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, אנגליה בשנת 1993 סיים דבורגרייב במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:02.54 דקות, ראשון סיים קארוי גיוטלר מהונגריה שקבע תוצאה של 1:01.04 דקות, בשלב המוקדמות גיוטלר קבע שיא עולם חדש בתוצאה של 1:00.95 דקות והיה לשחיין הראשון בהיסטוריה שיורד מתחת ל-61 שניות. במשחה ל-200 מטר חזה הוא סיים במקום השמיני בתוצאה של 2:16.72 דקות, ראשון סיים ניק גילינגהם מבריטניה (2:12.49 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה 1994, זכה דבורגרייב במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.79 דקות, המנצחים במשחה היו השחיינים מהונגריה, רוז'ה (1:01.24 דקות), ושיאן העולם גיוטלר (1:01.44 דקות).     
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 זכה דבורגרייב בשתי מדליות, זהב וארד. הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.12 דקות, לפני שיאן העולם גויטלר (1:01.38 דקות) ואנדריי קורנייב מרוסיה (1:01.78 דקות). במשחה ל-200 מטר חזה הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 2:14.01 דקות, אחרי המנצחים קורנייב (2:12.62 דקות) וגיוטלר (2:12.95 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום החמישי יחד עם חבריו במשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:44.14 דקות, ראשונה סיימה הרביעייה מרוסיה (3:38.11 דקות).

מדליית זהב אולימפית ושיא עולם

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה דבורגרייב במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.65 דקות, לפני ג'רמי לין מארצות הברית (1:00.77 דקות) ומארק ורנקה מגרמניה (1:01.33 דקות). בשלב המוקדמות קבע דבורגרייב שיא עולם חדש בתוצאה של 1:00.60 דקות. גם התוצאה שקבע בגמר הייתה טובה יותר משיא העולם שלפני תחילת התחרות. במשחה ל-200 מטר חזה, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:16.10 דקות בלבד, שהציבה אותו במקום ה-15 ולא הצליח להתברג לשלב הגמר, לכן נימחק מגמר ב' ודורג לבסוף במקום ה-17. 
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' 1998 זכה דבורגרייב במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.34 דקות, לפני זנג קוואליאנג מסין (1:01.76 דקות) וקרוט גרוט מארצות הברית (1:01.93 דקות). 
באליפות ארצות הברית הפתוחה לבריכות קצרות שנערכה בסוף שנת 1998 קבע דבורגרייב שיא עולם חדש בתוצאה של 58.79 שניות.
דבורגרייב פרש משחייה תחרותית לאחר שלא הצליח להעפיל לאולימפיאדת סידני (2000). מאז הוא עובד למחייתו במכירת נעליים ופעיל במועצה המקומית של לנגמארק-פולקאפלה.
הצלה ישראל

היסטוריה

רעיון "הצלה" הוקם בניו יורק לפני כמה עשורים. בשנת 1991 נוסד הגרעין הראשון של מתנדבי הצלה בירושלים על ידי קבוצת אזרחים שהתאגדו בשם 'הצלה ירושלים' תחת עמותת "מדיק הצלה ומזור", ויצאו ללמוד קורס עזרה ראשונה במטרה לטפל בהתנדבות עד להגעת אמבולנס במקרי חירום רפואיים המתרחשים באזור מגוריהם. בשנת 2004 התאחדו תחת השם "הצלה ישראל" עם גוף דומה שפעל בבני ברק בשם "הצלה בני ברק". יו"ר הראשון של הארגון היה שרגא רגוזניצקי ולאחר מכן נבחר דוד (דוקי) גרינוולד.
בשנת 2006 לאחר בדיקת רשם העמותות נקבע שישנם אי סדרים חמורים בהתנהלות ארגון "הצלה ישראל", מונו עורכי הדין שלמה נס ויעקב לנגה כמפרקים של עמותת הצלה ישראל. עם פירוקה של העמותה הוקמה עמותת "הצלה גוש דן" למתנדבים באזור המרכז, וארגון "צוות הצלה" למתנדבים בירושלים. שני הארגונים פועלים בשיתוף פעולה ביניהם ובפיקוח מקצועי של מגן דוד אדום.

אידאולוגיה

בדומה לארגוני הצלה וסיוע רפואי אחרים שמקורם בציבור החרדי (בדומה לזק"א ויד שרה) ארגון הצלה פעל הן מטעמים הומניטריים והן מטעמי דת - מצוות קדושת החיים ביהדות, כנאמר: "כל המקיים נפש אחת מישראל כאילו קיים עולם מלא".
אלי ברקוביץ'

דר' אלי ברקוביץ' ( Elly Berkowitz ‏, 1864 - 1932) היה בנקאי, נדבן, פוליטיקאי, מנהל ועיתונאי יהודי רומני.

קורות חיים

אלי ברקוביץ' החל את לימודיו בבוקרשט והשלים דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטאות של ברלין ופריז. לאחר מות אביו ניהל, יחד עם אחיו, אדולף ומקס, את העסק הבנקאי המשפחתי, שנחשב בין המוסדות הפיננסיים  הגדולים והיציבים ביותר ברומניה. עד כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה (1916) היה המנהל הכללי של חברת "דנוביאן פרס" (Danubien Press) ולאחר מכן מנהל L'Independence Roumaaine וכתב חוץ של Le Temps הפריזאי.
ברקוביץ' היה אחד ממייסדי איחוד הקהילות היהודיות ברגאט ואחד ממייסדי הקהילה היהודית של בוקרשט וסגן נשיא הוועד המנהל של היכל קורל של בוקרשט. הוא הקים בית יתומים שנשא את שמות הוריו, לבל ושרה ברקוביץ' ותמך במוסדות החברה התרבותי "Instrucţiunea" (ההדרכה). היה חבר הוועד המרכזי של המפלגה הלאומית ליברלית של רומניה וכיהן בשנים 1927 - 1928 כחבר הסנאט הרומני.
ביוני 1931 בנק ברקוביץ' פשט את הרגל והאחים ברקוביץ' ערבו לחובות. תהליך פשיטת הרגל נמשך שנים, אך האחים לא הצליחו לאושש את הבנק.
השושלת התיגראינית

היסטוריה

ההיסטוריה של השושלת מתחילה בזרעו של אבטו רובאל אשר נהרג בקרב שימברה קור אחד מצאצאיו היה חאזאקאיס וולדה חווריוט אביו של מיכאל סהול, חאזאקאיס עצמו התחתן עם וויזרו ישאטה מריאם שהייתה בתו של אזאז' יעקב שהיה מצאצאי ראס פריס הגדול. כך ששולת זו היא בקו נשי. השושלת הזו החלה לשלוט על תיגראי לאחר שמיכאל סהול חתר תחת ראס תיגראי אנדה היימנות והכריז על עצמו כשליט תיגראי ב-1748, סהול הוציא להורג את אנדה בעיר עדווה ב-1759. השושלת הזו המשיכה לשלוט על תיגראי עד 1818 כאשר הדאג'זמץ וולדה רפאל נהרג בקרב על ידי דאג'זמץ סאבגדיס ב-1918 בעקבות מותו עולה לשלטון בטיגראי שושלת אגמה, השושלת התיגראינית לעומת זאת המשיכה לשלוט על מחוז תמביין תחת התואר "שום-תמביין" הנמצא בחבל תיגראי. השושלת הזו עלתה שוב לשלטון ב-1867 על כל תיגראי כאשר הקיסר בזמנו תקלה גיורגיס השני נתן לראס קאסה מרצ'ה לשלוט על כל תיגראי. השליט היחיד מהשושלת שנהפך לקיסר אתיופיה היה יוהנס הרביעי (1871–1889) לאחר מותו השושלת החלה בקרב על כס הקיסרות בין בנו של יוהנס ראס מנגשה יוהנס לבין מלך שאווה מנליק השני שבסופו האמהרים משאווה ניצחו, אך למרות זאת השושלת המשיכה לשלוט על תיגראי עד המהפכה האתיופית.
בייבי בום

בייבי בום (אנגלית: Baby Boom) היא תופעה של ילודה גבוהה מהממוצע בפרק זמן נתון. גלי "בייבי בום" בעלי היקף לאומי רווחים בעיקר אחרי מלחמות. המונח המקורי נטבע בארצות הברית, אך תקף לכל מדינות אירופה, בעת גל הילודה שהחל אחרי מלחמת העולם השנייה. ילידי גל זה נקראים בז'רגון האמריקני "ילדי הבייבי בום".

משמעויות

המשמעות של גלי הילודה ניכרת בכל תחומי החיים: החל מיצירת עומס על חדרי הלידה ובתי החולים; המשך בעומס על מערכות החינוך והבריאות לילדים, שצריכות להיערך למספרים גדולים מהרגיל של ילדים; וכלה בעומס על מערכות הביטוח הלאומי והפנסיה, הנדרשות להתכונן מראש ולספק שירותים לכל אותם ילדי בייבי בום כאשר הם מגיעים לגיל הפנסיה.

בישראל

בישראל התקיים בייבי בום בשנים שלאחר קום המדינה. בשנות ה-40 ניצולי השואה כמעט לא הביאו ילדים לעולם עקב השואה ומלחמת העולם השנייה. היישוב בארץ ישראל סבל אף הוא ממיעוט לידות כיון שרבים מהגברים גויסו למלחמה. עם סיום מלחמת העולם השנייה, מלחמת העצמאות ועליית הפליטים, הקימו ניצולי השואה והחיילים המשוחררים משפחות והביאו בכך לעלייה דרמטית בשיעורי הילודה. לאחר מכן, בשנות ה-60, שוב התמעטו הלידות בישראל, כיון שהיה חסר הדור שלא נולד בראשית שנות ה-40 (וכן חל שינוי בדפוסי היריון של עדות המזרח, שהביא אותם להפחתת ילודה). מאידך, ילידי הבייבי בום של ראשית שנות החמישים הביאו בבגרותם לבייבי בום נוסף בשנות השבעים.
אחרי מלחמת יום הכיפורים, בשנת 1973, הגבירה האוכלוסייה היהודית בישראל את קצב הילודה שלה, תופעה המתועדת בשירו של שמואל הספרי "חורף 73". גם לאחר מלחמת המפרץ, ב-1991, היה גידול בקצב הילודה. לאחר מלחמת לבנון השנייה נרשם גידול בשיעור הילודה אצל תושבי הצפון אולם נרשמה ירידה בשיעור הילודה הכללי במדינה.
האב פרוספר

האב פרוספר של רוח הקודש (באנגלית: Fr. Prosper of the Holy Spirit; בצרפתית: P. Prosper du Saint Esprit,‏ 1583–1653) היה כומר ממסדר 'הכרמליתים היחפים'. במהלך המאה ה-17 פעל האב פרוספר רבות במיסיון הקתולי באסיה, והפך לאחת הדמויות הנערצות בהיסטוריה של המסדר הכרמליתי כאחראי לשובו של המסדר אל כור מחצבתו על הר הכרמל.

פעילותו במיסיון באסיה

האב פרוספר נולד בשנת 1583 תחת השם ריוחאנו (Riojano) בעיר נלדה (Nalda), השייכת לדיוקסיה של קלהורה (Calahorra) בלה-ריוחה (ספרד). פרוספר התחנך בכנסייה, וכבר היה כומר כאשר הצטרף למיסיון בשנת 1607, ונשלח על ידי הכנסייה הקתולית לאסיה. בשנת 1621, כאשר היה כומר בכיר במיסיון בעיר איספהאן בפרס, ניצל מטבח שהתחולל בקרב המיסיונרים הנוצרים בעיר. לאחר מכן ייסד מיסיון בעיר הנמל בצרה (היום בעיראק), ומאוחר יותר שימש ראש המנזר הכרמליתי בעיר חלב בסוריה.

שובם של הנזירים הכרמליתים אל הר הכרמל

בשנות ה-20 של המאה ה-17 החלה להתגבש תוכנית חזרה של המסדר אל כור מחצבתו על הר הכרמל. המועצה העליונה של הכנסייה הקתולית ברומא אישרה את בקשת 'הכרמליתים היחפים' ב-30 בינואר 1627, והמשימה הוטלה על האב פרוספר, שיצא מיד לארץ-ישראל. תחילה התגורר האב פרוספר עם נזירים פרנציסקנים בנצרת, שסייעו לו רבות, וב־29 בנובמבר אותה שנה חתם האב פרוספר על הסכם עם שליט הכרמל באותה התקופה, האמיר אחמד טורבאי, ובו נמסרו לכרמליתים מערת אליהו ופסגת ההר לבניית מנזר ונטיעת גנים, כולל שטחים סביב הכנסייה היוונית-אורתודוקסית. עם חתימת ההסכם, ערך האב פרוספר מיסה במערת אליהו שלמרגלות הכרמל, כמעט בדיוק 400 שנה לאחר שחברי המסדר הכרמליתי הסתלקו משם לאחרונה.
בשנים 1631–1635 הפך האב פרוספר את מערת אליהו לכנסייה, אך מחאת הדרווישים המוסלמים, שהחזיקו במערה לפני כן, הגיעה עד לאיסטנבול, בירת האימפריה העות'מאנית. בנוסף, גם בפסגת ההר התגלו סכסוכים קשים בין הכרמליתים ובין הכנסייה היוונית-אורתודוקסית.
בעקבות זאת, החליט האב פרוספר בשנת 1635 להקים את המנזר במדרון שבין הכנסייה היוונית ובין מערת אליהו, ובשל המתלול נחצב רוב המבנה בצלע ההר, במקום שקיבל מאז את השם 'מערת פרוספר' או 'מנזר פרוספר'. מקום זה שמש את הנזירים הכרמליתים במשך שנים רבות, עד שנהרס בימי דאהר אל-עומר, בשנת 1767.
החיים בחדרים החצובים בסלע היו דלים וקשים, ומעט הנזירים שהתגוררו במנזר לא האריכו לחיות. בדרך כלל התגוררו במקום 5–6 נזירים, ובנוסף למחלות הם גם סבלו מתקיפות שודדים רבות, ונאלצו לא אחת לנטוש את המנזר למקום מבטחים בחיפה או בעכו. האב פרוספר נפטר אף הוא במנזר שחצב בצלע ההר בשנת 1653.
היום ניתן לראות את שרידי המנזר שהקים האב פרוספר, בשביל היורד אל רכבל חיפה.
דוד רובינגר

ביוגרפיה

דוד (דיטריך) רובינגר (Rubinger) נולד בשנת 1924 בווינה בירת אוסטריה. לאחר האנשלוס ב-1938 סולק מבית הספר התיכון בשל יהדותו. אביו נכלא במחנה הריכוז דכאו והוא עבר עם אמו להתגורר ברובע היהודי. בסתיו 1939 הצליח לעלות לארץ ישראל כחבר תנועת "השומר הצעיר" בסיוע עליית הנוער והתגורר בקיבוץ בית זרע. עם הגיעו לגיל 18 התגייס לבריגדה היהודית ובשנים 1942–1945 שירת בצפון אפריקה ובאירופה. שם הכיר עם תום המלחמה את אנני, ניצולת השואה, נשא אותה לאישה על מנת לאפשר לה לקבל אשרה וחזר איתה ארצה. הם מעולם לא התגרשו.
את מצלמתו הראשונה, מסוג 'ארגוס', קיבל ב-1945 כמתנת פרידה מחברה בפריז, והחליט להיות צלם עיתונות. הוא החל לצלם בשנת 1946 וכעבור שנים אחדות, בהן התפרנס בדוחק ובסיוע רעייתו, "גילה" אותו אורי אבנרי והפכו לצלם מערכת השבועון "העולם הזה" ושל ידיעות אחרונות, שלימים רכשו את הארכיון שלו. משימות אקראיות לעיתוני TIME/LIFE בשנות ה-50, התפתחו לקשר קבוע ובשנת 1970 הפך לחבר מערכת TIME. בשנת 2010, בגיל 86, הסתיים החוזה של רובינגר עם המגזין ולא הוארך.
רובינגר צילם בחייו כחצי מיליון תמונות ואלכס ליבק כתב עליו ש"הוא נעשה ל"צלם של המדינה"". במובן מסוים הוא היה "צלם הבית" של דוד בן-גוריון. רובינגר חזר פעמים רבות על המשפט, שכאשר הוא היה בראשית דרכו כצלם - הוא חלם להיות צלם גדול כמו פאול גולדמן, ממנו שאב השראה.
לאחר מות רעייתו אנני ב-2000, היה רובינגר חברה לחיים של ציונה ספיבק, עובדת סוציאלית לשעבר, אשר נרצחה ב-2004 על ידי גבר פלסטיני שעבד אצלה כגנן.
רובינגר היה אב לשני ילדים מנישואיו לאנני, סופר הילדים והמאייר אמי רובינגר, ותמי.
רובינגר נפטר ב-2 במרץ 2017 ממחלת הסרטן ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
הנסיך ז'אן, דוכס ונדום

ביוגרפיה

ז'אן נולד בפריז ב-19 במאי 1965 לאנרי, רוזן פריז ולמריה תרזה, דוכסית וירטמברג, בתם של פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג ורוזה, ארכידוכסית אוסטריה. בשנת 1984 התגרשו הוריו, ובאוקטובר אותה שנה התחתן אביו בשנית עם מיכאלה אנה מריה קוסיניו אי קויניו דה ליאון, בתם של לואיס קוסיניו אי סבירה ואנטוניה מריה קויניונס דה ליאון אי באנואלוס, מרקיזת דה סן קרלוס.
ז'אן החל את לימודיו באוניברסיטת סורבון, שם קיבל תואר שני בפילוסופיה בשנת 1989, ובשנת 1992 הוא השלים תואר שני בפקולטה למשפטים, כלכלה וניהול, והתמחה ביחסים בינלאומיים. הוא סיים את לימודיו עם תואר שני במנהל עסקים (MBA) באוניברסיטת אזוסה פסיפיק (APU) בקליפורניה בשנת 1994. לאחר מכן התגייס ז'אן לצבא הצרפתי, ולאחר תקופה קצרה מונה למפקד מחלקת טנקים באראס.
בשנת 1999 מת סבו אנרי, רוזן פריז, ואביו ירש את תאריו והוסיף לעצמו את התואר "דוכס צרפת". ב-31 בדצמבר 2000 התארס ז'אן עם טטיאנה, נסיכת אולדנבורג, אולם ב-11 ביוני 2001 נפרדו השניים, בשל חששות אביו מיורש פרוטסטנטי.
ביוני 2003 הקים ז'אן את ארגון גנס דה פראנס שמטרתו לתרום לשיפור היחסים בין אנשים, לטובת צרפת והשפעתה בחו"ל. הוא מחלק את זמנו בין פעילותו המקצועית לפעולתו הציבורית. לשם כך, הוא מבצע נסיעות רבות בצרפת ובחו"ל, ובין השאר ביקר בשנת 2007 בפולין. בשנת 2008 הוא ביקר בקוויבק, לרגל יום השנה ה-400 להקמתה, כצאצא למלכי צרפת. ב-29 בנובמבר 2008 התחתן ז'אן עם פילומנה דה טורנוס אי שטיינהרט, בתם של אלפונסו דה טורנוס אי זוביריה ואדלה פון שטיינהרט, ממנה נולדו לו 4 ילדים.
בשנת 2010 הוא נבחר למנהל ועדת יערנות, ובשנת 2011 מונה למנהל טירת או. בשנת 2012 נבחר ז'אן למנכ"ל אגודת הידידים של מוזיאון לואי-פיליפ באו. כמו כן, ז'אן משמש כנשיא הצלב האדום הצרפתי, כפי שעשה זאת סבו לפניו.
במאי 2016 מונה ז'אן למפקד רגימנט השאסרים ה-4, אשר הוקם על ידי לואי, רוזן קלרמון, והועלה לדרגת קולונל בצבא המילואים הצרפתי. ב-31 בדצמבר 2017 מת אחיו פרנסואה, רוזן קלרמון, ובעקבות כך הפך ז'אן לראשון בסדר הירושה של בית אורליאן.
בינואר 2019 נפטר אביו אנרי. ז'אן אמור היה לרשת את תאריו ולהפוך לראש בית אורליאן ולטוען לכתר הצרפתי מטעם האורליאניסטים. כאקט של כבוד, ז'אן ביקש לעכב את מינויו במשך מספר חודשים.
מורטימר דייוויס

מורטימר דייוויס (באנגלית: Mortimer Davis;‏ 1866 - 22 במרץ 1928) היה איש עסקים ופילנתרופ יהודי קנדי. הוא היה בעלה של ליידי דייוויס.

ביוגרפיה

מורטימר נישא לליידי דייוויס ב-1898 בסן פרנסיסקו. בנם היחיד, שנקרא אף הוא מורטימר דייוויס מת ב-1940. מורטימר היה היהודי הקנדי הראשון לקבל אבירות ב-1917. ב-1924 הוא התגרש מאשתו. הוא נפטר ב-22 במרץ 1928.
טרנסובסטנציאציה

תאולוגיית הטרנסובסטנציאציה במקורות הנוצריים

בעוד שהמילה טרנסובסטנציאציה עצמה לא מופיעה בכתבי קודש הנוצריים, המאמינים בתאולוגיה טוענים שהיא נרמזת בברית החדשה.
הנצרות האורתודוקסית, הנצרות האוריינטלית והנצרות הקתולית, שמייצגות כשני שלישים מהנצרות, מאמינות שהמרכיבים בטקס האוכריסטיה — הלחם והיין — אכן הופכים לגופו ודמו של ישו. את התמיכה לכך הן מוצאות בבשורות הסינופטיות ובאיגרת הראשונה אל הקורינתים. הן מדגישות, שבהקשר שבו אמר ישו את הדברים הלחם והיין היו נראים, ולכן הכוונה שלו לא הייתה סימבולית.
פרוטסטנטים רבים לא מקבלים את דבריו של ישו כפשוטם, וטוענים שהדבר נכון לגבי הרבה מהתיאורים שבהם מתאר ישו את עצמו, ולעיתים גם את אחרים, לדוגמה: "אני הוא לחם החיים", "אני השער", "אני הגפן" ו"הזהרו מהשְׂאוֹר של הפרושים והצדוקים" לכן, הפרוטסטנטים לא מתייחסים ללחם וליין בטקס האוכריסטיה כפשוטם, והם מכבדים את הסמליות שלהם.
בניגוד לרפורמטורים האחרים, שטענו כי המשמעות של טקס האוכריסטיה סמלית בלבד, קיבל מרטין לותר את עקרון ה"נוכחות הממשית" של ישו, אך טען כי ממשויות גופו ודמו של ישו מתקיימות ביחד עם הממשות של הלחם והיין. דוקטרינה זו אשר פותחה על ידי התאולוג הימי ביניימי ג'ון דנס סקוטוס, נקראה קונסובסטנציאציה. לותר ראה את דוקטרינת הקונסובסטנציאציה מתאימה יותר לעקרון האינקרנציה (התגלמות) של הכנסייה הקתולית.
הנוצרים האורתודוקסים והקתולים לא רואים צורך להוכיח את האמונות שלהם דווקא מתוך פשט הביבליה, מכיוון שהמסורת בעל-פה של הכנסייה נחשבת למקודשת כמו הכתוב. זאת בניגוד לפרוטסטנטים שמסתמכים רק על הטקסט.
הוועדה הקטרית לשיקום רצועת עזה

הוועדה הקטרית לשיקום רצועת עזה היא מדיניות קטרית שהחלה ב-2018, במהלך כהונתה של ממשלת ישראל השלושים וארבע, בראשותו של בנימין נתניהו, ובמסגרתה מועברים מענקים כספיים מקטר לרצועת עזה באישורה של מדינת ישראל. הכסף מועבר בפעימות, ובכל פעימה מועברים במזוודות 15 מיליון דולר במזומן. 
על מדיניות זו נמתחה ביקורת נוקבת מימין ומשמאל.

רקע

במרץ 2018 החלו מהומות המוניות בגבול ישראל-רצועת עזה, שכללו אלימות רבה והסלימו מספר פעמים לסבבי לחימה בין ישראל לחמאס וארגונים נוספים ברצועה. במקביל לעימות המתמשך החלו ניסיונות למה שכונה 'הסדרה' - הסכם רגיעה ארוך טווח ברצועה. במסגרת ניסיונות ההסדרה הציעה קטר להעביר מכספה מענקים לרצועת עזה להרגעת המצב. ממשלת ישראל נתנה אור ירוק למהלך והוסכם שהכסף יועבר בשש פעימות חודשיות, הכוללות 15 מיליון דולר כל אחת, בנוסף למענק של 10 מיליון דולר לקניית סולר להפעלת תחנת הכוח ברצועה.

העברת מענקי הכסף

ב-8 בנובמבר 2018 נכנס לרצועת עזה מענק הכסף הראשון. המענק חולק למחרת לפקידי ממשל של חמאס בסקטור האזרחי ברצועת עזה. ב-6 בדצמבר נערכה ההעברה השנייה של הכסף. באמצע ינואר אמורה הייתה להתקיים העברה שלישית, שנדחתה עקב פעילות חבלנית מצד צלפים מהרצועה, שפצעה חייל צה"ל.
המשמר הלאומי של אוקראינה

העשור הראשון: 1991-2000

המשמר הלאומי של אוקראינה הוקם לראשונה ב-4 בנובמבר 1991 מכוח החוק "אודות המשמר הלאומי של אוקראינה" שהסמיך את הגוף החדש להגן על ריבונותה ושלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה והגנת הסדר החוקתי ומאבק בפשעים חמורים ופעולות נגד אזרחי המדינה. הגוף ניהל מבצעים לתמיכה במשטרה המקומית בעת ניהול מבצעי חילוץ והצלה וסיפק שירותי אבטחה למתקנים אסטרטגיים במדינה. פעמים רבות שאנשי היחידה גויסו לסייע לשוטרי משמר הגבול האוקראיני במעצר מהגרים בלתי חוקיים ובסיוע לצבא. ב-11 בינואר 2000 הוחלט על פירוקו.

הקמה מחדש

בעקבות משבר אוקראינה, נשיא המדינה הזמני אולכסנדר טורצ'ינוב יזם במרץ 2014 את הקמתו מחדש של המשמר.