google/wiki40b huggingface dataset:
סורמלו

ביוגרפיה

סורמלו נולד כאברהם ג'נאשווילי (או דג'נאשווילי) בעיירה סוראמי שבגאורגיה, אולם איש לא הכיר אותו בשם זה. כיוון שנולד וגדל בעיירה סוראמי הוא זכה לכינוי סורמלו (בתרגום חופשי מגאורגית 'איש סוראמי') ובשמו זה נודע ברבים. 
שנת עלייתו של סורמלו לארץ ישראל אינה ברורה. באחד המקורות מצוין כי עלה ברגל מגאורגיה בגיל 14 (1912). ואילו במקור אחר מצוין כי שנת עלייתו הייתה 1918. מקור נוסף מציין את שנת 1921 כשנת עלייתו. מכל מקום, אין עוררין על כך שהתגורר במשך 4 שנים בשפלה ולאחר מכן עבר להתגורר בנחלת שבעה שבירושלים. בשנת 1932 נולדה בתו הבכורה רבקה (רבקה בבלוקי), מאשתו דבורה (1912-1.4.1969). ילדיו הנוספים: יוסף סורמלו (1933–1976) ומאיר סורמלו (נולד ב-1941). היה בין נהגיה הראשונים של ירושלים. עבד כנהג אמבולנס להובלת מתים וכנהג מונית.

במהלך חייו פתח מועדונים שהמפורסם בהם הוא "המרתף של סורמלו" שבכיכר ציון. לקוחות המועדון, אנשי הבוהמה הירושלמית, נהנו מסיפוריו של סורמלו והוא התפרסם ברחבי העיר. ב-1969 פתח את מסעדת עלי-בבא במוסררה יחד עם שותפו הערבי אבו עאבד. על הסיסמה המיועדת למסעדה אמר: 
המקום הזה נועד עבור החיים בשביל לאכול, ולא עבור אלה האוכלים בשביל לחיות. מן האחרונים לא תהיה פרנסה.
— הגבול שנפרץ בשנית, מעריב, 30 בדצמבר 1969
השתתף, יחד עם יעקב דוד אברמסקי בתוכניות של "ירושלים של מטה" שהוקלטו במרתפי סורמלו ו"עירי שלי" ששודרו בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.
סורמלו הוא ההשראה לדמותו של סוראמלו הגדול (שייקה אופיר) בסרט "השכונה שלנו" בבימויו של אורי זוהר.
כמיסטרו

קורטיס קאר וארצ'יבלד מורטון

קורטיס קאר נולד בקנזס סיטי, ונעשה כימאי ומדען. בזמן עבודתו, הוא ייצר "אקדח אלכימיה" המסוגל להתמיר חומרים, והרשים את מנהל החברה. כאשר קורטיס רצה לשמור את האקדח המנהל דרש שהאקדח יישאר בשימוש החברה ופיטר אותו. מושפל, קורטיס נעשה נבל-העל "כמיסטרו" על מנת לנקום במעסיקיו לשעבר. בקרב נגד לוק קייג', קורטיס ירה ברגלו בטעות והיא הפכה לפלדה. בגלל הטבע הלא-יציב של ההתמרה, הרגל התפוררה לאבק והותירה אותו נכה. קורטיס הוכנס למעצר, והוכה בידי שותפו לתא ארצ'יבלד מורטון - ילד שרידן, ויומינג שהוציא מקורטיס את סוד אקדח האלכימיה וברח. מורטון ניסה לשחזר את בניית האקדח, אך האקדח התפוצץ בפניו והעניק לו את היכולת להתמיר חפצים באמצעות מגע. בעזרת קורטיס, קייג' הביס את מורטון והחזיר אותו לכלא.
קורטיס התקבל לעבודה בתעשיות סטארק כמדען וכמנהל פרויקט תותבים, וכחלק מעבודתו יצר תותב גם לרגלו החסרה. המתקן הותקף בידי ההורס וקלווין קאר בשליחות לוקי כחלק מאירועי "מעשים של נקמה", וזאת כי הם נשלחו לתקוף את איירון מן. קורטיס עזר לאיירון מן ולג'ים רודס נגד ההורס, בקרב שהוביל להרס התותב. בסיום הקרב, הוא הרכיב תותב אחר ונעשה לגיבור-על בשם "הייטק". לאחר אירועי "מלחמת אזרחים", קורטיס כהייטק נחשב כמועמד פוטנציאלי ליוזמת חמישים-המדינות.

קלווין קאר

אחיו של קורטיס, קלווין קאר, גנב את אקדח האלכימיה ותלבושת כמיסטרו ונעשה לפושע. הוא נלחם בלוק קייג' ובאיירון פיסט, והובס בידם ובידי אחיו. אקדח האלכימיה הפך לצמד כפפות בידי מכשף, והוא תקף יחד עם ההורס את אחיו במתקן תעשיות סטארק והובס. הוא הצטרף לצבא הפשע של הברדס, והודיע לברדס על מזימתו של הינשוף למכירת דת'לוק ובכך גורם למתקפה על הינשוף, שמובילה למאבק בין הברדס וג'ון קינג לבין וולברין. כמיסטרו מציע לברדס לשנות את תוכניתו לתקיפת מגדל האוונג'רס לתקיפת הבנק הפדרלי, והשוד מצליח. לאחר מכן הם תוקפים את האוונג'רס החדשים, וקלווין מובס בידי דוקטור סטריינג'.
יחד עם צבא הפשע, הוא נלחם בגזע הסקרול במהלך פלישתם. הוא לקח חלק במתקפה על האוונג'רס החדשים שציפו לאוונג'רס האפלים, והובס בידי מלכודת שיועדה לאוונג'רס האפלים, וזאת לאחר קרב נגד רונין ומוקינגבירד. הוא לקח חלק במצור על אסגרד, ונעצר בידי צבא ארצות הברית בסוף הקרב.
קלווין נראה באירועי "ארץ הצל" מחוץ לכלא, כחבר בכנופיית "פלאמוב" המורכבת מיריביו של קייג'. הם נלחמו בפאוור מן החדש, ויקטור אלוורז', שהביס אותם. קלווין נשלח למאסר באי של רייקר, אך שוחרר בהתערבות עורך-דינה של נייטשייד. במהלך אירועי "ספיידר איילנד", קלווין והפלאשמוב הודבקו בוירוס המעניק כוחות על-עכבישיים, ונלחמו בקבוצת גיבורים להשכרה. קלווין ושאר הנגועים רופאו בידי ספיידרמן והאוקטובוטים של דוקטור אוקטופוס. יחד עם נבלי-על רבים, קלווין גויס בידי המנדרין וזק סטיין במזימה לחיסול איירון מן. קלווין ומאולר תקפו אותו, כשלפתע איירון מן חדש הופיע, הציל את סטארק והרג את קלווין.
ארמיית ההלם השלישית

היסטוריה

היחידה הוקמה בהתאם להחלטה מ-25 בדצמבר 1941 על בסיס הארמייה ה-60 ותגבורה ביחידות נוספות. בינואר 1942 היא השתתפה במבצע דמיאנסק. במהלך שנת 1943 היא לחמה בגזרת מחוז פסקוב. בשנת 1944 יחידות הארמייה נכנסו לשטח לטביה הסובייטית ובהמשך שיחררו את בירתה ריגה. בתחילת 1945 יחידות הארמייה הועברו מערבה והשתתפו במבצע ויסלה-אודר ובקרבות סביב גדנסק. באביב 1945 היא הייתה חלק של יחידות הצבא האדום שהשתתפו בכבוש ברלין. 
לאחר סיום המלחמה, יחידות הארמייה היו חלק של קבוצת הצבא הסובייטי בגרמניה עם המטה במגדבורג. בשנת 1954 שמה שונה ל"ארמיית הדגל האדום השלישית". היא פורקה בשנת 1991 בעקבות פינוי הצבא הסובייטי מגרמניה.
ליברטריאניזם אזרחי

ליברטריאניזם אזרחי (בעברית ידוע גם כליברליזם אזרחי) הוא סט עקרונות מגוונים מתוך התפיסה הליברטריאנית המקדשים את זכויות הפרט, זכויות פוליטיות, והחופש האזרחי בכללותו אל מול גופי סמכות כגון מדינה, תאגיד, או נורמות חברתיות. בניגוד לתפיסות שונות במדע המדינה, ליברטריאניזם אזרחי אינה השקפה פוליטית שלמה, אלא אוסף של עקרונות משותפים כלפי מימוש זכויות הפרט והאזרח. על כן ניתן למצוא מוטיבים "ליברטריאנים אזרחיים" במספר פילוסופיות פוליטיות, הן בימין והן בשמאל המפה הפוליטית.
מהות התפיסה הליברטריאנית-אזרחית היא בהצרת ההגבלות על חופש הפרט מצד בעלי סמכות: המדינה, אוניברסיטה, מעסיק וכו' - אל המינימום האפשרי. בפרט, שמירה נרחבת על חופש הביטוי כחלק מהתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, אף כלפי שריפת דגל, דברי תועבה והסתה. אלמנטים נוספים של התפיסה הליברטריאנית-אזרחית הם הגנה על זכויות דיגיטליות ושמירה על פרטיות ברשת, הפרדת הדת מהמדינה ושמירה על חופש דת וחופש מדת, והתנגדות לצמצום והתעלמות מזכויות אדם בשם "ביטחון לאומי" או המלחמה בטרור.
בארצות הברית, שתיים מהתנועות המרכזיות הדוגלות בתפיסה זאת הן האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות וקרן החזית האלקטרונית.
ישיבת חיי עולם

חיי עולם (שם מלא: חיי עולם - תלמוד תורה ישיבה ובית תבשיל ליתומים) הוא מוסד תורני חסידי ירושלמי שהוקם במחצית השנייה של המאה ה-19.

תולדות המוסד

"ישיבת חיי עולם" הוקמה בי' בתמוז ה'תרמ"ו (1886) בעיר העתיקה בירושלים על ידי מספר רבנים חסידיים, בהם רבי יהושע מקוטנא, חתנו רבי חיים אלעזר וקס, רבי יצחק דוד בידרמן, בנו של רבי משה מלעלוב ואחיינו רבי דוד בידרמן, האדמו"ר מלעלוב.
הישיבה היא המקבילה החסידית בירושלים לישיבת עץ חיים ("תלמוד תורה הכללי והישיבה הגדולה עץ חיים") של הפרושים, הוותיקה יותר, שהוקמה 45 שנים קודם לכן בידי הרב שמואל סלנט.
ראש הישיבה הראשון היה רבי בנימין יהודה לייב ברנשטיין, חתנו של רבי יצחק דוד בידרמן. 
הישיבה נוסדה במקורה בעיר העתיקה ולמשך תקופה עברה ממבנה למבנה בשכירות ולבסוף קנתה מבנה ברחוב הגיא (רחוב חברון דאז) ברובע המוסלמי. בעקבות שורת אירועים וביניהם רעידת האדמה בשנת תרפ"ז (1927) שהזיקה קשות למבנה ומאורעות תרפ"ט (1929) נרכש עבור הישיבה מגרש בשולי שכונת אחווה ("כיכר השבת" של ימינו) ובשנת ה'תרצ"ג (1933) עברה הישיבה הגדולה למשכנה החדש.
עם השנים נסגרה הישיבה ונשאר רק כולל אברכים ותלמוד תורה ששימש בעיקר את החסידים מהיישוב הישן, הקשורים לעדה החרדית. בבניין הישיבה יש בית כנסת של חסידות ראדזין, בית כנסת של חסידי אשלג הירושלמים, ממשפחות מינצברג ולמברגר ואולם שמחות.

רמ"א

בשנות ה-90 החלו מנהלי המוסד לקחת תקציבים ממשלתיים לתלמוד תורה. חלק מההורים הוציאו את ילדיהם מהמוסד ועסקני העדה החרדית פתחו להם תלמוד תורה חדש בשם "חיי עולם המקורית" (לימים 'מוסדות רמ"א' בנשיאות הרב משה אריה פריינד). התלמוד תורה החדש השתכן במשך מספר שנים בבניין של קרטשניף סיגט תחת חסותו של רבי צבי הירש רוזנבוים. כיום שוכנים מוסדות רמ"א בשכונת גוש 80.
מימן ציאנידי

פעולתו של מימן ציאנידי כרעל

מימן ציאנידי הוא חומר רעיל ביותר, וריכוז של 300 יחידות ממנו למיליון יחידות אוויר מספיק כדי להרוג אדם מבוגר תוך דקות. היון ⁻C≡N שבציאניד נקשר ליון ברזל Fe⁺³ באנזים המשמש בכל תאי הגוף כזרז לתגובת החיזור של חלבון הציטוכרום C, אשר בקרום המיטוכונדריון. בכך משובשת פעולת המיטוכונדריון, והתא לא מבצע נשימה תאית. טיפול בהרעלת ציאניד כולל מתן אנטידוטים דוגמת ניטריטים הגורמים מטהמוגלובינמיה -מחמצנים חלק מהברזל שבהמוגלובין מ Fe⁺² ל Fe⁺³ במצב זה יון אטום הברזל שבמט-המוגלובין קושר אליו אליו את ציאניד ומשחרר את הציטוכרום. בנוסף משתמשים ב תיאוסולפט המגיב עם יון הציאניד באמצעות האנזים Rhodanese : 
מימן ציאניד נמצא בכמויות מזעריות ברוב הפירות המכילים חרצן, כגון דובדבנים, מישמשים ושקדים. הגוף מסוגל לפרק ציאניד אם מגיע אליו בכמות קטנה.
גרסה מסחרית של מימן ציאנידי הספוח על מצע נקבובי נקראה "ציקלון בה". הנאצים עשו בה שימוש נרחב במחנות ההשמדה, ככלי להשמדת יהודים.
בטר פלייס

מיזמים דומים

בצרפת חברת EDF בשיתוף טויוטה בונה נקודות הטענה למכוניות היברידיות בדרכים מרכזיות, ברחובות ובמגרשי חניה. שיתוף פעולה נוסף של EDF עם חברת Electromotive מתמקד בהתקנת נקודות הטענה בלונדון ובמקומות נוספים בבריטניה.
בומרנג - נלחמים למען ישראל

בומרנג - נלחמים למען ישראל היא עמותה ישראלית העוסקת בהסברת עמדותיה של ישראל. העמותה הוקמה בשנת 2016 ומרכזה בעיר אריאל שבשומרון.
"בומרנג" הוקמה על ידי הפעיל החברתי תושב יצהר עזרי טובי, לאחר ששימש כדוברו של היישוב ונחשף למערכת התדמיתית הקשה שמנוהלת נגד מדינת ישראל.
העמותה מחזיקה באולפן צילום ובציוד להפקת סרטוני הסברה ומתפקדת כמעין חברת הפקה לסרטונים המיועדים לחזק את תדמיתה של ישראל בעולם בנושאי יהודה ושומרון, האו"ם, זכויות העם היהודי וכדומה, אשר זוכים לתהודה ולמיליוני צפיות ברחבי העולם. בנוסף מפיק הארגון קריקטורה פוליטית שבועית המופצת בשפות שונות וביניהן אנגלית, צרפתית, גרמנית וספרדית.
סמית'סוניאן

היסטוריה

מכון הסמית'סוניאן נוסד על ידי ג'יימס סמית'סון (1765–1829) אשר שאף להפיץ ידע ברחבי ארצות הברית. סמית'סון בצוואתו הוריש לממשלת ארצות הברית את הונו על מנת שיוקם מוסד שמטרתו "הגדלת והפצת הידע בקרב האנושות". באוגוסט 1838 הגיע ההון לארצות הברית, בדמות 105 שקים ובהם 104,960 מטבעות סובריין זהב (אז בשווי של 500,000$). אך ההון הושקע בצורה גרועה, ומרבית הסכום ירד לטימיון. ב-10 באוגוסט 1846 חתם הנשיא ג'יימס פולק את חוק הסמית'סוניאן אשר יסד את הקרן המממנת כיום את המכון.
התעשיין והנדבן צ'ארלס לנג פריר תרם ב-1908 את אוספו הפרטי וכן מימן את בניית הגלריה לאחזקת האוסף (גלריית פריר), שהייתה לגלריה הראשונה של המכון.

כיום

בראש המכון עומד אוֹצֵר - תפקיד אשר בפועל משמש בו תמיד נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, ובחבר הנאמנים חבר גם סגן נשיא ארצות הברית.
11 מתוך מוזיאוני המוסד ומרכז המידע של הסמית'סוניאן (השוכן בבניין דמוי טירה) נמצאים במרכז המול, רצועה הנמשכת בין אנדרטת לינקולן ובנין הקפיטול. שאר המוזיאונים נמצאים בוושינגטון, ניו יורק ובשנטילי, וירג'יניה.
המכון מוציא לאור שני מגזינים: ה-Smithsonian החודשי הנשלח למנויי הבית, עם יותר מ-2 מיליון מנויים חודשיים והעוסק בתחומים הנחקרים במסגרת המכון. ו-Air & Space הדו-חודשי, היוצא לאור על ידי מוזיאון האוויר והחלל הלאומי.
האסטרואיד 3773 סמית'סוניאן נקרא על שם המכון.
אלקטל-לוסנט

ההיסטוריה של אלקטל

אלקטל הוקמה בשנת 1898 עם יסודה של Compagnie Générale d'Electricité) CGE). החברה הוקמה באזור אלזס, והיא עדיין מפעילה מרכז פיתוח באזור שטראסבורג. השם הנוכחי, "אלקטל", נקבע לאחר הרכישה בשנת 1968 - Société Alsacienne de Constructions Atomiques, de Télécommunications et d' Electronique. 
בשנת 1991 CGE שינתה את שמה לאלקטל אלשטום ובשנת 1998 לאלקטל .
החברה עברה מספר מיזוגים ורכישות מאז הקמתה. בשנת 1986 רכשה החברה את חברת ITT ומאז נקראה אלקטל אלשטום. אלקטל שמרה על מחקר ופיתוח משמעותי בצרפת (באזור פריז, בריטני, ודרום צרפת), אנטוורפן (בלגיה), במבני התפעול של חברת ITT לשעבר, בשטוטגרט (גרמניה), באיטליה (וימרקט, גנואה, רייטי, טרייסט, בטיפגליה), בהודו (גורגאון, NOIDA וצ'נאיי), ומאז 2000 בשנגחאי (סין) וב-2005 סנקט פטרבורג (רוסיה).
מאז שנת 1990, נרכשו מספר חברות צפון אמריקאיות – ספטיאל וויירלס, רוקוול טכנולוגיות, DSC תקשורת, קסילן, פאקט אנג'ין, אשורד אקסס, ניוברידג' רשתות, iMagicTV, טימטרה ואידייל – אשר העניקו לאלקטל אחיזה ונוכחות בארצות הברית וקנדה. אלקטל החזיקה את משרדי ההנהלה בצפון אמריקה בפלנו, טקסס, ומרכז מחקר ופיתוח באוטואה, אונטריו, מאונטיין ויו, קליפורניה, פטאלומה, קליפורניה, סיינט ג'ון, ניו ברנסוויק, קלבאסאס, קליפורניה וראלי, צפון קרוליינה.
מאוחר יותר באותה שנה, חברה אלקטל להקמת עסק חדש עם TCL של סין שנקרא TCL ואלקטל טלפונים ניידים (TAMP).

ההיסטוריה של לוסנט

אחת מהסיבות העיקריות שחברת AT&T החליטה להפריד את עסקי ייצור הציוד הייתה כדי לאפשר לעצמה להרוויח ממכירה לספקי תקשורת מתחרים; לקוחות אלו הסתייגו מרכישה ישירות ממתחרה. מעבדות בל הביאו יוקרה לחברה החדשה, כמו כן גם את ההכנסות מאלפי פטנטים.
לוסנט הפכה עם השנים למנייה רווחית לקהילת המשקיעים בסוף שנות ה-1990. ערכה עלה מערך של 7.56 למניה עד ל-84 דולר. ב-6 בינואר 2000, לוסנט פרסמה אחת מתוך שורה של הודעות על אי עמידה בתחזיות הרבעון, אשר מאוחר יותר התגלה כנתוני חשבונאות ומכירות מפוקפקים. באוקטובר 2002, כאשר מחיר המניה הגיע ל-55 סנט, הוחזר המנכ"ל הראשון כדי להחיות את החברה. 
בשנת 1999, לוסנט רכשה את חברת אסנד תקשורת, יצרנית ציוד תקשורת. לוסנט ערכה שיחות לקראת רכישת חברת ג'וניפר נטוורקס, אבל החליטה במקום לבנות נתבים בעצמה. באפריל 2000, לוסנט מכרה את יחידת מוצרי הצרכן לחברת VTech וחברת שירותי טלפון לצרכן. באוקטובר 2000, לוסנט הפרידה את זרוע המערכות העסקיות שלה לחברה נפרדת בשם אוויה (Avaya), וביוני 2002 נפרדה גם מחטיבת המיקרו אלקטרוניקה לחברה נפרדת בשם אגר סיסטמס.
ב-2002, החלה לוסנט לבצע קיצוצים בתנאי הביטוח הרפואי והפנסיה של עובדיה (כ-125,000 פנסיונרים). לוסנט טענה כי קיצוצים אלו הכרחיים להישרדותה. ב-2006 העסיקה לוסנט כ-30,500 עובדים. לוסנט פעילה בתחום מיתוג טלפוני, אופטיקה, תקשורת אלחוטית ונתונים.

מיזוג

ב-2 באפריל 2006, אלקטל הודיע על מיזוג עם המתחרה האמריקאי לוסנט. החברה הממוזגת, אלקטל-לוסנט, הייתה אמורה להשיג הכנסות של כ-25 מיליארד דולר לשנת 2005.
המיזוג הושלם ב-1 בדצמבר 2006. ההנהלה נשארה בפריז. משרדי הנהלת צפון אמריקה מוקמו במוריי היל שבניו ג'רזי.
ב- 15 באפריל 2015 הודיעה חברת נוקיה כי בדעתה לרכוש את החברה והחל מ-15 בינואר 2016 היא בעלת אלקטל-לוסנט.
רומנטיקנים נואשים

רקע

הסדרה נוצרה בהשפעת ספרה של פראני מויל אודות האחווה הפרה-רפאליטית "Desperate Romantics: The Private Lives Of The Pre-Raphaelites", וממנו קיבלה את שמה.
מויל, שעבדה בעבר כעורכת ב-BBC פנתה אל הסופר פיטר באוקר עם הספר שיכול לדעתה להוות בסיס לדרמה טלוויזיונית מעניינת. באוקר הודה שהוא "נתקף אימה מעיבוד ביוגרפיה על אמנות", אך הרגיש שספרה של מויל מכיל משהו שונה, והוא מתבונן באמנות של האחווה דרך מסנן של חיי האהבה המסובכים שלהם.
הסדרה הוצגה כמו "הפמליה" עם כן ציור, מויל אמרה על כך שהיא תיארה לעצמה את הסדרה "כסאגה רגשית גדולה, קצת כמו ההגדה לבית פורסייט". הסדרה הוצגה גם כמו "נישואים בין האחווה הפרה-רפאליטית עם הערכים של עקרות בית נואשות".
זו לא הייתה הפעם הראשונה בה נעשה עיבוד דרמטי לטלוויזיה של חייהם של הפרה-רפאליטים. ב-1967 ביים קן ראסל את הסרט "Dante's Inferno", וב-1975 שודרה מיני-סדרה בשישה חלקים בשם "The Love School". בעוד שהדרמה של באוקר התבססה על ספרה של פראני מויל, הסדרה "The Love School" עובדה לרומן שיצא לאור ב-1975 בהוצאת מקמילן. העיבוד החדש הושפע רבות מהסדרה הקודמת.

תקציר עלילה

פרד וולטרס מציג בפני חברי האחווה הפרה-רפאליטית, דנטה גבריאל רוזטי, ויליאם הולמן האנט וג'ון אוורט מיליי, את הדוגמנית המושלמת עבורם: נערה שעובדת בחנות כובעים בשם ליזי סידל. פרד משכנע את ההורים של ליזי לדגמן עבור חברי האחווה בעזרת אמו שמוכנה לערוב עבורם. אחרי שנדחו על ידי האקדמיה המלכותי, חברי האחווה מחליטים להציג תערוכה משלהם, ומזמינים אליה את המבקר רב ההשפעה ג'ון ראסקין. בתחילה דוחה ראסקין את בקשותיהם אבל לבסוף הוא משתכנע ותמיכתו בהם משתיקה את המבקרים האחרים, כולל את חברי האקדמיה.
קואלת ענק

הכחדת הקואלה

קואלה זו נכחדה לפני בערך 50,000 שנה מהיום. לא ידוע מה הסיבה המדויקת להכחדתה אך כנראה ששינויי אקלים, רעב ואובדן מקורות מזון או אולי נכחדה כתוצאה מציד יתר בידי האדם שהגיע לאוסטרליה בערך באותו הזמן. כמו כן לא ברור למה קרובתה שחיה באותם אזורים הצליחה לשרוד את ההכחדה של קרובתה הגדולה.
עובדים מצטיינים

רקע

לפני תחילת הסדרה שלושת יוצרי הסדרה והשחקנים הראשיים (אדם דווין, אנדרס הולם ובלייק אנדרסון) השתתפו בסדרת מערכונים ב-YouTube שנקראת "Mail Order Comedy". לאחר שצברו אהדה מהקהל לתוכנית מערכונים זאת רשת קומדי סנטרל החליטה להעניק לשלושה תוכנית משלהם ברשת. 
השלושה היו צריכים לחשוב על רעיון לסדרה ולאחר שהם צפו יחד בסרט "הדייט שתקע אותי" משנת 2007 שביים וכתב ג'אד אפאטו ובכיכובו של סת' רוגן, החליטו השלושה לעשות את הסדרה בסגנון של הסרטים של חבורת אפאטו האהובים עליהם מאוד. השלושה החליטו לכתוב את הסדרה בהשראת חוויות מהעבר מהתקופה שהם עבדו בחברת טלמרקטינג. השלושה (שנוהגים להרבות בהופעות במועדוני סטנד-אפ) ליהקו לסדרה רבים מחבריהם הקומיקאים שהכירו במועדוני סטנד-אפ. כמעט כל דמות בסדרה משחקת גרסה מוגזמת של עצמה ואף נושאת את אותו שם. שלוש הדמויות הראשיות נושאות אף את אותו שם משפחה (מלבד אדם דווין, שמשחק בסדרה את "אדם דממפ" שלפי טענתו התנהגות הדמות היא ההפך הגמור מההתנהגות שלו). הסדרה הצטלמה בביתם האמיתי של השלושה (הם שותפים לדירה) מפני שבתחילת הסדרה היו בעיות תקציב והם לא רצו לשכור אולם יקר. בשנת 2013 הסדרה הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים-טיים על תיאום פעלולים יוצא מן הכלל עבור סדרת קומדיה או תוכנית וראייטי. לסדרה שודרו עד כה שבע עונות (אשר שש מהן שודרו גם בישראל) .
מיטשל הורוויץ (יוצר "משפחה בהפרעה") אהב את הסדרה ובעקבות כך נתן לשלושת השחקנים הראשיים הופעת אורח בפרק הראשון של העונה הרביעית של "משפחה בהפרעה" כפקידים בשדה תעופה, ובנוסף הוא הופיע בתפקיד אורח בפרק הראשון של העונה השנייה של עובדים מצטיינים בתור דמות בשם "אריק הכיפי".

עלילה

הסדרה מספרת על שלושה חברים מימי המכללה, שותפים לדירה ועובדים ביחד בחברת טלמרקטינג שמבלים לרוב עם סוחר הסמים שלהם (קייל ניוצ'ק, המשמש גם כבמאי רוב הפרקים). השלושה מנסים לשמור על רוח המכללה האמריקאית (שתיית אלכוהול, מסיבות פרועות, מעשי קונדס פרועים וכו') שלרוב מובילים אותם לצרות. באחד הפרקים התגלה שהם סולקו מהמכללה עקב מסיבה שגרמה נזק למקום. הם גם נתקלים בצרות כשהם מנסים להתחיל עם נשים, מה שלפעמים גורם אף לנזק פיזי (לדוגמה בפרק "בנות מצלמות האינטרנט" בעונה 3, דמותו של אדם דממפ נפצעת לאחר שבחורה דוקרת אותו עם סיכה בראשו לאחר שהתחיל איתה). הסדרה בנוסף מתעסקת בעבודתם והתנהגותם במקום העבודה עם חבריהם לעבודה ועם הבוסית שלהם, אליס, שהיא "הפנטזיה" של אדם. השלושה נוהגים לרמות ולנצל את ההנהלה ואת מקום עבודתם.

ביקורת וקבלה

בעונתה הראשונה הסדרה קיבלה ביקורות מעורבות מהמבקרים (אף על פי שהביקורות הסכימו שהסדרה מספקת כיף לאוהבי הז'אנר ושחוסר הבושה שבה מופרע ומצחיק, חלק ביקרו את חוסר הבושה כדבר שמזיק לסדרה), אך הסדרה מאוד אהודה בקרב הקהל (ציון 8.3 באתר הדירוגים IMDb) והרבה מהצופים שנשאלו אמרו שהם אוהבים את חוסר הבושה והפראות שבסדרה, וכי היא מזכירה את סרטיהם של ג'אד אפאטו וסת' רוגן. חלק אמרו שהסדרה היא גרסה בוגרת ומציאותית של הסדרה המצוירת האהודה "אד, אדד ואדי".
הסדרה בנוסף זכתה לאחוזי צפייה גבוהים בערוץ קומדי סנטרל ונכון לחודש מאי בשנת 2015, היא הסדרה הכי נצפית בכל הזמנים בערוץ אחרי "סאות' פארק".
יהודה שרייר

יהודה שרייר (נולד ב-1956) הוא מוזיקאי ישראלי, שמנגן בגיטרה קלאסית.
יהודה שרייר נולד בארגנטינה, בגיל שנתיים הוא עבר עם משפחתו לאיטליה, ולאחר מכן עלה לישראל.
לאחר שרותו הצבאי, למד שרייר באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים אצל יוסי ירושלמי, ואחר כך הוא המשיך את לימודיו באנגליה. שם הוא למד אצל צ'ארלס רמירז, ובמשך תקופה קצרה של מספר שבועות, גם אצל אנדרס סגוביה.
בישראל הוא לימד נגינה על גיטרה והנחה הרכבים קאמריים באקדמיה למוזיקה בתל אביב ובאקדמיה למוזיקה בירושלים. כן, הקליט שרייר מספר אלבומי סולו ואלבומים עם הרכבים קאמריים. יהודה שרייר הופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הקאמרית הישראלית ועוד. הוא הופיע והוא מעביר כיתות אמן בישראל ובעולם.‬
בית הסוהר גבעון

בית הסוהר גבעון הוא בית סוהר במחוז מרכז של שירות בתי הסוהר. הוא שוכן ברמלה סמוך למתחם איילון. בית הסוהר הוקם במאי 2004, כלואים בו בעיקר אסירים פליליים השפוטים לעד 5 שנים, אסירים פליליים שנותרו להם 5 שנות מאסר או פחות ושוהים בלתי חוקיים. דירוגו הביטחוני הוא הנמוך ביותר. פועלות בו מסגרות חינוכיות, הכשרות מקצועיות וחוגים שונים. האסירים מועסקים בעבודות משק ובינוי בתוך בית הסוהר ומחוצה לו (ביחידות מחוז מרכז).
בית הסוהר גבעון מכיל כ-350 אסירים ומשרתים בו כ-140 אנשי סגל בהם אנשי מנהלה, ביטחון וטיפול.
באוקטובר 2015 נפתח בבית הסוהר אגף לקטינים לאסירים ביטחוניים, והוא מאכלס כ-60 בני נוער פלסטינים.
STS-96

מהלך המשימה

משימת STS-96 נועדה להביא ציוד ואספקה לתחנת החלל הבינלאומית במעבורת החלל דיסקברי. המעבורת, שכבר ביצעה עגינה בתחנת החלל מיר נועדה להיות המעבורת הראשונה המבצעת עגינה בתחנת החלל הבינלאומית.
במקור, השיגור תוכנן ל-20 במאי אך נדחה עקב נזק מברד שפגע במכל הדלק החיצוני על כן השיגור. לא היה אפשר לתקן את מכל הדלק החיצוני במיקומו על המשגר ונאלצו להחזיר את המעבורת לבדיקה. בדיקה העלתה יותר מ-650 סדקים. נעשה מאמץ כדי לצמצם את הסדקים כדי למנוע הצטברות של קרח על מכל הדלק (וחשש שחלק מהחומר המבודד יתנתק תוך כדי שיגור ויפגע במעבורת). ניסיון השיגור השני היה מוצלח והמעבורת המריאה ב-27 במאי.
ביום השלישי, המעבורת ביצעה עגינה לתחנת החלל. ג'ולי פאייט הייתה לקנדית הראשונה שהגיעה לתחנת החלל הבינלאומית. המעבורת התחברה ליחידת יוניטי האמריקאית.
במהלך הליכת חלל שנמשכה כ-7 שעות ו-55 דקות, התקינו האסטרונאוטים ג'רניגן ובארי שני מעצורי רגל ניידים חדשים שהתאימו גם למגפי החלל האמריקאים וגם למגפי החלל הרוסים. כמו כן הם התקינו את הזרוע הרובוטית האמריקאית. כמו כן, התקינו ג'רניגן ובארי מעקי בטיחות ותיקים עם כלים לסיוע הרכבות עתידיות של תחנת החלל.
הצוות העביר 1617 קילו של חומר כולל לבוש, שקי שינה, חלקי חילוף, ציוד רפואי, אספקה, כלי מתכת ו84 גלונים של מים אל החלק הפנימי של תחנת החלל. בנוסף לכך, האסטרונאוטים התקינו חלקים של מערכת מד מתח אלחוטי שיעזור לטכנאים לעקוב על האפקטים של הוספת מודלים לתחנת החלל במהלך הרכבה עתידית, ניקוי פילטרים ובדיקת גלאי עשן.
המעבורת סחבה עימה גם לווין מחקר של סטודנטים שעוקב אחר האטמוספירה של כדור הארץ בשביל ציוד הרישות הבינלאומי. בנוסף לכך, היא הביאה עימה עוד ניסוי שבודק את כוחות הרטט של החללית. ניסוי זה סיפק מידע על מידות טיסה של כוחות הרטט שפועלים בין המטען לחללית
המעבורת נחתה במרכז החלל קנדי ב-6 ביוני 1999 ב02:02:43 (UTC).סה"כ זמן שהות בחלל: 9 ימים ו-19 שעות.
מהלך חופשי ממוצע

בפיזיקה ובייחוד בתאוריה הקינטית ובפיזיקת מצב מוצק מהלך חופשי ממוצע של חלקיק (אטום, מולקולה, פוטון, פונון) הוא המרחק הממוצע שהחלקיק עובר בין התנגשויות עם חלקיקים אחרים. חישובי מוליכות קוונטית למשל במוליכים למחצה ובננואלקטרוניקה מתבססים על מושג יסודי זה.

דוגמאות ושימושים

יישום קלאסי של מהלך חופשי ממוצע הוא הערכת גודלם של אטומים או מולקולות.
יישום חשוב נוסף הוא הערכת ההתנגדות של חומר באמצעות המהלך החופשי הממוצע של האלקטרונים בו.
לדוגמה, עבור גל קול המתפשט בחלל סגור, המהלך החופשי הממוצע הוא המרחק הממוצע אותו עובר הגל בין החזרות סמוכות מקירות החלל.
נזה סוטרה

חברת האם "Naza"

קבוצת "Naza" (שם רשמי: "Naza Group of Companies") של חברות הוא קונצרן מלזי המעורב בסוגים רבים של עסקים החל ממודעות לחינוך. הקבוצה החלה לפעול בשנת 1975 כחברה למסחר מוטורי. מגזר המכוניות נותר המגזר החשוב ביותר עבור הקבוצה.
לקבוצה יש חטיבות עסקיות, כולל כלי רכב ואופניים, הפקה ממונעת, ייצור, פיתוח רכוש, מזון ומשקאות, אירוח, שירותי תחבורה, שירותי לימוזינה, חינוך כלי רכב, מטעים, הפצת סיגריות ושירותים לא פיננסיים.
הקבוצה נוסדה והונהגה על ידי איל העסקים המלזי "SM Nasimuddin SM Amin"  עד מותו ב-1 במאי 2008.

היצרן "Naza Automotive Manufacturing"

החברה הוקמה בשנת 2002 ובשנת 2003 החלה בנייתו של מפעל הייצור של קבוצת נזה. מפעל הייצור נבנה על שטח של 140 דונם של קרקע כולל מפעל הרכבה, שתי קומות משרדים, מסלול בדיקה, מגרשים עבור ספקים, חדרי לינה לאנשי הצוות מתקני נופש.
עד ספטמבר 2011 יוצרו 150,000 כלי רכב. מספר העובדים בשנת 2011 עמד על 1,000.
קבוצת PSA הצרפתית מחזיקה 56% ממניות החברה, ואת 44% הנותרים "Naza Group of Companies".
מימי קנדי

ביוגרפיה

קנדי נולדה בעיר רוצ'סטר שבניו יורק לננסי הלן ולדניאל ג'רלאד קנדי.
החלה ללמוד משחק בתיאטרון השחקנים הקהילתי שברוצ'סטר והופיעה כילדה בהצגה של אגאתה כריסטי.
לקנדי שני ילדים מנישואיה לשחקן לארי דילג.

תיאטרון

בשנת 1971 השתתפה במחזמר "גריז".

טלוויזיה

החלה את דרכה כשחקנית בשנת 1979 לצידה של השחקנית המצליחה סטוקרד צ'אנינג בסיטקום "סטוקרד צ'אנינג ברק חברים".
לאחר מכן הובילה לצידו של הקומיקאי האנגלי פיטר קוק את צוות השחקנים של הסדרה הקומית "שנינו".
בתחילת שנות ה-90 הופיעה בסדרת הדרמה "חזית הבית" בתפקיד רות' סלואן. 
קנדי התפרסמה בסוף שנות ה-90 בסדרה הקומית "דארמה וגרג"' בתפקיד אבי אונ'יל אמה ההיפית של הדמות הראשית דארמה (ג'נה אלפמן). משנת 2013 משחקת בסיטקום "ממי" ברשת CBS, בדמותה של מרג'ורי ארמסטרונג.

קולנוע

ב-1989 השתתפה בדרמה המשפחתית "פתאום הורים".
ב-1990 התפרסמה קנדי לראשונה בקולנוע בדרמה הקומית "רדיו חזק" בתפקיד מרלה אמו של שדרן הרדיו הפיראטי הצעיר מארק האנטר (כריסטיאן סלייטר).
בשנת 2009 שיחקה קנדי בקומדיה הפוליטית "בסוד העניינים" בתור סגנית מזכיר המדינה קארן קלארק.
ב-2010 השתתפה בקומדיה "אל תלחצי אני בדרך" בתפקיד אמה של סוזן הייגמן (מישל מונאהן).
בשנת 2011 הופיעה בסרטו המצליח של וודי אלן "חצות בפריס" בתפקיד הלן אמה השמרנית של אינז (רייצ'ל מקאדמס). בשנת 2012 שיחק בקומדיה הרומנטית "עד החתונה זה יעבור" לצד ג'ייסון סיגל ואמילי בלאנט.