google/wiki40b huggingface dataset:
יעקב גיל (ליפשיץ)

ביוגרפיה

גיל נולד ב-1908 בטבריה בשם יעקב ליפשיץ. למד בבית הספר "תלמוד תורה" ובישיבת "אור תורה" בעיר. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת עץ חיים בירושלים והוסמך לרבנות. באוניברסיטה העברית למד מקרא ובלשנות שפות שמיות וקלאסיות וקיבל תואר מוסמך במדעי הרוח בסוף 1940. בשנת 1942 קיבל תואר ד"ר על חיבורו "תולדות הדקדוק העברי, הפרשנות למקרא, והבלשנות העברית בימי הביניים".
בין השנים 1931–1933 עמד בראש ישיבת "אהל יעקב ודגל תורה" בטבריה והיה חבר בית הדין הרבני של העיר. לאחר מכן הוא מונה לרבהּ של נס ציונה, תפקיד בו שימש עד 1942. במקביל היה כותב מאמרים בנושאים שעמדו על הפרק, כמו המלחמה בספסרות וחיזוק שמירת השבת, נאם ברחבי ארץ ישראל והיה פעיל בתנועת "המזרחי".
בשנת 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה, הצטרף לוועדה לעידוד הגיוס לצבא הבריטי בנס ציונה. בשנת 1942 התנדב לצבא הבריטי ושירת כרב צבאי בדרגת סרן. תחילה שירת בארץ ישראל. מאוחר יותר, התמנה לתפקיד הרב הראשי של הבריגדה היהודית. בנובמבר 1945 הגיע לחופשה בארץ ישראל. לאחר המלחמה פעל בקרב שארית הפליטה באירופה. בתחילת 1946 ביקר במלטה ואצל יהדות לוב. 
במאי 1946 השתחרר מהצבא לאחר 4 שנות שירות. זמן קצר לאחר מכן הוציא ספר על הבריגדה. באמצע 1947 העיד בפני ועדת אונסקו"פ על הגיוס של יהודי ארץ ישראל לצבא הבריטי ועל מיעוט הגיוס של הערבים. באוגוסט 1947 השיב במכתב למלך אנגליה את אות ההצטיינות שקיבל במחאה על השבת עולי אקסודוס לגרמניה. באפריל 1948 עברת את שמו לגיל.
בסוף 1947 הקים את תנועת "אחדות העם" שנקרא גם "אחדות האומה" שדרשה לכונן מיד מדינה עברית ולהתחמש כדי להגן על המדינה מפני הערבים. אנשי התנועה הזהירו מנסיגה מהקמת המדינה והתריעו על מחדלים של הנהגת היישוב בבניין הכח הצבאי. גיל גם תקף את המפלגתיות ואת העובדה שכל שר מינה מאנשי מפלגתו לתפקידים ממשלתיים.
נציגי התנועה, שכללה גם את נחום סלושץ, פעלו ברחבי ישראל באסיפות עם וקראו לליכוד הכוחות של מפלגות המרכז והימין. בנובמבר 1948 התאחדה אחדות האומה עם הציונים הכלליים.
לאחר איומים בריצה עצמאית, גיל הוצב כנציג תנועת אחדות האומה במקום השישי של רשימת הציונים הכלליים בבחירות לאספת הנבחרים. במהלך כהונתו, בימי הכנסת הראשונה, היה חבר ועדת העבודה וועדת השירותים הציבוריים. על פעילותו בכנסת נכתב בבטאון הציונים הכלליים, הבוקר: "יעקב גיל הוא האיש שבעזרת קריאות ביניים וגם בשאילתות, הוא מצליף קו אור על נקודות שונות של המציאות שהמנגנון והנואמים הרשמיים מטילים עליהם איפול". לקראת הבחירות לכנסת השנייה לא שולב גיל שוב ברשימת הציונים הכלליים. בשנת 1952 החיה את פעילות "אחדות האומה" בביקורת על השמאל ועל הציונים הכלליים שלטענתו חלקו ביניהם את השלל בהנהגת המדינה. בהמשך הוציא עיתון בשם "חדשות סוף השבוע" מטעם מפלגתו החדשה, מפלגת האומה.
בשנת 1954 הוסמך כעורך דין והחל לעבוד במקצוע. החל משנת 1956 נדון על מספר עניינים שונים לשלילת רישיונו כעורך דין. ערעוריו של גיל לבית המשפט העליון נדחו. בנוסף, לקה גיל במחלה שזוהתה כפמפיגוס וטופלה בקורטיזון שגרמה לתופעות לוואי של אפתיה. בעקבות שלילת רישיונו כעורך דין, עבר גיל לחיפה ולימד בסמינר גורדון. במקביל היה פעיל בחברה לחקר המקרא בישראל ונתן הרצאות על נושאים מהתנ"ך בחיפה.
היה נשוי לצפורה לבית פוטרמן ואביהם של ישראל, חוה ועפרה.
נפטר ב-1990, בגיל 82.
דורון לנצט

קורות חיים

דורון לנצט סיים את לימודי התואר הראשון לכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים והמשיך ללימודי דוקטורט באימונולוגיה כימית במכון ויצמן למדע. לאחר השתלמות בארצות הברית, באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת ייל, חזר ארצה והשתלב בסגל מכון ויצמן למדע.
פרופסור לנצט היה בין מנהלי מרכז הידע הגנומי בישראל מטעם משרד המדע והוא חבר במועצת ארגון הגנום העולמי ובארגון האירופאי לביולוגיה מולקולרית.
מחקריו הגנטיים של פרופסור לנצט עסקו בין השאר במנגנון הריח באדם ובגילוי גנים למחלות תורשתיות, בהם גנים התורמים לסכיזופרניה וגנים השולטים בתגובה לתרופה לטרשת נפוצה. כן היה שותף לפיתוח בסיס נתונים מקיף לכלל הגנום האנושי ופיתח במחקריו מודל ממוחשב למוצא החיים על כדור הארץ. בשנת 2008 זכה בפרס לנדאו לגנטיקה של האדם ובאותה שנה התמנה לדירקטור בחברת קמהדע.
לנצט הוא בנו של משה לנצט פרופסור למיילדות וגינקולוגיה, ראש מחלקת יולדות בבית החולים קפלן, חוקר וסופר. דורון חי בתל אביב, היה נשוי לנויה לנצט, שחקנית ובמאית תיאטרון ולהם שתי בנות.
פורטיקו

פורטיקו (איטלקית Portico, מלטינית Porticus) הוא מבנה שער מקורה הנישא על ידי עמודים, המוליך אל דלת הכניסה או אל המבואה בבניין, ופעמים רבות הוא חורג מחזיתו של הבניין ונושא אופי של אכסדרה. הפורטיקו הופיע קודם לאדריכלות היוונית, אך זו, והאדריכלות הרומית לאחריה, עשו באלמנט אדריכלי זה שימוש נרחב, והורישו אותו למרבית סגנוני האדריכלות המערביים, ובמיוחד לאדריכלות הרנסאנס ולאדריכלות הנאו-קלאסית.
סוגים ייחודיים של פורטיקו הם הפרונאוס במקדש היווני, הנרתקס בכנסיות נוצריות מוקדמות או המבנה האופייני של הקלויסטר במנזרים.
טמרין משופם

מזון

טמרין זה כמו שאר מיני הטמרין אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים. את המין הזה טורפים נחשים (בעיקר בואה ואנקונדה), עופות דורסים (בעיקר ממשפחת הבזיים) ופרטים קטנים ממשפחת החתוליים.

מחזור החיים

הנקבה השלטת מתעברת כל 11 עד 20 חודשים. לאחר הריון של 140 עד 150 יום נולדים תאומים לא זהים. בניגוד לשאר מיני הטמרין, במין זה הנקבה מטפלת בגורים לאחר לידתם ולא הזכרים. הנקבות מגיעות לבגרות מינית לאחר 17 חודשים והזכרים לאחר 18 חודשים.
מין זה חי 20 שנה.

מקום מחיה

תת מין זה חי ביערות גשם ראשוניים ומשניים עד לגובה של 600 מטר מעל לגובה פני הים.
תת המין משופם חי באותו מקום חיות של תת-המין של טמרין חום-ראש (Saguinus fuscicollis fuscicollis). תת-המין פלוטו חי באותו מקום חיות של תת-המין טמרין חום-ראש אווילה-פירס (Saguinus fuscicollis avilapiresi), מלבד זאת נצפו קבוצות שמכילות פרטים משני מינים אלו כאשר תת-המין של טמרין משופם אחראי על ההגנה מצמרות העצים ותת-המין של טמרין חום-ראש אחראי על התקפות בקרקע ושל חיות מטפסות.

מצב שימור

כלל האוכלוסייה יציבה מלבד תת-מין פלוטו שאוכלוסייתו פוחתת, אולם כל תת-המינים אינם נמצאים בסכנה.
אנדרו דייוויס

חייו

דייוויס נולד באשרידג', הרטפורדשייר ולמד בקולג' המלכותי למוזיקה, קינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' (שם השתלם בנגינת עוגב) ואחר כך אצל פרנקו פרארה ברומא.
המשרה החשובה הראשונה שהחזיק הייתה כמנצח חבר של התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC משנת 1970. בשנת 1975 התמנה למנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית של טורונטו. הוא פרש מתפקידו בשנת 1988 אך נשאר קרוב אל התזמורת, כמנצח כבוד שלה.
בשנת 1988 התמנה דייוויס למנהל מוזיקלי של פסטיבל גליינדבורן, שם פגש את הסופרן ג'אנה רולנדי, שהייתה לאחר זמן לאשתו. דייוויס חזר ל-BBC בשנת 1989 כדי להתמנות למנצח הראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית, משרה בה החזיק עד 2000, כאשר פינה את מקומו לליאונרד סלטקין.
דייוויס היה למנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של האופרה הלירית של שיקגו בשנת 2000.
דייוויס מנצח על רפרטואר רחב ומגוון, אם כי הוא מייחס חשיבות מיוחדת למוזיקה בריטית בת זמננו. שמו נקשר במיוחד בזה של מייקל טיפט, הוא ניצח על הבכורה הבריטית של יצירתו "מסכת הזמן" ודרש להפיק את "נישואי קיץ" (שהוצגה בשנת 2005) כאשר הצטרף לאופרה הלירית של שיקגו. הקלטתו לאופרה "מסכת אורפיאוס" של  האריסון בירטוויסל זכתה לשבחי הביקורת.
מאז 2013 הוא משמש כמנצחה הראשי ומנהלה האמנותי של התזמורת הסימפונית של מלבורן.
מחלת אגירת גליקוגן מסוג 2

אבחון

אבחון המחלה הוא באמצעות בדיקת דם, שבה נבדקת רמת פעילות האנזים אלפא גלוקוזידאז חומצי. לעיתים מבוצעת בדיקה זו בתאים פיברובלסטים (מהעור) או בביופסיית שריר.

טיפול

בעבר הטיפול בחולים היה רק טיפול תומך, כגון עזרים לבעיות הנשימה ולקשיים המוטוריים. הומלצו גם שינויים בדיאטה, שכן חולים אלה סובלים מתת משקל ואף נזקקים לעיתים למכשירי הזנה עקב קשיים בבליעה. בשנת 2006 אושרה לראשונה תרופה למחלת אגירת גליקוגן מסוג 2. התרופה Alglucosidase Alfa, מהווה טיפול אנזימטי חליפי לחולים במחלה זו. Alglucosidase Alfa הוא האנזים האנושי אלפא גלוקוזידאז חומצי החסר בחולי מחלת אגירת גליקוגן מסוג 2. האנזים ניתן כעירוי לווריד פעם בשבועיים. במחקרים הקליניים לשם אישור התרופה נמצא כי הטיפול ב-Alglucosidase Alfa משפר באופן משמעותי את סיכויי ההישרדות ויכולת הנשימה העצמאית בילדים ואף נצפתה השפעה על הקטנת שריר הלב המוגדל בילדים אלה. במחקר שנעשה בחולים מבוגרים ניתן לראות כי מתן Alglucosidase Alfa גרם לשיפור יכולות ההליכה ותפקודי הריאות. Alglucosidase Alfa מפרק את הגליקוגן שנאגר בשריר, אולם קיימת חשיבות באבחון מוקדם ומתן טיפול שכן הצטברות הגליקוגן בשריר עשויה להיות בלתי הפיכה אם הגליקוגן נשפך החוצה מהליזוזום.
במשפחות בהן אובחנה המחלה ניתן לבצע אבחון גנטי לאיתור המוטציות הגנטיות וייעוץ טרום לידתי.
יהודה לייב גרונר

ביוגרפיה

נולד למשפחה המיוחסת מכמה צדדים לרבי שניאור זלמן מלאדי. למד בישיבת תומכי תמימים בניו יורק.
ב-1949 מינה אותו הרב מנחם מנדל שניאורסון (שעדיין לא מונה אז לאדמו"ר) לעוזרו בהוצאת ספרים קה"ת. כאשר מונה הרב שניאורסון למנהיג חסידות חב"ד, מונה גרונר לאחד ממזכיריו. בט"ו באלול ה'תשי"ד (פברואר 1954) נישא ליהודית למשפחת גורביץ, ומסדר הקידושין היה הרבי מלובביץ'.
במהלך השנים עברה מרבית חליפת המכתבים של הרבי דרך גרונר ודרך עמיתו למזכירות, הרב בנימין קליין. יש הטוענים שגרונר היה גם אחראי מטעם המזכירות לקשרים עם משטרת ניו יורק וגורמי ממשל אמריקניים נוספים]. בשנת ה'תשמ"ח 1988 היה גרונר עד בעת כתיבת אחת מצוואותיו של הרבי, שבה הפקיד את מזכירו יהודא קרינסקי על עזבונו ועל מוסדות החסידות, ללא הותרת תפקיד לגרונר. בשנותיו האחרונות של הרבי פרצה מחלוקת בסביבתו בשאלה האם לאשפזו בבית חולים או להשאירו בביתו. גרונר הוביל את מחנה מצדדי העמדה השנייה, וקרינסקי הוביל את מחנה מצדדי העמדה הראשונה.
גם לאחר פטירת הרבי מחב"ד, נותר גרונר דמות בולטת בחסידות.
עיבוד קולנועי

עיבוד קולנועי או אדפטציה קולנועית הוא התהליך של יצירת סרט קולנוע על סמך יצירה אמנותית קיימת קודמת כגון רומן, סיפור קצר, מחזה, קומיקס, סדרת טלוויזיה ואף סרט אחר. על בסיס היצירה נכתב תסריט ומופק סרט, המהווה יצירה נגזרת. בפרס האוסקר קיימת קטגוריה נפרדת לתסריט מעובד. 
עבור תסריט מעובד מוענק פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.

היסטוריה

כמה מן הסרטים הראשונים שהופקו התבססו על עיבוד, למשל סרטם של האחים לומייר "פאוסט" מ-1896 שהשתמש במספר סצנות קצרות מתוך המחזה הגדול של גתה, "אוהל הדוד תום" מ-1902 של אדווין ס. פורטר של סמך הרומן של הרייט ביצ'ר סטו ו"מסע אל הירח" מאותה שנה, על סמך ספרו של ז'ול ורן. כולם סרטים אילמים.
שנה אקדמית

שנה אקדמית היא פרק הזמן שבמהלכו מתקיימים לימודים במוסדות להשכלה גבוהה.

השנה האקדמית בישראל

השנה האקדמית במוסדות להשכלה גבוהה בישראל מתחילה בדרך כלל בחודש אוקטובר (לאחר סיום חגי תשרי) ומסתיימת בחודש יוני או ספטמבר. במהלך הסמסטרים חלות חופשות לימודים קצרות בהתאם לחלק ממועדי ישראל.
מרבית המוסדות מחלקים את השנה האקדמית לשלושה חלקים הנקראים סמסטרים.
החלק הראשון הנו סמסטר חורף החל בקירוב מאוקטובר ועד ינואר. מיד עם סיומו נערכת חופשת סמסטר בת כחודש ובה נערכות בחינות הסיום לקורסים.
החלק השני הנו סמסטר אביב החל בקירוב ממרץ ועד יוני. מיד עם סיומו נערכת חופשה בת כחודש ובה נערכות בחינות הסיום לקורסים. 
החלק השלישי הוא סמסטר קיץ שחל בקירוב מיולי ועד ספטמבר. חלק זה הנו חובה רק לחלק מהסטודנטים לרבות הלומדים במסלול לימודי ערב שמחויבים בהשלמות בקורסי חובה. בנוסף אליהם רשאים ללמוד בו גם שאר הסטודנטים מקצועות בחירה על פי בחירתם. עם סיומו נערכות בחינות סיום לקורסים לרוב לפני חגי תשרי. 
בעבר נהגה במוסדות מסוימים בישראל (כמו באוניברסיטה העברית) שיטת הטרימסטרים (ראו להלן).
קבקה

קבקה (Kabaka) הוא כינויו של מלך בוגנדה, בעבר ממלכה עצמאית וכיום אחת הממלכות המסורתיות באוגנדה שבמזרח אפריקה. לפי מסורות שבט הבגנדה שלטו בממלכה שני מלכים - האחד רוחני והשני מנהיג פיזי, בשר ודם.
המלך הרוחני מיוצג על ידי אותות מלכות - התופים המלכותיים. המלך הרוחני נקרא "מוג'אגוזו" ויש לו ארמון, משרתים, שומרים ושאר סממני מלכות. המלך הפיזי חייב לבצע מספר טקסי מעבר על התופים המלכותיים לפני שניתן להכריז עליו כמונרך של ממלכת בוגנדה. תואר הקבקה אינו עובר לבנו הבכור של המלך המכהן, אלא לאחד מבניו האחרים, לפי בחירתו של המלך ובהמלצתה של מועצה מיוחדת. זהות היורש אינה ידועה ברבים והיא נחשפת רק עם מות המלך.
בעת היוולדם של נסיך או נסיכה במשפחת המלוכה, נבחרים מתופפים מאחד מענפי השבט, אשר מתופפים על התופים המלכותיים. זוהי הדרך המסורתית להעברת ההודעה על הולדתו של צאצא חדש במשפחה המלכותית. טקס דומה קורה עם מותו של מלך מכהן. לפי תרבות הבגנדה המלך אינו מת, אלא אובד ביער. בתוך הקברים המלכותיים, דוגמת קברי מלכי בוגנדה בקסובי וקברי וומאלה, נגלית למלך הכניסה אל היער. לכן לא נהוג בקברי המלכים להסתכל מעבר לכניסה אל הקבר.
בתקופה שקדמה לקולוניאליזם החזיק הקבקה בסמכויות ריכוזיות, מעבר למקובל בממלכות אפריקאיות שבטיות, ועמד בראש הירארכיה נוקשה ומוגדרת היטב. בסוף המאה ה-19 נכנסה בוגנדה תחת אזור ההשפעה של האימפריה הבריטית. הבריטים הותירו על כנו את מוסד הקבקה, ואף העניקו לו השפעה מחוץ לגבולות בוגנדה, אבל בד בבד הפחיתו מעצמאותו, התערבו בענייניה הפנימיים של הממלכה ואף היגלו למספר שנים את הקבקה מואנגה השני שהוביל מרד נגד בריטניה.
לקראת שחרורה של אוגנדה מן השלטון הקולוניאלי הבריטי, ובשנים הראשונות לעצמאותה, היה מעמדו של הקבקה אחד הנושאים המרכזיים שבמחלוקת באוגנדה. הארץ נקרעה בין בני בגנדה, שהיו ברובם חסידי המלך, לבין בני עמים אוגנדים אחרים, שהתנגדו למרות הבגנדה ולמלוכה. הקבקה אדוארד מוטסה השני מונה, במקביל לכהונתו כקבקה, גם כנשיאהּ הראשון של אוגנדה כולה, כצעד של פשרה, אך השלטון המרכזי פעל בעקביות כדי להפחית במעמדו. ב-1966 הותקף ארמונו על ידי צבא אוגנדה וכעבור שנה ביטל השלטון המרכזי לחלוטין את מעמד הממלכות המסורתיות, ובהן בוגנדה, ב-1967. ב-1993 הוחזרה המלוכה באופן רשמי, אך כיום אין למלך סמכויות חוקיות ממשיות אלא מעמד סמלי וטקסי בלבד, ומידת השפעתו מהווה עדיין מוקד לחיכוך עם השלטון האוגנדי. הקבקה הנוכחי הוא רונלד מואנדה מוטבי השני (Ronald Muwenda Mutebi II).
מוניקה סוצ'קו

קריירה

בשנת 2007 זכתה סוצ'קו במקום הראשון בטורניר נשים בינלאומי בבאקו, שבו גברה על אלופת העולם, אנטואנטה סטפנובה. ב-2009, זכתה ב-Arctic Chess Challenge בטרומסה, על אף שהדירוג ההתחלתי שלה היה במקום ה-16, ואילו בעלה, שדורג במקום הראשון בתחילת התחרות, סיים במקום ה-13. במרץ 2010 זכתה במדליית ארד באליפות אירופה לנשים בשחמט, לאחר שהביסה את ילנה דמבו ואת מארי סיבג. בשנת 2011 השתתפה בנבחרת הנשים הפולנית באליפות אירופה בשחמט לקבוצות, וזכתה עמה במדליית כסף.
נעמי בלומנטל

ביוגרפיה

בלומנטל נולדה כנעמי גרינבאום בביצרון. עם סיום שירותה הצבאי בנח"ל למדה לימודי משחק בבית צבי, בית הספר לאמנויות ברמת גן, וסיימה את המחזור החמישי (1967). היא שיחקה בתיאטראות "הבימה", "האהל", "החאן הירושלמי" ותיאטראות נוספים. בעקבות נישואיה עברה לבאר שבע, ונמנתה עם ראשוני התיאטרון העירוני. השתתפה בתפקידים משניים בסרטי הקולנוע "אבו אל בנאת" (1973) ו"יהלומים" (1975). במקביל החלה בפעילות שטח פוליטית.
נבחרה לראשונה לכנסת ה-13 בשנת 1992, וכיהנה בכנסת ברציפות ב-4 כנסות עד שנת 2006. בין תפקידיה: יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה, יו"ר ועדת העלייה והקליטה, וסגנית שר התשתיות.
ב-13 בפברואר 2006 הורשעה בבית משפט השלום בתל אביב בשוחד בחירות, הדחת עדים ושיבוש מהלכי משפט, על מימון לינתם של 12 חברי מרכז הליכוד במלון שרתון סיטי טאוור לפני ההצבעה בבחירות הפנימיות בליכוד לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה. במהלך חקירתה בחרה בלומנטל לנצל את זכות השתיקה; עקב כך פיטר אותה ראש הממשלה, אריאל שרון, מתפקידה כסגנית שר. ב-14 במרץ 2006 ניתן גזר הדין, ובלומנטל נשלחה ל-8 חודשי מאסר בפועל ו-10 חודשים על תנאי, וחויבה בקנס של 75 אלף ש"ח. כמו כן נקבע כי יש קלון בעבירות. לאחר שערערה על הרשעתה ועל העונש (אחר כך חזרה בה מהערעור על ההרשעה), דחה בית המשפט המחוזי בתל אביב את ערעורה והשאיר את עונש המאסר שלה על כנו. השופטים הסכימו לדחות את תחילת ריצוי העונש בחודשיים.
בעקבות הרשעתה, ולאחר פטירת בעלה, נפתח מסע ציבורי למתן חנינה לבלומנטל. נשיא המדינה לשעבר, יצחק נבון, חברי הכנסת בעבר ובהווה, ילדיה של בלומנטל ופרקליטה, פרופ' אריאל בנדור, פנו אל ממלאת מקום נשיא המדינה ויו"ר הכנסת, דליה איציק, בקריאה להמתיק את העונש, ולהמיר את המאסר בפועל בעבודות שירות. נשיא המדינה, שמעון פרס, נענה לבקשה בסמוך לבחירתו, והמתיק ב-17 ביולי 2007 את עונשה כך שתרצה עבודות שירות במקום מאסר בפועל.
על אף שהצליחה בבחירות המקדימות בליכוד להיבחר למקום 18 ברשימת המפלגה לבחירות לכנסת השבע עשרה, לא נבחרה בלומנטל לכנסת השבע עשרה עקב מספר המנדטים הנמוך בו זכתה המפלגה.
נעמי בלומנטל היא אלמנתו של פרופ' מיכאל בלומנטל, מנתח עיניים בכיר, אם לשלושה ילדים ולשתי בנות שהמשפחה אימצה באופן בלתי פורמלי. מתגוררת בשכונת רמת אפעל שברמת גן.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת ובבחירות לכנסת העשרים ושתיים שובצה בלומנטל במקום סמלי לקראת סוף רשימת הליכוד.
פיום

היסטוריה

מרכז הפולחן לאל התנין המצרי סובק במצרים העתיקה היה בעיר שדייט ששכנה באזור פיום. בתקופה מאוחרת יותר כונתה העיר על ידי היוונים "קרוקודילופוליס" כדי לציין פולחן זה. אזכור ראשון לפולחן סובק נמצא בכתבי הפירמידה ומיוחס לתקופת הממלכה הקדומה לשושלות ה-5 וה-6 (2,200-2,500 לפנה"ס). העיר הגיעה לשיא פריחתה בתקופת השושלת ה-12 (1795-1985 לפנה"ס). תחילה הרחיבו אמנמחת הראשון וסנוסרת הראשון את מקדש סובק שהיה קיים במקום. סנוסרת השני הקים במקום פירמידה ואמנמחת השלישי בנה מבנים רבים נוספים, ביניהם, מקדש נוסף לסובק ואת הפירמידה של חווארה. מעמדה של העיר ירד בתקופת הממלכה החדשה ופריחה מחודשת של העיר ושל האזור הגיעה רק בזמנו של בית תלמי.
שם העיר שונה במאה ה-3 לפנה"ס על ידי תלמי השני ל"ארסינואה" לכבוד ארסינואה השנייה שהייתה אחותו וגם אשתו. כפי שהיה בתקופות קודמות, גם בתקופה ההלניסטית היה המקום מרכז של דיג וחקלאות וגודלו בו דגנים, ירקות, תאנים, זיתים, כרמים וגנים לנוי שהתחרו בגניה של אלכסנדריה. באותה תקופה הגיעו לאזור פיום מיעוטים אתניים רבים. חלקם העיקרי היו יוונים ומקדונים, ותיקי צבא תלמי, להם הוענקו אדמות באזור, אך גם יהודים, שומרונים, פרסים, ערבים, סורים ותראקים הגיעו לאזור.
עם קרב אקטיום ב-31 לפנה"ס, שסימן את קיצה של השליטה ההלניסטית במצרים, החל תהליך דעיכה במעמד אזור פיום ואיתו במעמד העיר. בסוף המאה ה-4 לספירה עברה מצרים לשליטת ביזנטיון והנצרות הקופטית התפשטה באזור פיום. במשך השלטון הערבי והעות'מאני סבל האזור מהזנחה והתדרדרותו נמשכה. בשנים 1798-1801 היה אזור פיום זירת קרבות בין מצביאו של נפוליון, לואי שרל אנטואן דסא  ובין אחד משליטיה הממלוכים של מצרים, מורד ביי. לאחר הסתלקות הצרפתים השתלט על מצרים מוחמד עלי. אולם בספטמבר 1806 נכבשה העיר פיום על ידי הממלוכי יאסין ביי שטבח בתושביה על תמיכתם במוחמד עלי. שליטתו נמשכה ארבע שנים עד אשר כבש מוחמד עלי מחדש את העיר.
מימיו של מוחמד עלי החל אזור פיום, ואיתו העיר, להתפתח מחדש. פשיטות השבטים הנודדים נפסקו בעזרת מינויים פוליטיים והענקת אדמות חקלאיות. מפעלי המים שוקמו והחקלאות החלה להתפתח שוב. השלטון הבריטי במאה ה-20 המשיך בפיתוח בדרך של סלילת מסילות ברזל ובניית מחנות צבאיים סביב לעיר שנועדו להגן מפני פשיטות של סנוסים. הפיתוח נמשך גם לאחר שמצרים קיבלה את עצמאותה בדרך של הקמת קואופרטיבים חקלאיים, חשמול האזור ופתוח ענף התיירות הנשען על האתרים הארכאולוגים הרבים שבאזור.

העיר המודרנית

בפיום יש מספר שווקים ובתי מרחץ ומסגדים רבים. תעלת בחר יוסף, המקשרת את אזור פיום עם הנילוס, עוברת בתוך העיר ועל גדותיה ניצבות שורות בתים. את התעלה חוצים שני גשרים. באחד מהם, הבנוי על שלוש קשתות, עובר הרחוב הראשי של העיר ועל השני, הבנוי על שתי קשתות, ניצב מסגד קאטביי. תלי עפר מצפון לעיר מציינים את ארסינואה הקדומה.
מוחמד ולד עבד אל-עזיז

ביוגרפיה

אל עזיז נולד ב-20 בדצמבר 1956 במאוריטניה כשהייתה תחת שלטון צרפתי. בשנת 1977 הוא הצטרף לאקדמיה הצבאית במקנס שבמרוקו. מלימודיו באקדמיה הצליח אל-עזיז להתקדם בדרג הצבאי. ביוני 2003 ובאוגוסט 2004 היה ממדכאי ניסיונות להפיכה במדינה. בשל כך, זכה אל-עזיז לאותות ועיטורים.
ב-3 באוגוסט 2005 הפיל אל-עזיזי (יחד עם אישי צבא נוספים) את שלטונו של מעאוויה ולד סידאחמד טאייע. אל-עזיזי ואנשיו תוארו על ידי אקדמאים מערביים כקבוצה לאומנית, נאצריסטית, חילונית ופאן-ערבית. ב-30 באוגוסט 2007 התמנה אל-עזיז לרמטכ"ל מאוריטניה ובסוף פברואר 2008 מונה גם לשליחו האישי של הנשיא למלך מרוקו מוחמד השישי.
למרות יחסיהם הטובים, אל-עזיז והנשיא החלו להסתכסך ביניהם במאי 2008. כשלושה חודשים לאחר מכן פוליטיקאים שונים החלו לעזוב את מפלגת השלטון. ב-6 באוגוסט אל-עזיז הוביל הפיכה נוספת. באותו היום הצבא תפס את הנשיא, ראש הממשלה ושר הפנים בבירה נואקשוט. ב-7 באוגוסט הוכרז כי שלטונו של הנשיא פסק, וכי כעת השלטון בידי מועצה בת 11 חברים כשאל עזיז בראשה. לפי ההכרזה, מועצה זו תפעל עד בחירות שיתקיימו בהקדם. המערב (ובמיוחד צרפת) גינו בחריפות את ההפיכה. בשבועות שלאחר ההפיכה אל-עזיז שוחח רבות עם מנהיגים זרים והתראיין לתקשורת הבינלאומית בניסיון להסביר את הלגיטימציה החוקית כביכול של ההפיכה. בסופו של דבר המועצה העליונה של המדינה הורכבה כולה מאנשי צבא, דבר שעורר ביקורת רבה. ב-13 באוגוסט הפרלמנט אישר את ההפיכה ואת ממשלתו החדשה של אל-עזיז.
בחודשים שלאחר ההפיכה, מרוקו, סנגל ולוב הכריזו על תמיכה במשטר החדש, בעוד ששלטון אלג'יריה התנגד להפיכה בחריפות וניסה לגייס למטרה זו את האיחוד האפריקאי שבסופו של דבר אכן גינה את אל-עזיז והטיל כמספר סנקציות על הממשל החדש. ארצות הברית גינתה את ההפיכה וטענה כי הפיכה זו הייתה בלתי חוקית. ממשלתו של אל-עזיז הבטיחה שתנהל בחירות הוגנות בשנה שלאחר ההפיכה ואל עזיז עצמו הכריז על מועמדות לתפקיד נשיא המדינה ולכן התפטר מתפקידו כנשיא הזמני. מפלגות האופוזיציה סירבו בתחילה להשתתף בבחירות מתוך טענה שהן יזויפו ממילא.
בבחירות לנשיאות, שהתקיימו ב-18 ביולי 2009 אל-עזיז ניצח עם כ-52.58% מהקולות, ולכן התפטר ממפלגתו. הוא הושבע לתפקיד באופן רשמי ב-5 באוגוסט. ב-13 באוקטובר 2012 אל-עזיז כמעט נרצח. ישנן מחלוקות (כתוצאה מדיווחים סותרים) האם תקרית הירי הייתה התנקשות מתוכננת (ואם כן- לא ברור מי ביצע אותה) או תאונה. בסופו של דבר אל עזיז הובל לבית חולים ושם הבריא.
קארלה גוג'ינו

ביוגרפיה

קרלה גוג'ינו נולדה בסרסוטה, פלורידה. אביה אורתודנט. הוריה נפרדו כשהייתה בת שנתיים, והיא העבירה את ילדותה בין פלורידה לקליפורניה. בראיון תיארה את ילדותה: "גרתי באוהל אינדיאני בצפון קליפורניה, ובוואן בעיירה ביג סור. עם אבא שלי גרתי בבית יפהפה עם בריכת שחייה ומגרש טניס והיינו טסים לאירופה בקיץ. אז אני מרגישה כאילו היו לי שתי ילדויות". בנערותה עבדה כדוגמנית, והלכה לסדנאות משחק בעצתה של דודתה, המנחה של עשינו עסק. שוחררה מאפוטרופסותם של הוריה בתמיכתם כשהייתה בת 16.

קריירה

קריירת המשחק של גוג'ינו מסוף שנות השמונים עד אמצע שנות התשעים כוללת הופעות בסדרות הצלצול הגואל, אלף, דוגי האוזר, מי הבוס? ושנות הקסם.
כיכבה בסרט הקומדיה הרומנטית "Son in Law"‏ (1993), והופיעה בווידאו קליפ של להקת בון ג'ובי לשיר "Always"‏ (1994).
ב-1996, גוג'ינו גילמה את מושא אהבתו של מייקל ג'יי פוקס בסדרה ספין סיטי, ושנה לאחר מכן הופיעה בסרט "Lovelife". ב-1998 כיכבה בסרטו של בריאן דה פלמה, עיני נחש, והופיעה בסרט "Judas Kiss" שאותו גם הפיקה. שיחקה את הדמות ד"ר ג'ינה סימון בעונה האחרונה של הסדרה "שיקגו הופ" (1999-2000).
ב-2001 גילמה את אם המשפחה אינגריד קורטז בסרט הראשון בסדרת סרטי "ספיי קידס" מאת הבמאי רוברט רודריגז (היא הופיעה בשני הסרטים הבאים בסדרה ב-2002 ו-2003). באותה שנה שיחקה בסרטו של ג'ט לי "האחד".
שיחקה בשתי סדרות טלוויזיה קצרות ימים: בסדרת הפשע "קארן סיסקו"‏ (2003) לצד רוברט פורסטר ושודרה בABC ובסדרת המדע הבדיוני "על הסף" (2005) ששודרה בCBS. ב-2005 הופיעה בתור לוסיל בעיבוד הקולנועי לספרו של פרנק מילר "עיר החטאים". שנה לאחר מכן הופיעה בסרט "לילה מוטרף במוזיאון".
גוג'ינו הופיעה בהצגת התיאטרון "After the Fall". ב-2006 הופיעה בהצגת האוף ברודוויי מאת טנסי ויליאמס "פתאום, בקיץ האחרון".
גוג'ינו שיחקה את אמנדה, סוכנתו של וינסנט צ'ייס, בסדרת הכבלים "הפמליה" ושיחקה את התפקיד הנשי הראשי במותחן "רצח מוצדק".
גוג'ינו כיכבה בתפקיד אבי בהצגה "Desire Under the Elms" מאת יוג'ין או'ניל בין ה-17 בינואר ל-17 בפברואר ב"תיאטרון גודמן" בשיקגו. צ'ארלס אישרווד מניו יורק טיימס שיבח את הופעתה: "גברת גוג'ינו מציגה עומק ומגוון ביטוי ואני לא יכול לדמיין שום שחקנית אחרת שתעשה את הדמות בכזו אמינות. היא פשוט נהדרת". במהלך שלושת החודשים הראשונים של 2009, הופיעה בשלושה סרטים: במותחן "התאום", בעיבוד הקולנועי לספרו של אלן מור "השומרים" בו שיחקה את סאלי יופיטר ובסרט ההרפתקאות המחודש "המירוץ להר המכשפות" בו שיחקה לצד דוויין ג'ונסון. "נשים מסובכות".
ב-2011 גוג'ינו שיחקה את מאדאם ורה גורצקי בסרט האקשן-פנטזיה "סאקר פאנץ".
ב-2017 שיחקה בסרט ההרפתקאות "המקום בינינו".
ב-2018 שיחקה בסדרה "מי מתגורר בבית היל".
ב-2019 החל לככב בסדרת הפשע "ג'ט" בתפקיד דייזי "ג'ט" קוולסקי.
פרנק מילבורן

תחילת דרכו

מילבורן נולד בעיר יאספר במדינת אינדיאנה שבארצות הברית ב-11 בינואר 1892. הוא למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית, ונכנס כלוטננט לצבא ארצות הברית ב-1914, והוצב ברגימנט החי"ר ה-5. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא הוצב באזור תעלת פנמה ולפיכך לא לקח חלק פעיל בקרבות. ב-1 באוגוסט 1934 הוא הוצב כמדריך צבאי, וב-24 בדצמבר 1935 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-21 באוגוסט 1938 הוא מונה למפקד רגימנט החי"ר ה-29, והחזיק בתפקיד עד 3 ביולי 1940, עת הוצב במטה הדיוויזיה ה-8. ב-18 במאי 1941 מונה למפקד רגימנט החי"ר ה-11, וב-2 ביוני של אותה שנה הועלה לדרגת קולונל.

לאחר המלחמה

ביולי 1945 פורק הקורפוס ה-21, ובמשך חודש אחד, מאוגוסט עד ספטמבר 1945 פיקד מילבורן על הארמייה השביעית. ב-6 בנובמבר של אותה שנה מונה כמפקד הקורפוס ה-5 והחזיק בתפקיד עד מאי 1946. ב-1 ביוני של אותה שנה מונה כמפקד הדיוויזיה ה-1 שהוצבה בגרמניה, וב-31 במאי 1949 מונה לסגן המפקד הכללי של כוחות הצבא האמריקאי באירופה, והועלה לדרגת לוטננט גנרל. באוגוסט 1950 פיקד לזמן קצר על הקורפוס ה-9, ובספטמבר של אותה שנה הועבר לפקד על הקורפוס ה-1 אשר לחם במלחמת קוריאה כחלק מהארמייה השמינית. הוא פיקח על הפלישה לקוריאה הצפונית באוקטובר של אותה שנה, וכאשר ב-23 בדצמבר נהרג מפקד הארמייה וולטון ווקר, שימש מילבורן כמחליפו במשך יומיים. הוא פיקד על הקורפוס ה-1 עד יוני 1951, וב-1952 פרש מהצבא.
הוא נפטר בעיר מיזולה במדינת מונטנה ב-25 באוקטובר 1962 בגיל 70.
אליפות ברית המועצות בכדורסל גברים

היסטוריה

האליפות נערכה החל מ-1934 ונערכה ברציפות עד 1991, למעט הפסקה בשנים 1941-1943 עקב הפלישה הנאצית לברית המועצות. כבר ב-1923 נערכה אליפות ברית המועצות בכדורסל, אך לאור המחלוקת על התוצאה הוא לא נחשב רשמית בספירה הרשמית.
עד לשנת 1937 התקיימה אליפות במסגרת תחרויות בין נבחרות הערים. בשנים 1956, 1959, 1963, 1967 האליפות התקיימה במסגרת משחקי עמים של ברית המועצות ולכן השתתפו בה נבחרות הרפובליקות ולא מועדוני כדורסל.