google/wiki40b huggingface dataset:
האגודה היהודית לתרבות

האגודה היהודית לתרבות (בגרמנית: kulturbund deutscher juden; ביידיש: יידישער קולטורבונד) הייתה גוף שפעל בקרב יהודי גרמניה, תחת המשטר הנאצי, בשנים 1933-1941, בתחומי התרבות והאומנות.

רקע

בעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933, אשר הובילה בהמשך לפיטוריהם של אלפי אמני במה ומוזיקאים יהודים, התפתחה יוזמה להקמת אגודה יהודית שתפעל בתחומי התרבות והאומנות. הוגי הרעיון היו הבמאי קורט באומן וקורט זינגר (1885-1944), מוזיקאי ורופא אשר כיהן בין היתר גם כמנהל האופרה של ברלין. זינגר, עמד בראש האגודה בשנותיה הראשונות, צירף לצוות ההקמה של האגודה את יוליוס באב כמומחה לתיאטרון ואת ורנר לוי כאיש לוגיסטיקה ומנהל.
לאחר התדיינות עם מנהיגי הקהילה היהודית פנו זינגר ובאומן אל השלטונות הגרמניים, אשר מצידם מינו את הנס הינקל, עסקן תרבות נאצי ותיק, לתפקיד המפקח על האגודה מטעם הממשל הגרמני.

פעילות האגודה

באוקטובר 1933, החלה האגודה את פעילותה התרבותית בהעלאת המחזה "נתן החכם" על בימת התיאטרון של האגודה. במקביל החלו להופיע תזמורת סימפונית, להקת אופרה ולהקת בידור והועלה מערך הרצאות בנושאים שונים בתחום התרבות. בשנה זו עמד מספר החברים באגודה על 18,000 אנשים, מתוך 180,000 אלף חברי הקהילה היהודית בברלין.
במקביל לייסוד האגודה בברלין, החלו לקום ברחבי גרמניה אגודות תרבות אזוריות ומקומיות. מבין האגודות הבולטות שהקימו ניתן למצוא את האגודה של קלן, שקיימה בימת תיאטרון קבועה, ואגודת פרנקפורט, שהתזמורת הסימפונית שלה הופיעה באזורים שונים ברחבי גרמניה.
באפריל 1935, עמד מספר החברים על 70,000 שלקחו חלק פעיל בכ-36 אגודות תרבות ברחבי המדינה. האגודות השונות התאגדו תחת ארגון גג אחד שנקרא "האיגוד הארצי של אגודות התרבות" (Reichsverband der Jüdischen Kulturbünde). התארגנות האגודות במסגרת מאוחדת, איפשרה ניהול אפקטיבי יותר של המשאבים הקיימים ועלתה בקנה אחד עם האינטרסים של הממשל הגרמני. בשנה זו, לאור דרישה של הגסטפו, הוסר הכינוי "יהודים גרמנים" משם האגודה.
לאחר פרעות נובמבר 1938 ואירועי ליל הבדולח, נמסרה לארגון הגג האחריות על כל פעילויות היהודים בתחום התרבות, לרבות הוצאות הספרים המעטות שלא נסגרו ומערכת העיתון היחיד שעדיין הותר פרסומו על ידי השלטונות.
ב-11 בספטמבר 1941, הורה הגסטפו על סגירת האגודה, למעט מחלקת ההוצאה לאור אשר הוטמעה בהתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה.
בסך הכל, היו לאגודות התרבות השונות  ארבע בימות תיאטרון (הבימה הראשית בברלין, בימת תיאטרון נוער בעיר והבימות בערים קלן והמבורג), ארבע תזמורות סימפוניות, שתי להקות אופרה (שתיהן בברלין), מקהלות שונות, שהבולטת ביניהן הייתה מקהלת מנהיים אשר כללה למעלה מ-1000 זמרים.

שינוי בגישה התרבותית

החל מראשיתה, התלבטו ראשי האגודה בנוגע לשאלת התוכן היהודי של הפעילות התרבותית. מחד, עלתה הטענה כי יש לתת ביטוי בולט לתרבות הגרמנית. מנגד, ובמיוחד עם ההחרפה בעוינות כלפי היהודים והצורך להתגונן מפני השחיקה הנפשית שנגרמה, ראו אחרים את פעילות האגודה כמכשיר להעמקת המודעות והמורשת היהודית ולשידוד מערכות רוחני. גישה זו הפכה רלוונטית יותר במרוצת השנים, עם הטלת איסור על יהודים בשימוש באוצרות התרבות הגרמנית ובמשאביה. 
החל משנת 1936 ועד הפסקת הפעילות של האגודה בשנת 1941, נעשו מאמצים לשילוב תכנים ויצירות של יהודים בהצגות התיאטרון, במיוחד ממזרח אירופה ומארץ ישראל.
שארם א-שייח'

היסטוריה

בעבר הייתה שארם א-שייח' כפר דייגים, מאוחר יותר הייתה לנמל חשוב ולבסיס של הצי המצרי. המקום נכבש על ידי צה"ל בנובמבר 1956, במסגרת מבצע קדש. עם נסיגת צה"ל מחצי האי סיני בינואר 1957 הוחזרה גם שארם א-שייח' לשליטת מצרים.
המקום נכבש שנית על ידי צה"ל בשנת 1967, במסגרת מלחמת ששת הימים. ראשון הגיע למקום כוח של חיל הים הישראלי, שיצא מאילת בפיקודו של אל"ם אברהם בוצר, והשתלט על שארם א-שייח' ללא קרב, לאחר שהמקום ננטש על ידי המצרים.
בימי השלטון הישראלי כללה שארם א-שייח' רצועת החוף מראס נצרני בצפון עד ראס מוחמד בדרום. במקום הוקמו בסיסי צה"ל אחדים: שדה אופיר- בסיס חיל האוויר הישראלי (כנף 29), ששימש גם כשדה תעופה אזרחי, בסיס חיל הים הישראלי שכלל יחידה של שייטת 13, וכן יישוב בשם אופירה. על אחיזת צה"ל במקום אמר שר הביטחון, משה דיין, "טוב שארם א-שייח' בלי שלום מאשר שלום בלי שארם א-שייח'".
במלחמת יום הכיפורים נמנה אזור שארם א-שייח' עם הראשונים שהותקפו על ידי המצרים. מיד עם פרוץ המלחמה (יום שבת, 6 באוקטובר, בשעה 2 בצהריים) נערך בזירת שארם א-שייח' במקום קרב האוויר הראשון במלחמת יום הכיפורים. בהמשך אותו יום הותקפה יב"א 528 שבהר צפרא.
מבצע יונתן לחילוץ בני הערובה שנחטפו לאנטבה החל ב-3 ביולי 1976 עם המראתם משארם א-שייח' של ארבעה מטוסי הרקולס של חיל האוויר שהובילו את כוח החילוץ ונועדו להוביל חזרה את החטופים.
ב-25 באפריל 1982, במסגרת השלב האחרון של הנסיגה מסיני, על פי הסכם השלום עם מצרים, הוחזרה שארם א-שייח' לשליטת מצרים. להבדיל מיישובי חבל ימית, יישובי מפרץ אילת ובכללם אופירה לא נהרסו לקראת הנסיגה, והבתים ותשתיות היישוב נרכשו על ידי המצרים. אחרי הנסיגה היישוב הנטוש יושב מחדש, והורחב לממדי העיר הנוכחית.
העיר סבלה מספר אסונות בשנים האחרונות. ב-3 בינואר 2004 התרסק מטוס לים סוף זמן קצר לאחר המראתו מנמל התעופה של שארם א-שייח'. בהתרסקות זו נהרגו 135 נוסעי המטוס ו-13 אנשי הצוות. ב-23 ביולי 2005 נערכה בשארם א-שייח' מתקפת טרור שבמהלכה התפוצצו שתי מכוניות תופת ומזוודת נפץ. במתקפת טרור זו נמנו כ-90 הרוגים וכ-200 פצועים ובהם ישראליים. ב-31 באוקטובר 2015 התרסק בסיני מטוס של חברת תעופה רוסית כחצי שעה לאחר שהמריא משארם א-שייח' בדרכו לסנקט פטרבורג, ככל הנראה כתוצאה מפצצה שהוטמנה בתא המטען. בפיגוע טרור זה נהרגו 217 נוסעים ו-7 אנשי צוות המטוס.
מבחינה תיירותית, אזרחי ישראל היהודים מגיעים פחות אל שארם א שייח' ומעדיפים לנפוש במתחמי הבקתות (חושות) הקרובים יותר לאילת. עם זאת העיר מהווה מוקד משיכה לערבים ישראליים ולתיירות מאירופה, בין השאר בשל מחירי הלינה הזולים. מאז שרשרת הפיגועים בסיני בשנים 2004–2006, התמעטה תנועת התיירות הישראלית לעיר כמו גם לשאר חלקי סיני.

תיירות

שארם א שייח' מהווה כיום מוקד משיכה לתיירים מכל העולם. כבר בתקופת השליטה הישראלית נבנו במפרץ נעמה, הסמוך לעיר, מלון ואכסניה והוקמה טיילת. מאז הנסיגה הישראלית וחזרתה של העיר לשליטה מצרית, הושקע רבות בפיתוח העיר כמרכז תיירות. כיום קיימים בשארם עשרות בתי מלון ברמות שונות וכן מרכזי קניות תרבות ובילוי רבים המתפרסים על רצועת חוף של כעשרים קילומטר. בכך למעשה מהווה כיום שארם מעין ריביירה מצרית, אליה מגיעים תיירים בעיקר מאירופה. בנוסף, שארם מהווה מוקד מדיני במצרים, ורבים מן האירועים המדיניים שעורך המשטר המצרי, נערכים בה.
דוד בן ארי

ביוגרפיה

נולד בשנת 1907 בעיירה שרפץ שבפלך ורשה שבפולין, בן לאריה ושרה דוברושקלנקה-גוטגלז'. למד בבית ספר למסחר והיה מנהל מנסרת עצים. נמנה עם מייסדי תנועת הנוער הציוני בפולין וחבר המועצה הראשית שלה. עלה לארץ ישראל בשנת 1933, התיישב ביישוב בית וגן (זהו שמה של בת ים עד לשנת 1937) ועבד בבניין ובסלילת כבישים. ב-1939 הוזמן להקים את הצרכניות של עובדי חברת החשמל. במלחמת העצמאות עבד כמרכז האספקה למשפחות חיילים, ובימי העלייה ההמונית ניהל את המדור להקמת צרכניות במעברות וביישובי העולים.
היה חבר מפא"י, ייצג את ההסתדרות במועצה המקומית מראשית כינונה בשנת 1936 וכיהן כסגן ראש המועצה.
ב-1950 נבחר לראש המועצה המקומית, ב-1955 נבחר שנית. עם הכרזת בת ים לעיר בשנת 1958 נבחר לראש העירייה, וכיהן בתפקיד זה עד להתפטרותו מסיבות בריאות ב-1964.
בתקופת כהונתו קלטה בת ים גלי עלייה גדולים, גדלה והתפתחה. הוקמה שכונת רמת יוסף, והוקמו בית עיריית בת ים, בית שלום אש ובית ספר לציור ופיסול. חרף התנגדותו הוקם בדרום-מזרח העיר בית העלמין הדרום לתושבי גוש דן.
דוד בן ארי נפטר ביולי 1978 ונטמן בבית העלמין הדרום. הניח אישה, בן ובת. 
על שמו נקרא מוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית ע"ש דוד בן ארי.
סלמן אברהם וקסמן

ביוגרפיה

וקסמן נולד למשפחה יהודית בכפר נובה פרילוקה שבדרום-מערב אימפריה הרוסית (כיום במחוז ויניצה באוקראינה). סיים לימודי תיכון בשנת 1910 בעיר אודסה. לאחר שהתקשה, כיהודי, להתקבל לאוניברסיטת אודסה, הוא היגר לארצות הברית, ושם סיים תואר ראשון באוניברסיטת ראטגרס בחקלאות בשנת 1915.
הוא חקר בתחום החיידקים שוכני האדמה בתחנת הניסיונות החקלאית של ניו ג'רזי והשלים לימודי תואר שני בשנת 1916, באותה שנה הוענקה לו אזרחות אמריקאית והוא מונה לעמית מחקר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם אף סיים לימודי דוקטורט בביוכימיה בשנת 1918.
הוא שב לאוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי כמרצה במחלקה לביוכימיה ומיקרוביולוגיה. בעת עבודתו בראטגרס גילה וקסמן כמה תרופות אנטיביוטיות, כולל אקטינומיצין, קלבצין, סטרפטוטריצין, סטרפטומיצין, גריסין, נאומיצין, פרדיצין, קנדיצידין, קנדידין ועוד. שתיים מתרופות אלה, סטרפטומיצין ונאומיצין, מצאו שימוש נרחב כטיפול במחלות דלקתיות שונות. סטרפטומיצין הייתה התרופה הראשונה לטיפול במחלת השחפת. וקסמן הוא זה שטבע את המונח 'אנטיביוטיקה'.
אף שווקסמן היה זה שחקר את הסטרפטומיצין מאז היותו סטודנט לתואר ראשון, הזכויות לגילוי התרופה האנטיביוטית נתבעו על ידי סטודנט מחקר של וקסמן בשם אלברט שץ. מחלוקת זו הובילה לתביעה משפטית שבה זכה שץ לפיצוי נכבד וכן להכרזה רשמית כי הוא חולק עם וקסמן בזכויות על גילוי הסטרפטומיצין. שץ תבע זכויות על גילוי התרופה כיוון שכסטודנט מחקר היה אחראי לביצוע הניסויים במעבדה על הסטרפטומיצין כטיפול בשחפת, תוך נטילת סיכון אישי רב, כל זאת במעבדה של וקסמן ותחת פיקוחו של וקסמן.
התעורר אף ויכוח בשאלה אם לא היה ראוי כי שץ יחלוק אף בפרס נובל שהוענק לווקסמן בשנת 1952. אולם מנימוקי הפרס הובן כי זה הוענק לווקסמן לא רק בזכות גילוי הסטרפטומיצין אלא בעבור גילוי תרופות אנטיביוטיות רבות אחרות.
בשנת 1951 הקים וקסמן על שמו את קרן וקסמן למיקרוביולוגיה, והשקיע בה מחצית מכספי התמלוגים שקיבל על פיתוחיו. מכספי הקרן הוקם מכון למיקרוביולוגיה שאף הוא נושא את שמו של וקסמן.
וקסמן נפטר בשנת 1973. הותיר את אשתו, דבורה (לבית מיטניק), ובנו ביירון וקסמן (Byron H. Waksman;‏ 1919–2012), אימונולוג נודע.
עיצוב התנהגות

עיצוב התנהגות (אנגלית: Behavior shaping או Behavior modification, מכונה גם קירוב הדרגתי) היא שיטה להקניית דפוס התנהגות מסובך לאדם או לבעל חיים בעזרת פירוק דפוס ההתנהגות לפעולות פשוטות ומתן תגמול (חיזוק) לעשיית כל פעולה כזו. 
עיצוב ההתנהגות מסובך יותר לביצוע מהוראה בעזרת הסבר מהות דפוס התנהגות, מהוראה בחיקוי ומתן אפשרות ללימוד בניסוי וטעייה. לכן הוא משמש כששלוש דרכי הוראה אלה מתבררות כלא יעילות או בלתי אפשריות.
מקור השיטה בניסויים שערך איוואן פבלוב, בהם יצר התניה בין צליל פעמון לבין מזון כך שכלבים למדו להפריש רוק רק למשמע הצליל. בהמשך, נטבע המושג "עיצוב התנהגות" על ידי פרדריק סקינר, מאבות הפסיכולוגיה הביהיביוריסטית.

עיצוב התנהגות בקרב בני אדם

עיצוב התנהגות היא דרך פסיכולוגית חינוכית לגרום לשינוי התנהגותי אצל הפרט בהתאם למקובל בחברה. השיטה מבוססת על מחקרים בתחום הלמידה שביצע הפסיכולוג האמריקני פרדריק סקינר.
עיצוב ההתנהגות מכוון להתאים להתנהגות הולמת ומקובלת בחברה. כל חברה מגדירה לעצמה חוקים ונורמות התנהגות המאפשרים לה להתקיים בצורה יעילה בסביבתה. כך למשל, בחברה המערבית התנהגות הולמת נתפסת כסובלנות וסבלנות כלפי אחרים, והתנהגות בלתי הולמת היא אלימות מילולית ופיזית (התנהגות שעלולה להוביל לקשיים חברתיים ותעסוקתיים, ולעבירה על החוק).
על פי שיטת עיצוב ההתנהגות, הגיל המתאים להתחיל להגדיר לילד את חוקי ההתנהגות המקובלת בחברה, הוא כבר בגיל הרך, מפני שרוב ההתנהגויות הן נלמדות. אמנם מצד אחד, ככל שהילד צעיר יותר, יש לו פחות יכולות ויסות עצמי והמחנך נדרש לרוב לחזור על המסרים שברצונו להעביר מספר פעמים רב יותר. אך מצד שני, ככל שילד בוגר יותר, כך קשה יותר להקנות לו נורמות חדשות להתנהגות משום שכבר התרגל לדפוסי התנהגות מסוימים (למשל תגובות אלימות לכל מצב של תסכול). 
שיטת עיצוב התנהגות מיושמת כמעט על ידי כל אחד. בין אם הוא שם לב או לא. לדוגמה בקשר זוגי בני הזוג מנסים לעצב את ההתנהגות האחד של השני על ידי תגובות ספציפיות להתנהגות לא רצויה של בן הזוג. וככול שבן הזוג ימשיך להגיב באותה עצמה ובאותו אופן לאורך זמן ,אותה התנהגות תקטן ואף תכחד.
יואל (חברה)

היסטוריה

חברת יואל  הוקמה על ידי איש העסקים יוסף (ג'ו) אלמליח וארמנד האמר, מיליונר יהודי־אמריקאי שהקים את חברת אוקסידנטל פטרוליום, תחתיה הוקמה בשנת 1983 החברה הבת ישראמקו אינק, שהונפקה בבורסת נאסד"ק בארצות הברית . הקבוצה קיבלה רישיונות קידוח לחיפושי נפט בשטחים עצומים ברחבי מדינת ישראל. בין השנים 1983-1985 ביצעה ישראמקו ארבעה קידוחים בהשקעה של 8 מיליון דולר באזור ים המלח ("קידוחי גורים"). בקידוח גורים 4  התגלה נפט בעומק של כאלף מטר, בשכבה מגיל קרטיקון תחתון. 9,124 חביות נפט הופקו מגורים 4 במשך 14 חודשי הפקה, אך המשך ההפקה לא התאפשר בגלל פריצה מוקדמת של מי האקויפר הנמצאים מתחת למאגר לתוך הבאר, והקידוח הוגדר לא כלכלי. 
בשנת 1985 הקימה ישראמקו את "נגב 1 שותפות מוגבלת" בשותפות עם יואל, פספורט בע"מ (חברה נוספת בשליטת ג'ו אלמליח שהחזיקה ביואל), נפטא חברה ישראלית לנפט בע"מ, "דלק" חברת הדלק הישראלית בע"מ, דלק חיפושי נפט בע"מ (כיום דלק אנרגיה) ושותפים נוספים. עד שנת 1988 ביצעה חיפושי וקידוחי נפט בהשקעה של 19 מיליון דולר ללא הצלחה ופורקה.
בינואר 1993 רכשה חברת יואל מחצית מהזכויות בקריית שדה התעופה (שבהמשך שונה שמה ל"איירפורט סיטי"), פרויקט משרדים והיי-טק בן 385 אלף מ"ר שנבנה על הקרקעות החקלאיות של מושב ברקת, ליד נמל התעופה בן-גוריון. ב-2006 הנפקו ניירות הערך של חברת איירפורט סיטי בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לזרוע הנדל"ן של החברה.
עד שנת 1993, אהוד אולמרט היה חבר דירקטוריון החברה (פרש לאחר שנבחר לראש עיריית ירושלים).
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החזיקה ב-20% מחברת ע.ר.מ שבנתה את שכונת "לב הפארק" ברעננה, פרויקט שכלל 756 יחידות דיור ומרכז מסחרי.
קיבדו

היסטוריה

בזמנים פרה-היסטוריים יער הגשם צ'וקו שימש כמחסום עיקרי בין מסו-אמריקה לבין תושבי האנדים, וכן הלחות הגבוה באזור הרחיקה גם את המתיישבים הספרדים. אינדיאנים בני שבט האמברה העניקו את השטח למסדר הפרנציסקנים בשנת 1648, שבטים אויבים תקפו את השטח כדי למנוע את ההתיישבות, אך הם נסוגו בתום שש שנות לחימה.
במאה ה-19 רצו למצוא נתיב שיט שמחבר בין האוקיינוס השקט לאוקיינוס האטלנטי, מלבד מצר מגלן. אז התגלתה התעניינות באזור צ'וקו מצד הקולוניאליזם האירופאי, שכן אלכסנדר פון הומבולדט הציע לחצות את יבשת דרום אמריקה דרך נהר אטרטו. הרעיון נגנז ונתיב השיט החדש הרצוי הושג על ידי הקמת תעלת פנמה. באותה התקופה חקרו את אזור צ'וקו, זהב ופלטינה נמצאו בקרבת נהר אטרטו, והדבר הבטיח את צמיחתה של העיר קיבדו ואת מעמדה כבירת המחוז.
Peace

הפקה

את הלחנים כתבו עדי וייס, אודי טמיר ואפרים ברק, והמילים נכתבו על ידי דוד בכר וע"י אחיו, מפיק האלבום ומנהל הלהקה יעקב בכר. האלבום הוקלט ב-1975–1976 באולפני קולינור. הלהקה ייעדה את האלבום להפצה בינלאומית ואף הייתה במגעים עם חברת Decca אולם הדבר לא יצא אל הפועל ובסופו של דבר הוא יצא ב-1977 בהוצאת "התקליט חיפה" במהדורה ראשונית של 750 עותקים. חברי הלהקה התאכזבו קשות מן התוצאה - טכנאי של "התקליט חיפה" שינה את הסדר המקורי של השירים וערך מחדש את המיקס, מה שפגע לתחושתם באיכות הסאונד של האלבום. לעטיפה נבחר ציור של צבי גרא המציג היפי שצורך סמים קשים - דימוי שחברי הלהקה לא אהבו. בנוסף, האלבום הופץ בישראל בלבד והמכירות היו חלשות.
ב-1993 יצאה לאלבום מהדורת תקליטור במארז Jewel Case על ידי האוזן השלישית בשיתוף "התקליט חיפה". מכיוון שסרטי המאסטר המקוריים אבדו, השיגו אנשי "האוזן השלישית" עותק של המאסטר שנשמר אצל חבר הלהקה אפרים ברק על סליל טייפ 1/4 אינץ' והשתמשו בו להכנת רימסטר של האלבום. בהזדמנות זו סדר השירים תוקן. לדיסק נוספו כבונוסים מספר שירים בעברית שהלהקה הקליטה באותן שנים מתוך כוונה לכלול אותם בתקליט שני, שבסופו של דבר לא יצא. חלק מהשירים הועברו ישירות מתקליטי שדרים בהוצאת "התקליט חיפה", והם נערכו וקוצרו כדי להתאים למגבלות פורמט הדיסק.
ההוצאה המחודשת מכרה מספר עותקים גדול ואף שווקה למדינות שונות, ולמעשה היא אחראית לפרסום של הלהקה. ההצלחה הביאה את האוזן השלישית להוציא בשנת 2002 מהדורה שנייה של הדיסק במארז קרטון "מיני-ויניל".
בין רצועות הבונוס בהוצאת האוזן השלישית נמצא אחד השירים שזכו לפופולריות גדולה בהופעות של הלהקה, "טוסטוס ירוק בדרך לאסיה". הגרסה המצורפת לדיסק היא הקלטת פלייבק מאולפני קולינור, שברקע ניתן לשמוע את קולו של שטרן שמוביל את הנגנים. שנים מאוחר יותר הוסיף שטרן לפלייבק את קולו כסולן, וביצוע זה נכלל באוסף שהפיץ באופן עצמאי בשנות ה-90, "מסיבה בפנים". בפלייבק מנגנת אסיה שרון, אודותיה נכתב השיר המקורי, בחליל צד. אסיה החליפה את מרדכי חכם, הצ'לן שאמור היה לנגן את קטע הפתיחה.
ב-2015 הוציאה האוזן השלישית מהדורה חגיגית ע"ג ויניל, הכוללת רק את שירי האלבום המקורי, ללא הבונוסים, ועם רימסטר חדש המבוסס על העברה מויניל פרומו עם המיקס המקורי של האלבום משנת 1975.
התיאטרון הרפרטוארי האמריקני

אודות התיאטרון

הוא נוסד ב-1980 בידי רוברט ברוסטין (Brustein) וידוע במחויבותו למחזאות אמריקנית חדשה ובניסויים בתיאטרון-מוזיקלי; לעיסוק בעבודות עזובות מהעבר ולמיסודם של טקסטים קלאסיים, תוך פירושם מחדש בדרכים חדשות. במרוצת שלושים השנים האחרונות הוא זכה בפרסים היוקרתיים ביותר באמריקה, בכללם פרס פוליצר (1982), פרס טוני (1986) ופרס Jujamcyn ‏(1985). בדצמבר 2002 זכה התיאטרון הרפרטוארי האמריקני בפרס התיאטרון הלאומי על מצוינות, ובמאי 2003 הוא נבחר לאחד משלושת התיאטראות הטובים ביותר בארצות הברית בידי טיים מגזין. התיאטרון שוכן במרכז הדרמה לב באוניברסיטת הרוורד, במבנה "מרכז הדרמה לוב" (Leob Drama Center) שתכנן יו סטובינס ב-1960.
ב-2002 במאי התיאטרון רוברט וודוורף נבחר לכהן כמנהלו האומנותי של התיאטרון. לאחר לכתו של וודוורף, לקח את המושכות גדעון לסטר וכיהן בתפקיד בעונת 09–2008. במאי 2008 דיאנה פאולוס נבחרה למנהלת האומנותית החדשה. פאולוס, בוגרת הרווארד, היא במאית תיאטרון ואופרה בעלת שם. בין עבודותיה: המחזמר The Donkey Show, שרץ במשך שש שנים באוף ברודוויי, הפקה של בית האופרה של שיקגו; והפקת התיאטרון הציבורי (The Public Theater) משנת 2008 של המחזמר שיער, שזכה בפרס טוני, על ההעלאה המחודשת הטובה ביותר של מחזמר.
מיצד

היסטוריה

בשנת 1983 הוקמה במקום היאחזות נח"ל בשם "נח"ל אספר". שנה לאחר מכן, בי' באב תשמ"ד (1984), נוסד היישוב על ידי עולים מארצות הברית, מבריטניה, מדרום אפריקה ומצרפת, שלמדו בישיבת התפוצות בירושלים.
באוגוסט 2000 הוקם ממזרח למיצד המאחז פני קדם, המנהל אורח חיים קהילתי דתי.
שם היישוב הרשמי הוא "אספר". מקור השם מבאר אספר, בה חנו יונתן הוופסי, שמעון התרסי ויוחנן הגדי, אחיו של יהודה המכבי לפני חידוש המרד בסלאוקים, כאמור: "וּבְהִוָּדַע זֹאת לְיוֹנָתָן וּלְשִׁמְעוֹן אָחִיו וּלְכֹל הָאֲנָשִׁים אֲשֶׁר אִיתּוֹ בָּרְחוּ אֶל מִדְבַּר תְּקוֹעַ וַיַּחֲנוּ עַל מֵי בְּאֵר אַסְפָר." (חשמונאים א', ט' ל"ג) הבאר מזוהה כיום עם ח'רבת זפרן הסמוכה.
במועצת גוש עציון מכנים את היישוב "מיצד שמעון", שם שניתן על ידי ועדת השמות הממשלתית ליישוב סמוך, על שם שמעון החשמונאי.

חיי קהילה

יישוב מיצד הוא בעל צביון חרדי. תושבי מיצד הם משפחות בני תורה המחנכים ילדיהם בתלמודי תורה ובבית יעקב. המגורים במיצד מותנים באישור ועדת קבלה. תפקיד הוועדה הוא שימור הצביון החרדי של מיצד. קהילת מיצד מונה כמאה משפחות בוגרי מגוון רחב של ישיבות וסמינרים. בשנים האחרונות נוצר ביקוש של משפחות בני תורה להצטרף למיצד, עקב כך נבנתה ביישוב שכונת רמות מיצד.
בבית הכנסת מתקיים כולל אברכים בחמש מסגרות שונות בכל שעות היממה. נוסח התפילות בבית הכנסת היא נוסח אשכנז. רב היישוב הוא הרב ישראל גולדשטיין, בוגר ישיבת חברון ובנו של הרב מרדכי גולדשטיין ראש ישיבת התפוצות.
לשירות התושבים פועלים במיצד סניף של קופת חולים לאומית, מכולת, מתנ"ס, שירותי חירום רפואיים, מקווה טהרה, אוצר ספרים, חדר פעילות לילדים, ספרייה ואולם שמחות.
בפאתי היישוב ממוקם בסיס צבאי החולש על כל מזרח גוש עציון.

חינוך

ביישוב מסגרות חינוכיות ממעון תינוקות ועד תלמוד תורה. החינוך נפרד לבנים ולבנות החל מגיל הגן. בנים הלומדים בכיתות הגבוהות, אשר אין להם מענה מקומי, נוסעים ללמוד בתלמודי תורה בביתר עילית או בירושלים. בנות נוסעות בחלקן לבית הספר "בית יעקב" במעלה עמוס ובחלקן לומדות ב"בית יעקב מיצד" שביישוב (כיתות א-ב נכון לתשע"ט).
במיצד שוכנת ישיבת "נחלת יאיר", בראשות הרב יצחק לופוליאנסקי (בנו של ראש עיריית ירושלים לשעבר אורי לופוליאנסקי).

תעסוקה

היישוב מספק תעסוקה במוסדות החינוך שביישוב בהוראה או כצוות מסייע. ישנם שעובדים במקצועות כגון: כתיבת סת"ם, סחר בינלאומי, סוכני נסיעות וכו' וישנם שעובדים בערי וביישובי הסביבה. כמו כן קיים במקום סניף של "יד שרה" המעסיק מוקדניות.
טיפואיד מרי

ביוגרפיה בדיונית

מרי ווקר היא נערה הסובלת מהפרעת זהות דיסוציאטיבית. נרמז כי מצב זה קרה מכיוון שדרדוויל, בזהותו כמאט מורדוק, תקף את מנהל בית הבושת בו עבדה מרי, והעיף את מרי מחלון. מרי, מלאה שאיפת נקמה, החליטה כי לעולם לא תיפגע מגבר, אף על פי כי נרמז שהייתה קורבן התעללות. אישיותיה, פרט לאישיותה הרגילה הן "מרי" השקטה והפציפיסטית, "טיפואיד" ההרפתקאנית האלימה ו"בלאדי מרי" הברוטלית והסדיסטית. מרי פעם טענה כי הייתה לה אישיות רביעית אבודה. עקב מצבה, כוחותיה מתעצמים לאין שיעור וביכולתה לשרוף עד אפר בניין דירות.
כסוכנת של קינגפין, טיפואיד נלחמה בתדירות גבוהה והיו לה יחסי אהבה-שנאה עם דרדוויל. באמצעות טיפולי היפנוזה, מרי הצליחה לדכא את אישיותיה כטיפואיד וכבלאדי מרי, מחשש שתעולל נזק, וכתוצאה מטיפולים אלו מרי מצליחה לנהל אורח חיים נורמלי ואף נהייתה שחקנית באופרת סבון. אומנם, מרי לא הצליחה לשלוט באישיות בלאדי מרי, מה שהתבטא במאבק נגד ספיידרמן, שבו כמעט והרגה את חברתו של ספיידרמן, מרי ג'יין ווטסון. בשלב מסוים, מרי הייתה מרותקת למוסדות חולי נפש, ונפגשה שם עם שכיר החרב דדפול, שמעורר בה את כל אישיויותיה השונות; מרי שכרה את דדפול להורגה, טיפואיד שלחה את דדפול לפרוץ למוסד ואילו בלאדי מרי שלחה את דדפול להרוג את אחת מחברותיו של קפטן אמריקה. דדפול, המבין למצבה, מחזיר אותה לבית הבושת בו עבדה כדי להביס את דרדוויל, אך הם מובסים על ידו.

עלייתו של הקינגפין, היוזמה וארץ הצל

לאחר שאקו יורה בקינגפין ומותירה אותו בתרדמת, מרי היא גורם חשוב לעלייתו מחדש, אך לאחר שמרי אינה הורגת את דרדוויל קינגפין לועג לה ומשאיר אותה במצב של טירוף, ומכריח אותה לירות באלטר אגו של דרדוויל, מאט מורדוק, אך לוק קייג' וג'סיקה ג'ונס הודפים אותה וכולאים אותה בכלא הרפסודה. כשאלקטרו מאגד קבוצות נבלי על ומשחרר את אסירי הכלא, מרי מצליחה לחמוק ממרדף של האוונג'רס וחוזרת כסגניתו של הקינגפין. לאחר אירועי בית אם, מתגלה כי מרי היא למעשה מוטאנטית, אך היא לא נכללת ברשימה הרשמית של המוטאנטים הנותרים.
בשלב מסוים לאחר אירועי מלחמת אזרחים, מרי נמצאה על ידי הנרי גרייס המכריח אותה להצטרף אל היוזמה, לאחר שמרי יוצאת מדעתה וכמעט מתאבדת. מרי מאמצת את הכינוי "מוטאנט אפס", ועוטה חליפת שריון המסתירה את פניה. לדברי דוק סמסון, "מוטאנט אפס" מעורערת בנפשה, אך למרות מצבה המעורער היא עולה ליוזמת הצל כחברה בכירה. כאשר טאסקמאסטר נוטל את הפיקוד על יוזמת הצל, הוא מתחיל לחשוד במוטאנט אפס, מנפץ את לוחית הקסדה ובכך חושף את זהותה.
בהמשך, מרי מצטרפת לארגון היד ולדרדוויל, ומרי נאבקת בספיידרמן שנית ומובסת, וכאשר בולזאיי מת היא מנצלת את הכאוס השורר אך מובסת על ידי ספיידרמן. מאוחר יותר, מתגלה כי היא סוכנת רדומה של הקינגפין, ונשלטת בפקודות קוליות. מאוחר יותר היא נראתה תוקפת את קבוצת האקס-מן עם ליידי דת'סטרייק, ומצטרפת לאחוות המוטאנטיות.
RQ-170 סנטינל

מל"ט RQ-170 סנטינל (RQ-170 Sentinel; מאנגלית:"זקיף") הוא כלי טיס בלתי מאויש חמקן שפותח על ידי לוקהיד מרטין ומופעל על ידי חיל האוויר של ארצות הברית וה-CIA במשימות סיור ואיסוף מודיעין.
לפי דיווחים בתקשורת ה-RQ-170 החל לפעול באפגניסטן כחלק ממבצע חירות מתמשכת והשתתף גם במבצעים מעל פקיסטן כגון מבצע חנית נפטון וטיסות סיור מעל איראן בחיפוש עדויות לפיתוח נשק גרעיני.
בדצמבר 2011 נפל בשטחה של איראן כטב"ם RQ-170 כשהוא שלם. ארצות הברית אישרה שאכן איבדה כטב"ם מעל איראן וביקשה מאיראן להחזירו. 
להערכת מומחים, על אף שהטכנולוגיה הכלולה בחמקן עדיין מסווגת ברובה, היא נחשבת למיושנת, ולאחרונה קלט חיל האוויר האמריקאי טכנולוגיות מתקדמות יותר.
ב-10 בפברואר 2018 הופל בסמוך לכפר רופין מל"ט אירני שחדר לשטח מדינת ישראל. ההערכות הן כי מדובר במל"ט סאעקה, המהווה חיקוי אירני ל-RQ-170.
אלתר טפליקר

הרב אלתר טפליקר היה כינויו של רבי משה יהושע בזשיליאנסקי (נרצח בי"ב באדר תרע"ט, 1919), מהדמויות המרכזיות בין חסידי ברסלב בעיירה אומן בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, ומחשובי הסופרים של חסידות ברסלב.

קורות חייו

נולד לרבי אשר זעליג מהעיירה טפליק הסמוכה לאומן. אביו היה תלמידו של רבי נתן מנמירוב, תלמידו הקרוב של רבי נחמן מברסלב. הרב אלתר טפליקר עצמו התקרב לקבוצת החסידים באומן לאחר שנישא (בשנית) לאחותו של רבי אברהם חזן שהיה בנו של רבי נחמן חזן, תלמידו של רבי נתן ומנהיגם של חסידי ברסלב באומן. רבי אלתר טפליקר היה מתלמידיו של רבי נחמן מטשערין, ולמד גם משאר תלמידיו של רבי נתן.
בשנת תרמ"ב (1882) ביקר בארץ ישראל. ב-1919, בהיותו בערך בן 70, נרצח בפוגרום בטפליק על ידי קבוצת מהפכנים בעיצומה של מלחמת האזרחים באוקראינה. על פי המסורת החסידית היה זה בעת שישב ולמד בביתו.

חיבוריו

רבי אלתר טפליקר היה הראשון שיזם הדפסת כתבי רבי נחמן מברסלב ותלמידו רבי נתן במתכונת של חלוקה לנושאים שונים. ספריו המפורסמים הם משיבת נפש (למברג תרס"ב) העוסק בנושאי אמונה, תשובה ועבודת ה', והשתפכות הנפש (ירושלים תרס"ד) העוסק בענייני תפילה והתבודדות, נושאים מרכזיים בתורת ברסלב. לספריו הייתה השפעה רבה על חסידי ברסלב. כמה ממנהיגי החסידות בדורות שאחריו העידו על עצמם שהמפגש הראשון שלהם עם תורת ברסלב היה דרך ספרו "השתפכות הנפש". בדור האחרון הודפסו ספריו במהדורות רבות וזכו לתפוצה רחבה.
ספריו הנוספים הם: "אמונת עיתך" (למברג תרס"ג עם ימי מוהרנ"ת) - העוסק במעלת ניצול הזמן, "אור זורח" (ירושלים תרפ"ז) - פירוש על הגדה של פסח, "מילי דאבות" (פיוטרקוב תרע"ד) - על מסכת אבות ופירוש "מי הנחל" (בני ברק תשכ"ה) על חלק מספרו של רבי נחמן מברסלב, לקוטי מוהר"ן. רבים מכתבי היד שלו ובהם מסורות ושמועות מזקני החסידים וכן ספרים נוספים שהכין להדפסה - אבדו. ספרו של ד"ר צבי מרק "מגילת סתרים: חזונו המשיחי הסודי של ר' נחמן מברסלב" מתבסס על כתב יד של רבי אלתר טפליקר.