google/wiki40b huggingface dataset:
דיור מוגן

דיור מוגן הוא מרכז מגורים המיועד לבני הגיל השלישי, ומספק להם מגוון שירותי רווחה, בריאות ופנאי. בשונה מבית אבות, דיור מוגן מורכב לרוב ממבוגרים עצמאיים באופן מלא או חלקי, שאינם נזקקים לשירותים סיעודיים (הגדרתו של קשיש כעצמאי נתונה למבחנים של גורמי הרווחה). דיור מוגן, כאמור, תומך גם כן בקשישים, אך הוא מיועד לבני גיל הזהב העצמאיים, אלה המסוגלים לבצע פעולות יום יומיות מבלי להזדקק לעזרה.
דיור מוגן מיועד למבוגר שחי בו בדירה קטנה, המאובזרת בחדר שינה, בסלון, במטבחון ואף ברהיטים. בסביבת הדירות המצויות במרכז דיור מוגן ניתן למצוא לרוב בית קפה, חדר אוכל, רופא שיניים, חדר כושר ושאר מרכזי בילוי ופנאי עבור האוכלוסייה המבוגרת והעצמאית. 
בעוד שלטובת מגורים בבית אבות ניתן לקבל מימון ממשלתי, במעבר לדיור מוגן אין אפשרות לקבל מימון שכזה. התשלום עבור חיים במרכז דיור מוגן נעשה באופן פרטי בלבד. רוב המסלולים לחיים במרכז דיור מוגן מחייבים דמי כניסה וכן תשלומים חודשיים עבור אחזקה.
דיור מוגן מאפשר לדייריו לנהל חיי חברה עצמאיים ומלאי פעילות. בתוך כך, דיור מוגן נועד לספק לבני גיל הזהב את כל השירותים החיוניים בשלב זה של חייהם, בהם צוותי רפואה וסעד, שמירה וביטחון 24 שעות ביממה, סיוע סוציאלי, סיוע פסיכולוגי, שירותי הסעדה, אירועי תרבות ופנאי. כמו כן, בתמורה לתשלום חודשי מספק דיור מוגן שירותי ניקיון ותחזוקת חדרים.
סוג נוסף של דיור מוגן ההולך ונעשה נפוץ בישראל הוא עבור אנשים הסובלים ממחלות נפש, אך מסוגלים בעזרת סיוע, לחיות שלא במוסד אלא להישאר בדירתם, ולקבל את הסיוע אליהם לבית.  סוג זה של דיור מוגן שונה מהדיור המוגן עבור קשישים בכך שהוא ממומן על ידי המדינה ומשרד הבריאות, וניתן כחלק משירותי סל שיקום. השירות מבוצע על ידי עמותות המשולמות ממשרד הבריאות, ובו ניתנים למתמודדים שירותי ליווי של עובדים סוציאליים ומדריכי שיקום.
דיזי ריד

ביוגרפיה

ריד נולד בשם דארן ארתור ריד ב-18 ביוני 1963 בהינסדייל, אילינוי, וגדל בקולורדו.

ריד תואר כילד מתבודד ומופנם, אך הכחיש זאת מאז. סבתו החלה ללמד אותו לנגן באורגן כשהיה קטן ולפני שסיים את בית הספר היסודי, הספיק ריד להקים מספר להקות מקומיות קטנות.

קריירת מוזיקה

כאשר התבגר, חפץ ריד בקריירת מוזיקה בלוס אנג'לס. בשנת 1980 היה שותף להקמת להקת מועדונים בשם "The Wild", איתה ניגן חמש שנים.
ריד נפגש עם להקת גאנז אנד רוזס בשנת 1985, כאשר להקתו קיימה חזרה בסטודיו שכונתי.

ריד מאז שמר על קשר עם סולן גאנז אנד רוזס, אקסל רוז, ובשנת 1990 הוזמן על ידו להצטרף להקלטת שני אלבומי Use Your Illusion.
עד מהרה הפך ריד לחבר מקובל בלהקה, עבודתו על הקלידים נשמעת היטב בכמה שירים מרכזיים בשני האלבומים.

ריד ידוע בתרומתו כקלידן וכפסנתרן בהופעות חיות, וידאו קליפים ושירים של הלהקה, ביניהם: "Estranged", "Live and Let Die", "November Rain", ו-"Knockin' On Heaven's Door".

בנוסף תרם ריד בשירים יותר חדשים של הלהקה, באלבום "Chinese Democracy" משנת 2008.

בהופעות חיות, מנגן ריד על כלי הקשה ומשמש גם כקולות רקע בשירים מסוימים, כדוגמת "Civil War".

פועלו מחוץ לגאנז אנד רוזס

ריד ניגן באלבומים שונים של חברי להקת גאנז אנד רוזס לשעבר - סלאש, דאף מק'אגן (אלו הצטרפו מחדש ללהקה ב-2016) וגילבי קלארק.

ריד ניגן גם בלהקת הקאברים "Hookers N' Blow" ובלהקת "The Dead Daisies" (לצידו של גיטריסט Guns N' Roses, ריצ'רד פורטוס - שניהם עזבו הלהקה ב-2015, על מנת להתמקד ב-Guns N' Roses).
שילה שרווד

ביוגרפיה

שרווד נולדה וגדלה בשפילד, אנגליה בשם שילה הילרי פרקין.

1962

באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה ב-15 בספטמבר היא סיימה במקום 12 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.78 מטר, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 6.15 ועלהת מהמקום השישי. במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בפרת', אוסטרליה בסוף נובמבר 1962 היא סיימה במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.87 מטר.

1964

באולימפיאדת טוקיו (1964) סיימה שרווד במקום 13 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.04 מטר.

1966

במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה בתחילת אוגוסט 1966 זכתה שרווד במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.30 מטר, אחרי מרי ראנד בת ארצה (6.36 מטר). חודש לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה ב-3 בספטמבר היא סיימה במקום שביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.30 מטר.

סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה שרווד במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.68 מטר, אחרי ויוריקה ויסקופולאנו מרומניה שקבעה שיא עולם חדש של 6.82 מטר, שיפור לשיא העולם בן ה-4 שנים של מרי ראנד (6.76 מטר) ולפני טטיאנה טלישבה מברית המועצות (6.66 מטר).

1969

באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 סיימה שרווד במקום עשירי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.15 מטר.

1970

במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד ביולי 1970 זכתה שרווד במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.73 מטר, 9 ס"מ משיא העולם.

1971

באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 סיימה שרווד במקום רביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.62 מטר.

1972

באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה שרווד במקום תשיעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.41 מטר

1974

במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד 1974 סיימה שרווד במקום שביעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.21 מטר.

חיים אישיים

שרווד נישאה לג'ון שרווד, זוכה מדליית ארד אולימפית (מקסיקו סיטי 1968) וסגן-אלוף אירופה (אתונה 1969) בריצת 400 מטר משוכות. בנם, דייוויד שרווד שחקן טניס בעבר ומאמן טניס בהווה, ניצח במשחק היחיד ששיחק בגביע דייוויס ביחד עם אנדי מארי את הצמד הישראלי אנדי רם ויוני ארליך שזורג באותה העת במקום 4 בעולם בשנת 2005.
מוסיה טולמן

ביוגרפיה

מוסיה טולמן נולדה באומן אוקראינה ב-1903. עלתה לארץ ב-1922 והתגוררה במטולה. בגיל 19 החלה ללמוד ציור בבצלאל, ירושלים עד 1926. כשתעודת הגמר בידה היא עברה לפריז, שם החלה ללמוד בבית ספר לאמנות ופרסום. בהיותה בפריז קשרה קשרי עבודה וחברות עם אמנים ואנשי רוח יהודים ובהם גוסטב קאהן, צייר סופר ומבקר אמנות.
טולמן התמחתה בעיקר בציור דיוקן, היא מיזגה בין המסורת הקלאסית של בצלאל והשפעת המודרניות של פריז בשנות ה-30. ב-1936 ציירה את דיוקן גוסטב קאהן ואת מאיר דיזנגוף בביקורו בפריז ב-1937. היא ציירה אף את דיוקנו של זלמן שניאור שהתגורר בפריז ואת דיוקנה של הפסלת חנה אורלוף.
ב-1931 השתתפה בתערוכה סלון הסתיו בפריז. ב-1948 הקימה ארגון בשם "אמנות" שעזר לאמנים ישראלים בבואם לפריז.

{
{ערך יתום}}
לודוויג, נסיך הסן

ביוגרפיה

לודוויג נולד ב-20 בנובמבר 1908 בדרמשטדט שהשתייכה לדוכסות הגדולה של הסן, לארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן ולאלאונורה, נסיכת זולמס-הוהנזולמס-ליך, בתם של הרמן, נסיך זולמס-הוהנזולמס-ליך ואגנס, רוזנת שטולברג-ורניגרודה.
ב-9 באוקטובר 1937 מת אביו ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן, ואחיו גאורג דונאטוס, נסיך הכתר של הסן ירש את תאריו. ב-16 בנובמבר אותה שנה טס גאורג דונאטוס עם אשתו ססיליה, נסיכת יוון ודנמרק שהייתה בחודש שמיני להריונה ושני בניו לבריטניה, על מנת להשתתף בחתונת לודוויג עם מרגרט גדס, בתם של אוקלנד גדס, ברון גדס הראשון ואיזבלה רוס, אותה פגש במהלך אולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936). בהיותם מעל בלגיה החלה ססיליה ללדת, והטייס ניסה לנחות, אולם התנגש בארובה של מפעל באוסטנדה, ובעקבות כך המטוס התרסק וכל הנוסעים נהרגו.
בעקבות האסון התקיימה החתונה בטקס צנוע וקטן, וכל המשתתפים היו לבושים בבגדי אבל. מיד לאחר החתונה יצא לודוויג לזירת התאונה, ולאחר מכן נערכה ההלווייה בהשתתפות גיסיו של גאורג דונאטוס, גוטפריד, נסיך הוהנלוהה-לאנגנבורג, ברטולד, מרקיז באדן ופיליפ, נסיך יוון ודנמרק, וכן אוגוסט וילהלם, נסיך פרוסיה ולואי מאונטבטן. בתחילת 1938 אומצה בתם של גאורג דונאטוס וססיליה יוהנה, נסיכת הסן על ידי לודוויג ומרגרט, אולם היא מתה בשנת 1939 כתוצאה מדלקת קרום המוח.
במהלך מלחמת העולם השנייה גויס לודוויג לוורמאכט, אולם שוחרר מהצבא בשל דעותיו הפוליטיות.
בשנת 1960 אימץ לודוויג את קרובו מוריץ, רוזן הסן, בנו של פיליפ, רוזן הסן ראש בית הסן-קאסל כיורשו, ולאחר מותו של לודוויג ב-20 במאי 1968 ללא יורשים, ירש אותו אביו פיליפ ואיחד תחתיו את בית הסן, לראשונה מאז מותו של פיליפ הראשון, רוזן הסן בשנת 1567.
תמונת מפתח

בתחום הגרפיקה הממוחשבת והאנימציה, תמונת מפתח (Keyframe) היא תמונה הנמצאת ברצף מונפש של תמונות אשר צוירו או נבנו בצורה ישירה על ידי המשתמש.
כשכל התמונות מצוירות על ידי אנימטורים, האמן הבכיר מצייר לרוב את תמונות המפתח, ואילו את תמונות הביניים (התמונות שבין תמונות המפתח) מציירים האמנים החניכים. כיום מקובל שהאנימטור יוצר רק את התמונה הראשונה והאחרונה ברצף תמונות פשוט, והמחשב ממלא את הפער באמצעות שיבוץ תמונות ביניים, בתהליך הקרוי בלועזית "tweening".
דניאל אסקלינג

קריירה

אסקלינג נולד וגדל בסטוקהולם בירת שוודיה, והחל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של המועדון המקומי האמרבי. כשהיה בן 18 עבר אסקלינג לשחק ביורגורדן כשחתם בקבוצה לעונה אחת אך לא ערך הופעת ליגה אחת במדי הקבוצה ושוחרר ממנה בחלוף חצי שנה. לאחר מכן, חתם אסקלינג באלבינולפה מהליגה השנייה באיטליה, במדיה ערך הופעה אחת ולאחר שלוש שנים וחצי שוחרר מהקבוצה. בשנת 2009 ערך אסקלינג שלוש הופעות במדי נבחרת שוודיה בכדורגל עד גיל 19. אסקלינג הגיע לישראל בעקבות חתונתה של בת דודתו ונבחן בהפועל הרצליה, אך תהליכים בירוקרטיים שיבשו את המהלך, והוא חזר לשוודיה וחתם בספורוגאנס מהליגה החמישית.
בקיץ 2013 שב אסקלינג לישראל וחתם בהפועל כפר סבא ששיחקה בליגה א', ואף קיבל אזרחות ישראלית. אסקלינג שיחק במשך עונה אחת במדי כפר סבא בה ערך 24 הופעות ליגה וכבש שני שערים, ובסיום אותה עונה העפילה הקבוצה לליגה הלאומית. ב-30 ביוני 2014 חתם אסקלינג לארבע עונות בהפועל באר שבע מליגת העל, במדיה ערך הופעה אחת בליגה והופעה אחת בגביע הטוטו, ובינואר 2014 שוחרר מהקבוצה וחתם עד לתום העונה בבית"ר תל אביב רמלה.
ב-22 ביוני 2015 חתם אסקלינג לעונה אחת בבית"ר ירושלים. ב-2 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשהשלים 90 דקות בתיקו 0–0 מול אורדבסי שימקנט הקזחית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. בליגה שותף בשישה משחקים, ועם סיום חוזהו סיים אסקלינג את דרכו בבית"ר ירושלים.
בקיץ 2016 חזר לשוודיה וחתם באסיריסקה מהליגה השנייה, וב-1 בינואר 2017 שוחרר מהמועדון.
ארביטוקס

מנגנון פעילות משוער

ארביטוקס היא נוגדן רקומביננטי כימרי, הנקשר לאזור החוץ תאי של הקולטן EGFR. בעקבות הקישור נמנע זירחונו של הרצפטור ופעילותו מעוכבת. מכיוון ש-EGFR חיוני להפעלתם של חלבונים אחרים, השימוש בארביטוקס מעכב את פעילותם של לפחות 33 אנזימי קינאז ובעקבות זאת מעוכב גידול התא; מופחתת הפרשת אנזימי מטלו-פרוטאז אל המטריקס הבין תאי (matrix metalloproteinase), המאפשרים לתאים הסרטניים לצאת מן הרקמה בה הם אחוזים ולפתח גרורות; מופחתת הפרשת VEGF, חלבון המעודד צמיחת כלי דם חדשים התומכים בהתפתחות הגידול; והתא עובר לתהליך של מוות תאי מבוקר (אפופטוזיס).
ארביטוקס מורכבת מהאזור המשתנה (Fv) של נוגדן עכברי ספציפי ל-EGFR ומהאזור הקבוע השייך לנוגדן אנושי מסוג IgG1. משקל המולקולה הוא בערך 152 קילודלטון (kDa). הנוגדן מיוצר בשורת תאי מיאלומה עכברית.
ניסויים בבעלי חיים הראו כי ארביטוקס מעכבת גידולים סרטניים המבטאים את החלבון EGFR.

אופן השימוש

ארביטוקס משווקת כנוזל שקוף המכיל 2 מיליגרם תרופה במיליליטר נוזל. התרופה ניתנת בעירוי תוך ורידי, המינון המומלץ ההתחלתי הוא 400 מיליגרם למטר מרובע שטח פנים (נקבע על פי משקל וגובה במטופל). אחוז מסוים של מטופלים סובל במינון זה מתופעות לוואי בלתי נסבלות, ובמקרים אלו מומלץ להוריד את מינון התרופה.
לין ריד בנקס

לין ריד בנקס (נולדה ב-31 ביולי 1929) היא סופרת בריטית.

ביוגרפיה

לין ריד בנקס נולדה בלונדון לאב רופא, ממוצא סקוטי, ואם שחקנית, ממוצא אירי. בשנת 1939, כשפרצה מלחמת העולם השנייה, פונתה לקנדה, שם נשארה עד סיום המלחמה. בשנת 1945 חזרה ללונדון ולמדה בבית הספר למשחק ר. א.ד. ה.. 
לאחר גמר לימודיה השתתפה במשך שנים אחדות בלהקות רפרטואריות ברחבי אנגליה וכתבה מחזה, שהוצג בכמה מן הלהקות האלה ובהמשך בטלוויזיה הבריטית. בהמשך כתבה ופרסמה עוד כמה מחזות, שאחד מהם הוצג ב"תיאטרון הקטן" בלונדון ואחרים הופקו כתסכיתי רדיו ומחזות טלוויזיה. לין ריד בנקס הייתה אחת משתי הנשים הראשונות ששימשו כתבות בטלוויזיה הבריטית. היא עבדה שבע שנים ברשת ITN, מאז היווסדה ועד 1962 - תחילה ככתבת חדשות ואחר כתסריטאית. אחרי שעזבה את ITN היגרה לישראל, נישאה כאן לפסל חיים סטפנסון וחיה עמו תשע שנים בקיבוץ יסעור שבגליל המערבי, שם נולדו להם שלושה בנים. 
מאז שובה לאנגליה, לין ריד בנקס מקדישה את זמנה לכתיבת ספרים למבוגרים, לנוער ולילדים. כמו כן היא מרבה להופיע לפני ילדים ובני נוער בהרצאות ובשיחות על ספריה.
בשנת 1960 כתבה את ספרה הראשון, "החדר דמוי L" (תורגם לעברית). ספר זה עובד לסרט באותו שם. הן הספר והן הסרט זכו להצלחה רבה. לספר זה היו שני המשכים. הספר הראשון בטרילוגיה מביא את סיפורה של ג'יין, רווקה בת 27 שנכנסת להריון כתוצאה מקשר קצר וחסר סיכוי עם גבר ובוחרת להמשיך את ההריון ללא נישואים ובלי להביא את האב בסוד הדברים. החדר דמוי L משמש רקע להריונה המתקדם ולקשריה המתפתחים עם טובי, סופר יהודי צעיר המאוהב בה ועם ג'ון, גיטריסט שחור הפורש עליה את חסותו. 
בספר השני בטרילוגיה, "The Backward Shadow", שיצא בשנת 1970, ג'יין ממשיכה את חייה בבית דודתה בכפר, לשם הגיעה בסוף הריונה ושם היא נשארת לגדל את בנה לאחר מות הדודה, שהורישה לה את ביתה. בספר השלישי, "Two is Lonely", משנת 1974, היא מתמודדת את קשיי הגידול של בנה דייוויד, הסובל מהעדר דמות אב בחייו, ועם התלבטותה היא בין אהבתה הנושנה לטובי לבין קשריה עם הגבר החדש שהופיע בחייה. בספר זה, בעיקר, בא לביטוי יחסה ליהדות, לישראל ולקיבוץ. יחס זה מפורט הרבה יותר בספר "Children at the Gate", העוסק בסיפורה של גרדה, אישה יהודיה-קנדית, שאיבדה את בנה היחיד בן החמש בתאונת טביעה, שהיא מאשימה בה את עצמה ואת בעלה. הזוג השכול מנסה לשקם את הנישואים בעלייה לישראל, אך נכשל. הבעל חוזר לקנדה וגרדה נשארת לבדה בעכו, שבורה ונואשת, מבקשת את מותה אך איננה מוצאת בה את האומץ להתאבד. ידידה היחיד בארץ הוא עלי, צבע ערבי, אב לבת מנישואים מעורבים, שאמה היהודייה הסתלקה מהם והשאירה את בתה בחסות אביה. עלי מאלץ את גרדה לחזור לחיים ובהמשך כמעט כופה עליה שני ילדים, קרובי משפחה שלו ממחנה פליטים לבנוני שהוברחו ארצה בלי ידיעת השלטונות. גרדה מבקשת להתקבל לקיבוץ לגדל בו את הילדים, שהיא מציגה כעולים חדשים ממרוקו, יתומים מעיירת פיתוח. מכאן מתגלגל סיפורה של גרדה וילדיה המאומצים, על הקשיים, הפחדים, התקווה והייאוש הפוקדים אותה חליפות, בין הקיבוץ לקריית האמנים ביפו, עד לסוף, שיגון ותקווה לעתיד משמשים בו בערבוביה. 
בספר לנוער, "Broken Bridge", עוסקת ריד בנקס בסכסוך הישראלי-פלסטיני בסיפור על פיגוע רציחה של תייר, נער יהודי-אמריקאי, בשכונת גילה בירושלים והדילמה של הנערה הישראלית, שהייתה עמו וניצלה הודות לדמיונה לאמה והקשר שהיה לה עם פלסטינים שנים רבות קודם לכן.
ספרה של לין ריד בנקס לילדים, "האינדיאני בארון", הוסרט ב-1995.

ספרים לנוער

One More River, Sarah and After, My Darling Villain, The Writing on the Wall.
בייזווטר

בייזווטר (באנגלית: Bayswater) היא שכונה ברובע הסיטי של וסטמינסטר של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. השכונה ממוקמת 4.8 ק"מ צפונית מערבית לצ'רינג קרוס, וגובלת בדרומה בהייד פארק ובגני קנזינגטון.
בשכונה אוכלוסייה אתנית מגוונת: מתגוררת בה אוכלוסייה ערבית ניכרת (באזור דרך אדג'וור), וכן אוכלוסייה יוונית וברזילאית.
בתי השכונה בנויים ברובם בסגנון ג'ורג'יאני, אשר נבנו בין שתי מלחמות העולם - מדובר בעיקר בבתי טרסות הבנויים סביב כיכרות שבמרכזן גינות. בתים אלה, שהיו בעבר בתים פרטיים חולקו כיום לדירות מגורים.

מקור השם

האזור בו ממוקמת כיום השכונה היה שייך בעבר למנזר וסטמינסטר (דבר המצוין בספר יום הדין). הנזיר שניהל את השטח היה הנזיר בייניארדוס (Bainiardus) (שעל שמו קרויה, כנראה, טירת ביינארד).
זיכיון פרלמנטרי משנת 1653 מתאר את השטח כ"שדה פתוח לציבור" (common field) בסמוך לפדינגטון "ליד המקום המכונה המעיין של ביינארד" (Baynard's Watering). 
לימים קוצר שם השכונה מ"המעיין של ביינארד" ל"מי ביי" (באנגלית - בייז - ווטר)

פוליטיקה מקומית

השכונה מהווה שטח בחירה למועצת רובע וסטמינסטר, ומהשכונה נבחרים ששה חברים במועצה.

אזכורים תרבותיים

השכונה מוזכרת בספרו של ג'ון לה קארה "המרגל שחזר מן הכפור" בו, ליז, אחת הדמויות, היא חברה של סניף דרום בייזווטר של המפלגה הקומוניסטית הבריטית. בספר אחר של לה קארה - "כל אנשי סמיילי" מתגורר בשכונה קצין בכיר קומוניסטי בדימוס. כמו כן דמויות רבות בספרו של סמיואל סלבון "The Lonely Londoners" מתגוררות בשכונה. השכונה מוזכרת בספרו של אוסקר ויילד "חשיבותה של רצינות" כמקום בו התגלתה עריסת התינוק שאבד (בלא התינוק).
סרטו של אלפרד היצ'קוק "פרנזי" צולם בשכונה, וכך גם הסרט "אלפי" משנת 1966.
גאורג טראקל

חייו

טראקל נולד וחי עד גיל 18 בזלצבורג. אביו טוביאס סחר בכלי עבודה, בעוד אמו מאריה הייתה עקרת בית שהתעניינה במוזיקה ובאמנות. מריה טראקל סבלה ממחלת נפש. יש הטוענים כי הסביבה שנוצרה בבית עקב מחלת האם עלולה הייתה לתרום להתפתחות סימפטומים דומים בקרב הילדים, סימפטומים שאכן ניכרו בגאורג ובאחותו גרטה. יש הסבורים כי בין שני האחים התקיים גילוי עריות.
טראקל למד בבי"ס יסודי קתולי על אף היות הוריו פרוטסטנטים. ב-1897 קיבל את תעודת הבגרות בגימנזיום העירוני בו למד לטינית, יוונית ומתמטיקה. עם זאת, לא היו הלימודים בראש מעייניו, ותחתם ביכר משקאות חריפים, עישון אופיום וביקורים תכופים אצל זונות. בסביבות שנת 1904 החל טראקל לנסות את כוחו בכתיבת שירה. על אף היות ניסיונות הכתיבה הראשונים שלו בוסריים ועל אף שלא היו מרשימים כמו יצירתו המאוחרת, המשיך לשפץ ולשכלל את כתיבתו מאז ואילך.
לאחר שעזב את התיכון ב-1905 עבד במשך שלוש שנים בבית מרקחת, ואף החליט לעסוק ברוקחות. (יש החושדים כי ראה בכך דרך קלה להשיג לעצמו סמים). עם זאת, בתקופה זו החל להתנסות בכתיבת מחזות. שני המחזות שכתב באותהּ תקופה, "יום כל-הנשמות" ו"פאטה מורגאנה", נחלו כישלון.
בשנת 1908 נסע טראקל לווינה ללמוד רוקחות ושם התחבר עם קבוצה של אמנים ואנשי בוהמה אשר עזרו לו לפרסם כמה משיריו. אביו של טראקל מת ב-1910, זמן קצר לפני שטראקל קיבל את תעודת ההסמכה שלו כרוקח. לאחר מכן התגייס טראקל לצבא לשנה. חזרתו לחיים האזרחיים בזלצבורג הייתה אסון וטראקל שב לצבא, שם שירת כרוקח בבית-חולים בעיר אינסברוק. הוא פגש שם את האמנים המקומיים אשר הבחינו בכישרונו. לודוויג פון פיקר, עורך כתב-העת "דר ברנר", היה לפטרונו של טראקל. באופן עקבי פרסם את שיריו של טראקל ואף עשה מאמצים רבים למצוא מוציא לאור שיוציא אוסף משיריו. מאמצים אלה נשאו פרי: בקיץ 1913 הוציא קורט וולף לאור בווינה את הקובץ "שירים". פיקל גם הכיר את טראקל ללודוויג ויטגנשטיין, אשר העניק לו מלגה נאה על מנת שיוכל להתרכז בכתיבה.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח טראקל כחובש לטפל בחיילים בגליציה. עקב רגישותו פרצו אצלו התקפי דיכאון וחרדה, שהתגברו עקב תחושת האימה שנפלה עליו במהלך הטיפול בחיילים הפצועים קשה. באחת הפעמים, בעיר גרודק (כיום הורודוק), נאלץ טראקל להשגיח על כתשעים חיילים פצועים, במערכה הקשה מול הרוסים. תחת המעמסה הנפשית, ניסה לירות בעצמו, אך חבריו הניאוהו. בעקבות הרושם העז שהותירה בו החוויה, כתב את שירו המפורסם "גרודק". טראקל אושפז בקראקוב והיה נתון להסתכלות ומעקב צמוד. בעודו מאושפז גבר דיכאונו, והוא כתב לפיקר, בבקשו שייתן לו עצה. פיקר שכנע אותו ליצור קשר עם ויטגנשטיין. כאשר קיבל האחרון את הודעתו של טראקל, נסע לבקרו בבית החולים, אך מצא כי טראקל מת שלושה ימים קודם לכן ממנת יתר של קוקאין. כפי הנראה התאבד.

שירתו


שירתו, האופיינית לזרם האקספרסיוניסטי, אפופה כולה ביטויי חרדה. מופיעים בה, שזורים כחוט השני, מוטיבים של לילה, מוות, קיפאון וצבעים עזים. האקספרסיוניזם בא בשיריו לידי ביטוי בתחושת הבעתה אשר משרים על הקורא שיריו של טראקל. לא עוד הקווים העדינים והנוגים של ורלן בן זמנו, ואף לא אלה המעורפלים והסימבוליים של רילקה, בן זמנו ובן עמו; מעין קרעי תמונות וחזיונות אפוקליפטיים המנסים לעורר אימה בקורא באופן חזותי. ניתן למצוא דמיון רב בין שירתו של טראקל לזו של המשורר העברי דוד פוגל.
עמוס כץ

ביוגרפיה

כץ נולד ברחובות, בן להורים יוצאי גרמניה. למד בקיבוץ שריד והיה חבר בגרעין נח"ל. ב-1960 התגייס לצה"ל ועשה את רוב שירותו בחיל השריון. תחילה שירת כאיש חימוש בגדוד 82 של חטיבה 7 ובהמשך עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים בגדוד 82. בהמשך שירת סגן מפקד פלוגה וקצין המבצעים הגדודי. ב-1964 היה חבר במשלחת החשאית של צה"ל לגרמניה שנשלחה לקלוט את טנקי הפטון האמריקנים. לאחר הקמת גדוד ה"מגח" (שמו העברי של הפטון) הראשון, גדוד 79, מילא בו תפקיד מפקד פלוגה ומפקד קורס מפקדי טנקים. 
במלחמת ששת הימים פיקד על פלוגת צוערי קורס קציני שריון שסופחה לגדוד 46, והצטרפה לגדוד 890 של חטיבת הצנחנים. כץ השתתף בקרבות ההבקעה בפתחת רפיח במהלכם נפגע הטנק שלו והוא נכווה בכל חלקי גופו, הוא המשיך להילחם לאחר שהחליף טנק, ובמהלך הקרב באותו יום השמיד עשרה טנקים מצריים וסייע בחילוץ כוחות הנח"ל המוצנח. בהמשך המלחמה נאלץ להחליף עוד שלוש פעמים את הטנקים עליהם פיקד, השתתף בקרבות בחאן יונס, קנטרה ובאזור גשר פירדאן על תעלת סואץ. על הדוגמה האישית לאנשיו בהמשיכו למלא את משימתו אף שנפצע, עוטר בעיטור המופת.
לאחר המלחמה מונה לסגן מפקד גדוד 46, לקצין אג"ם בחטיבה 401. באוגוסט 1968 מונה למפקד גדוד 46 עליו פיקד עד נובמבר 1969, בתקופה זו השתתף הגדוד במלחמת ההתשה בגזרת תעלת סואץ. ב-1971 מונה לסגן מפקד חטיבה 14 וב-1973 יצא להשתלמות בבסיס השריון האמריקאי בפורט נוקס. 
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים חזר לישראל, וקיבל פיקוד על גדוד שריון, גדוד 71 שהסתפח לחטיבה 7, והורכב ברובו מחיילים ומפקדים שהגיעו מחוץ לישראל ושובצו תוך כדי לחימה. הגדוד בפיקודו השתתף בכיבוש מזרעת בית-ג'אן והמובלעת בסוריה, במהלך המלחמה נפצע בראשו מרסיס. לאחר המלחמה מונה למפקד חטיבה 188 אותה נקרא לשקם לאחר שספגה אבדות כבדות מאד, כולל נפילתו של מפקדה יצחק בן שהם. החטיבה בפיקודו השתתפה במלחמת ההתשה בגזרה הסורית, שנמשכה במשך מספר חודשים, ובלחימה בפתחלנד. יום לפני סיום התפקיד נפצע באורח קשה מאד בתאונת דרכים, ושבר את חוט השדרה. 
לאחר חצי שנה של שיקום חזר לצבא. הדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ושימש קצין אג"ם של פיקוד המרכז, ב-1978 נשלח להשתלמות בבסיס הצבא האמריקאי בפורט לוונוורת' ובשנת 1979 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד בסיס האימון ליחידות שדה בצאלים ולמפקד אוגדה 220. ב-1982 כיהן כראש מטה פיקוד הצפון שעסק בהכנות לקראת מבצע שלום הגליל, ומילא תפקיד זה במהלך השלבים הראשונים של מלחמת לבנון.
ב-1983 מונה לקצין שריון ראשי, תחת מפקד גייסות השריון, האלוף משה בר כוכבא, ובמקביל פיקד על עוצבת סיני. בתקופתו הוקמה מפקדת חילות השדה ומפקדת החיל עברה תחת אחריותה. ביולי 1986 סיים את תפקידו. לאחר מכן עסק בפרויקטים אחרים והיה נציג משרד הביטחון בדרום אפריקה. השתחרר משירות הקבע ב-1991 והמשיך לשרת עוד שנים ממושכות בשירות מילואים פעיל. 
כץ בעל תואר שני במדע המדינה ובמתמטיקה מאוניברסיטת חיפה. עוסק בחקלאות בגידול הדרים ואבוקדו.
עמק הבכא (יוסף הכהן)

עמק הבכא הוא ספר מהמאה ה-16 העוסק בהיסטוריה של עם ישראל. הספר נכתב בידי ההיסטוריון ר' יוסף הכהן הרופא (?1496–1575) והופיע בשנת מותו, ה'של"ה, בג'נובה שבאיטליה.
הספר מתאר את קורות העם היהודי ותלאותיו מחורבן בית שני ועד לימיו של המחבר.
בהקדמה  לספרו כותב ר' יוסף הכהן הרופא:
...להיות כי התלאות אשר עברו עלינו מיום גלות יהודה מעל אדמתו עד היום הזה  מפוזרות הנה והנה, נתתי אל לבי לחברן בחיבור קטן, יכלול את אשר מצאה ידי בקונטרסי הסופרים אשר כתבו לפני בלשון עברית, ובספריהם, ואקרא שמו "עמק הבכא"...
רבים מיהודי איטליה נהגו לקרוא בספר זה בצום תשעה באב ור' יוסף כותב על כך בשיר שחיבר: "מי הוא האיש האכזרי שלא יבכה בראות ספרי / שלא יישום ולא ישאף, כשדי יהיה או איש מצרי / לכן יום נשרף מקדשי יקראנו כל איש עברי / כי עבור עמק הבכא יאות לו אז יום תמרורי".
הסתדרות הפועלים החקלאיים

הסתדרות הפועלים החקלאיים, או ההסתדרות החקלאית הייתה ארגון מקצועי של פועלים וחקלאים יהודים חברי מפלגות הפועלים הציוניות, אשר הוקם בשנת תרע"ח 1918.
כאשר הוקם הארגון על ידי אנשי "אחדות העבודה", היו רוב חבריו אנשי העלייה השנייה ומיעוטם אנשי השלישית; רובם היו חברי ארגוני פועלים שהוקמו שנים ספורות קודם לכן, הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל וביהודה, והסתדרות פועלי השומרון.
לאחר הקמת ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל, בחיפה בטבת תר"ף דצמבר 1920, הצטרפו אליה חברי "ההסתדרות החקלאית" כחברים מן המנין. ובמקביל, הצטרפה "ההסתדרות החקלאית" או בשמה האחר, "המרכז החקלאי", כאיגוד מקצועי של חקלאים וכאגודה של יישובי ההתיישבות העובדת, במסגרת ההסתדרות הכללית, עד 1969. המוסדות הנבחרים של "המרכז החקלאי" מנוהלים על ידי מזכירות המונה 21 חברים, וכן, נערכת ועידה חקלאית, בכל ארבע שנים, שבה מיוצגים חברי המרכז על ידי 501 צירים.
בתקופת המנדט וגם בעשורים הראשונים לאחר הקמת המדינה, היה "המרכז החקלאי" גוף בעל עוצמה כלכלית שזכה להערכה רבה, בשל תרומתו לפיתוח החקלאות, הכלכלה ואף התרבות, ביישוב ובחברה הישראלית. מאז שנות השבעים של המאה ה-20, ועם ירידת קרנה של ההסתדרות הכללית, מסגרת האם שלו, התמעטה עוצמה זו.
במשך השנים, ההסתדרות החקלאית עסקה בעזרה לחקלאים חברי ההסתדרות הכללית, ובכלל זה הוצאה לאור של ספרות הקשורה לחיי החקלאים בארץ. בין השאר, היא הייתה שותפה עם משרד החקלאות, המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית ובנק החקלאות לישראל בהוצאת האנציקלופדיה לחקלאות.
American

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי לנה דל ריי, ריק נואלס ואמיל הייני והופק על ידי נואלס והייני גם כן. בשנת 2017, דירג מגזין הבילבורד את השיר כשיר ה-5 הטוב ביותר של דל ריי. הביקורת שהופנתה כלפיו הייתה חיוביות.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
פרידריך, נסיך שאומבורג-ליפה

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-30 בינואר 1868 בארמון ראטייבוריצ'ה שבבוהמיה, לוילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ולבטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו ומריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל.
ב-5 במאי 1896 התחתן פרידריך עם לואיז, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק השמיני, מלך דנמרק ולוביסה, נסיכת שוודיה, ממנה נולדו לו 3 ילדים. ב-4 באפריל 1896 מתה לואיז בפתאומיות בארמון ראטייבוריצ'ה מדלקת קרום המוח, וכמה שעות לאחר מכן מת גם אביו וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה. ב-26 במאי 1909 התחתן פרידריך בשנית בדסאו עם אנטוינטה, נסיכת אנהלט, בתם של לאופולד, נסיך הכתר של אנהלט ואליזבת, נסיכת הסן, ממנה נולדו לו 2 ילדים. לאחר מלחמת העולם השנייה התגורר פרידריך בקודובה זדרוי, פולין, סמוך לגבול עם גרמניה המזרחית, שם הוא מת ב-12 בדצמבר 1945.