google/wiki40b huggingface dataset:
התקפת גלוי-נבחר

בקריפטואנליזה, התקפת גלוי-נבחר או תְּקִיפַת תַּמְלִיל פָּשׁוּט נִבְחָר לפי האקדמיה ללשון העברית. באנגלית: Chosen-plaintext attack היא מודל התקפה נגד מערכת הצפנה שמניח כי ליריב היכולת להשיג תוצאות הצפנה של טקסטים גלויים כלשהם, לפי בחירתו, שהוצפנו באמצעות אלגוריתם ההצפנה המותקף. מטרת ההתקפה היא להשיג באמצעותם מידע כלשהו על האלגוריתם כמו חשיפת חלק ממפתח הצפנה או כולו ובכך לרופף את ביטחונו או להביא לשבירתו המוחלטת.

אורקל הצפנה

בהתקפת גלוי-נבחר ההנחה היא שהמתקיף או הקריפטואנליסט מסוגל להשיג באופן אדפטיבי תוצאות הצפנה של כמות מוגבלת של טקסטים גלויים בהם הוא מעוניין. היכולת הזו באה לידי ביטוי באופן תאורטי באמצעות אורקל שנקרא כאן אורקל הצפנה שהוא מעין קופסה שחורה בתוכה מוטמע מפתח הצפנה סודי ובאמצעות פרוטוקול חיצוני כלשהו הוא יכול להצפין באמצעותה מסרים כלשהם ולקבל את תוצאת ההצפנה, אך הוא אינו רשאי או אינו יכול לראות את תוכן הקופסה. מטרתו היא לחשוף סיביות ממפתח ההצפנה המוטמע בתוכה, או לחלופין לפענח טקסט מוצפן מסוים. במציאות לא קורה לעיתים קרובות שהמתקיף ניחן ביכולת כזו, למרות זאת ההתקפה עדיין ברת-ביצוע במקרים מסוימים. יש לזכור שמערכות הצפנה מורכבות מאוד והתקשורת מתבצעת בין מחשבים ללא מעורבות אנושית.
במערכת הצפנת מפתח ציבורי היכולת של המתקיף לקבל תוצאות הצפנה של כל טקסט גלוי שיחפוץ היא טריוויאלית, כיוון שמערכת כזו במהותה מאפשרת לכל אחד להשיג את מפתח ההצפנה הציבורי. לכן במקרה כזה אורקל ההצפנה מיותר.

התקפות מעשיות

דוגמה קלאסית להתקפת גלוי נבחר היא סיפור שהתרחש במלחמת העולם השנייה. במאי 1942 חשדו מפצחי הקודים של הצי האמריקאי שהיפנים מתכננים פלישה לאטול מידוויי בצפון האוקיינוס השקט. הם יירטו שדר שהכיל בין היתר את הטקסט המוצפן "AF" והאמינו שהוא קוד המתייחס לאי "מידוויי" אך כדי לשכנע את הגנרלים בטענה הם ביצעו את הטריק הבא, הם ביקשו מהחיילים האמריקאים המוצבים באי לשדר בקשה להספקת מים וכאשר החיילים היפנים יירטו את התשדורת האמריקאית הם מיהרו לדווח לממונים עליהם. למותר לציין שהתשדורת המוצפנת של היפנים הכילה את הקוד AF ובכך ניתנה ההוכחה, מה שהוביל את הכוחות האמריקאים לשגר שלוש נושאות מטוסים לאזור, האי ניצל והיפנים ספגו אבדות רבות. יש אומרים שאירוע זה היה לנקודת מפנה במלחמה של ארצות הברית נגד יפן באוקיינוס השקט.
הטריק שביצעו מפצחי הקודים האמריקאים הוא דוגמה קלאסית של התקפת גלוי-נבחר. הם כביכול "ביקשו" מהיפנים להצפין עבורם את המילה "מידוויי" אף על פי שהיפנים לא היו מודעים כלל למתרחש והתשובה שקיבלו אפשרה להם להסיק את מיקום הפלישה בסבירות גבוהה. אילו היה הצופן היפני חסין נגד התקפת גלוי-נבחר, ייתכן שההיסטוריה הייתה נראית אחרת.

התקפת גלוי-נבחר נגד צפנים מודרניים

צופן DES היה במשך שנים מטרה להתקפות קריפוטואנליטיות תאורטיות ומעשיות, בראשן הקריפטואנליזה הדיפרנציאלית שמסתמכת על כמות נכבדה של זוגות טקסטים גלויים וטקסטים מוצפנים המתאימים להם (בערך ). אפשר לבצע את ההתקפה עם פחות טקסטים נבחרים אולם סיבוכיותה עולה בהתאם. הקריפטואנליזה הדיפרנציאלית היא התקפת גלוי-נבחר במהותה כיוון שמתקיף צריך להכין תחילה מאגר של טקסטים קריאים בעלי דיפרנציאל מסוים, אותם הוא צריך להצפין ומתוכם הוא אמור לבחור טקסטים מסוימים. אף על פי ש-DES גילה עמידות גבוהה נגד התקפה זו, צפנים אחרים 
כמו FEAL ,Khafre ,REDOC-II ,LOKI ולוציפר פוצחו לגמרי בשיטה זו.
נגזרת (כימיה)

נגזרת כימית היא מושג בו משתמשים בעיקר בכימיה אורגנית, המתאר תוצר הדומה במידה רבה לחומר המוצא.
תרכובת מוגדרת כנגזרת כימית של תרכובת אחרת כאשר היא דומה לתרכובת המוצא במידה כזו שבהחלפת אטום או קבוצה פונקציונלית ניתן, לפחות תאורטית, להגיע לתרכובת המקורית. 
כיוון שרוב חלקי תרכובות המוצא והתוצר זהים, יש לשתי התרכובות תכונות כימיות דומות, אך עדיין יהיו הבדלים בין התכונות של החומרים.
שועלי באר שבע (כדורסל)

2010-2012: הקמת הקבוצה ותחילת הצלחתה

ליגת החירשים בכדורסל הוקמה על ידי אס"ח בשנת 2010. יניב סמידוברסקי, ששימש כשחקן וכמאמן ראשי בקבוצה, היה בעברו שחקן בהפועל ערד, בית"ר באר שבע, הפועל בארי, אליצור אופקים, והפועל באר שבע. כמו כן, שימש בעבר כמאמן במחלקת הנוער של הפועל באר שבע. סמידוברסקי פנה למועדון החירשים בבאר שבע בבקשה לעזרה בהקמת הקבוצה, ולאחר שסורב לקחה אס״ח את הקבוצה תחת חסותה. הקבוצה הוקמה על ידי יניב סמידוברסקי ואבישי נגב בשנת 2010. שחקני הקבוצה הם בעלי לקויות שמיעה וחירשות, אשר נבחרו בקפידה במסגרות תחרותיות שונות בכדורסל.

בשנה הראשונה לטורניר ולהקמת הליגה, זכתה הקבוצה באליפות ובגביע המדינה, לאחר שגברה על קבוצת "לב תל אביב" בגמר הפיינל פור, ועל קבוצת "קינגס יהוד" במשחק גמר גביע המדינה בתוצאה 74:51. הקבוצה ניצחה בכל משחקיה במהלך העונה - 21 ניצחונות רצופים. שחקן הקבוצה גיא מאור זכה בתואר השחקן המצטיין בגמר, וכן בתואר "מלך הסלים" לעונה זו. צלחת האליפות הוענקה על ידי שחקן העבר והמאמן עודד קטש.
בעונת 2011/2012 זכתה הקבוצה באליפות שנייה ברציפות, לאחר שגברה על קבוצת לב תל אביב בתוצאה 83-58, בגמר הפיינל פור שנערך באולם זיסמן, רמת גן. סמידוברסקי נבחר לשחקן המצטיין במשחק הגמר, וזכה בתואר שחקן העונה ובתואר "מלך הסלים" של העונה. צלחת האליפות הוענקה על ידי שחקן מכבי תל אביב, יוגב אוחיון. הקבוצה הגיעה למעמד גמר גביע המדינה והפסידה ללב תל אביב בתוצאה 65-58.

2012/2013: ההתמוטטות

השנה השלישית הייתה העונה החלשה ביותר של הקבוצה מאז קיומה והסתיימה ללא תארים. כמו כן, חוותה הקבוצה גל עזיבות של שחקני מפתח, בהם המאמן הראשי והשחקן הבולט יניב סמידוברסקי, אותו החליף בתפקיד המאמן שלומי וקנין. הקבוצה הפסידה הפסד טכני מול לב תל אביב בהתמודדות על הסגנות לאחר שלא הגיעה למשחק, וסיימה במקום השלישי בליגה. בעונה זו לא התקיים פלייאוף, וקבוצת "קינגס יהוד" שסיימה במקום הראשון בליגה זכתה באליפות.

2016-2013: גביע המדינה והתחזקות הקבוצה

בשנה זו חזר יניב סמירדובסקי לשחק בקבוצה ולאמנה, והקבוצה זכתה בגביע המדינה לאחר שגברה בגמר על ותיקי תל אביב בתוצאה 54-40.
בעונת 2014/2015 התחזקה הקבוצה במספר שחקנים חדשים, וכן מינתה את אביעד לוי לתפקיד דובר הקבוצה וצירפה אותו להנהלה, יחד עם יו״ר הקבוצה, פרדי קאספו. הקבוצה התמודדה בגמר הפיינל פור של הליגה מול קבוצת לב תל אביב באולם "קנטור" בחולון, והפסידה בתוצאה 56-47.
נוסף על כך, לשועלי באר שבע הייתה התמודדות נוספת לאחר שהגיעה לגמר מול לב תל אביב במפגש שני בניסיון לקטוף את גביע המדינה, לאחר שהפסידה לה את האליפות.
אך הפסידה בשנית ללב תל אביב בתוצאה  50-45 ובכך סיימה את העונה ללא תואר לראשונה מאז 2012.
בעונת 2016/2015 זכתה הקבוצה באליפות נוספת.
נחלת צדוק

נחלת צדוק היא שכונה קטנה בירושלים, הממוקמת בדרום גוש הנחלאות בין שכונת שערי חסד לשכונת נחלת אחים. גבולה הדרומי הוא רחוב הגר״א, וגבולה הצפוני רחוב ישראלס. רחובה הראשי הוא רחוב נחלת צדוק.

היסטוריה

השכונה נוסדה בשנת 1906 ביוזמת חברת יק"א ומנהלה בירושלים אברהם אלברט ענתבי, ונבנתה החל מ-1908 בעזרת חברת כי"ח של יהדות צרפת והברון רוטשילד. השכונה נקראה על שם הרב צדוק כהן, הרב הראשי של יהדות צרפת ומראשי תנועת חיבת ציון, שהלך לעולמו חודשים ספורים טרם ייסוד השכונה.
התוכנית המקורית הייתה להקים 40 בתים בשכונה עבור פועלים ובעלי מלאכה עניים מעובדי מוסדות כי"ח, על שטח של 30,000 אמות מרובעות. עד שנת 1911 נבנו 22 בתים בשכונה. את יתרת החלקות שלא נמכרו למשתכנים מכרה יק"א לאחר שנים אחדות לאגודת נווה בצלאל, שהקימה בסמוך שכונה שנועדה לאמנים ואנשי בצלאל.
הבתים נבנו כבתים טוריים בני שני חדרים כל אחד, כשבחזית כל בית חצר לגידול עופות או לנוי. בחצר גם היו המטבח והשירותים. משתכני נחלת צדוק כללו מורים, פקידים, בעלי מלאכה וסוחרים, שהגיעו מהשכונות החדשות שמחוץ לעיר העתיקה, ובניגוד לתוכנית המקורית, היו אמידים יחסית. נחלת צדוק התפתחה כשכונה חילונית, בשכנות צמודה לשערי חסד הסמוכה שהייתה חרדית ומתיישביה היו אנשי היישוב הישן.
נחלת צדוק גדלה בתקופת המנדט, ובמפקד אוכלוסין בשנת 1939 נמנו בה 265 תושבים. החל מ-1939 התאחדו ועדי השכונות נחלת צדוק ונווה בצלאל, כדי להתמודד במשותף עם קשיים ביטחוניים ומנהליים, והפכו בפועל לשכונה אחת. בעת מאורעות מלחמת העצמאות עמדו נחלת צדוק ושערי חסד בקו החזית מול התקפות מהכפר שייח' באדר הסמוך. הבית המערבי ביותר בנחלת צדוק שימש כעמדה של ההגנה.
לקראת סוף המאה ה-20 חל בשכונה תהליך התחרדות. בדומה לשערי חסד הסמוכה, נרכשו נכסים בנחלת צדוק בידי עולים חרדים מארצות הרווחה, והבתים שופצו והורחבו. כיום אופי השכונה הוא של שכונת רווחה חרדית.
אורי מרינוב

אורי מרינוב (נולד ב-15 בדצמבר 1935) הוא המנכ"ל הראשון של המשרד לאיכות הסביבה, פרופסור וראש החוג לניהול משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה וחבר בסגל בית הספר לקיימות של המרכז הבינתחומי הרצליה.
מרינוב היה ממייסדי קיבוץ נחל עוז. בעת היותו חבר הקיבוץ כיכב בכתבה טלוויזיונית של שדר הרדיו והטלוויזיה האמריקאי אד מורו. בעקבות הצלחת הכתבה בארצות הברית יצא לשם בשליחות המגבית היהודית. בתחילת שנות השישים שהה מספר שנים בארצות הברית, למד רפואה וטרינרית והשלים התמחות מעשית באוניברסיטת מדינת איווה. לאחר שובו לישראל עסק במחקר רפואי באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1969 התמנה להיות ראש האגף למדעי החיים במועצה הלאומית למחקר ולפיתוח במשרד ראש הממשלה. החל לעבוד בשנת 1973 כמנהל השרות לשמירת איכות הסביבה, תחילה במסגרת משרד ראש הממשלה ולאחר מכן במשרד הפנים. הוא התמנה למנכ"ל המשרד לאיכות הסביבה עם הקמתו בשנת 1989 ושימש בתפקיד עד לשנת 1992.
בשנת 1998 התמנה לראש החוג לניהול משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה ועמד בראשו במשך שלוש וחצי שנים. לזכותו של פרופ' מרינוב ניתן לומר שהוא הקים את המנהל הסביבתי בישראל, קבע את דמותו והיה זה שקבע את תדמיתו בתקופה שעדיין לא ניתן לנושא חשיבות כל שהיא. בשנת 2013 פרסם פרופ' מרינוב את ספרו " להיות או לא להיות" על הקמת המנהל הסביבתי בישראל. במקביל לעבודתו באקדמיה, משמש פרופ' מרינוב יועץ לכמה מהפרויקטים הגדולים במשק, כולל כביש חוצה ישראל, הקמת פרויקטי בינוי במפעלי תע"ש לשעבר, ועוד. פרופ' מרינוב קיבל את פרס "גלובל 500" כאחד מ 500 האנשים שהשפיעו על נושא הסביבה בעולם ופרס על מפעל חיים בנשואי הסביבה בארץ במעמד נשיא מדינת ישראל.
סינמטוגרף

סינמטוגרף (מצרפתית: Cinématographe) הייתה מצלמה ששימשה גם כמכשיר הקרנה ופיתוח לסרטים בעידן הראינוע. הסינמטוגרף הומצא על ידי האחים לומייר באמצע שנות התשעים של המאה התשע עשרה. 
ב-13 בפברואר 1895 רשמו האחים לומייר פטנט על מצלמה "סינמטוגרפית", ששימשה גם כמקרן וגם כמכונה להדפסת עותקים נוספים מן הסרטים שצולמו. משקל המכונה היה כחמישה קילוגרם. אחד החידושים העיקריים היה השימוש בנקבים קטנים משני צדי סרט הצילום על מנת לאפשר תנועה רציפה של הסרט. בתחילה השתמשו האחים בסרט מנייר, אך לאחר זמן מה עברו לצלולואיד.
ב-19 במרץ 1895 צילמו האחים באמצעות הסינמטוגרף את סרט הראינוע הראשון, "La sortie des usines Lumière" ("היציאה ממפעלי לומייר"), המציג תמונה של פועלים ביציאתם מן המפעל שהיה בבעלות האחים. יש הרואים בסרט זה את אביו של הסרט התיעודי.
ב-22 במרץ 1895 הציגו בחינם, בבית קפה בפריז, את סרט הראינוע הראשון שהוצג לקהל, "סעודת התינוק" ("Le Déjeuner de Bébé"). הסרט הציג את בנו בן השנתיים של לואי לומייר. לאחר מכן הציגו סרטים במקומות נוספים. בכינוס מקצועי של צלמים, צילמו את הצלמים הנכנסים לכינוס, ולאחר מכן הקרינו להם את הסרט במהלך הכינוס.
גלריית בלייכר

גלריית י"מ בלייכר היא גלריה לאמנות שהוקמה בתל אביב על ידי ירחמיאל מיטק בלייכר (20 בדצמבר 1909 - 8 ביוני 1999) באמצע שנות הארבעים.

ירחמיאל בלייכר

בלייכר נולד בפולין, בשנות העשרים היגרה משפחתו לגרמניה ובשנת 1933, עם עליית היטלר לשלטון, עלה עם אשתו לארץ. כמה שנים לאחר עליית הזוג ארצה, בהיותו של בלייכר חובב אמנות, הוא פתח את גלריית י"מ בלייכר ברחוב בן יהודה 6 שבתל אביב, גלריה אשר התקיימה עד תחילת שנות התשעים.
לבלייכר היה קשר אישי ומיוחד עם שמעון פרס ובנובמבר 1997 אף קיבל מפרס במתנה מכתב הוקרה הכתוב על גבי תמונת דיוקנו.
ירחמיאל מיטק בלייכר נפטר בישראל ב-8 ביוני 1999 בגיל 90.

גלריות בשנות הארבעים והחמישים

העלייה הגרמנית הביאה עימה לא רק ציוויליזציה גרמנית, אלא אף אישים תרבותיים שהסתכנו בפתיחת בתי מסחר לספרים, כגון "בלומשטיין מעיין" שברחוב אלנבי, בתי מסחר לספרים ברחוב בן יהודה ואף גלריות. אחת הגלריות הראשונות הייתה "גלריה משכית" שברחוב אלנבי 30. ב-1946 נפתחה גלריית "מקרא סטודיו" שפעלה עד 1956 ברחוב אלנבי 56. רחוב בן יהודה התחיל להתחרות ברחוב אלנבי ובאמצע שנות הארבעים נפתחה בו גלריית י"מ בלייכר.
במחצית שנות הארבעים פתח ה' בַּהְם, גם הוא עולה מגרמניה, סדנה שעסקה בהתקנת מסגרות, אך התמחתה גם בעריכת תערוכות. בשנים ההן, בתל אביב, לא היה קל למכור תמונה לגלריה והיה בלתי אפשרי להתקיים מעריכת תערוכות בלבד. לציבור לא היה כסף לשם השתתפות בתערוכות כך שמסגור תמונות היה עסק מכניס יותר מאשר מסחר באמנות. ב-1950 ייסד ז'אן תירוש גלריה לעתיקות ברחוב בן יהודה 110 וב-1952 הוא העביר אותה לרחוב דיזנגוף 100. גלריה זו נסגרה כעבור כמה שנים. ב-1959 פתח בהם גלריה ביפו העתיקה. הגלריה זכתה לפרסום רב, ובה היה אפשר למצוא את מיטב התמונות של צייריה היהודים של אסכולת פריז ומבחר יצירות גדול של ציירי ישראל. לאחר מותו של בהם, נמצא אדם שהמשיך את דרכו של בהם וניהל את הגלריה עד שנות התשעים.
גלריה וולנר התקיימה ברחוב דיזנגוף, בין שדרות בן-גוריון ורחוב ארלוזורוב, בין שנות החמישים והשבעים. לוולנר היה מאגר לא מבוטל של תמונות מטובי הציירים בארץ ובעולם, אלא שלתמונות לא נמצאו רוכשים. רק סמוך לנעילת הגלריה 'התנפלו' קונים על הגלריה וכמעט רוקנו את תכולתה. וולנר, שאפילו לא ידע מה יש לו בכל פינה של הגלריה, היה צריך לחטט כדי למצוא את המבוקש.
מדינת ישראל נגד קראוז שמואל

רקע

בשנת 1971 נשלח קראוס לכלא בעקבות איום בנשק על חיילים שבאו לפנותו מחלקת אדמה שירש. בזכות הסדר עם הנהלת הכלא, הורשה קראוס להחזיק גיטרה ובעת מאסרו כתב שירים, אותם הקליט עם כמה חברים במהלך יום אחד בחופשת שחרור מהכלא. 
השירים יצאו לראשונה בשנת 1976 בגרסה מצומצמת, ולאחר מכן אוגדו לאלבום מדינת ישראל נגד קראוז שמואל שיצא לאור בשנת 1977 בהוצאת "התקליט בע"מ". האלבום הופק במספר עותקים קטן, וכעבור זמן קצר נגנז למשך כעשרים ושבע שנים.  בשנת 2004 האלבום יצא בהוצאה מחודשת בחברת נענע דיסק.

שירי האלבום

השיר הפותח את האלבום, "שישי חם", עוסק בחשיש, כאשר התוכן מחויך. השיר כולו הוא למעשה משחקי מילים על המילה "חשיש". השיר נפסל לשידור, והקליפ בצבע סם הזיה (צבעים בהירים שקופים), שביים עידן זעירא, גם נפסל לשידור מפני שקראוס מתועד שם מעשן קנביס. הקליפ נדיר מאוד ולא שודר מעולם בטלוויזיה. בשנת 1972 זכו שלישיית הטוב הרע והנערה במקום הראשון בפסטיבל הזמר והפזמון כאשר אהוד מנור כתב מילים חדשות ללחן של קראוס והשיר נקרא "טוב לי לשיר". הלחן לשיר "קראוז צינוק" שימש שנתיים קודם לכן לשיר "יש לי אי" מהאלבום לבד ביחד ולבד לבד. השיר "יום אחד" הוא השיר "אבשלום" ששלום חנוך הלחין לאלבומו של אריק איינשטיין "שבלול", עם טקסט חדש מאת קראוס.
השיר החותם את האלבום, "אמא טבע", הוא עיבוד בן 11 דקות לשיר "Mother Nature's Son" של להקת הביטלס, מתוך האלבום הלבן.
בסיום השיר, גם סיום האלבום, ניתן לשמוע את קראוס מכריז חגיגית: "סיימנו את הצד השני של התקליט, רבותיי!" וכך נחתם האלבום.
ג'לזון

היסטוריה

המחנה הוקם ב-1949 כ-7 ק"מ מצפון לרמאללה על אם הדרך רמאללה-שכם (בתוואי הקדום של דרך ההר).
המחנה הוקם על 253 דונם של אדמת טרשים בצלע הר שאונר"א שכרה מממלכת ירדן. רוב תושבי המחנה ששוכנו בו בעת הקמתו היו פליטים מ-36 כפרים בסביבת לוד ורמלה. בשלוש השנים הראשונות גרו תושבי המחנה באוהלים ולאחר מכן עברו לבתים בנויים.
ב-1977 הוקמה בסמוך למחנה ההתנחלות בית אל.
מחנה ג'לזון היה אחד ממחנות הפליטים הפעילים ביותר באינתיפאדה, החל מדצמבר 1987. תושבי המחנה היו מעורבים במקרים רבים של יידוי אבנים על מכוניות ישראליות בכביש, וכן בעימותים אלימים רבים עם מתנחלים מהסביבה וכוחות צה"ל.
בשנה הראשונה של האינתיפאדה נרצחו במחנה מספר פלסטינים בחשד לשיתוף פעולה עם ישראל. שלושה עשר בתים במחנה נהרסו על ידי שלטונות ישראל בשנה הראשונה של האינתיפאדה. בינואר 1988 עצרו השלטונות את כל חברי הוועד העממי שתאם את פעולות האינתיפאדה בג'לזון, אולם תוך כמה ימים קם ועד אחר תחתיו.
בסוף שנת 1988 חיו במחנה כ-5,600 תושבים. ב-2016 כ-10,000 תושבים.
במסגרת הסכמי אוסלו נקבע כי מחנה ג'לזון ייכלל ב"שטח B", היינו שליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית אך שליטה ביטחונית ישראלית. ב-1997 התקין צה"ל גדר סביב המחנה, במטרה לצמצם את החיכוך בין תושביו לבין התנועה שבכביש. עם זאת, בעקבות פתיחת הכביש העוקף שחיבר את גבע בנימין לוואדי חרמייה דרך עפרה, הדלדלה התנועה הישראלית בכביש שליד ג'לזון. לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה נחסם הכביש לגמרי.
אסיה קייט דילון

ביוגרפיה

דילון נולד/ה באית'קה, ניו יורק, והוגדר/ה כבת בלידה. 
דילון סיימ/ה את הלימודים באקדמיה האמריקאית למוזיקה ולדרמה, למד/ה בתוכנית ההכשרה של מייזנר במרכז לאמנויות הבמה באית'קה, והחל/ה ללמוד שם בגיל 16 - התלמיד/ה הצעיר/ה ביותר שהתקבל לתוכנית.
דילון מגדיר/ה את עצמה/ו כפאנסקסואלי/ת, ונמצא/ת במערכת יחסים עם גבר.

קריירה

בשנת 2016 הופיע/ה בשמונה פרקים בסדרה "כתום זה השחור החדש", בה גילמ/ה דמות גזענית גלוחת ראש. בשנת 2017 השתתפ/ה ב"מיליארדים", סדרה של שואוטיים, שם גילמ/ה דמות א-בינארית, טיילור מייסון, מתמחה בקרן גידור - הדמות הא-בינארית הראשונה בטלוויזיה. כשהגיש/ה את שמה/ו למועמדות לפרס אמי לשחקן הטוב ביותר, אושר לדילון להגיש את המועמדות לכל מגדר שיבחר/תבחר, ודילון בחר/ה להגיש את המועמדות כשחקן, משום שהמילה "Actor" באנגלית היא מילה נייטרלית מבחינה מגדרית.
בשנת 2019 שיחק/ה בסרט "ג'ון וויק 3"  לצד קיאנו ריבס.
חוקי המשיכה

עלילה

הסרט מתמקד בשלושה סטודנטים באוניברסיטת קאמדן שבניו אינגלנד, ובמשולש האהבים שלהם והשפעותיהם אחד על השני, כשברקע המסיבות הפרועות ומלאות הסקס, והשימוש הרב בסמים שקורים בקמפוס.
רווקים מפורסמים

הפקה

הקרנת הבכורה של הסדרה הייתה ב-14 ביוני 2016. הוחלט להקרין את הסדרה בעונה שנייה ב-25 ביוני 2017.
משתתפי עונה 1: ברנדי גלנוויל, פאולי ד, אוברי אודי, ג'וש מאריי, ג'סיקה ווייט, סומאיה רייס, קאלום בסט, דרסי סטרלינג, לורל האוס, רוברט מק.
משתתפי עונה 2: טיפאני פולארד, דורותי וואנג, מליקה חק, קרינה סמירנוף, רוני אורטיז-מאגרו, צ'אד ג'ונסון, דייוויד מקינטוש, קאלום בסט, ד"ר דרסי סטרלינג, רוברט מק.
אקס היסטוריק

אקס היסטוריק (בצרפתית: L’axe historique - "הציר ההיסטורי") או הציר ההיסטורי הוא ציר של מונומנטים, מבנים ודרכים שנמשכים ממרכז פריז, בירת צרפת, לכיוון מערב. הנתיב קרוי גם "Voie Triomphale" (דרך הניצחון), וגם "voie royale" (הדרך המלכותית). האקס היסטוריק יוצר מראה פרספקטיבי ישר שנקודת המוצא הגאוגרפית וההיסטורית שלו היא בפביליון המרכזי של ארמון טווילרי, שנשרף בזמן הקומונה הפריזאית. כיום נקודת המוצא של הציר היא פסל הפרש של לואי הארבעה עשר שבכיכר נפוליון שבלובר. הציר מתחיל ברובע הראשון ומסתיים ברובע השמיני של העיר.

היסטוריה

בניית האקס היסטוריק החלה עם סלילת שדרות שאנז אליזה במאה ה-17, שתוכננה על ידי מעצב הגנים של לואי הארבעה עשר, אנדרה לה-נוטרה (André Le Nôtre) על פי גישה דומה לתכנון גנים צרפתיים שתכנן כגון אלו שבארמון ורסאי. לה-נוטרה האריך לכיוון מערב את הציר המרכזי של הפביליון בארמון טווילרי (שנהרס ואינו קיים כיום), ושל השביל המרכזי בגני הטווילרי. ובסופם הקים גשר עץ שחצה את נהר הסן. הגשר נהרס בתקופתו של לואי השישה עשר כתוצאה מתאונה, והוחלף בגשר אבן, גשר דה ניי (pont de Neuilly). ואולם, רק במאה ה-20 קיבל הציר את צורתו המוכרת כיום.
בזמן הקיסרות הראשונה, קיבלה השדרה את שם גן העדן המיתולוגי, שדות אליסיום (שאנז אליזה), וארמונות ובתי מידות החלו לאכלס אותה. נפוליון בונפרטה הכתיר את השדרה בשער הניצחון, ומאוחר יותר הציב את האובליסק בכיכר הקונקורד וכן את שתי המזרקות שסביבה. בעת השיפוצים הגדולים של פריז החליפו הבתים שנבנו בסגנון אוסמן את בתי המידות בשדרה, מותגים לעתיד כגרלאן קבעו בה את מקום מושבם, ונפתחו בה מסעדות יוקרה ותיאטראות. 
המשכן של שדרות שאנז אליזה מצידו השני של שער-הניצחון הוא שדרות דה לה גראנד-ארמה (avenue de la Grande-Armée), אחת מתריסר השדרות שמקיפות את כיכר שארל דה גול.
במאה ה-20, נבנה בשער מאיו (Porte Maillot) ארמון הקונגרס (Palais des Congrès), שמעליו נישא מגדל "מלון קונקורד-לפייט". שמה של כיכר האטואל שונה על שמו של שארל דה גול, וקבר החייל האלמוני נקבע תחת שער-הניצחון. 
מצידו השני של גשר ניי תוכנן מחדש אזור אדמת הבור של לה דפאנס, בשנות החמישים, ונבנה כרובע עסקים, על מגדלי העסקים הגבוהים והמודרניים שבו, והציר הוארך שוב לכיוון מערב. כדי להדגיש את הפרספקטיבה שיוצר האקס היסטוריק, יזם בשנות השמונים נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן, את הקמת מגדל העסקים "גרנד ארש" (קרוי גם arche de la Défense), שהיה מעין גרסה מודרנית של שער הניצחון. שער לה דפנס נבנה בתכנונו של האדריכל הדני, יוהאן אוטו וון ספרקלסן (Johann Otto von Spreckelsen), כמונומנט לאנושות ולרעיונות הומניסטיים, ולא כזכר לניצחונות צבאיים. המבנה נחנך בשנת 1990.
ועדת ביטון

ועדת ביטון להעצמת הזהות של יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך הייתה ועדה בראשות המשורר ארז ביטון, שמונתה בפברואר 2016 על ידי שר החינוך, נפתלי בנט, כדי שתציע כיצד להעשיר את תוכניות הלימודים בהיסטוריה, בספרות ובמסגרות הבלתי פורמליות, בתכנים שיביאו "לאיזון ביחס למורשתן של קהילות המזרח ולהעמקת תחושת האחדות בעם". המלצות הוועדה התפרסמו ביולי 2016.
הוועדה המייעצת הראשית מנתה 12 חברים, כל אחד מהם עמד בראש ועדת משנה בת עד 10 חברים. סך כל המשתתפים בוועדות המשנה כ-80 איש.
חברי הוועדה המייעצת הם: ארז ביטון, אושרה אלפסי, יגאל בן-שלום, דינה דרורי, שלמה ונטורה, יהודה מימרן, אהרן ממן, משה עמר, חיים סעדון, תמר עילם גינדין, חביבה פדיה, זהבה שמש.
חג'אז

חִג'אז (בערבית: الحجاز) הוא אזור במערב ערב הסעודית. העיר המרכזית בחג'אז היא ג'דה, אך הוא מוכר יותר בשל העיר הקדושה למוסלמים שבו - מכה. כאזור, "החג'אז" הוא בעל משמעות היסטורית ופוליטית לעמים הערביים ולאסלאם.
פירוש השם חג'אז הוא "מחסום". חבל ארץ הררי זה משמש כמפריד גאוגרפי בין המישורים המדבריים של חצי האי ערב לבין ים סוף. החל במאה ה-7 היה האזור למרכז המדינה הערבית האסלאמית שהוקמה על ידי מוחמד וממשיכיו. אחרי שהועברה בירת המדינה לדמשק הפכה חג'אז לחלק מהח'ליפות האומיית ומאוחר יותר עברה תחת שליטת הח'ליפות העבאסית שבירתה הייתה בגדאד. בהמשך הייתה שנים רבות תחת שלטונן של מצרים ושל האימפריה העות'מאנית, אולם זכתה לתקופה קצרה של עצמאות פוליטית בראשית המאה ה-20. היה זה אחד מהאזורים שהוסתו למרוד בעות'מאנים על ידי לורנס איש ערב הבריטי במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916 הכריז חוסיין בן עלי, השריף של מכה, על עצמאות האזור, אולם בשנת 1924 נגזלו ממנו סמכויותיו על ידי אבן סעוד מנג'ד הסמוכה. הסיפוח היה שלב מכריע ביצירת ערב הסעודית.
סורת אל-מסד

סורת אל-מַסַד (בערבית: سورة المسد), או סורת הסיבים, היא סורה מספר 111 בקוראן. סורה קצרה זו מונה חמישה פסוקים (אַיאַת) בלבד, ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-מדת'ר ולפני סורת א-תכויר. לעיתים נקראת סורה זו אל-להב (הלהבה), על שם מושא העלילה המתוארת בה.
מרבית פרשני הקוראן מסכימים כי סורה זו התגלתה למוחמד לאחר עימות שהיה לו עם אבו להב אבן עבד אל-מֻטַלִב (أبو لهب), דודו של מוחמד וחתנו, שסירב להתאסלם והביע התנגדות לתנועתו של מוחמד. חדית' ידוע מפי עבדאללה אבן עבאס, בן דודו של מוחמד ואחד ממלוויו, מספר כי כאשר זימן מוחמד את כל בני שבט קורייש, ושאל אותם אם היו מאמינים במקרה שיאמר להם שבגיא הסמוך נמצא צבא פרשים המאיים עליהם. הנוכחים ענו שכן, ואז מוחמד ענה, עונש חמור צפוי לכם אם לא תתפללו רק לאל אחד (ראו סורה 26 איאת 213-214). אבו להב וקרא לעבר מוחמד "שתֹאבד! האם בשביל זה קראת לנו לפה?". לאחר מכן, מספר אבן עבאס, נתגלתה סורה זו למוחמד. 
הסורה מגנה בחריפות את אבו להב ואת אשתו, אֻם ג'מיל בִנת חרב (أم جميل بنت حرب). בשל היותם גם רודפי בצע ותענוגות גשמיים, כך בסורה, עושרם עלי אדמות לא יקנה להם מקום בעולם הבא. באופן מטאפורי מסבירה הסורה כי עצי ההסקה אותם נשאו בעולם הזה (כלומר היאחזותם בנכסיהם החומריים) יהוו בגיהנום את חומר הבערה לקללתם. כלומר, תפיסת עולמם המטריאליסטית היא היא שגרמה לסופם המר. פרשנויות אחרות מפרשות את "נושאת העצים" כהולכת רכיל או כפשוטו - כמי שזרקה ענפים קוצניים בדרכו של מוחמד. סוג אחר של עונש בו מתחלפים נכסי העולם הזה בכלי הייסורים של העולם הבא טמון בשם הסורה, הסיבים, לקוחים מהפסוק האחרון בסורה: "חבל סיבים לה על צווארה", הפרשנויות נחלקות במשמעות איה זו.
מסד (יישוב קהילתי)

היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1983 בשם "הר קוץ" על שם ההר שעליו הוא נמצא וכן על שם משפחת קוץ – אחת מ-24 משמרות הכהנים אשר גלתה מירושלים לגליל לאחר חורבן בית שני והתיישבה בכפר עיילבו, המזוהה עם היישוב בן זמננו עיילבון, הנמצא בסמוך.
שם היישוב לקוח מפסוק בספר מלכים: "כָּל אֵלֶּה אֲבָנִים יְקָרֹת כְּמִדֹּת גָּזִית מְגֹרָרוֹת בַּמְּגֵרָה מִבַּיִת וּמִחוּץ וּמִמַּסָּד עַד הַטְּפָחוֹת וּמִחוּץ עַד הֶחָצֵר הַגְּדוֹלָה" ; היישוב היהודי הסמוך לו נקרא טפחות.
היישוב הוקם בזכות יעקב ולידיה צבי, שפעלו בהתנדבות פילנתרופית, לאחר שקיבלו מנדט ומינוי מהסוכנות היהודית, מההסתדרות הציונית ומהמרכז החקלאי, לפעול ולרכז מעין ועדת קליטה למתיישבים ומתעניינים. לקשר ולהפעיל בכל הקשור ללוגיסטיקה בשינוע והעמדת קרוואנים למגורים כולל תשתית חשמל מים וביוב. מתוך שתים עשרה המשפחות שנבחרו לקליטה, שבע עלו על הקרקע, כאשר רובן מכוחות הביטחון (משטרה וצבא). ב-1 בספטמבר 1983, נכנסו ילדי מסד לבית הספר החקלאי כדורי, ובישוב עצמו נפתח הפעוטון.
הייעוד הבסיסי של היישוב, היה הקניית שטח לדור המשך של בני מושבים מהגליל, ייעוד זה גרם ללא מעט דיונים תוך מוסדיים, כאשר בסוף הוגדר היישוב בקונספט של יישוב קהילתי.
כשני קילומטרים מצפון מזרח ליישוב נמצא האתר הארכאולוגי חורבת ממלח, שבו שרידי בית כנסת מתקופת התלמוד.
פלאצו דיי נורמני

פלאצו דיי נורמני (באיטלקית: Palazzo dei Normanni) הוא ארמון מהתקופה הנורמנית בעיר פאלרמו, איטליה. הארמון שימש כמקום מושבם של מלכי סיציליה בזמן שלטון הנורמנים. כיום זהו מושבו של הפרלמנט של סיציליה.

היסטוריה

הארמון עומד במקום הגבוה ביותר בעיר העתיקה. כמו מבנים היסטוריים רבים גם הארמון הזה נבנה על שרידי מבנים קודמים. הבניה החלה במאה ה-9 לספירה, על ידי הערבים אשר שלטו באזור. חלקים מהמבנה העתיק הזה עומדים עד היום בבסיס הבניין וניתן לזהות אותם לפי הקמרון. הנורמנים, אשר כבשו את סיציליה בשנת 1072 קבעו את פאלרמו כעיר הבירה של ממלכת סיצילה והפכו את הארמון למקום מושבם של המלכים. הנורמים בנו מסביב לארמון הערבי עוד מבנים והגדילו את המתחם. את המתחם קישטו בארקדות והקיפו אותו בגנים. בשנת 1132 המלך רוג'רו השני הוסיף את מתחם קפלה פלאטינה והפך אותו למוקד המתחם. הארמון כולל בתוכו גם פסיפסים עתיקים מרהיבים.