פרשת השמדת מנות הדם של עולי אתיופיה

פרשת הדם נוגעת למדיניות שהונהגה בחשאי בשירותי הדם של מגן דוד אדום בין השנים 1984-2017. על-פי המדיניות, שלא הובאה לידיעת משרד הבריאות והוסתרה מן התורמים עד חשיפתה בשנת 1996, הושמדו כמעט כל מנות הדם שנאספו מעולים מאתיופיה ומצאצאיהם. יישום המדיניות באופן גורף כלפי קבוצה אתנית שלמה עורר ביקורת קשה בציבור הישראלי, בתקשורת העולמית ובספרות המדעית. שתי ועדות ציבוריות מתחו ביקורת על שירותי הדם של מד"א והמליצו על ביטול מדיניות ההחרגה, בשנת 1996 ובשנת 2015, אולם זו בוטלה בפועל רק ביולי 2017. נכון לשנת 2019 ממשיכים שירותי הדם של מד"א לקבל דם מאוכלוסיות סיכון ולהטעות את התורמים אודות "ביטוח דם" שמעולם לא ניתן להם, בניגוד להמלצות שאימץ משרד הבריאות בשנת 2016.
השמדת מנות הדם נחשפה ב-24 בינואר 1996 על ידי העיתונאי רונאל פישר בעיתון מעריב.

רקע

בעירוי דם מועבר דם או רכיבי דם מאדם בריא אל אדם הזקוק לתוספת לנפח הדם בשל דימום, או למרכיבי דם מסוימים בשל ירידה באיכות הדם. מנות הדם לעירוי נלקחות באמצעות תרומת דם. בהעברת הדם יש סיכון להעברת מחלות מהתורם לחולה, ועל כן כל מנות הדם נבדקות לפני שמשתמשים בהם. עם זאת, בחלק מהמחלות, קיימים חלונות זמן בהם הבדיקות אינן רגישות דיין כדי לזהות נוכחות של גורמים מחוללי מחלה בדגימות הנלקחות ממנת הדם. כמו כן קיימים מקרים נדירים בהם מנות דם נגועות בגורמים מחוללי מחלה אינן מזוהות בבדיקות, בין אם כתוצאה מטעות אנוש ובין אם מסיבות אחרות. על כן, בתרומות דם נהוג לסנן את המועמדים לתרומה על סמך שורה ארוכה של תבחינים, שתכליתם למזער את הסיכון הנשקף למקבלי תרומות הדם. התבחינים העיקריים נוגעים למחלות המסכנות את התורם או את הנתרם, התנהגות התורם (פעילות מינית, הזרקת סמים, ניזום, קעקועים וכו') ושהייה במדינות אנדמיות למחלות זיהומיות נבחרות.
מקצת התבחינים מעוררים רגישות פוליטית במדינות שונות, היות והם מתייגים קבוצת אוכלוסיה שלמה, בריאה ברובה. עם זאת, קיימת הסכמה כללית כי זכותו של אדם הנמצא בסכנה לקבל דם נקי מזיהומים גוברת על הזכות לתרום דם, ככל שקיימת זכות כזו. בפרט, בנקי דם המספקים מאות אלפי מנות דם בשנה נדרשים לנקוט מדיניות שמרנית במיוחד למזעור הסיכון הנשקף לנתרמים, בכדי להפחית ככל הניתן את תדירות ההדבקה של מטופלים ממנות מזוהמות. בניהול סיכונים מכונה גישה זו ALARP  - הקטנת הסיכון לרמה הנמוכה ביותר האפשרית מבחינה מעשית (as low as reasonably possible) - תוך שמירה על מידתיות בין הסיכון לבין המגבלות הננקטות והמשאבים המושקעים במניעתו.

השמדת תרומות הדם

ב-27 במרץ 1986 שלחה ד"ר שולה בר-שני, מנהלת שירותי הדם של מד"א דאז, מכתב למתרימי הדם ובו נאמר בין היתר:
לפי הוראות משרד הבריאות אין להשתמש בדם של עולים מאתיופיה לעירוי, אי לכך הנכם מתבקשים לא להתרים עולים מאתיופיה. באם המצב מחייב תרומת דם יש לרשום על השקית "למחקר בלבד".
— יצחק נבון, הוועדה לבירור פרשת תרומות הדם של עולי אתיופיה: דין וחשבון, משרד ראש הממשלה, תשנ"ו-1996,  עמוד 16
ועדת הבירור הממלכתית שבחנה את פרשת הדם בשנת 1996 לא הצליחה לקבוע מי נתן את ההוראה להשמיד את מנות הדם ומה היו שיקוליו, נוכח גלגול האחריות ההדדי בין משרד הבריאות לבין מגן דוד אדום לאחר חשיפת המדיניות. שרי הבריאות אהוד אולמרט, חיים רמון ואפרים סנה נשאלו ע"י הוועדה אם ידעו או נידון בנוכחותם כי לא יתרימו את יהודי אתיופיה, כי תרומותיהם יסומנו וכי הסימון יאפשר את השמדת הדם. שלושת השרים העידו כי לא ידעו זאת, וכי לדעתם השמדתם תרומות הדם בחשאי היתה אוילית. גם מנכ"לי משרד הבריאות שכיהנו בתקופת השרים האמורים טענו כי לא ידעו על השמדת תרומות הדם. השר אפרים סנה, שכיהן כשר הבריאות בתקופת פעילות ועדת נבון, העיד כי בתום חיפושים רציניים לא נמצאה כל אסמכתא להוראה מעין זו מטעם משרד הבריאות. נמצא רק חוזר שהפיץ ב-8 בינואר 1984 מנהל שירותי האשפוז במשרד הבריאות, ד"ר משה משיח, המנחה את מנהלי בתי החולים לערוך בדיקות מלריה לכל חולה מקרב יוצאי אתיופיה המגיע לבית החולים, לאור מקרי המלריה והצהבת הנגיפית מסוג B שהתגלו בקרב עולים במבצע אחים. בהמשך אותו מכתב נאמר:
באשר להתרמת דם מעולים חדשים מאתיופיה נמסר לנו כי בדיקות סרולוגיות אשר בוצעו במספר קבוצות של עולים כנ"ל, אשר הגיעו ארצה בשנים האחרונות, מצביעות על נוכחות של נגיפי HBs Ag באחוז גבוה (8-12%).
במצב זה יש לרשום בעת התרמת דם מעולים מאתיופיה בטופס המלווה את פעולת ההתרמה את מקור הדם, היינו יש לציין "עולה מאתיופיה". הואילו להביא זאת לידיעת בנק הדם במוסדכם...
— יצחק נבון, הוועדה לבירור פרשת תרומות הדם של עולי אתיופיה: דין וחשבון, משרד ראש הממשלה, תשנ"ו-1996,  עמוד 15.
לטענת ד"ר משיח, כל כוונת מכתבו הייתה להזהיר את מי שמטפל בדם להישמר בעת הטיפול בדם - קודם שנקבע בבדיקה האם הדם נגוע בנגיפים המחוללים צהבת. ד"ר משיח הוסיף ואמר:  "... המסמך הזה בהחלט כתוב בו רק מה שכתוב בו ולא מה שמישהו היה רוצה שיהיה כתוב בו. לא כתוב בו וזה לא במקרה, שמסמנים את הדם כדי לשפוך אותו. אפילו לא כתוב בו שמסמנים את הדם כדי לא להשתמש בו..." (דו"ח נבון, עמוד 30) כשנשאל אם ההוראה "לסמן יהודי אתיופיה" משמעה "להתרים, לא לבדוק, לא להשתמש, להשמיד את הדם?" השיב ד"ר משיח "חד משמעית, לא. כל מי שחושב כך מחפש לעצמו כיסוי ולא יותר מכך." (דו"ח נבון, עמוד 39)
מכתב זה פורש כלשונו על ידי מנהלי בתי החולים והוראותיו יושמו בבנקי הדם של בתי החולים. לעומת זאת, בשירותי הדם של מגן דוד אדום, האוספים כ-90% מהדם הנתרם בישראל, הושמדו בין השנים 1984-1996 כמעט כל תרומות הדם של עולים מאתיופיה וצאצאיהם, ללא ידיעת משרד הבריאות ומבלי ליידע את התורמים. נעשה שימוש רק במספר מצומצם של תרומות דם מקבוצת אוכלוסיה זו, שהשתייכו לסוגי דם נדירים המבוקשים במיוחד. מדיניות ההסתרה חדלה עם חשיפת הפרשה בתקשורת בינואר 1996, אולם השמדת תרומות הדם נמשכה עד יולי 2017, למרות המלצות לשנותה שהוגשו לראש הממשלה ביולי 1996.

הסערה הציבורית

פרשת הדם עוררה שלושה גלים עיקריים של מחאה ציבורית: הראשונה עם חשיפתה בשנת 1996, השנייה בשנת 2006 והשלישית בשנת 2013.

מחאת 2006

בתחקיר עיתונאי שפרסמה חברת החדשות של ערוץ 2 בתאריך 31 באוקטובר 2006 נחשף כי לא נעשה שימוש בתרומות הדם של עולים מאתיופיה. בעקבות התחקיר התחדשו ההפגנות אודות פרשת הדם, הפעם בהובלת צעירים שהוריהם עלו מאתיופיה. בעקבות המחאה הבטיח שר הבריאות יעקב בן יזרי להקים ועדה מקצועית שתבחן כיצד ניתן לפתור את הסוגיה, אולם זו לא הוקמה בפועל. עם זאת הביאה המחאה לעדכון הנחיות מד"א ב-15 באפריל 2007, כך שילידי ישראל שהוריהם עלו מאתיופיה יוכלו לתרום דם, בדומה לשאר ילידי ישראל. על אף טענות מד"א משנת 2007 כי "מעולם לא נאסר על אתיופים ילידי ישראל לתת תרומת דם", עמדה ועדת נבון עוד בשנת 1996 על האבסורד שבפסילת דמם של ילידי הארץ רק בשל מוצא הוריהם והמליצה פה אחד לבטל הנחיה זו , אולם המלצותיה לא יושמו.

מחאת 2013

בדצמבר 2013 סירב צוות מד"א להתרים דם מחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, שעלתה מאתיופיה בגיל 3, בתואנה כי לבני העדה האתיופית יש "סוג דם מיוחד". בעקבות זאת סילק יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין את צוות מד"א מהכנסת והושמעו גינויים חריפים מצד נשיא המדינה, ראש הממשלה, שרים ונבחרי ציבורי נוספים. מנהלת שרותי הדם של מד"א טענה כי צוות המתרימים נהג על פי נהלי משרד הבריאות, אשר פוסלים לקיחת דם ממי ששהה שנה או יותר במדינה שבה שכיחות האיידס גבוהה. בעקבות המחאה הציבורית, שהקיפה הפעם גם מגזרים נוספים מלבד ציבור העולים מאתיופיה, מינתה שרת הבריאות יעל גרמן ועדה מקצועית במשרדה לצורך "בחינת תרומות דם מאוכלוסיות המוגדרות כיום כאוכלוסיות בסיכון", בראשות פרופסור מנפרד גרין.

ועדת נבון

הסערה הציבורית עם חשיפת פרשת הדם הביאה להקמת ועדת בירור ציבורית בראשות הנשיא לשעבר יצחק נבון. הוועדה התבקשה לבדוק "את פרשת תרומות הדם של עולי אתיופיה, על היבטיה השונים, כולל השלכותיה החברתיות והציבוריות". בניגוד להבטחות שניתנו ביום ההפגנה, לוועדה לא הייתה סמכות להורות על התייצבות לדין (subpoena) ודיוניה צומצמו לבחינת ההיבטים הרפואיים של השמדת תרומות הדם, תוך התעלמות משאר הסיבות למחאה

המלצות לשינוי התבחינים לתרומות דם

הוועדה המליצה פה אחד להחליף את האיסור הגורף על קבלת תרומות דם מעולים מאתיופיה בדחייה זמנית, שתשמור על בטיחות מקבלי הדם ומאידך תנקוט "אמת מידה שווה בנושא תרומות הדם":
1. לא תילקח תרומת דם ממי שחזר ב-12 החודשים האחרונים מארץ אנדמית לאיידס.
2. לא תילקח תרומת דם ממי שהתגורר או שהה בארץ  אנדמית לאיידס בעשר השנים האחרונות, תקופה העולה על 6 חודשים.
3. לא תילקח תרומת דם ממי שמשתייך לקבוצות הסיכון הבאות: המופילים, נרקומנים, הומוסקסואלים ועוסקים בזנות.
4. לא תילקח תרומת דם ממי שקיים ב-12 החודשים האחרונים יחסי מין עם מי שנכלל בסעיפים 1, 2, או 3.
5. לא תילקח תרומת דם ממי שקיים ב-12 החודשים האחרונים יחסי מין עם מי שהיו לו יחסי מין, בעשר השנים שקדמו, עם מי שנכלל בסעיפים 1,2, או 3, עד כמה שניתן הדבר לבירור.
(...) מעיון בהנחיות הנ"ל עולה כי בן העדה האתיופית שנולד בארץ או שעלה מאתיופיה לפני למעלה מ-10 שנים ולא קיים יחסי-מין עם  מי ששהה יותר משישה חודשים בעשר השנים האחרונות באתיופיה או בארץ אחרת אנדמית לאיידס, יוכל לתרום דם ככל אזרח ישראלי אחר.
— דו"ח נבון, המלצות הוועדה לגבי התרמת דם מכאן ולהבא, עמודים 23-24

יישום המלצות ועדת נבון

ביולי 1996 הוגשו המלצות ועדת נבון לראש הממשלה בנימין נתניהו, אך הן לא יושמו בפועל. בפרט, נותר על כנו האיסור לצמיתות על קבלת דם מילידי אתיופיה, עד יישומן החלקי של המלצות ועדת גרין ביולי 2017. כמו כן נותר על כנו האיסור לצמיתות על קבלת דם מילידי ישראל ממוצא ביתא ישראלי, עד ביטולו באפריל 2007.

מטרות הוועדה

בניגוד לוועדת נבון, שהוסמכה לבחון את השמדת תרומות הדם של העולים מאתיופיה וצאצאיהם, הוסמכה ועדת גרין לבחון מחדש את כל התבחינים לקבלת תורם דם, לחומרא ולקולא. בנוסף התבקשה הוועדה "לפתח תכנית לאומית יעילה לסינון דם, במסגרת השואפת לאפס אחוזי סיכון להידבקות במחלה נגיפית דרך תרומת דם". בעקבות קול קורא שפרסמה הוועדה פנו אליה ארבע אוכלוסיות בבקשה לבחון מחדש את התבחינים: ילידי ארצות אנדמיות לנגיף HIV, גברים המקיימים יחסי מין עם גברים, טרנסג'נדרים שעברו ניתוח לשינוי מין ותורמים שגילם עולה על 65. כמו כן בחנה הוועדה את הסיכון הנשקף למטופלים מקבלת מוצרי דם נגועים בנגיפי הפטיטיס B והפטיטיס C, לאור נתונים אפידמיולוגיים שהוצגו בפניה אודות תפוצת נגיפים אלה בישראל.

מודל הסיכון

לצורך אומדן כמותי של השינויים בסיכון הנשקף למטופלים כתוצאה של שינוי התבחינים הקיימים, נעזרה הוועדה במודל מתמטי שפיתחו ד"ר גרי גינסברג, ד"ר עמית הופרט, ד"ר דניאל שם טוב ופרופ' אד קפלן. המודל הביא בחשבון טעויות אנוש, "תקופת חלון" בה מנת הדם מידבקת אך ריכוז נגיף ה-HIV בה נמוך מסף הגילוי, תוצאה שלילית כוזבת (שגיאה מסוג II), נשאים בלתי מאותרים והפקה של מספר מוצרי דם מזוהמים מאותה תרומת דם. לשם חומרה הניח המודל כי נשאים ידועים של נגיפים קטלניים תורמים דם בהסתברות זהה למי שאינו נשא ידוע. המודל העלה כי במקרה הגרוע ביותר, ביטול התבחינים הנדונים כליל צפוי להוסיף 6.6 הדבקות בעשור: 4.34 הדבקות בעשור מתרומות של גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (גמ"ג) ו-2.26 הדבקות בעשור מתרומות של ילידי ארצות אנדמיות לנגיף HIV, בנוסף ל-1.37 הדבקות בעשור הצפויות ממילא מתרומות של מועמדים אחרים. מודל הסיכון חזה כי דחייה זמנית למשך שנה ממועד קיום יחסי המין האחרונים עם גברים תגדיל את הסיכון הנשקף להדבקה בנגיף HIV ב-0.1 הדבקות בעשור (כלומר, הדבקה אחת נוספת במאה שנה), בעוד שדחייה זמנית למשך חמש שנים תגדיל את הסיכון ב-0.05 הדבקות בעשור (כלומר הדבקה אחת נוספת במאתיים שנה). הוועדה החליטה כי אינה יכולה להמליץ על מדיניות הפוגעת ולו במעט בבטיחות המטופלים.