google/wiki40b huggingface dataset:
יהדות ניו זילנד

היסטוריה של יהדות ניו זילנד

הקהילה הוקמה בשנת 1840, לאחר שניו זילנד הפכה לקולוניה בריטית. מאז הקמת הקהילה זכו היהודים במדינה לשוויון זכויות מלא. במהלך המאה ה-19 עברו כמה מאות יהודים, בעיקר מבריטניה לניו זילנד, והקימו קהילה באוקלנד. 
בסוף המאה ה-19 התרחבה הקהילה היהודית עם הגיעם של פליטים מרוסיה הצארית. בתקופה זו הגיעו גם יהודים מלבנון לדרום האי הדרומי והקימו את בית הכנסת הדרומי ביותר בעולם, בעיר דנידין. בראשית שנות ה-20 הוסיפו יהודים בודדים להגיע לניו זילנד. הקהילה התרחבה משמעותית בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20, בעקבות הגירת פליטים יהודים מאירופה. אלו הקימו קהילה גם בעיר וולינגטון. במחצית השנייה של המאה ה-20 הגיעו לניו זילנד יהודים מישראל ויהודים אמריקנים. 
בשנים שמאז נפילת משטר האפרטהייד בדרום אפריקה הגיעו אלפי יהודים דרום-אפריקנים לניו זילנד. רבים מהם מיהרו להגר לאוסטרליה עם קבלת האזרחות הניו זילנדית. כיום הקהילה היהודית מונה בין 7000 ל-15,000 יהודים. 
בשל ריחוקה של ניו זילנד מאירופה, פליטי שואה רבים שהחליטו 'לברוח מיהדותם' בחרו בניו זילנד בשל היותה המקום המרוחק ביותר, לפחות מבחינה תפיסתית. בשני העשורים האחרונים, בשל פטירתם של בני הדור הנ"ל, מגלות משפחות רבות בניו זילנד אודות מוצאן היהודי. באופן יחסי למספר היהודים בניו זילנד הרי שיש בה מספר עצום של יהודים שגילו את יהדותם בגיל מאוחר יחסית.
מבחינה דתית הקהילה המקורית שהוקמה בניו זילנד הייתה אורתודוקסית אך כבר בשנות העשרים של המאה ה-20 הוקמה בה קהילה ליברלית. גודלה הקטן של הקהילה הביא לכך שהחיכוך בין רפורמים לאורתודוקסים היה קטן בהשוואה למקומות אחרים בעולם ועל פי רוב נשמר המבנה האחיד של הקהילה.              בניו זילנד נמצא גם בית הכנסת היחיד בעולם שהוא גם רפורמי וגם אורתודוקסי באישור סמכויות דתיות אורתודוקסיות. בית הכנסת בקרייסטצ'רץ' משתייך לאיגוד בתי הכנסת האורתודוקסים של חבר העמים הבריטי אך זכה לאישור הרב הראשי של בריטניה וחבר העמים לקיים בתוכו תפילות רפורמיות וטקסים רפורמים. כך, למרות שמדובר בבית כנסת אורתודוקסי, הרי שמתקיימות שם אחת לשבועיים תפילות ללא מחיצה, מסידור רפורמי. בנוסף ישנם חברי קהילה אשר אינם יהודים על פי ההלכה האורתודוקסית.

דמוגרפיה של יהדות ניו זילנד

מרבית היהודים חיים באוקלנד, כאשר ישנה קהילה גדולה בוולינגטון וכן קיימות קהילות בקריסטצ'רץ' ובדנידין. בניגוד לקהילות יהודיות אחרות, בהן הקהילה מרוכזת כמעט רק בערים, הרי שאחוז לא מבוטל מהקהילה היהודית מפוזר בעיירות, כפרים ובחוות בניו זילנד ועוסק בחקלאות או בתעשייה זעירה, בהתאם למבנה הסוציו-אקונומי הכללי של ניו זילנד.
יהדות ניו זילנד היא אשכנזית ברובה. יהודים ממוצא מזרחי הם צאצאי המהגרים היהודים-לבנונים בדנידין וישראלים שהיגרו לניו זילנד ממוצא מזרחי.
כמו כן, קיימים כיום בניו זילנד בתי חב"ד באוקלנד ,קריסטצ'רץ' ובוואנקה.
באד שולברג

שנותיו הראשונות

שולברג נולד למשפחת "אצולה" הוליוודית; בנו של המפיק פרסיבל שולברג, שהפיק סרטים עם לואיס מאייר ועמד בראש אולפני פרמאונט, ושל אדלין ג'אפה, סוכנת שחקנים ואחותו של המפיק סם ג'אפה. למד בדארטמות' קולג' בניו המפשייר, ובסוף שנות ה-30 נטש את עולמו של אביו והחל לעסוק בכתיבה.
במלחמת העולם השנייה צורף ליחידת מודיעין של המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS), שעבד יחד עם יחידת התיעוד של ג'ון פורד. שולברג היה בין החיילים האמריקנים הראשונים ששחררו את מחנות הריכוז מידי הנאצים, ובמהלך משפטי נירנברג פיקח יחד עם אחיו סטיוארט על איסוף קטעי ארכיון מצולמים שהכילו ראיות נגד פושעי מלחמה והוקרנו בבית המשפט. במסגרת תפקידו זה, יזם את מעצרה של לני ריפנשטאל בביתה בקיצביהל שבאוסטריה, בטענה שביכולתה לזהות את פניהם של נאצים בחומר המצולם שנתפס בידי כוחות בעלות הברית. באד ואחיו יצרו שני סרטים שהוצגו בבית המשפט, "תוכניות הנאצים" ו"מחנות הריכוז", ועל בסיס שני הסרטים הללו יצרו השנים סרט בשם "נירנברג והלקח שלו" (Nürnberg und seine Lehre) שהוקרן ברחבי גרמניה בסוף שנות ה-40. כדי לא לפגוע בתוכנית מרשל נגנז הסרט ולא הוקרן בארצות הברית עד לשנת 2009, אז הוקרנה לראשונה בארצות הברית ובישראל גרסה אנגלית משוחזרת של הסרט בשם "נירנברג: שעור להיום".

קריירה

בשנת 1941 פרסם את הרומן "מה מריץ את סמי?", המתאר את עלייתו ונפילתו של הנער היהודי סמי גליק. הספר תיאר את אילי הקולנוע בהוליווד כאישים חסרי מעצורים, מה שגרר ניסיונות רבים כולל מצד אביו של שולברג לעצור את פרסום הספר, אך הוא זכה להצלחה רבה ואף הוסרט לסרט טלוויזיה. בשנת 1950 פרסם את הרומן "דור האכזבה", שנסוב אודות תסריטאי צעיר הכותב תסריט במשותף עם סופר מפורסם שנמצא בשפל הקריירה. הסופר, שלפי הערכת המבקרים מהווה דיוקן מוסווה של סקוט פיצג'רלד שמת עשר שנים קודם לכן, מתואר כדמות טרגית ומלאת חסרונות, שהתסריטאי הצעיר מתאכזב ממנו. הרומן נכלל במקום העשירי ברשימת רבי המכר בארצות הברית באותה שנה, ועובד למחזה בברודוויי בשנת 1958, בכיכובו של ג'ייסון רוברטס (שזכה בפרס טוני על הופעתו) וג'ורג' גריזארד. בשנת 1958 כתב והפיק עם אחיו הצעיר סטיוארט את הסרט "רוח מעבר לאוורגליידס", שבויים על ידי ניקולאס ריי.
בשנת 1951 נקלע למסע האנטי קומוניסטי בארצות הברית, ואף זומן להעיד בפני הוועדה לפעילות אנטי אמריקאית לאחר שהתסריטאי ריצ'רד קולינס העיד שהיה חבר במפלגה הקומוניסטית. שולברג העיד שחברי המפלגה ניסו להשפיע על תוכן ספרו "מה מריץ את סמי?", וציין שמות של עמיתים, שצורפו לאחר מכן ל"רשימה השחורה של הוליווד". שנים אחדות מאוחר יותר החל לעבוד עם הבמאי איליה קאזאן, ששמו עלה אף הוא ב'רשימה השחורה' כעד, וכתב את התסריט זוכה פרס האוסקר עבור חופי הכרך שביים קאזאן. בשנת 1957 כתב סרט נוסף עבור קאזאן, "פנים בקהל".
תחומי כתיבתו של שולברג היו מגוונים, ובהם התאגרפות, ארכאולוגיה מקסיקנית, תנועת האומנות השחורה, דברי ימיה של הוליווד ומאמרי ביקורת. הוא שימש ככתב ראשי לאיגרוף במגזין ספורטס אילוסטרייטד, ובשנת 2002 הוכנס ל"היכל התהילה הבינלאומי של האיגרוף" עבור תרומתו בתחום. בנוסף חיבר סיפורים קצרים, כתבות ומאמרים שהתפרסמו בין הית בעיתונים כגון האסקוויר, סאטרדיי רוויו, הניו יורקר ופלייבוי.

חיים אישיים

בשנת 1978 נישא לבטסי לאנגמן ממנה נולדו לו שני ילדים. לשולברג שלשה ילדים נוספים מ-3 נישואיו הקודמים; בשנת 1964 נישא לשחקנית ג'רלדין ברוקס עמה חי עד מותה בשנת 1977. לאורך חייו התגורר חליפות בלוס אנג'לס ומקסיקו סיטי. שולברג מת בביתו בניו יורק, בגיל 95.
אודליה מורה-מטלון

קורות חייה

מורה-מטלון נולדה ברמת גן ושירתה בתיאטרון צה"ל. לאחר לימודיה בסטודיו למשחק ניסן נתיב, הצטרפה לתיאטרון הקאמרי, ושיחקה בין היתר במחזמר "הכבש השישה עשר", "הלילה ה-12", אנטיגונה (כאנטיגונה) ו"קומדיה של טעויות".
במקביל להופעותיה בתיאטרון הקאמרי, החלה לעבוד על מספר הפקות עצמאיות, בהן מופע היחיד "אני הלכתי אז" (2000), בבימוי אשרה אלקיים – מופע המבוסס על טקסטים של שירה, תנועה ווידאו ארט. בשנת 2005 כתבה את ההצגה "פרומות", וביימה אותה בשיתוף עם אליענה שכטר, ששיחקה בה לצדה. ההצגה הוצגה בפסטיבל עכו וזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר. כן שיחקה בתיאטרון חיפה ("האגם המוזהב", "תופרות"), ובתיאטרון באר שבע ("ילד משלי").
בנוסף לעבודתה בתיאטרון, השתתפה מורה-מטלון בסרט הקולנוע "פיתוי", בסיטקום "ג'וני" ובסדרה "חשופים", בה היא מגלמת את דמותה של כתבת התרבות תחיה קריסטל.
בשנת 2011 השתתפה בעונה השנייה של "עספור" בתפקיד האמא המאמצת של קצר.
לאחרונה משחקת בתיאטרון הקאמרי בהצגות "שמו הולך לפניו", "הנפש הטובה מסצ'ואן" ו"אורזי מזוודות", ומשחקת בימים אלו בתיאטרון החאן בהצגות "הצוענים של יפו", "הנשים העליזות מווינדזור", ״כנרת כנרת״, ומחודש מרץ 2016 משחקת במחזה "עורבים".
ב-2016 שיחקה בסרטה של רמה בורשטין "לעבור את הקיר".
בשנת 2018 החלה לשחק בסדרה "שלטון הצללים" בתור שחקנית ראשית.
ספר עשבים

ספר עשבים (בלטינית: herbarius) הוא מונח היסטורי המתייחס ל"אוסף של תיאורי צמחים שנאספו יחד למטרות שימוש לצורכי רפואה". בהרחבה, זהו ספר שכולל שמות ותיאורי צמחים, לרוב עם תיאור הסגולות הרפואיות שלהם, בייחוד תכונות ושימושם לצורכי רוקחות, מאכל, רעל, הזיה, ארומה וכישוף, זאת לצד תיאור אגדות המתקשרות לצמח. 
חלק מספרי העשבים כוללים מיון של הצמחים המוזכרים באוסף, זיהוים, וכן מתכונים של תמציות צמחים, תמיסות ושיקויים להכנה. בחלקם אף ישנם כאלה הכוללים בשימוש בבעלי חיים לצרכים המוזכרים. 
חשיבותם של ספרי העשבים היא בתיעוד הידע שהצטבר בעת פרסומו בתחום הבוטניקה והרפואה, וגם התפתחות הספרות וייצור הנייר שהיו דרוש לכתיבתו. במספר תרבויות, כגון מצרים העתיקה, סין, הודו ואירופה, ספרי העשבים נמנים עם הספרים הראשונים שהוכנו. בהתאמה, ספרים אלו גם היו בין הראשונים להיות מודפסים עם התפתחות טכנולוגית הדפוס. העיסוק בספרות העשבים פרח במשך מאתיים השנים הראשונות להמצאת הדפוס במערב אירופה (1670-1470). 
בסוף המאה ה-17, עם עליית ענפי מדע הכימיה, טוקסיקולוגיה ורפואה המודרניים, ירדה חשיבותם של ספרי העשבים. סוגה מדעית זו, שהייתה המקור העיקרי לעיון בצמחים בזמנה, הלכה ופינתה את מקומה לפלורות, שמתארות את מצאי מיני הצומח באזור גאוגרפי מסוים. ספרי העשבים זכו לעדנה מחודשת בעשורים האחרונים של המאה ה-20 כאשר ההרבליזם ודיסציפלינות קשורות, כדוגמת הומיאופתיה וארומתרפיה הפכו להיות צורות מקובלות בקרב הציבור כרפואה משלימה.
ג'וש ויגינס

ביוגרפיה

ג'וש ויגינס נולד ב-2 בנובמבר 1998 בסייפרס, טקסס לג'ניפר וסטיב ויגינס. לג'וש שני אחים בוגרים, ג'ייקוב ולוק.
בשנת 2014 ערך ויגינס את הופעת הבכורה שלו בסרט הראשון שלו בתפקיד ראשי בדרמה הליון עם אהרון פול וג'ולייט לואיס, ובוים על ידי קאט קנדלר. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-17 בינואר 2014 ועלה לאקרנים בבתי הקולנוע ב-13 ביוני 2014. הופעתו בסרט זכתה לשבחים מכמה מבקרים.
בשנת 2015 ויגינס כיכב בסרט דרמת ההרפתקאות מקס, יחד עם תומאס היידן צ'רץ ורובי אמל, בסרט שעסק בכלב בשם מקס. הסרט הופץ ב-26 ביוני 2015 על ידי האחים וורנר.
ויגינס גם כיכב בסרט הפעולה "אבד בשמש", אשר עלה לאקרנים בשנת 2015.
נחש העפאים

מאפיינים

אורכו של נחש העפאים 100-160 ס"מ (האורך המקסימלי הגיע ל-183 ס"מ) ומשקלו 170-510 גרם. הקשקשים שלו ירוקים להפליא והראש רחב, בעל עיניים גדולות ביותר העוזרות לו לראות בלילה והן שחורות-צהובות. הבטן ירוקה-צהובה והגב ירוק-כהה. הנקבות בהרבה מקרים הם חומות. לעומת שאר הזעמניים, נחש העפאים בעל שיני ארס קטנות אבל מתפקדות. הלסת בנויה בצורה בעלת 7-8 זוגות שיניים כשבאמצע 2-3 שיני ארס המופנות אחורה. נחש העפאים צריך לאחוז בחוזקה בטרפו ולהניע את הלסת כדי ששיני הארס יצליחו לחדור אל הטרף ואז הן הורגות אותו במהירות.
זהו נחש זריז החי בין העצים ברחבי אזורים הטרופיים באפריקה שמדרום לסהרה. הם יוצאים ביום ופעילים לבד. בדרך כלל הם שוכנים על ענפים ונחים בגזעי עצים. הם ניזונים בעיקר מזוחלים קטנים כמו זיקיות ולטאות עצים נוספות, דוחיים, עופות וביצים וגם יונקים קטנים. בחורפים קרירים הנחש ישכון בקינים סגורים של אורגים ויצוד את המארחים. 
הם מטילים עד 30 ביצים בגזעי עצים נרקבים ואינם מטפלים בהם. הביצים בוקעות בערך אחרי 3 חודשים והצעירים בוקעים חומים ובאורך 20 ס"מ. הם בעלי שיני ארס, אך הם לא משפיעים על בני אדם על לגודל 45 ס"מ. 
לעומת הצעירים, נחש בוגר הוא קטלני ויכול להרוג אדם בוגר, כמו החוקר האמריקאי קארל סמית' (1890 – 1957). הארס גורם לדימומים ופגיעה בקרישת הדם, מה שלעיתים הורג וגם פוגע ברקמות כמו שרירים ואף במוח עצמו. תופעות נוספות כוללות בחילות והקאות, שלשולים ואובדן הכרה. ע"פ מינון LD50 הארס הוא 0.071 מ"ג.
עקב הארס הקטלני יש לו טורפים מעטים בטבע. כאשר הוא מותקף הוא מזדקף ומנפח את צווארו כדי להבהיל את הטורף. אם זה לא מרשים הוא יברח ורק כמוצא אחרון יכיש. הטורפים העיקריים שלו הם נחשים אחרים ועיטים.
הדיוויזיה ה-73 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, והועמדה תחת פיקוד פרידריך פון רבנוי. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות צפון, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה הייתה הדיוויזיה בתחילה בעתודת הארמייה ה-16, ולאחר מכן לחמה כחלק מהקורפוס ה-23 במסגרת הארמייה ה-12. במהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה ה-12, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה בתחילה כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה השנייה, ולאחר מכן לחמה כחלק מהארמייה ה-11 ובהמשך כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה בחצי האי קרים ובאוקראינה. במהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-17 והשתתפה עמה בקרב על קווקז, ובאוקטובר 1943 הועברה תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחמה עמה במהלך קרב דנייפר. באביב 1944 שוב לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-17 בחצי האי קרים, ולאחר מכן לחמה ברומניה ובהונגריה. באוגוסט 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה התשיעית באזור ורשה, ולחמה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר אס אס ה-4, ולאחר מכן תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-46, ולחמה עמו במהלך מבצע ויסלה-אודר. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-27 במסגרת הארמייה השנייה, ולחמה על הגנת דנציג. ב-17 באפריל 1945 פונה מטה הדיוויזיה באונייה גויה, אולם האונייה טורפדה על ידי צוללת רוסית, ורוב לוחמי הדיוויזיה שהיו על האונייה טבעו.
ג'ל

סוגי ג'לים

הג'לים מתחלקים לקבוצות לפי סוג התווך הנוזלי. כמעט כל נוזל יכול להוות תווך לג'ל; לרוב מדובר במים, ואז ייקרא הג'ל הידרוג'ל או אקווהג'ל, אך גם חומרים אחרים כגון שמן או אף אוויר יכולים להוות תווך לג'ל.

הידרוג'לים

מכל סוגי הג'לים, הידרוג'לים הם הנפוצים ביותר; הידרוג'לים (הידועים גם בתור אקווהג'לים), הם ג'לים אשר מכילים מים כמדיום ורשת של חומר מצולב. החומר המצולב יהיה לרוב פולימר, שאינו מסיס במים (למשל בג'לים תעשייתיים או המיועדים למחקר כגון פוליאקרילאמיד), אך לעיתים הרשת עשויה מפולימרים של סוכרים שונים או חלבונים (כמו למשל בג'לי למאכל העשוי ג'לטין, שהוא חלבון).
הידרוג'לים הם לעיתים קרובות קולואיד של נוזל במוצק. הידרוג'לים הם חומרים בעלי רמת ספיחה גבוהה, ועשויים להכיל מים עד כ-99% ממשקלם; לרוב הם מפגינים רמת גמישות גבוהה הדומה לזו של רקמה חיה בשל כמות המים הניכרת שהם מכילים.

אירוג'לים

על ידי החלפת הנוזל שבג'ל בגז ניתן ליצור אירוג'לים, שהם חומרים מוצקים-למעשה בעלי תכונות יוצאות דופן - צפיפות נמוכה מאוד, שטח פנים גבוה מאוד ויכולת בידוד תרמי ניכרת. חומרים אלו מכונים בתעשייה עשן קפוא, עשן מוצק או עשן כחול, עקב שקיפותם ועקב נטייתם לפזר אור העובר דרכם, אולם חומרים אלו מוצקים למגע ומרקמם דומה לזה של פוליסטירן מוקצף (קלקר). האירוג'לים הראשונים יוצרו מסיליקה ג'ל (שעל אף שמו אינו ג'ל אלא חומר מוצק). כיום מייצרים אירוג'לים המבוססים על תצורות אלומינה, סיבי פחמן וכן תחמוצות כרום ובדיל.
אירוג'לים מיוצרים בתהליך בו ממצים את הנוזל מתוך הג'ל באמצעות ייבוש סופר-קריטי. תהליך זה, הדומה לייבוש בהקפאה מבחינה עקרונית על אף שלא מקפיאים בו את החומר, מאפשר למולקולות הנוזל לצאת מתוך הסריג המצולב בלי לגרום לו להתמוטט כתוצאה מכוחות קפילריים (דבר שהיה מתרחש בתהליך אידוי רגיל).

אורגנוג'לים

בדומה לג'לים שהוזכרו לעיל, אורגנוג'לים גם הם מורכבים מרשת של חומר מצולב, אולם במדיום העשוי מחומר אורגני, לרוב ממס הידרופובי, שמן מינרלי או שמן צמחי. מסיסותו וגודלו של החלקיק הבונה את רשת החומר המצולב הם המשפיעים העיקריים על קשיחותו ומאפייניו האלסטיים של האורגנוג'ל. לרוב, רשתות חומר מצולב אלו נבנות על ידי הרכבה עצמית של החלקיקים.
מריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאגסבורג-פאלקנבורג

ביוגרפיה

מריה לואיזה נולדה ב-16 במרץ 1729 באובריגהיים שהשתייכה לנסיכות הבוחר מפפאלץ, לכריסטיאן קרל ריינהרד, רוזן ליינינגן-דאגסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים, ולקתרינה פוליקסנה, רוזנת זולמס-רדלהיים, בתם של גאורג לודוויג, רוזן זולמס-רדלהיים ואסנהיים ושרלוטה זיבילה, רוזנת אהלפלדט.
בשנת 1748 התחתנה מריה לואיזה עם גאורג וילהלם, נסיך הסן-דרמשטדט, בנו של לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטדט, ועם נישואיה קיבל בעלה את הנחלות של ברויך, אוברשטיין, אספרמונט, בורגל ורייפולצקירכן. בשנת 1764 קיבל בעלה גאורג וילהלם מאביו שהעדיפו על פני אחיו הבכור, את הארמון הישן בדרמשטדט, בעוד גיסה לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט התגורר בעיקר בפירמזנס.
בשנת 1782 מתו בעלה גאורג וילהלם, נסיך הסן-דרמשטדט ובתה פרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטדט, אשתו של קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, אשר התחתן עם בת נוספת שלה שרלוטה, נסיכת הסן-דרמשטדט. בשנת 1785 מתה אף בתה שרלוטה, ומריה לואיזה קיבלה את נכדיה והופקדה על חינוכם. בשנת 1790 נסעה מריה לואיזה עם נכדותיה לווינה, לטקס ההכתרה של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1791 נסעה עמם לטיול בהולנד. בשנת 1792 ברחה מריה לואיזה עם נכדותיה, עקב התקרבות הצבא הצרפתי לדרמשטדט, ונסעה עמם להילדבורגהאוזן, שם התגוררה נכדתה שרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1793 חזרה מריה לואיזה עם נכדותיה לביתה דרך פרנקפורט, שם פגשה נכדתה בפרידריך וילהלם, נסיך הכתר הפרוסי והתאהבה בו, ובהמשך השנה ליוותה אותה מריה לואיזה לחתונתה בברלין.
באחרית ימיה התגוררה מריה לואיזה בנוישטרליץ אצל חתנה קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ולאחר מותו אצל נכדה גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, וב-11 במרץ 1818 מתה מריה לואיזה בנוישטרליץ.
קפלת סבוי

היסטוריה

הקפלה הראשונה שעמדה במיקום זה, הייתה חלק מהארמון שנבנה עבור פיטר השני, רוזן סבוי. הקפלה נהרסה בעת הריסת הארמון במהלך מרד פשוטי העם בשנת 1381. במקום בו עמד הארמון בנה המלך הנרי השביעי את בית החולים סבוי, ובמקום בו עמדה קפלת הארמון נבנה קפלה עבור בית החולים.
בקפלה התפללו קהילות שונות, בהן מתפללים לותרנים גרמנים. כיום הכנסייה היא כנסייה אנגליקנית.
הקפלה נותרה חלק מהרכוש של דוכסות לנקסטר - וככזו מהווה שטח מלכותי ("יוצא דופן מלכותי" - "royal peculiar"), והכומר האחראי על הכנסייה ממונה על ידי הדוכסות.
צדיק אחד בסדום (אלבום)

רקע

לאחר שנצ'י נצ' עזב את ההרכב פרודוקס, שאיתם הוציא את האלבום "תחיית המתים", הוא החל לעבוד על האלבום "צדיק אחד בסדום". ב-18 ביולי 2011 הוציא נצ'י נצ' לאור את הקליפ לסינגל הראשון מהאלבום, "גודזילה", בעמוד היוטיוב הרשמי שלו. ב-14 בדצמבר יצא לאור הקליפ של הסינגל השני מהאלבום, "בום-שאקה-לאק". ב-16 בדצמבר השיק נצ'י נצ' את האלבום במועדון הסאבליים. באירוע ההשקה התארחו האומנים נימי נים, איתי לוקץ', אקסום, פלד, איזי, צ'ולו, Z.K, בוקה ועוד.
הלופילים

הָלופילים (מיוונית halos מלח, philein אוהב ) הם אורגניזמים אקסטרמופילים המשגשגים בסביבות בעלי מליחות גבוה. רוב ההלופילים מסווגים תחת הממלכה ארכאונים אך קיימים גם חיידקים ואיקריוטים הלופילים. את ההלופילים ניתן למצוא בכל מקום בו ריכוז המלח גבוה פי חמישה מזה שבאוקיינוסים כמו בימת המלח הגדולה, ים המלח או בריכות אידוי.
פרפרניים

מאפיינים

לרוב עלי צמח פרפרני הם מורכבים-מנוצים תלתניים, כלומר מורכבים משלושה עלעלים, או שהם מאוצבעים. לעיתים רחוקות יותר העלים פשוטים ואינם מפולגים לעלעלים. לחלק מהעלים יש קנוקנת (איבר ארוך ודק הנוטה להסתלסל סביב ענפים, אופייני לצמחים מטפסים). עלי הגביע, יכולים להיות מופרדים או מאוחדים.
משפחה זו קיבלה את שמה בגלל צורת הפרח, דמוית הפרפר. הפרח בעל גביע צינורי בעל חמש אונות, וכותרת בעלת חמישה עלים. צורת הפרח הייחודית נובעת מהבדלים בגודל ומבנה עלי הכותרת, ואף ניתנו להם כינויים מאפיינים: העליון והחיצוני ביותר מכונה מפרש (Banner); לרוב הוא הגדול ביותר. שני עלים צדדים למפרש מכונים משוט (Wing). עוד שניים קדמיים מאוחים יחדיו ומכונים סירה (Keel). 
למרבית הפרחים עשרה אבקנים. ברוב פרחי הפרפרניים, תשעה אבקנים מאוחים ואחד חופשי. במרכז זיר האבקנים עולה עמוד העלי, בגובה שיבטיח האבקה באמצעות חרקים מעופפים. 
הפרי הטיפוסי הוא תרמיל ובו זרעים רבים. הוא מכונה קטנית או אגוזית, תלוי בצמח.

בשימוש האדם

הפרפרניים היו בשימוש כמקור מזון במשך אלפי שנים, ושימשו הן למזון אדם (כגון חמצה, לוביה, חילבה) והן למספוא בהמות (אספסת, תלתן). קיימים מספר רב של מינים מתורבתים, כגון האפונה המתוקה. חלקם מגודלים באופן מסחרי בחקלאות מאות בשנים (אספסת הייתה גידול חקלאי מרכזי כבר במאה ה-17).

טקסונומיה

על פי מערכת המיון של קרונקוויסט, הפרפרניים הם משפחה בפני עצמה, אך לפי שיטות מיון גנטיות ניכר קשר הדוק ביניהם לבין משפחות נוספות, ואלו קובצו יחדיו למשפחת הקטניות במסמך APG II משנת 2003. אולם הם עדיין מופיעים בספרות לעיתים קרובות כמשפחה, ולא תת-משפחה.
תלבשי לבן

תלבשי לבן הוא פזמון שכתבה והלחינה נעמי שמר עבור האלבום המשותף של הדודאים והפרברים. השיר יצא לאור בשנת 1985.

רקע וכתיבת השיר

השיר נכתב על ידי נעמי שמר בשנת 1984 לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה, עבור אלבום משותף של צמד הדודאים (ישראל גוריון ובני אמדורסקי) וצמד הפרברים (יוסי חורי ואורי הרפז), שנקרא "הדודאים והפרברים". השיר הוקלט ופורסם בשנת 1985, לאחר הבחירות.
בשנת 2009 הקליט יגאל בשן את השיר עבור אלבומו "פגישה לאין קץ".
לוקה פאצ'ולי

חייו

לוקה פאצ'ולי למד בוונציה וברומא ונהיה נזיר פרנציסקני בשנות ה-1470. הוא היה מורה מתמטיקה נודד עד 1497, אז הוא קיבל הזמנה מלודוביקו ספורצה לעבוד בחצרו שבמילאנו. שם הוא שיתף פעולה ולימד מתמטיקה יחד עם לאונרדו דה וינצ'י. פאצ'ולי ולאונרדו נאלצו לברוח ממילאנו כאשר זו נכבשה על ידי לואי ה-12 מלך צרפת. אחרי הבריחה השניים נסעו לעיתים ביחד. אחרי שחזר לעיר הולדתו מת פאצ'ולי בשנת 1514 או 1517.

ציטוט

הקדמונים, שלקחו בחשבון את הבנייה הריגורוזית של גוף האדם, פיתחו את כל יצירותיהם, ובפרט את מקדשיהם, לפי פרופורציות אלה; הם מצאו שיש שתי צורות שבלעדיהן אף מיזם איננו אפשרי: המושלמות של המעגל, הראשי בכל הגופים המשוכללים והריבוע שווה הצלעות.
— על הפרופורציה האלוהית
Iron Maiden (אלבום)

סקירה אמנותית

במשך ארבע שנות קיומה הראשונות של איירון מיידן (1980-1976), השתנה הרכב הלהקה מספר פעמים, וב-14 באפריל 1980, עם הרכב שונה לגמרי מהמקורי, הוציאה הלהקה אלבום בכורה אשר נקרא כשם הלהקה - על שמו של מכשיר עינויים מימי הביניים - Iron Maiden ("בתולת הברזל"). המוביל בהרכב היה הבסיסט והמלחין סטיב האריס. סולן הלהקה היה הזמר פול דיאנו, אשר במקור הגיע מסצנת להקות הפאנק.
סגנונו של האלבום הוא רוק כבד/מטאל קלאסי, אופייני מאוד לתקופה, ומושפע במידה מסוימת מדיפ פרפל. המוזיקה היא קצבית, שמחה ומלודית. השירים הם קצרים (יחסית לרוק) ומהירים, אך יחד עם זאת, מאופיינים ברמה מלודית וטכנית גבוהה.
שירי האלבום סובבים סביב שני נושאים מרכזיים אצל איירון מיידן של דיאנו: רצח ומין. ברוב השירים הדובר הוא רוצח צמא דם המתרברב במעשיו. דוגמה לשיר מאפיין מאוד של האלבום, הן מבחינה מוזיקלית והן מבחינת הליריקה, הוא "Sanctuary", בו הדובר, הרוצח, מבקש מקלט אצל אישה זרה מפני המשטרה, ובאותה הזדמנות רוצה גם לשכב איתה. שיר זה אינו מופיע בכל הגרסאות של האלבום.
השירים "Remember Tomorrow" ו-"Strange World" שונים משאר השירים באלבום בהיותם בעלי מנגינה עצובה, והשני אף שומר על קצב איטי ושקט לכל אורכו- מאפיין נדיר מאוד אצל איירון מיידן גם באלבומים הבאים. 
יצירת המופת "Phantom of the Opera" בולטת מאוד משאר השירים באלבום באורכה, במהירותה המסחררת, במלודיה המתפתחת, וברמה הטכנית יוצאת הדופן. דיאנו משתתף רק בחלק הראשון של היצירה, בעוד החלק השני הוא אינסטרומנטאלי.
כמו כן, יש לציין את היצירה "Transylvania", השונה משאר השירים בהיותה אינסטרומנטאלית.
השיר המפורסם ביותר מהאלבום הוא "Running Free", שיר שמח, קליל וקליט, בו הדובר הוא נער מופרע המוצא את עצמו במעצר.
בשיר הנושא, "Iron Maiden", הסוגר את האלבום, אין הרבה מילים, ושני הבתים הכלולים בשיר זה חוזרים על עצמם שלוש פעמים. שיר זה מבוצע הרבה פעמים בהופעות, לעיתים קרובות כשיר שסוגר את ההופעה ומתכונן לבואו של דגם גדול של אדי, הקמע של הלהקה.

הצלחת האלבום

"Iron Maiden" זכה להצלחה מסחררת ומכר מיליוני עותקים, והשיר "Running Free" הפך ללהיט. כבר בשנה השנייה לצאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות, אשר הגיע עד יפן, שם כונה "Maiden Japan" (משחק מילים המהווה מחווה לדיפ פרפל, אשר הוציאה ב-1972 אלבום הופעה חיה בשם "Made In Japan").
יונת עצים

מקור השם

שמה העברי נגזר מנטייתה להתגורר בחללים ריקים של עצים.
מקור השם המדעי של הסוג, Columba, נגזרת מלטינית ופירושו "יונה", ומקורה של מילה זו הוא מיוונית עתיקה, kolumbos, "לצלול, לשחות", בגלל תנועת השחייה שלה בעת תעופה. מקור שם המין, oinas, מיוונית ופירושו "יונה".

תיאור

הסוג יונה הוא הסוג הגדול ביותר במשפחת היוניים, ויש לו את טווח התפוצה הרחב ביותר. המינים בסוג הם בדרך כלל בצבע אפור חיוור או חום, לעיתים קרובות עם ראש לבן או סימנים על הצוואר או נוצות ירוקות או סגולות על צווארם. נוצות הצוואר עשויות להיות קשיחות ומיושרות כך שהן יוצרות צורת פסים אנכיים, אך מאפיין זה חסר במין זה. יונת העצים היא אפורה פחות בנוצותיה נוצות מאשר יונים אחרים באירופה.
שלושת המינים המערב אירופיים של הסוג יונה, למרות דמיונם הגדול, בעלי מאפיינים ייחודיים מאוד. יונת ענק מאופיינת בנוצות הלבנות שעל צווארה (בציפורים בוגרות) ועל כנפיה. יונת הסלע ויונת עצים דומות יותר בגודלן ובניצוי שלהן, אך פריטים החיים בטבע של מינים אלה הם בעלי נוצות לבנות בחלק התחתון של גבן ובעלי שני פסים כהים ובולטים על הכנף, בעוד שהנוצות של גבה התחתון של יונת העצים אפור יותר ושני הפסים על כנפה לא שלמים. פריטים של יונת הבית (תת-מין של יונת הסלע) שחזרו לחיות בטבע הם בעלי מאפיינים משתנים מאוד, וחלק מפריטים אלו שבעלי גוון נוצות אפור וללא נוצות לבנות על גבן התחתון עשויות להיות דומות מאוד ליונת עצים.
יונת העצים היא חברותית ונוטה לחיות ולעופף בלהקות, נצפית לרוב עם יוני ענק.
קריאתה קצרה, עמוקה ונאנקת ושונה מאוד מצלילי ה-"קוּ" של יונת ענק.

אקולוגיה

יונת העצים היא הנדירה מבין מיני היונים האירופיים. בחלק מהטווח האירופי והאסייתי המערבי שלה היא נחשבת למין תוהה. 100,000 ל-200,000 פריטים חורפים בצרפת.
הקן נמצא בדרך כלל בתוך חור בעץ ישן. לפני תחילת בירוא היערות, יונת העצים הייתה היונה השכיחה ביותר. היא מקננת בעיקר בעצי אלון או עצי אורן, אבל מפני שבדרך כלל היא מקננת בחללים ריקים בתוך עצים ניתן למצוא אותה לרוב ביערות עתיקים. באזורים בעלי צמחייה אין חורים באותה כמות כמו ביערות כדי לקנן, אז שם נחשבת לנדירה יותר. בנוסף, מפני שיונת העצים מקימה שני דורות בשנה, היא זקוקה לשני חורים, אחד עבור כל דור. היא נצפתה מקננת במחילות ארנבים, חורבות, שדרות עצי צפצפה ישנים, סדקים בצוקים, בקיסוסים ובצמחייה עבה סביב עצי טיליה. בהינתן היא תשתמש גם בתיבת קינון. החלל צריך להיות עד 75 סנטימטרים עומק והחור צריך להיות לפחות בגודל אגרוף. יוני עצים מעדיפות לקנן קרוב אחת לשנייה.
בית הגידול של יונת עצים הוא בדרך כלל שטח פתוח. אף על פי שהיא מקננת בעצים היא אינה מעדיפה אזורים מיוערים צפופים. היא נפוצה גם על חופים שבהם הצוקים מספקים לה חורים.
תעופתה מהירה ומבוצעת על ידי פעימות קבועות, עם תנועת כנפיים חדה מזדמנת המאפיינת יונים באופן כללי.
רוב תזונתה מורכבת מצמחים צעירים, נבטים, דגנים, חרקים וחלזונות. באזורים מסוימים היא ניזונה בעיקר מבלוטים ואצטרובלים. תזונתה יכולה לכלול מגוון רחב של מזונות: כמו פירות יער כגון מיריקה ועוזרר, תאנים, דגנים, שעועית, אפונה, חסרי חוליות קטנים המושגים מהליכה על הקרקע. במהלך נדידת הסתיו, באוקטובר, יונת העצים עוצרת במקומות עשירים בבלוטים ובנוסף להם ניזונים גם מעלים ונבטים.