google/wiki40b huggingface dataset:
בית המעצר אילת

בית המעצר אילת הוא בית מעצר שנמצא בתחנת משטרת אילת והועבר לאחריות שב"ס בשנת 2006 במהלך העברת בתי המעצר מידי משטרת ישראל וצה"ל לידי השב"ס.
העצורים בבית המעצר מתקבלים ממשטרת אילת, ואסירים אשר כלואים בבתי כלא אחרים ומגיעים לדיונים בפני בית המשפט באילת.
בניגוד לבתי המעצר האחרים, שתנועת האסירים והעצורים אליהם ומהם נעשית באמצעות לוחמי יחידת נחשון, צוות בית המעצר אחראי להעברת העצורים בין בית המעצר לבית המשפט בעיר, ולתפעולו של אגף המעצר בבית המשפט באילת בשעות הפעילות.
בית המעצר מיועד לכליאת 50 עצורים, כ-15 אנשי סגל בהם אנשי ביטחון ומנהלה משרתים בבית המעצר, הכפופים מבחינה ניהולית ופיקודית לבית הסוהר דקל.
גשר בנות יעקב (אתר ארכאולוגי)

גשר בנות יעקב הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי שנמצא כמה מאות מטרים מדרום לגשר בנות יעקב בגדה המזרחית של נהר הירדן. באתר נמצאו ממצאים חשובים מהתרבות האשלית של התקופה הפלאוליתית התחתונה, שגילם כ-790,000 - 690,000 שנים לפני זמננו לפי שיטות פלאומגנטיות. 
באתר התגלו שרידיו של פיל ישר-חט, שנטבח בידי האדם הקדמון, ככל הנראה הומו ארקטוס. לצדו נמצאו כלים מסותתים מצור ובזלת ובול עץ ששימשו לטביחת הפיל. באתר נמצאו ריכוזים מובחנים של שבבי צור שרופים וזרעים שרופים בכמה שכבות ארכאולוגיות רצופות. ריכוזים מובחנים כאלה יכולים להיות רק שרידים למדורות שהצית האדם כאשר ישב באתר, וכך מהווים את אחת העדויות הקדומות בעולם לשימוש האדם הקדמון באש. סביב המדורות פזורים שבבי אבן ושרידי עצמות יונקים, זוחלים ודגים שהושלכו שם בעת היישוב במקום. ממצאים אלה מאפשרים לשחזר את התזונה המגוונת של האדם בתקופה כה קדומה - במקרה זה דיג שפמנונים ואיסוף סרטנים מאגם החולה הקדום. באתר נמצאו גם מאובני בעלי-חיים רבים, חלקם עם סימני חיתוך או הכאה מכלי-אבן, הכוללים בין השאר קרנפים, היפופוטמים, בקר קדום, יחמורים, איילים, סוסים וצבאים. כמו כן נמצאו באתר כלי-אבן אשליים רבים. לא התגלו מספיק מאובני אדם לזיהוי ודאי של המין - רק שני שברים של עצמות ירך - אך בסבירות גבוהה מדובר בהומו ארקטוס. 
באתר נמצאו מינים רבים של צמחים בהם; שושנת מים קוצנית, שקד בר, אלת הפיסטוק, אלה אטלנטית, אלון התבור, אלון מצוי וערמון.

האתר כיום

חלק מממצאי החפירה מוצג כיום במוזיאון ישראל. כלי-אבן נוספים שנמצאו באזור החולה מוצגים במוזיאון האדם הקדמון שבקיבוץ מעין ברוך ובמוזיאון בקיבוץ גדות. 
בשנת 2000 נגרם נזק כבד לאתר כתוצאה מעבודות להעמקת נהר הירדן שביצעה רשות ניקוז הכנרת.
דיפטיכון

דיפטיכון או דיפטיך (מיוונית: δίπτυχον – "שני פנים") הוא כינוי לכל אובייקט, הכולל שני לוחות שטוחים המחוברים יחד באמצעות ציר, ובייחוד ליצירות אמנות בצורה זו.
בעת העתיקה, בעיקר באימפריה הרומית ולאחריה באימפריה הביזנטית יצרו יצירות תבליט עשויות שנהב או עץ בצורת דיפטיכון. לוחות אלה שמשו הן באמנות, והן ככריכה של חוברת כתיבה, כאשר פנים החוברת היה עשוי שעווה, בה כתבו, ואותה יכלו לשטח על מנת לאפשר כתיבה מחודשת.
בימי הביניים החלו ביצירת ציורים על גבי דיפטיכונים, חלקם לשימוש אישי, וחלקם כיצירות אמנות כנסייתית במטרה שאלה יוצגו על המזבח בכנסייה. בהמשך החלו להפתח יצירות מסוג טריפטיכון למטרה זו.

דיפטיכון כנסייתי

כבר בימי הביניים המוקדמים נעשה שימוש בדיפטיכונים בכנסיות. המונח שימש לתאר לוחות זיכרון עשויים שעווה אשר ניצבו בכנסיות ואיזכרו תורמים אשר תרמו לבניית הכנסייה. הלוח ציין אנשים שעודם בין החיים על צד אחד של הדיפטיכון, ושמות תורמים שנפטרו על הצד השני.
שמות התורמים נקראו בציבור על ידי הדיאקון במהלך היוקריסטה.
שימוש אחר שנעשה בדיפטיכון הוא ציון שמות קדושים נוצרים.
שימוש נוסף היה דיפטיכון אשר שימש כאיקונין ואשר כמרים נודדים נסעו עמו. דיפטיכון זה נועד לצורך הקמת אתר תפילה נייד, שהוצב בתחילת התפילה וכופל בסופו.
יצירות אמנות בצורה זו נפוצו בהולנד במאות ה-15 וה-16, והציירים יאן ואן אייק, רוחיר ון דר ויידן, האנס ממלינג והוגו ואן דר חוס ציירו בצורה זו.

שימושים חילוניים

דיפטיכונים מאויירים שימשו כשעון שמש כאשר חוט בין שני הלוחות הצל עליהם ובאמצעותו ניתן היה לקבוע את השעה.
בעת החדשה נוצרו יצירות מודרניות בצורת הדיפטיכון כדוגמת יצירתו של אנדי וורהול: "דיפטיך מרילין" משנת 1962, בסגנון פופ ארט.
פרידריך וילהלם השלישי, דוכס סקסוניה-אלטנבורג

ילדותו

פרידריך וילהלם נולד ב-12 ביולי 1657 באלטנבורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-אלטנבורג, לפרידריך וילהלם השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ולמגדלנה זיבילה מסקסוניה, בתו של יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה.

שלטונו

ב-22 באפריל 1669 מת פרידריך וילהלם השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ובמקומו עלה פרידריך וילהלם לשלטון, תוך שדודיו יוהאן גאורג השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומוריץ, דוכס סקסוניה-צייץ משמשים כעוצרים.
ב-14 באפריל 1672 מת פרידריך וילהלם ממחלת האבעבועות השחורות. לאחר מותו חולקה הדוכסות בין דוכסות סקסוניה-ויימאר לדוכסות סקסוניה-גותה, אולם, ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-גותה קיבל את החלק הגדול יותר, מכיוון שהיה צאצא של אליזבת סופיה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג בתו של יוהאן פיליפ, דוכס סקסוניה-אלטנבורג שציווה שהיא תירש את הנחלה בהיעדר יורשים זכרים.
מרסל דליו

ביוגרפיה

דליו נולד בשם ישראל משה בלאושילד (Blauschild) בפריז למהגרים יהודים מרומניה. בשנות ה-20 החל להופיע על במת הקברט והתיאטרון בפריז. בשנת 1933 התחיל לשחק בקולנוע. בשנת 1937 הופיע בסרט "פפה לה מוקו" (Pépé le Moko) של ז'וליאן דוביבייה (Duvivier), שנחשב לאחד ממבשרי הסרט האפל. בשנה זו הופיע גם ביצירת המופת של הבמאי ז'אן רנואר "האשליה הגדולה", ובשנת 1939 הופיע ביצירת מופת נוספת של רנואר: "חוקי המשחק". בתקופה זו נישא לשחקנית מדליין להבו, שהייתה אז בת 17, לאחר שהתגרש מאשתו הראשונה, שחקנית צרפתייה ממוצא רומני שכונתה ג'ני הולט.
בשנת 1940, עם נפילת צרפת לידי גרמניה הנאצית, נאלץ דליו לברוח בשל מוצאו היהודי. הגרמנים השתמשו בדמותו בפוסטרים אנטישמיים אשר הראו את דמות "היהודי הטיפוסי". דליו הגיע לליסבון, ושם המתין כחודשיים עד שקיבל ויזה לצ'ילה. כאשר הגיע למקסיקו הסתבר כי הוויזה שבה החזיק מזויפת. לבסוף קיבל דרכון קנדי זמני, שאיפשר לו להיכנס לארצות הברית. שני הוריו, שלא הצליחו להימלט, נספו בשואה.
בהוליווד לא הצליח דליו לשחזר את החשיבות שלה זכה בקולנוע הצרפתי. במהלך מלחמת העולם השנייה הופיע ב-19 תפקידים, רובם תפקידים זוטרים של אדם ממוצא צרפתי. סרטו הראשון היה קומדיה בשם "לילה אחד בליסבון" (1941), שבה שיחק לצד פרד מקמורי. בסרט שיחק דליו קונסיירז' במלון. במהלך שהותו בהוליווד קיבל תפקידים דומים.
זכור במיוחד תפקידו בסרט "קזבלנקה" משנת 1942, שבו שיחק קרופייה. בסצנה שבה הוא מופע סוגר הקפיטן ריינו (קלוד ריינס) את בית הקפה של ריק (המפרי בוגרט) בטענה כי מתקיימים בו אירועים לא חוקיים. בעודו מדבר, מגיע אליו דליו, האוחז בחבילה גדולה של כסף, ומוסר אותה לידיו כשהוא אומר "זכיותיך, אדוני". עבור התפקיד קיבל סכום של 667 דולר. אשתו, להבו, שיחקה לצידו את איבון, ידידתו של ריק. תפקידה של להבו דרש מספר צילומים נוספים לאחר סיום הסצינות בהן השתתף דליו. דליו ניצל את ההזדמנות והגיש כנגדה תביעת גירושים בלוס אנג'לס בטענה כי היא נטשה אותו. להבו המשיכה לאחר מכן בקריירת המשחק שלה באופן עצמאי. במהלך המלחמה המשיך להופיע בסרטים. בין היתר הופיע לצד בוגרט ב-1944 בגרסה הקולנועית לספר "להחזיק ולאבד".
לאחר המלחמה שב לצרפת, ועוד בשנת 1945 התחיל להופיע שם בסרטים. המשיך לשחק בהוליווד לצד חידוש הקריירה שלו באירופה. בין היתר הופיע בשנת 1953 בסרטה של מרילין מונרו "גברים מעדיפים בלונדיניות", ובשנת 1954 בסרט "סברינה" של בילי ויילדר. בשנת 1955 הופיע בתפקיד "קפיטן ריינו" (תפקידו של קלוד ריינס) בגרסה הטלוויזיונית ל"קזבלנקה". כן הופיע בהפקות רבות, הן מקומיות והן בהוליווד בשנות ה-50 ובשנות ה-60. בין היתר הופיע במספר סדרות טלוויזיה מצליחות, כ"אלפרד היצ'קוק מציג" ו"פיטר גאן". סרטו ההוליוודי האחרון, לאחר קריירה ממושכת היה "מלכוד 22" בגירסתו של הבמאי מייק ניקולס. משנת 1970 התרכז בקולנוע הצרפתי, והופיע בסרטים כסרטו של לואי דה פינס "רבי יעקב" (1973). במהלך הקריירה שלו הופיע ביותר מ-150 סרטים. בשנת 1983 מת בפריז.
יהודה שקד

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר שקד מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה. שקד השלים מספר תפקידי פיקוד ובהם קצין אג"ם אוגדת איו"ש. בשנים 1998–2000 שימש כמפקד חטיבת שומרון, בין היתר בעת מבצע סימפוניית החיים. ועדת החקירה שבראשה עמד האלוף שי אביטל קבעה כי לא נמצא דופי בתפקודו באירוע והוא מונה למפקד מחוז בפיקוד העורף. בהמשך שימש קצין אג"ם פיקוד העורף.
הנציבות הבין-לאומית לאלקטרוטכניקה

הנציבות הבינלאומית לאלקטרוטכניקה (באנגלית: International Electrotechnical Commission, או בקיצור IEC) הוא ארגון תקינה בתחום החשמל והאלקטרוניקה. רבים מהתקנים מפותחים יחד עם ארגון התקינה הבינלאומי (ISO).
הארגון מורכב מנציגים של מכוני תקנים בינלאומיים. הוא הוקם ב-1906 וכיום חברות בו מעל 60 מדינות המאמצות את תקניו. במקור היה ממוקם בלונדון, וב-1948 עבר למטה הנוכחי שלו בז'נבה.
הארגון פעל רבות בפיתוח והפצה של תקני מדידה והעיקרים שבהם הם גאוס, הרץ וובר. הארגון היה גם הראשון להציע את מערכת הג'יאורג'י, אשר הפך להיות בסופו של דבר למערכת היחידות הבינלאומית (SI). ב-1938 הארגון פרסם אוצר מילים בינלאומי המיועד לתרגום, על מנת לאחד את המינוחים החשמליים. כיום הפך אוצר המילים הבינלאומי למטרות תעשיית החשמל (IEV) לתקן מחייב עבור תעשיות החשמל והאלקטרוניקה. ב-1 בינואר 1999 ביסס הארגון את תקני הקידומות הבינאריות עבור יחידות אחסון בתחום מדעי המחשב.

מפגשים שנתיים

IEC General Meeting (בקיצור: GM) הוא המפגש השנתי של ה-IEC המיועד להיות האירוע הבינלאומי המרכזי בתחום החשמל ואלקטרוניקה כל שנה.
המפגש השנתי אורך חמישה ימי עבודה שבהם מתקיימות ישיבות של המועצה, של הדירקטוריון, של הוועד המנהל, של הוועדה לניהול פעילות התקינה ושל הוועדה להערכת תואמות; מפגש של יושבי הראש של הוועדות הלאומיות, מפגש של המזכירים של הוועדות הלאומיות, וישיבות נוספות בהתאם לקביעת הוועד המנהל. כדי לעמוד ביעד שקבע המשרד הראשי של ה-IEC, שהאירוע יהווה הזדמנות למפגש של המומחים והפעילים ב-IEC, ועדות תקינה רבות מקיימות באותו האתר במקביל למפגש השנתי. מספר המשתתפים בישיבות הטכניות והניהוליות נע סביב 1,400 איש, המגיעים מיותר מ-60 מדינות.
בכל שנה ועדה לאומית אחרת מתנדבת לארח את המפגש השנתי של IEC. אירוח המפגש השנתי נחשב כבוד לאותה מדינה, ומהווה הזדמנות לפעילים ב-IEC להיחשף לתעשייה ולעשייה הטכנולוגית באותה מדינה. המפגש הראשון התקיים בארצות הברית בשנת 1904 והמשיך בצורה לא סדירה עד לאחר מלחמת העולם השנייה. משנת 1947 מתקיימים המפגשים בתדירות של פעם בשנה.
ישראל אירחה את המפגש פעם אחת, בשנת 1966.

התועלת למדינה המארחת

התועלת באירוח מפגש גדול זה טמונה ביצירת הזדמנות לתעשייה המקומית, שכן הוועדות הטכניות המתכנסות במהלך המפגש השנתי עוסקות בהכנת תקנים בינלאומיים במגוון רחב של נושאים כגון מיקרו-אלקטרוניקה, טכנולוגיות המידע, ננו טכנולוגיה ומוצרי צריכה ואנרגיה. המפגש מהווה הזדמנות לבעלי עניין מהתעשייה, האקדמיה וגופי השלטון הרוצים ליהנות מהתועלת הגלומה בפעילות התקינה. התועלות שניתן להפיק מהשתתפות בתקינה הבינלאומית הן רבות, כאשר היתרונות הבולטים הם: חשיפה למידע מוקדם לגבי התקנים העתידיים, חיסכון בתקציבי המו"פ כתוצאה מעבודת הוועדות ויצירת קשרים מקצועיים ועסקיים.

תקנים

תקני IEC ממוספרים ובעלי כותרת כדוגמת "IEC 60411 Graphical Symbols". תקנים המפותחים יחד עם ISO, משתמשים במערכת המספור של ISO והם בעלי כותרת כדוגמת "ISO/IEC 7498-1:1994 Open Systems Interconnection: Basic Reference Model". הוועדה הטכנית המשותפת 1 ISO/IEC ‏ (ISO/IEC JTC1) מוסברת בהרחבה בערך ארגון התקינה הבינלאומי. ה-CISPR ‏ (Comite International Special des Perturbations Radioelectriques) היא אחת הקבוצות שנוסדו על ידי ה-IEC.
פסיכולוגיה ארגונית

פסיכולוגיה ארגונית, שידועה גם בשם פסיכולוגיה תעשייתית היא ענף בפסיכולוגיה שעוסק ביישום תאוריות, מחקר ושיטות התערבות פסיכולוגיות בקבוצות וארגונים מוכווני-משימה, במקומות עבודה או במסגרות אחרות.
הנושאים בהם עוסקת הפסיכולוגיה הארגונית הם יחסי עבודה בין חברי הקבוצה, מנהיגות, ניהול, פסיכולוגיית צוות, הנעה, מיון והשמת עובדים, הכשרה מקצועית, קידום, פיתוח ארגוני, שינוי ארגוני, התנהגות ארגונית, הזדהות ארגונית, עבודה ומשפחה, ועוד. פסיכולוגים ארגוניים שואפים לשיפור הפרודוקטיביות של הארגון, תוך שמירה על בריאות פיזית ונפשית מיטבית של העובדים בו. פסיכולוגים ארגוניים בדרך-כלל עובדים במחלקת משאבי אנוש בארגון אליו הם שייכים, אך אחרים עובדים כיועצים עצמאיים מחוץ לארגון או כחוקרים באקדמיה. 
פסיכולוגיה תעסוקתית, היא ענף קרוב לפסיכולוגיה הארגונית, אך מתמקדת יותר בפרט - בדגש על ייעוץ והכוונה לבחירת קריירה והיבטים פסיכולוגיים של האדם בסביבת עבודתו. היא משיקה לפסיכולוגיה הארגונית גם במיקוד בעולם העבודה וכן בכך ששני התחומים עוסקים בין היתר במיון ובהשמה של עובדים. בישראל, פסיכולוגיה תעסוקתית (ייעוץ תעסוקתי) ופסיכולוגיה ארגונית (ייעוץ ופיתוח ארגוני) הם ענפי התמחות נפרדים בתוך ההתמחות בפסיכולוגיה חברתית-ארגונית-תעסוקתית.
זכריה מדר

ביוגרפיה

מדר נולד בתימן במחוז ירים בשנת 1943. עלה לישראל בעליית מרבד הקסמים בשנת 1949, למחנה העולים עין שמר. משם עבר עם בני משפחתו למושב עמינדב ואחר כך לטירת יהודה. משפחתו סבלה ממצוקה כלכלית קשה ועקב כך, נבצר ממנו ומשאר אחיו ללמוד בבתי הספר והוא התמסר לפרנסת הבית. לאחר מאמצים ובעידודו של אחיו שמריה, הצליח לחזור ללימודים סדירים בישיבת כפר הרא"ה.
מדר הצטיין בלימודיו ובשנת 1978 סיים את עבודת הדוקטורט שלו. בין יתר מחקריו ומאמריו הרבים הוא עסק במחלת הסוכרת וגורמיה.
הוא גר כיום ברחובות, נשוי ואב לשלושה.
ב-12 ביוני 2011 התמנה מדר למדען הראשי של משרד החינוך.
חתן פרס לנדאו למדעים ולמחקר בתחום מזון ותזונה לשנת 2015.
ג'פרי קיז

תחילת דרכו

קיז נולד ב-30 באוקטובר 1888, בפורט בייארד שבמדינת ניו מקסיקו, ארצות הברית. אביו היה אלכסנדר קיז - קפטן בצבא ארצות הברית, ואמו הייתה וירג'יניה מקסוול קיז. ב-2 במרץ 1908, נרשם קיז ללימודים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט פוינט), אותה סיים ב-1913. בין חבריו ללימודים נמנו אלכסנדר פאץ' וויליס קריטנברגר. הוא התגייס לחיל הפרשים והוצב ברגימנט הפרשים ה-6. ב-1916 הוא השתתף במשלחת העונשין למקסיקו - פעולת תגמול כנגד פשיטותיו של פנצ'ו וייה על אדמת ארצות הברית, תחת פיקודו של ג'ון פרשינג. ב-1917 מונה למורה לצרפתית בווסט פוינט, ואף שימש כמאמן קבוצת הפוטבול של האקדמיה. במלחמת העולם הראשונה הוא נותר בארצות הברית כמדריך. בספטמבר 1933 הוא מונה לראש מחלקת הטקטיקה בבית הספר הצבאי לפרשים, ב-1 באוגוסט 1935 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וב-1936 החל ללמוד במכללת המלחמה של הצבא. ב-31 באוגוסט 1937 הוא הוצב במטה רגימנט הפרשים ה-13, ובמאי 1938 הועבר לבריגדת הפרשים ה-7. ב-11 באפריל 1939 הועבר לאגף האספקה של המטה הכללי, ובהמשך לחיל השריון. ב-25 ביולי 1940 מונה לראש מטה דיויזיית השריון ה-2, אשר מפקדה באותה תקופה היה ג'ורג' פטון. כמו קיז, פטון היה קצין פרשים לשעבר ושניהם גילו עניין רב בלוחמת שריון. פטון אמר מאוחר יותר על קיז ש"היה לו את המוח הטקטי הטוב ביותר של כל קצין שאני מכיר". ב-26 ביוני 1941 הוא הועלה לדרגת קולונל זמנית.

אחריתו

בספטמבר 1945 מונה קיז למפקד הארמייה השביעית אשר הוצבה באזורי הכיבוש בגרמניה. באפריל 1946 הוא מונה למפקד הארמייה השלישית - גם כן בגרמניה. שנה לאחר מכן הוא מונה למפקד הכוחות האמריקניים באוסטריה. ב-1950 הוא פרש מהצבא לאחר 41 שנות שירות. הוא נפטר בוושינגטון די סי ב-17 בספטמבר 1967 שבועות מספר לפני יום הולדתו ה-79. הוא נקבר בבית הקברות וסט פוינט.
גביע הפוטבול ליג

מבנה התחרות

תחרות גביע הליגה מורכבת מ-8 שלבים הכוללים שלב מוקדמות, סיבוב ראשון, שני, שלישי ורביעי, רבע גמר, חצי גמר ושלב הגמר. שלב המוקדמות מתקיים רק כאשר מספר הקבוצות המשחקות בגביעים האירופאים משפיעה על מספר המקומות הפנויים בשלב השלישי ומשתתפות בו קבוצות זכאיות מליגות הנמוכות מהפוטבול ליג. בשלבים הראשון עד השלישי מתווספות קבוצות בהדרגה - קבוצות הפוטבול ליג בשלב הראשון לא כולל מקום 18–19 בפריימיר ליג של העונה הקודמת, קבוצות הפרמייר ליג בשלב השני ומקומות 18–19 בפריימיר ליג של העונה הקודמת וקבוצות המשתתפות במסגרות האירופאית בשלב השלישי, כך שבשלב השלישי ישנן בסך הכול 32 קבוצות.
כל המשחקים משלב המוקדמות ועד שלב רבע הגמר משוחקים בשיטת נוק-אאוט המבוססת על משחק יחיד, אשר נכנס להארכה ודו-קרב פנדלים במידת הצורך. שלב חצי הגמר מוכרע בשני משחקים בשיטת בית וחוץ, והמנצחות נקבעות בהתאם לתוצאה הכללית בשני המשחקים. אם בתום שני המשחקים התוצאה עומדת על תיקו, נכנס המשחק להארכה. אם בתום ההארכה נשמרת תוצאת התיקו, הקבוצה שהבקיעה יותר שערי חוץ מוכרזת כמנצחת. אם גם מספר שערי החוץ שווה, מתקיים דו-קרב פנדלים, בסיומו מוכרזת העולה לגמר. משחק הגמר הוא משחק יחיד המשוחק באצטדיון נייטרלי (באופן מסורתי ומבלי) ואשר מוכרע גם כן בתום הארכה ודו-קרב פנדלים במידת הצורך.
ידיעות תקשורת

היסטוריה

"ידיעות תקשורת" הוקמה בשנת 1989, במטרה לרכז את פעילות המקומונים של "קבוצת ידיעות אחרונות" במסגרת אחת.
בין השנים 2006-2000 שימש ניר חפץ כעורך הראשי של הרשת.
עד יולי 2007 נקרא כל מקומון בשם משלו, המרמז על אזור הופעתו, אז עברה הרשת מיתוג מחדש, שבא לחזק את הזיקה של המקומונים לעיתון האם, ובמסגרתו כוללים כל המקומונים את המילה "ידיעות" בתחילת שמם, בעיצוב זהה לזה שבשם העיתון "ידיעות אחרונות". כחלק ממהלך זה גם פוצלו אחדים מהמקומונים, כך שייתמקדו באזור מצומצם יותר.
בשנת 2008 אתר ynet, שגם נמצא בבעלות "קבוצת ידיעות אחרונות", וידיעות תקשורת חברו לשיתוף פעולה, והקימו בתוך ynet ערוצים מקומיים בשם Mynet שמתמקדים בחדשות מקומיות, וכולל, בצד עדכוני החדשות השוטפים בידי כתבי האתר, גם כתבות מכל המקומונים של ידיעות תקשורת. באותה שנה גם זכתה ידיעות תקשורת במכרז להפקת עיתון לתנועה הקיבוצית במקום שני השבעונים הקיבוציים "הקיבוץ" ו"הדף הירוק" שנסגרו.
העורכת הראשית של רשת המקומונים היא העיתונאית יעל אדמוני. בשנת 2017, החליפה ליאת שרון את רענן בר טל, ששימש כמנכ"ל ידיעות תקשורת במשך 12 שנים.
כותבים בולטים בעבר ובהווה הם: ליהיא לפיד, אריה מליניאק, יקיר אלקריב, שני גברים שמנים מאוד (מדור "משמר המרקע") ומיה סלע (ספרות).
אקרם אימאמאולו

קריירה

בשנים 2014 עד 2019 כיהן כראש עיריית בייליקדוזו .
ב-17 באפריל 2019 החל אימאמאולו לכהן כראש עיריית איסטנבול, לאחר שנבחר בבחירות לראשות העיר איסטנבול במרץ 2019 כמועמד "הברית המשותפת" של מפלגת העם הרפובליקנית (CHP) ומפלגת YYİ. הוא סיים את כהונתו ב-6 במאי, כאשר ועדת הבחירות העליונה ביטלה את תוצאות הבחירות והדיחה אותו מראשות העיר. לדברי ועדת הבחירות, ההחלטה התקבלה בשל אי-סדרים בבחירת עובדי הקלפיות. עם זאת, רבים ראו בפעולה זו צעד לביטול רצון הבוחרים על מנת להעלות את מועמד המחנה השני (התומך בנשיא ארדואן) לשלטון.
ב-23 ביוני 2019 נבחר אימאמאולו בבחירות החוזרות כמועמד מפלגת העם הרפובליקאית שבאופוזיציה, לאחר שגבר על בינאלי ילדרים, מועמד מפלגת הצדק והפיתוח שבראשות נשיא טורקיה.
יעל הנדלמן

קריירה

הנדלמן נולדה בחיפה והיא בוגרת האקדמיה למוסיקה של אוניברסיטת תל אביב. היא כתבה עבודת תואר שני על הומור בקנטטת הקפה של באך והשתתפה בהפקות האופרה של האקדמיה בתפקידים סולנים שונים. בנוסף היא השתתפה בכיתות אומן שונות בארץ ובאירופה. היא זכתה למספר פרסים ומלגות מאוניברסיטת תל אביב ומקרנות בארץ ובאירופה.
בשנים 2007-2011 היא הופיעה במספר מופעים בישראל ובעולם, ובהם המופע "תשוקה ונשמה" אשר תועד בתקליטור, עם הפסנתרן והמלחין אנטוני גרין ומבוסס על יצירות שונות מפרי עטו. המופע "עיר קטנה וחלומות לה גדולים", המשלב שירים וסיפורים דמיוניים שכתבה, על השנים הראשונות של העיר תל אביב והמופע "שירי ערש ולילה" המשלב שירים קסומים לקול ונבל ומוקדש לאביה, ביתה של הזמרת. היא הופיעה בין היתר בפסטיבל שייקספיר וב"שלדון הול", בלילה הראשון בבוסטון, במועדון ה"סמולס", בשגרירות ישראל בוושינגטון, ב"סטנווי הול", באוניברסיטת הרווארד, ב"קינג'ס צ'פל", באוניברסיטת מישיגן, בספריית אוק פארק, בבית כנסת הראשי בדטרויט ועוד.
בשנת 2006 היא הופיעה בקהילות יהודיות בגרמניה ובניהם באירוע "דיאלוג" שנערך בקהילה היהודית בקרלסרואה. בשנים 2002-2005 היא שרה ברחבי הארץ עם מקהלת האופרה הישראלית וזמרי הפילהרמוניה. נכון לשנת 2012 הנדלמן חזרה להתגורר בישראל והיא מופיעה, מלמדת ומדריכה הרכבים ווקאלים באזור תל אביב והמרכז.
דורין קריו

ביוגרפיה

קריו גדלה בחולון בשכונת ג'סי כהן. היא בוגרת סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
את תפקידה הראשון בטלוויזיה עשתה בסדרת הנוער "אדומות" בשנת 2004, כאשר גילמה נערה שנבחנת לקבוצת הכדורגל.
החל משנת 2014 מגלמת את המורה להתעמלות אולגה בקומדיית המצבים "מועדון החנונים" בערוץ Zoom לצופי HOT, פרי יצירתו של ירון ארזי. באותה שנה החלה לגלם את ג'סיקה בסדרת הנוער המצליחה "שכונה" בערוץ ניקלודיאון לצופי HOT. בשנת 2015 גילמה את דמותה של רויטל אלפסיה אחותה של נטלי (מגי אזרזר) בסדרת המתח "כפולים", בשידורי קשת של ערוץ 2. באותה שנה לוהקה לסדרה "דיג", פרי עטו של גידי רף. בנוסף, שיחקה בתפקידים קטנים בסדרות "פאודה" ב-Yes, ו"שחקן זר" בערוץ 2.
בשנת 2016 שיחקה באחד התפקידים הראשיים בסדרה הקומית "סופשלי" של ערוץ הילדים, והחלה להשתתף כבדרנית בתוכנית הבידור "זה המצב", בזכיינית ערוץ 2, רשת. בקולנוע שיחקה בסרט זוכה הפרסים "מעבר להרים ולגבעות" של ערן קולירין.
היא שיחקה במספר מחזות, בהם: "עד ראייה", שהוצג בתיאטרון תמונע, "שתי פנים לאמת", שהוצג בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ובמחזה "אדוני שר האוצר".
משנת 2017 החלה בקריירת סטנדאפ שאותו כתבה יחד עם אסף שלמה ומאז מופיעה בכל הארץ.
ב-2019 השתתפה בסדרה "זה לא הגיל" שמשודרת בקשת 12 בתפקיד קורל.
בנוסף השתתפה בסדרה חמישים בתפקיד שרי.
יכולתנות

יְכוֹלתָּנוּת או נכותנות (מאנגלית: ableism או ablism – אייבליזם) היא התנהגות מפלה ואימוץ של דעות קדומות נגד אנשים נכים. זוהי נטייה לאפיין אנשים עם מוגבלות בשל מוגבלויותיהם, ולהחשיבם כנחותים מאלה שאין להם מוגבלות. יש המשווים בין התנהגות זו, אשר מפלה על בסיס מוגבלות פיזית, לבין סקסיזם וגזענות, המפלים על בסיס מין וגזע.
יכולתנות אינה מתמקדת במוגבלות, אלא בפעילויות ובהתנהגויות המניחות שעל האדם לעמוד באמות מידה שנקבעו על ידי החברה.
סטריאוטיפים המיוחסים למגוון של מוגבלויות נתפשים כמהווים הצדקה להתנהגות יכולתנית, והם בעלי השפעה על הגישה וההתנהגות כלפי אנשים בקבוצות שונות. כך מתהווה תיוג המשפיע על האדם המתוייג, מגביל את יכולותיו ומשפיע על זהותו, כמו כינוי חירשים וכבדי שמיעה כ"לקויי שמיעה" בניגוד לרצונם, או הרמת נכה בתוך כיסא הגלגלים שלו כשיש מדרגות ללא רמפה.

מבט היסטורי

לאורך ההיסטוריה ובמבט תרבותי רחב, אנשים עם מוגבלות מיוצגים מסורתית בעמדה נחותה ומתפקדים כמי שמסמנים את שולי החברה האנושית, כשבמרכז החברתי והתרבותי מוצבים אנשים תקינים גופנית ונפשית.
בשנות ה-80 של המאה העשרים נוסחה הבחנה בגורם פוגעני נוסף שהוא תהליך המדיקליזציה של הטיפול באנשים עם מוגבלות, כאשר בצד היכולת לרפא נוצרו בקרב הרופאים והצוותים המטפלים נוהלי עבודה מדכאים ומגבילים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נוצר ענף מחקרי חדש — הסוציולוגיה של המוגבלות, העוסקת במשמעויות החברתיות של החיים עם מוגבלות. בשלב זה נוצרה בקרב החרשים והאוטיסטים תרבות עצמאית.
קיימת השקפה לפיה אין הבחנה ברורה בין נכה לבין לא-נכה: "לא רק משום שכמעט כל אדם יֵדע בחייו רמה כלשהי של מוגבלות פיזית, חושית או מנטלית - בוודאי לנוכח התארכות תוחלת החיים - אלא גם משום שמוגבלות ותלות הן אינהרנטיות לקיום האנושי, לכל קיום אנושי".
לואיז קמוטו

לואיז קמוטו (בשוודית: Louise Camuto) היא אשת עסקים ודוגמנית עבר שוודית. מיס שוודיה לשנת 1989.

ביוגרפיה

קמוטו נולדה במחוז ארברו בשוודיה, ב-1989 זכתה במיס שוודיה.
בתחרות מיס תבל 1989 נבחרה לסגנית ראשונה, ב-1990 נבחרה למיס סקנדינביה.
היא למדה בבית ספר לעיצוב פנים בניו יורק והיא בוגרת תואר באמנות דקורטיבית, לאחר הלימודים עבדה תקופה כמעצבת פנים.
היא נישאה למעצב ההנעלה האמריקאי וינס קמוטו, ב-2001 היא ייסדה ביחד עם בעלה את חברת האופנה "CAMUTO GROUP".
היא משמשת כחברה ב"מועצת מעצבי האופנה של אמריקה" (Council of Fashion Designers of America).
ב-2011 הזמינה את נציגת שוודיה במיס תבל לבקר בחברה שלה בניו יורק.
רועי ניק

ביוגרפיה

נולד בשם רועי ניקפהמה וגדל בהרצליה. בילדותו שיחק כדורגל במכבי הרצליה ב'. הוא בוגר תיכון היובל במגמת תיאטרון ולמד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.הגיע עד לחגורה חומה בקארטה במקביל לכדורגל ובעל תעודת סקיפר.
שירת כעובד רס"ר בבסיס גלילות.
ניק הוא בן זוגה של השחקנית והדוגמנית ליהי קורנובסקי.

בטלוויזיה ובקולנוע

בשנת 2010 תפקידו הטלוויזיוני הראשון היה דמותו של "אפרים חרות", אחיו הקטן של "יקיר" (עוז זהבי), בסדרת הדרמה "חיים אחרים" בערוץ 2. שנה לאחר מכן שחק בסדרת הנעורים של ערוץ הילדים "החולמים", בה גילם במשך שתי עונות את דמותו של "תום פרייליך". באותה שנה שיחק גם בסדרת הדרמה "2.3 בשבוע" בערוץ 10.
בשנת 2012 שב לגלם את דמותו של "תום פרייליך" בעונה הראשונה של סדרת הבת של "החולמים", "גאליס". כן שיחק באחד התפקידים הראשיים בסרט הקולנוע "שש פעמים".
בשנת 2011 גילם ניק את אריאל, חברותא של אמיר בסדרה "סרוגים". מסוף נובמבר 2012 עד פברואר 2013 שיחק באחד התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה "אופוריה" בה גילם את "אלקנה אלדר". הסדרה עוסקת בעולמם של נערים בני 17, בני דור ה-Z, המעבירים את זמנם בקיום יחסי מין ובשימוש בסמים.
בשנת 2013 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "רוק בקסבה". הסרט זכה בפרס הקונפדרציה הבינלאומית לקולנוע איכותי בפסטיבל ברלין 2013, במסגרת תחרות "פנורמה". באותה שנה הצטלם לקליפ "סתם שני אנשים", מתוך אלבומה השני של הזמרת רוני דלומי "תחזיקו".
בנובמבר 2014 החלה בהוט 3 הסדרה "בתולות", בה הוא מגלם את דמותו של "רועי מוטולה".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "עמק" בדמותו של דוד, לצד ג'וי ריגר ונווה צור, בבימויה של סופי ארטוס.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "כיפת ברזל" בדמותו של עמרם אלקיים, לצד דולב מסיקה.

בתיאטרון

ניק היה חבר בלהקת "על הבמה", להקת התיאטרון העירוני בהרצליה, ובמסגרתה השתתף בהצגות ובמופעים: "טומי בממלכת השינה" בתפקיד טומי בפסטיבל הצגות ילדים לשנת 2009, "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" בתפקיד יוסף, "פינוקיו" בתפקיד פינוקיו בפסטיבל הצגות ילדים לשנת 2010, לחלום בשיר" בפסטיבל הצגות ילדים לשנת 2011, "החתול במגפיים" בתפקיד החתול במגפיים שהוצגה אף היא בפסטיבל הצגות ילדים לשנת 2011, "גיליצו יוצא לדרכים", בתפקיד שר הפנים, "ממלכת השיניים" בתפקיד קריוס."היירספרי" בתפקיד לינק לרקין, "החוש השישי" בתפקיד מתאוס וערב שירי נעמי שמר.