google/wiki40b huggingface dataset:
קרל קלאוברג

קרל קְלַאוּברג (בגרמנית: Carl Clauberg‏; 28 בספטמבר 1898 – 9 באוגוסט 1957) היה פושע מלחמה נאצי ורופא גרמני שערך ניסויים בבני אדם במחנות הריכוז הנאציים במהלך מלחמת העולם השנייה. קלאוברג עבד יחד עם הורסט שומאן על ניסוי של עיקור בעזרת קרני רנטגן במחנה ההשמדה אושוויץ.

ביוגרפיה

קלאוברג נולד בעיר וופרהוף, בקרבת זולינגן שבגרמניה, למשפחת אמנים. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כחייל בחיל הרגלים הגרמני. 
קלאוברג למד רפואה ולבסוף הגיע לדרגת רופא ראשי במחלקה הגינקולוגית שבאוניברסיטת קיל. הוא הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1933, ומונה לראש מחלקת הגינקולוגיה של אוניברסיטת קניגסברג, שם קיבל דרגת אס.אס גרופנפיהרר של יחידת המילואים. 
בשנת 1942 פנה להיינריך הימלר וביקש ממנו לתת לו הזדמנות לעקר נשים לצורך ניסוייו. הימלר הסכים, וקלאוברג עבר למחנה ההשמדה אושוויץ בדצמבר 1942. חלק מביתן 10 של המחנה הראשי היה למעבדתו.
קלאוברג תר אחר שיטה קלה וזולה לעיקור נשים. הוא הזריק חומצה נוזלית לתוך רחמן – בלי סם מאלחש. רוב קורבנות המחקר שלו היו נשים יהודיות או צועניות, והן סבלו מנזק בלתי הפיך ומזיהומים קשים עקב הניסויים האכזריים. שחלות פגומות הוסרו ממקומן ואז נשלחו לברלין לצורך מחקר נוסף. לפעמים הוקרנו הקורבנות בהקרנות רנטגן רבות. חלק מהקורבנות מתו כתוצאה מהניסויים והשאר נרצחו כדי שניתן יהיה לבצע בגופן נתיחה שלאחר המוות. ההערכה היא שמספר קורבנות הניסוי שלו ששרדו ועוקרו נע סביב 700 נשים. 
…בלוק 10 היה מאוכלס בעיקר על ידי נשים נשואות בין גילאי 20 ל-40, לרוב כאלו שטרם ילדו בחייהן. היה פחד מתמיד בבלוק 10 מלהיהרג, מלהתעקר או מלקבל זריקת זרע מקלאוברג. לרוב הוא התגרה באסירות ואמר להן שכולן יחויבו לעבור משגל עם אסיר שנבחר במיוחד למטרה זו. אישה יהודיה דתית אחת ששמעה שקלאוברג בחר בה להיות הזונה של בלוק 10, הרעילה את עצמה למוות. לאחר שהוא הפרה את האסירות שלו, קלאוברג לגלג עליהן ואמר שהוא החדיר זרע של בעלי חיים לרחם שלהן ושמפלצות גדלות אצלן ברחם. בסופו של דבר, הניסוי נערך על 300 אסירות בבלוק 10…
— ברוך כהן, ניצול מחנה אושוויץ
כאשר התקרב הצבא האדום לאושוויץ, עבר קלאוברג למחנה ראוונסבריק על מנת להמשיך בניסוייו, ושם נלכד על ידי מחלקה סובייטית בשנת 1945.
לאחר המלחמה, בשנת 1948, הועמד קלאוברג למשפט בברית המועצות ונשפט ל-23 שנות מאסר. שבע שנים לאחר מכן הוא שוחרר בהסדר של החלפת שבויי מלחמה בין ברית המועצות למערב גרמניה. הוא הועבר למערב גרמניה והתפאר שם ב"הישגיו המדעיים". לאחר שקבוצה של ניצולים מחתה, קלאוברג נעצר במהרה בשנת 1955 ונידון למשפט. הוא מת מהתקף לב בתאו לפני תחילת המשפט.
במהלך אוגוסט 2010 נמצאו במתחם מחנה ההשמדה אושוויץ יותר מ-150 מכשירים גניקולוגיים וכלי ניתוח, שכפי הנראה שימשו את קלאוברג.
אור עקיבא

אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2018, מתגוררים באור עקיבא 18,236 תושבים (מקום 112 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎2.7%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, לאור עקיבא דירוג של 5 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 74.9%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 7,343 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב
אור עקיבא היא העיר הקטנה בישראל מבחינת מספר התושבים.
על פי פרסום הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מחודש אפריל 2018, שיעור גביית הארנונה למגורים בעיר (נכון לשנת 2016) עומד על 25.6%, והוא הנמוך ביותר מבין היישובים המצויים באשכולות חברתיים 6 - 7.

המסחר בעיר

המסחר השכונתי באור עקיבא סובל מרמת הכנסה נמוכה הנובעת מכוח הקנייה הנמוך של התושבים ומהתחרות עם מקומות המסחר בשולי העיר - קניון אורות בדרום ורשת "יינות ביתן" בצפון . מרכזי המסחר השכונתי פזורים על-פני מרחב העיר: מרכז שווקים "קנדי", חנויות לאורך רחוב בלפור ומרכז קניות בכיכר אורות הבנוי כרחוב קניות סביב כיכר. מרכזים אלה נושאים אופי של מרכזים שכונתיים ומספקים לרוב מוצרים בסיסיים ומידיים. קניון אורות הוא מקור צריכה דומיננטי עבור אוכלוסיית האזור:
פרדס חנה, בנימינה, ג'סר א-זרקא ויישוביה הדרומיים של המועצה האזורית חוף הכרמל, ובכלל זה קיסריה, אך בשנים האחרונות סובל גם הוא מתחרות עזה ממרכזי קניות שנבנו בזכרון יעקב ופרדס חנה שהורידו מהדומיננטיות שלו.
אריסטודמוס ממגלופוליס

אריסטודמוס ממגלופוליס הידוע גם בכינוי אריסטודמוס הטוב (ביוונית: Ἀριστόδημος‏; המאה ה-3 לפנה"ס) היה הטיראן של העיר מגלופוליס ביוון.

ביוגרפיה

אריסטודמוס היה במקור יליד העיר פיגאליאה. אביו היה אדם בשם ארטילאס. הוא אומץ בגיל צעיר בידי טריטאוס, אזרח רב השפעה במגלופוליס. במהלך שפרטיו אינם ידועים, הוא הפך לטיראן של מגלופוליס. הוא שלט ככל הנראה תחת חסותו של אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון. פאוסניאס כותב שלמרות שהיה טיראן, הוא זכה לכינוי "הטוב".
על תקופת שלטונו ידוע מעט. בשנת 262 לפנה"ס פלשה ספרטה בהנהגת המלך אקרוטאטוס השני לארצו. התחולל קרב עז, שרבו בו ההרוגים משני הצדדים. הקרב הסתיים בניצחון מגלופוליס ובמותו של אקרוטאטוס. על פי פלוטרכוס, שלטונו של אריסטודמוס הופסק בשנת 252 לפנה"ס עקב מהפכה שהובילו הפילוסופים אקדמוס ומאגלופאנס (אצל פוליביוס "דמופאנס"), ששכרו אנשים לרצוח את אריסטודמוס.
נפלת חזק

תקציר

הצצה לחייו של מיקי גבע, רגע לפני שמתחתן עם ספיר זגורי.
לירה (כלי נגינה)

הלירה (ביוונית: λύρα) הוא כלי מיתרים, מעין נבל קטן, מן החשובים ביוון העתיקה. גוף הלירה היה עשוי משריון צב ומתוכו בלטו שתי זרועות מחוברות בדומה לעול שממנו נמתחו המיתרים. מספר המיתרים נע בין 3 ל-10 ופרטו עליהם במפרט. באורגנולוגיה, הלירה מוגדרת כלאוטה (או "קתרוס"), אשר בו המיתרים מחוברים לקורת רוחב (yoke).

אזכורים שונים של כלי הנגינה בתרבות

המיתולוגיה היוונית מספרת שהרמס בנה את הלירה משריון צב בבוקר בו נולד. תמורת כלי נגינה זה, הסכים אפולו, שהיה חובב מוזיקה, להפוך את הרמס ואת אמו לאלים. כלי נגינה זה מוזכר ביצירותיו של הומרוס: האיליאדה והאודיסיה. שאול טשרניחובסקי, אשר תרגם את היצירה לעברית, כינה את הכלי "כינור".
בעיר אור העתיקה שבמסופוטמיה נחשפו לירות המתוארכות לשנת 2500 לפני הספירה.
הציור המוקדם ביותר של לירה בעלת שבעה מיתרים מופיע על סרקופג המפורסם של Hagia Triada (מקום ישוב קטן בכרתים) והיא מתוארכת לשנת 1400 לפני הספירה.
מימי הביניים משמש השם "לירה" בעיקר לכלי קשת שונים כמו "כינור הגלגל", וכינור הדומה ל"כמנצ'ה" בטורקיה. הלירה נמצאת בשימוש כיום באתיופיה, במצרים העליונה ובדרום סיני.
לפי המסורת היהודית, דוד המלך ניגן לפני שאול המלך בנבל קשתי, שהוא למעשה לירה. כלי נגינה זה מכונה "כינור דוד". כך מתואר בספר שמואל (ט"ז, כ"ג): "וְהָיָה, בִּהְיוֹת רוּחַ-אֱלֹהִים אֶל-שָׁאוּל, וְלָקַח דָּוִד אֶת-הַכִּנּוֹר, וְנִגֵּן בְּיָדוֹ; וְרָוַח לְשָׁאוּל וְטוֹב לוֹ, וְסָרָה מֵעָלָיו רוּחַ הָרָעָה".

הלירה המוכרת לנו כיום

כלי מיתר דמוי כינור עם מיתרי תהודה. (נפוצה גם בטורקיה בסגנון קצת שונה)

לירה דה בראצ'ו

לירת הזרוע (באיטלקית: lira da braccio). זהו כלי קשת, הדומה לכינור, מתקופת הרנסאנס. בעל חמישה מיתרים המתוחים מעל השחיף ושני מיתרי בורדון מחוצה לו.

לירה דה גאמבה

לירת שוק (באיטלקית: lira da gamba). קרויה גם לירונה (באיטלקית: lirone). זהו כלי באס גדול הנתמך מתחת לצוואר המנגן ומונח בין ברכיו. הכלי הוא בעל תשעה עד חמישה עשר מיתרים ושני מיתרי בורדון.
High Altitude Platforms

(High Altitude Platforms (HAPs‏ היא משפחת כלי טיס בלתי מאוישים (כטב"ם) המוצבים בגובה רב (17 עד 22 ק"מ) ומהווים חלופה זולה ללוויין עבור משימות תקשורת, מודיעין צבאי, צילום, מכ"ם, מיפוי בזמן אמת, התראות שיגור, הכוונת סיוע אזרחי באזורי אסון, בקרת נזקים (למשל לאחר סופות הוריקן או רעידת אדמה) ועוד.
עקב הימצאותו של ה-HAP באטמוספירה, הוא רגיש לרוח ולכן יש לייצב את מקומו באמצעות מנועים. הייצוב נעשה באופן אוטומטי על ידי שימוש ב-GPS והמנועים מונעים מכוח אנרגיה סולארית או מנועי סילון. על מנת למזער את כמות האנרגיה אותה יש להשקיע נבחר טווח הגבהים 17-22 ק"מ, שבו מהירות הרוח מזערית, באופן יחסי לשאר שכבות האטמוספירה.
ה-HAP זול בהרבה מלוויין, ועם זאת נותן כיסוי שטח קרקעי של כ-500 קמ"ר, טוב לשימושים טקטיים ואזרחיים רבים בראשם תמיכה במערך קשר אלחוטי, תוך שימוש בציוד קרקע זול יחסית. באופן נסיוני נבחנת הקמת רשת של מספר HAP-ים המנוהלים באמצעות לוויין מרכזי השולט בהם ליצירת "תקשורת סלולרית" רחבת-תאים על פני שטחים גדולים הן עבור כוחות מתמרנים והן עבור יישומים אזרחיים כגון תקשורת לרכבת או תחבורה ציבורית.

בהשוואה ללוויין

בהשוואה ללוויין ה-HAP זול יותר בהרבה, גם ציוד הקרקע שלו הרבה יותר זול, כי נדרשת פחות אנרגיה כדי לתקשר איתו מאשר ללוויין GEO שנע בגובה 36,000 ק"מ. כמו כן ניתן להורידו לקרקע לשם תחזוקה, מה שלא ניתן בלוויין.
מצד שני, ה-HAP ניתן ליירוט על ידי מטוסי קרב או נ"מ, מה שאין כן בלוויין. חיסרון נוסף הוא הניסיון המועט יחסית בשימוש בטכנולוגיה, בהשוואה לכארבעים שנות לוויינות.

מבנה HAP

HAP יכלול לרוב משטח סולרי או מנוע סילון, מנועים לייצוב מיקום, מטע"ד (מטען ייעודי) לביצוע המשימה.
HAP גם יכול להיות בצורה של בלון תצפית "צפלין".
בו (כלב)

גזעו

כלב המים הפורטוגלי הוא במקור מאזור אלגארבה שבפורטוגל. רק 48 כלבי מים פורטוגליים הוכנסו לתערוכת הכלבים הבינלאומית "Crufts" בממלכה המאוחדת בשנת 2009. קיטי בראונד, מחברת הספר "The New Complete Portuguese Water Dog", סבורה כי ישנם 50,000 כלבים מסוג זה באמריקה הצפונית.

ראשית חייו ובעלים מקוריים

בו גדל אצל מרתה וארט סטרן, החברים ב"חבר כלבי המים הפורטוגליים" בבוייד שבטקסס. אחד מתשעת החברים בחבר כלבי המים הפורטוגליים היה הסנאטור טד קנדי. בו הוא בנם של "וואסטון" ו"פני", שני כלבי מים פורטוגליים שבעלותם של מרתה וארט סטרן. 
הקונה המקורי של בו אינו ידוע, אך בסופו של דבר הוא הושב למשפחת סטרן. אחיו של בו, ריקו, הוא בבעלות זוג המתגורר ביוסטון שבטקסס.

בחירתו

במסיבת העיתונאים הראשונה של אובמה כנשיא הנבחר, אובמה נשאל על ידי עיתונאים לגבי איזה גזע של כלב משפחתו מעוניינת לרכוש. אובמה השיב: "יש לנו שני מחלוקות שצריך ליישב: האחת היא שמאלייה היא אלרגית לפרווה ולכן הכלב צריך להיות היפואלרגני, ישנם כמה זני כלבים שהם היפואלרגניים, ומצד שני ההעדפה שלנו היא לקבל כלב מבית מחסה אבל ברור שרוב כלבי המקלט הם "אידיוטים" (מילת סלנג) כמוני, אז אם אנחנו נהיה מסוגלים לאזן בין שני הדברים האלה, אני חושב, בעיה דחופה של משק הבית של אובמה".
ג'ורג' סטפנופולוס שאל את אובמה בטלוויזיה בתחילת ינואר איזה סוג של כלב משפחתו תאמץ, כאשר הוא אומר שהוא עובר על שאלה שקיבל מבנותיו של אובמה שישבו בחדר הבקרה. אובמה אמר, "נראה שהן צמצמו אותו ללברדודל או לכלב מים פורטוגלי... כלב בגודל בינוני, ולכן, עכשיו אנחנו הולכים להתחיל למצוא כלבים בבתי מחסה כדי לראות האם אחד מהכלבים הללו עלולים להיבחר להצטרף למשפחתנו".
ב-12 באפריל 2009, הוכרז כי משפחת אובמה תקבל בקרוב גור כלבים מסוג כלב מים פורטוגלי בן שישה חודשים במתנה מהסנאטור טד קנדי. דווח כי הכלב ביקר אצל המשפחה כמה שבועות קודם לכן בפגישה סודית כדי לבדוק האם הכלב מתאים לתנאי המשפחה הנשיאותית. עם זאת, המתנה לא התקבלה עד שהכלב הגיע רשמית ועבר לבית הלבן ביום שלישי, 14 באפריל 2009. 

מיד לאחר שהגיע לבית הלבן, ערכה המשפחה תצלום עם בו על הדשא הדרומי. כשאובמה הופיע בכנס, הוא נשאל האם הוא יניח לבו להיכנס לחדר הסגלגל. לשאלה זו השיב: "כמובן". הוא גם הנהן בראשו כאשר שמע את ציטוטו של הנשיא הארי טרומן האומר "אם אתה רוצה חבר בוושינגטון, אמץ כלב". אתר הבית הלבן עודכן מאוחר יותר וכלל תמונות רשמיות ופרטים ביוגרפיים של בו.
חפרפרת

מאפיינים

לחפרפרת לרוב פרווה חומה ועבה. היא שוכנת מתחת לפני הקרקע וממעטת לצאת מעליהם, ומשום כך איבדה את יכולת הראייה כמעט לחלוטין, שכן עיניה קטנות מאוד. במהלך חייה היא בונה מערכת מסועפת של מחילות. 
במקום עיניה, החפרפרת משתמשת באפה ובאוזניה על מנת למצוא את מזונה. חוש הריח של החפרפרת מאפשר לה לא רק לזהות את טיבו של מקור הריח, אלא גם לאתר את מקומו בצורה מדויקת. לחפרפרת יש שני נחיריים, שבכל אחד מהם קולטני ריח, המעבירים אותות למוחה. המוח של החפרפרת מסוגל לעבד את האות המגיע מכל נחיר כדי לזהות במדויק את הכיוון שממנו מגיע הריח. אפה הרגיש מסוגל להתחקות אחר דרכו של השלשול, מזונה העיקרי, באדמה. החפרפרות משוטטות במנהרותיהן ללא הרף ומחפשות שלשולים, תולעים ובעלי חיים זעירים אחרים למאכל. החפרפרת מסוגלת לאכול ביום אחד מזון כמשקל גופה, ולכן היא נאלצת לחפש מזון מדי שעות אחדות.
פחם

פחם או פחם אבן הוא חומר מוצק שצבעו שחור או חום. הוא נוצר בתהליך שאורכו אלפי שנים ומורכב ברובו מפחמן.
הפחם עשוי מצמחים ומעצים שהתאבנו במשך אלפי שנים. בראשית התהליך, הצמחים שקעו בקרקעית ביצות. לאחר מכן נוצרה ההתאבנות, כתוצאה מלחץ שהפעילו סחף, אדמה וסלעים שנערמו על שאריות אלו ומחום השמש. 
פחם מופק מן הקרקע בכרייה, במכרות פתוחים או תת-קרקעיים.

שימושים

האדם השתמש בפחם כחומר בעירה זה אלפי שנים. לפחם היה תפקיד חשוב במהפכה התעשייתית, כאשר שימש להנעת מנועי קיטור. 
בימינו, השימוש העיקרי בפחם הוא להפקת חשמל באמצעות טורבינה המשתמשת בחום המופק ממנו בזמן בעירתו. כמחצית מהחשמל בעולם מופק כיום בתחנות כוח מבוססות פחם. צריכת הפחם במאתיים השנים האחרונות גדלה פי 100.
תחנת כוח המופעלות על ידי פחם נחשבות בעיני הציבור כסוג של ייצור חשמל מזהם בהשוואה לסוגי דלק אחרים כמו גז טבעי. עם זאת, היקף זיהום האוויר תלוי בטכנולוגיית שריפת הפחם ומתקני הפחתת פליטות מזהמי אוויר המותקנים בתחנת הכוח. 
שימוש נוסף לפחם הוא בתעשיית ייצור הפלדה. בתהליך השימוש בפחם לייצור פלדה נוצר קוק.
יצואניות הפחם הגדולות בעולם הן אוסטרליה ואינדונזיה, המייצאות, כל אחת, כמאה מיליון טון פחם בשנה. קולומביה מייצאת כ-55 מיליון טון פחם בשנה. סין היא היצרנית הגדולה בעולם (יותר משני מיליארד טון בשנה). עם זאת, הפיתוח הכלכלי המהיר בשנים אחרונות בסין הביא למצב של מחסור בפחם. רוסיה מייצאת כ-30 מיליון טון מתוך כ-240 מיליון טון שהיא מפיקה. 
במדינת ישראל שתי תחנות כח, הממוקמות ליד חדרה ואשקלון. שתי התחנות מופעלות על ידי פחם המיובא מדרום אפריקה, קולומביה, אוסטרליה ורוסיה. נרכשת כמות שנתית של כ-13 מיליון טון פחם (ביטומיני בלבד).
ממשלת ישראל החליטה להפסיק להשתמש בפחם לייצור חשמל בישראל בשל זיהום האוויר הגבוה שהדבר גורם, ולהחליפו בגז טבעי שהשמוש בו נקי יותר משמעותית. הממשלה קבעה כי עם חיבור מאגר הגז הטבעי לווייתן למשק הישראלי וחיבור מאגרי כריש ותנין, ניתן יהיה  לסגור עד לשנת 2022 מחצית מכוח הייצור של תחנת הכוח בחדרה ולהחליפה ביחידות שיונעו בגז טבעי. בהמשך להחלטה זאת הודיע משרד האנרגיה כי עד לשנת 2030 תופסק לחלוטין עבודתן של תחנות הכוח הפחמיות אורות רבין בחדרה ורוטנברג באשקלון, והן ימשיכו להוות גיבוי בלבד. 
להערכת המשרד להגנת הסביבה עלות התחלואה כתוצאה מזיהום האוויר שמקורו בייצור חשמל מפחם נאמדת ב-3.6 מיליארד שקל וגובה בכל שנה את חייהם של 234 ישראלים.
טובאלו

היסטוריה

טובאלו יושבה עוד בתחילת המילניום הראשון לספירה, ואולי אף קודם לכן. האירופאים הראשונים הגיעו לאיים עם ספינתו של אלברו דה מנדנה יא ניירה מספרד בשנת 1568. בשנת 1892 הפכו האיים לאיי חסות של בריטניה בשם איי גילברט ואיי אליס, כאשר "איי אליס" מתייחס לטובאלו, ובשנת 1915 הפכה החסות לקולוניה.
חילוקי דעות אתניים בקולוניה גרמו בשנת 1974 לפולינזים של איי אליס להצביע להפרדה ממיקרונזיה של איי גילברט (בשלב מאוחר יותר קיריבטי). בשנים הבאות הפכו איי אליס למושבה בריטית נפרדת בשם טובאלו. טובאלו קיבלה את עצמאותה בשנת 1978, ויום העצמאות שלה נחגג ב־1 באוקטובר.

פוליטיקה

טובאלו היא מונרכיה חוקתית בחבר העמים הבריטי, כאשר מלכת בריטניה היא ראש המדינה. המלכה מיוצגת במדינה על ידי המושל הכללי אשר ממונה על פי עצתו של ראש ממשלה. המדינה מקיימת בחירות דמוקרטיות כל ארבע שנים. במדינה אין מפלגות פורמליות עקב מספר התושבים המצומצם העומד על 11,636 איש.
הפרלמנט המקומי אשר נקרא גם אספת העם (בשפה המקומית - Fale I Fono) מיוצג על ידי 15 נבחרי ציבור אשר נבחרים על ידי האזרחים לתקופה של ארבע שנים. חברי הפרלמנט אחראיים על בחירת ראש הממשלה ושרי הממשלה.

כלכלה

טובאלו נעדרת אוצרות טבע, וכלכלתה מצומצמת ביותר. רוב התושבים עוסקים בחקלאות בסיסית לצורכי קיום ובדייג, והשאר עובדים בשירות הממשלה. כמה מאות מתושבי טובאלו מועסקים כאנשי צוות באניות סוחר.
מקור ההכנסה העיקרי של הממשלה הוא בסיוע חוץ, במכירת בולים ובמתן היתרים ליזמי אינטרנט להשתמש בסיומת האינטרנט שהוקצתה למדינה, tv. בגלל נידחותה של טובאלו, התיירות היא בהיקף מצומצם מאד.
המטבע הנהוג במדינה הוא הדולר האוסטרלי אך גם הדולר הניו זילנדי נמצא לעיתים בשימוש.

גאוגרפיה

טובאלו היא אחת המדינות הקטנות בעולם (הרביעית). היא מורכבת מתשעה איים, מהם חמישה אטולים. שטחו של האי הגדול ביותר, ואיטופו, הוא 4.9 קמ"ר. הנקודה הגבוהה ביותר באיים היא בגובה של 5 מ' מעל פני הים.
רוב הקרקעות בטובאלו לא מתאימות לחקלאות ויש בה מעט מקורות מים ראויים לשתייה.

השפעות עליית פני הים

עליית מפלס פני הים והשלכות נוספות של ההתחממות העולמית עלולות להוות איום ממשי על עצם קיומה של המדינה בעשורים הקרובים. גם כיום גורם שינוי האקלים לנזקים ניכרים לקרקע, לאלמוגים, לדגים ולחוף. עליית פני הים גרמה להמלחת מי התהום, כך שהתושבים תלויים במי גשם לקיומם, אך הבצורות נעשו תדירות יותר. גם הקרקע נעשתה מליחה ברמה שפוגעת ביבולים. פיג'י ואוסטרליה העלו הצעות לפנות לשטחן את תושבי טובאלו, אך הממשלה מתנגדת לכך.

דמוגרפיה

המוצא האתני של רוב תושבי טובאלו הוא פולינזי והם קרובים לתושבי סמואה וטונגה. כ-97% מהתושבים משתייכים לכנסייה הטובאלית, שהיא כנסייה פרוטסטנטית נוצרית שהתבססה בקרב האוכלוסייה על ידי המסיונרים בימים עברו. היא מכילה תערובת של מנהגים מקומיים ואמונה נוצרית.
השפה הטובאלואנית היא השפה המדוברת ביותר במדינה, ושפת קיריבטי מדוברת על ידי מספר מועט של אנשים. השפה האנגלית מוגדרת גם היא כשפה הרשמית אולם היא לא מדוברת ביום-יום.
אוכלוסיית האיים הוכפלה מאז שנות ה-80. קיים חשש שקצב גידול האוכלוסייה עלול לגרום לאסון אקולוגי באיים.
פולקסקאמר

פולקסקאמר (גרמנית: Volkskammer) "תא העם", היה הרשות המחוקקת דה יורה של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, כלומר הפרלמנט שלה.
הפולקסקאמר נוצר ב-7 באוקטובר 1949 עם הקמתה הרשמית של גרמניה המזרחית וכינון חוקתה. על פי חוקת גרמניה המזרחית מוגדר הפרלמנט "כגוף העליון של כוח המדינה ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית". רשמית, היה לו, לפרלמנט כוח רב כאשר תפקידיו בין השאר היו למנות את חברי מועצת המדינה, מועצת השרים (הממשלה) לחוקק חוקים ולפקח על ביצועם. בפועל תפקידו היה סמלי בלבד והוא שימש למעשה חותמת גומי. זאת גם מכיוון שכל הצירים בו היו חברים במפלגות שהרכיבו את החזית הלאומית של גרמניה הדמוקרטית או שכיהנו מטעם ארגוני המונים כמו הנוער הגרמני החופשי, תנועת הנוער של המפלגה והבלעדית במדינה. רובן ככולן של ההחלטות התקבלו בקרב קבוצה קטנה של אנשים בקרב מפלגת האיחוד הסוציאליסטי- חברי הפוליטביורו.
מהקמתו הרשמית באוקטובר 1949 עד 1963 מנה הפולקסקאמר 466 צירים. מאז 1963 מנה הפולקסקאמר 500 צירים שנבחרו אחת ל-5 שנים.
Windows Phone

גרסאות

מערכת ההפעלה ווינדוס פון 7 פורסמה ב-2010, וכללה אריחים, שאפשרו הצגת שינויים בזמן אמת. עדכון 7.5 מיועד לסמארטפונים מבוססים ווינדוס פון 7, ומכונה "מנגו" והכיל תוספת של מספר יכולות. עדכון 7.8 יצא עם מערכת ההפעלה ווינדוס פון 8, מיקרוסופט הכריזה שהמכשירים הישנים לא יקבלו את העדכון 8 של מערכת ההפעלה ויקבלו עדכון בנפרד של גרסה 7.8 של המוצר.
בווינדוס פון 8 נוספה לראשונה תמיכה מלאה בעברית. בנוסף יש מסך נעילה אקטיבי המאפשר להציג תמונות ועדכונים חיים מהרשתות החברתיות, פייסבוק ואף ניתן לקבל עדכוני חדשות וכן מידע על השיחות, ההודעות ומידע מלוח השנה לפגישה הקרובה. בנוסף המערכת תומכת במעבדים מרובי ליבות, ומאפשרת תמיכה בריבוי משימות (MultiTasking) משופר. הגרסה החדשה מוסיפה תמיכה גם ב–WXGA, (או 1280×768) ו-720p (או 1280×720). ואפילו תמיכה בחריץ microSD, כך שניתן להרחיב את זיכרון המכשיר בדומה למכשירי האנדרואיד. המערכת החדשה מגיעה עם מספר רב של מכשירים, ובניהם ה-Lumia 1020, lumia 1520 של נוקיה, Ativ S של סמסונג, וה-HTC 8X.
אל-מקריזי

אל-מקריזי (שמו המלא בערבית: تقي الدين أحمد بن علي بن عبد القادر بن محمد المقريزي תקי א-דין אחמד בן עלי בן עבד אל-קאדר בן מוחמד אל-מקריזי; 1364–1442), היה היסטוריון מצרי סוני בתקופה הממלוכית. הוא נודע בעניין הרב שגילה בשושלת הפאטמית האיסמאעילית ותפקידה בהיסטוריה של מצרים ונחשב להיסטוריון פופולרי מאוד בקרב החוקרים, בעיקר בשל התרגומים המוקדמים שלו לשפות מערביות, למרות בעיות האמינות הקשות בכתביו.

חייו

אל-מקריזי נולד בקהיר ובילה את מרבית חייו במצרים. הוא חונך על פי הילכות האסכולה החניפית אך מאוחר יותר נטה לאסכולה השאפעית. אל-מקריזי התוודה לפני בני זמנו כי הוא מאמין בהיותו נצר לשושלת הפאטמית דרך בנו של הח'ליף אבו תמים אל-מועז לדין אללה. אחד הדיווחים מהתקופה מספר על אל-מקריזי הנכנס בלווית אביו למסגד אל-חאכם באמר אללה בקהיר (שנבנה על ידי ח'ליפים פאטמים בסוף המילניום הראשון), שפונה אליו בדברים: "בני, אתה נכנס למסגד אבותיך". באותה הזדמנות מורה לו אביו להסתיר זאת מאלו שאין הוא סומך עליהם.
על פי החוקר פול ווקר (Paul E. Walker) קשה להגיע למסקנה שאל-מקריזי גילה עניין גדול יותר מבעתיקותה גרידא של השושלת הפאטמית שכן חיבוריו נגעו יותר במשמעות השושלת ובירתה קהיר להווה, כלומר למצרים הממלוכית ולתפקידה באסלאם.
ב־1385 אל-מקריזי עלה לרגל למכה. במשך זמן מה הוא נשא בתפקיד מזכיר במנגנון השלטוני וב־1399 הוא מונה למשגיח השווקים של קהיר וצפון מצרים. הוא ויתר במהירה על התפקיד ונעשה למטיף במסגד ומרצה למסורת. ב־1408 עבר לדמשק שם שירת בתפקיד שלטוני נוסף וכמרצה. מאוחר יותר, פרש לחייו הפרטיים בקהיר.
אל-מקריזי עלה לרגל פעם נוספת עם משפחתו ב־1430 והמשיך במסעותיו כחמש שנים. הוא גילה יכולת גבוהה בלימודיו, יכולת אבחנה מדויקת ושיפוט טוב, אך ספריו עוסקים רבות בהאדרה וממעיטים בציון מקורות.

חיבוריו

רוב חיבוריו של אל-מקריזי עוסקים במצרים, על הטופוגרפיה, שליטיה, כלכלתה וקשריה עם מדינות שכנות. חיבורים נוספים עוסקים באמונה האיסלמית ובסוגיות מהאסלאם הקדום, סיפורי חג' וייחוסם של שבטי ערב.
חיבורו המפורסם ביותר הוא 'אלמואעט' ואלאעתבאר בד'כר אלח'טט ואלאאת'אר ("הלקחים והמופת על אודות הרבעים ושרידי הקדם") המכונה בקיצור "אלח'טט". החיבור עוסק במצרים האיסלמית וקורותיה וכולל פירוט רב על המבנים הציבוריים בקהיר ועל טקסיהם, חגיהם ומישרותיהם של השושלות ששלטו בקהיר. אלח'טט הודפס ב־1853 בבולאק בשני כרכים וב־1911-1927 בקהיר בחמישה כרכים ותורגם לצרפתית על ידי Urbain Bouriant כ-Description topographique et historique de l'Egypte  (Paris, 1895-1900)‎.
אלסלוכ למערפת דול אלמלוכ ("ענק הפנינים להכרת שושלת השליטים") או בקיצור "אלסלוכ" הוא חיבור מלא ומפורט על תולדות הממלוכים. החיבור סוקר את השנים 1436-1181 בפירוט רב ומלווה במסמכים מהתקופה. אלסלוכ נודע למזרחנים אירופאים עוד במאה ה-19 בזכות תרגומו לצרפתית על ידי קטרמר: M. Quatremere, Histoire des Sultans Mamlouks de l'Egypte (I-II, Paris, 1837-1842)‎. 
אל-מקריזי החל בכתיבתה של אנציקלופדיה מקיפה על שליטי מצרים מתחילת תקופת האסלאם. גודלה המשוער של האנציקלופדיה המלאה הוא 80 כרכים אך רק שישה עשר מתוכם נכתבו.
אמירספסלר

אמירספָּסלַר (בגאורגית: ამირსპასალარი) היה תואר המפקד העליון בצבא הגאורגי בימי הביניים ואחד מנושאי המשרה הבכירים בממלכה הגאורגית המאוחדת, המקביל לתואר הלורד הניצב העליון (Lord High Constable) המוכרים באנגליה ובסקוטלנד, ולעיתים אף לתואר גנרליסימו. מקור התואר הוא מהמילה הערבית אמיר (أمير) וספסלר מהמילה ספאהבוד (سپهبد) בפרסית עתיקה שפירושו ראש האבירים/פרשים. 
אמירספסלר היה המפקד העליון של הצבא המלכותי בתקופת מלחמה ונושא דגל הממלכה. בתקופת שלטונה של תמר, מלכת גאורגיה היה התואר השלישי בחשיבותו לאחר התואר אטבג. תקנות חצר המלכות, קודקס החוקים הגאורגי מתקופת שלטונו של גאורגי החמישי המזהיר  (1314-1346), הגדיר את התואר "הווזיר (وزير) המכובד וראש הצבא". 
התואר אמירספסלר נזכר לראשונה בתקופת שלטונו של גיאורגי השלישי (1156-1184), אולם הוכנס לראשונה לשימוש על ידי סבו דוד הבנאי (1089-1125), שהנהיג רפורמות מרחיקות לכת בצבא הגאורגי ובמנהל האזרחי של הממלכה הגאורגית המאוחדת. בתחילת המאה ה-12, נבחר האמירספסלר מבית אורבליאני; אולם בשנת 1155, מרד דוד, בנו של דמטרה הראשון באביו, וניסה לרסן את השפעת האורבליאנים על ידי הדחתם והעברת תפקידם לטירקש אבולטיסדזה. לאחר שדמטרה חזר לשלטון חזרו האורבליאנים להחזיק בתפקיד עד למרידתם כנגד גיאורגי השלישי בשנת 7/‏1176, והתפקיד הועבר לקובאסאר שהיה ממוצא קיפצ'קי. בשנת 1184 העבירה תמר, מלכת גאורגיה את קובאסאר מתפקידו ומינתה במקומו נציג ממשפחת גמרקלי. מאז עבר התפקיד בירושה במשפחת זקרידיס שאותה ירשה משפחת ג'קלי. 
התפקיד למעשה בוטל עם התפוררותה של הממלכה הגאורגית בסוף המאה ה-15.