google/wiki40b huggingface dataset:
ויק טייבאק

ביוגרפיה

טייבאק נולד בברוקלין, ניו יורק. הוריו הלן ונאג'יב ג'יימס טייבאק הם מהגרים סורים שהיגרו לארצות הברית מחלב. הוא גדל בעיר ברבנק, קליפורניה וחי את מרבית חייו שם ובגלנדייל. טייבאק הוא בוגר בית הספר למשחק הנודע "אולפן השחקנים".
זכה להכרה בשנות ה-60 וה-70 בזכות הופעות אורח שביצע בסדרות בטלוויזיה ובזכות תפקידו בסרט הפשע של פיטר ייטס "בוליט". את תפקידו הבולט בקריירה שבזכותו הוא הפך לכוכב טלוויזיה לאורך סוף שנות ה-70 ותחילת ה-80, הטבח מל שארפלס גילם טייבאק בסדרה הקומית "אליס". טייבאק חזר בסדרה על תפקידו הקולנועי שגילם בסרט של מרטין סקורסזה "אליס לא גרה כאן יותר". הוא זכה על משחקו בסדרה בשני  פרסי גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה.
ב-1989 דיבב טייבאק בסרט האנימציה "גן עדן לכלבים" את דמותו של האמריקן פיטבול טרייר קארפייס קורטרס.
טייבאק היה אב לבן אחד, הפרקליט והשחקן לשעבר כריסטופר טייבאק, מנישואיו לשילה מקי בראנד. טייבאק נפטר ב-25 במאי 1990 מהתקף לב פתאומי כשהוא בן 60. נקבר ב"בית הקברות פורס לון" שבלוס אנג'לס.
בלגויה מילבסקי

קריירה

מילבסקי התחיל את הקריירה שלו בכוכב האדום בלגרד. במהלך הקריירה שלו שיחק גם באירקליס סלוניקי, טריקלה, מריבור, פובדה פרילפ, פניליאקוס, מקדוניה GjP, מ.ס. אשדוד, סמנטרניצה 55 ווארדאר סקופיה. בשנת 2010 פרש מכדורגל.
לזכותו של מילבסקי גם הופעה אחת בנבחרת מקדוניה.
בשנת 2011 מונה לעוזר מאמן בווארדאר וכעבור שנה מונה למאמן הקבוצה, איתה זכה באליפות ובסופר קאפ. בשנת 2014 מונה למאמן הנבחרת הצעירה של מקדוניה הצפונית בה אימן ארבע שנים. ב-11 במאי 2018 מונה למאמן מ.ס. אשדוד, בה שיחק בין השנים 2001 ל-2004.
קולאשין

היסטוריה

קולאשין נוסדה באמצע המאה ה-17 על ידי העות'מאנים ששלטו אז באזור. לפי החלטת קונגרס ברלין ב-1888 עברו קולאשין וסביבתה להיות חלק ממונטנגרו. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בממלכת יוגוסלביה. במלחמת העולם השנייה נכבשה קולאשין על ידי הצבא הגרמני והאיטלקי. קרבות רבים ניהלו הפרטיזנים נגד הכובשים. העיירה נכבשה לבסוף על ידי הבריגדה הפרולטארית המונטנגרית ב-29 בדצמבר 1944. במרכז העיירה יש אנדרטה לנופלים בקרבות אלה.

תיירות

קולאשין מוקפת בהרים שהופכים בחורף לאתרי סקי. הגישה הנוחה אליה הופכת אותה לעיירת סקי מבוקשת. במקום נבנה מלון סקי בשם ביאנקה בצורת משולש. קולאשין נמצאת בגובה 954 מטר ובעלת אקלים נוח. מוקפת ביערות ולידה הפארק הלאומי ביוגרדסקה גורה, דבר ההופך אותה לאטרקטיבית בחורף ובקיץ.

קניון נהר מוראצ'ה

נהר מוראצ'ה (בסרבית: Морача) מתחיל לרגלי ההרים בצפון מונטנגרו. אורכו 113 ק"מ והוא זורם דרומה. צפונית מפודגוריצה מתחבר אליו נהר זטה. הנהר חוצה את פודגוריצה ונשפך לאגם שקודרה.
בחלקו הצפוני הוא נהר הררי והזרם בו חזק. ליד קולאשין הוא מתחתר בקניון עמוק. רוחבו עד 100 מטר והוא אינו מתאים לשיט. כביש צר ולא בטוח עובר לאורך גדתו, חצוב בסלע ועובר במנהרות. יש תוכניות להרחיבו ולהפכו לבטוח יותר.

מנזר מוראצ'ה

מנזר מוראצ'ה (בסרבית: Манастир Морача), נמצא על גדתו הימנית של נהר מוראצ'ה, כ-25 ק"מ דרומית לקולאשין. הוא הוקם ב-1252 על ידי הנסיך הסרבי Stefan Vukanović הקבור במקום. במקום קומפלקס של מגורי נזירים וכנסייה אורתודוקסית עם תמשיחים לכבוד עליית מרים וכנסייה קטנה יותר עם תמשיחים לכבוד ניקולא הקדוש. המקום הוא אחד מהמונומנטים החשובים ביותר של ימי הביניים במונטנגרו.
טאב (עיירה)

היסטוריה

העיירה מוזכרת לראשונה בצ'רטר משנת 1211, המכיר ביישוב ובו וילה ששמה "תובה" (thobe). בשנת 1320 מוזכר היישוב כחלק מנכסי הכנסייה. הבעלות על היישוב התחלפה  במהלך ימי הביניים בין משפחות אצילים לבין בני שושלת המלוכה ארפאד. באמצע המאה ה-16, בתקופת התפשטותה של האימפריה העות'מאנית, כבשה זו את טאב. רבים מתושביה ההונגריים שנאבקו בטורקים נהרגו או נמלטו לביצות וליערות שסביב העיירה. תחת שלטון הטורקים שילמו תושבי העיירה מס לטורקים. בשורת קרבות גבול הצליחו אצילים הונגרים לגרש את הטורקים לתקופה קצרה. בסוף המאה ה-17 שבה טאב לידי הונגריה אך נמסרה לידי בני אצולה פולנים.
בתחילת המאה ה-18 היו בטאב מיעוטים גרמנים וסלובקים. בסוף המאה ה-18 נבנתה בטאב כנסייה קתולית בסגנון הבארוק.
באמצע המאה ה-19 הייתה טאב עיירת שוק. בתחילת המאה ה-20 הפכה העיירה למרכז תעשייה ומסחר, וצרכיה המנהליים הגוברים הביאו להקמת בית דפוס בה. באותה תקופה הוקם בעיירה בית קולנוע ונוסדה התאחדות ספורט. 
בין מלחמות העולם הוקמו בעיירה בית ספר קתולי, פרוטסטנטי ויהודי. בתקופת השפל הגדול פעלו בעיירה נזירות ליצירת מקומות עבודה ולהכשרה מקצועית.

אתרים

בין האתרים בעיירה: טירה עתיקה ובה שוכן כיום בית מחסה לעניים; כנסייה קתולית ובה ציורים של פרנץ זבר בוכר (Franz Xaver Bucher), שציוריו נמצאים גם בוותיקן, וכן העתק נאמן למקור של כתר מלכי הונגריה; וגלריה לאמנות.

יהודים

במאה ה-18 היגרה לטאב אוכלוסייה יהודית, שהקימה במקום בית כנסת ועסקה במסחר.
בתקופת השואה היו בטאב כ-450 יהודים, שהשתייכו לקהילה האורתודוקסית. במרס 1944 כבש הצבא הגרמני את הונגריה, ובמאי 1944 רוכזו בגטו שהוקם בטאב כ-1,500 יהודים מנפת טאב ומנפות סמוכות, וכן פליטים יהודים מפולין. חלק מהגברים שהיו בגטו גויסו לשירות העבודה. ביולי 1944 גורשו יהודי הגטו לאושוויץ.

מרבני העיר

בין רבני העיר אנו מוצאים את הרב בנימין זאב אבעלעז - אבעלעס, ונכדו הרב בנימין זאב ברייער בעל נחלת בנימין, בספרו כלול גם מחידושי סבו.
פריץ פון שולץ

קריירה מוקדמת

פון שולץ נולד ב-9 בדצמבר 1896 בפילזן, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ובשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס פון שולץ לצבא האוסטרו-הונגרי, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה.
לאחר המלחמה הצטרף פון שולץ בשנת 1921 לפרייקור ולחם עמו בשלזיה, ובשנת 1932 הצטרף לסניף האוסטרי של המפלגה הנאצית. בשנת 1933 ברח פון שולץ לגרמניה, לאחר שהיה מעורב בקטטה אלימה, ובשנת 1937 הצטרף לאס אס.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פיקד פון שולץ על רגימנט האס אס "דר פיהרר", ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת. לאחר מכן מונה פון שולץ למפקד הרגימנט "נורדלנד", אשר בשנת 1941 צורף לדיוויזיית פאנצר אס אס החמישית. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון שולץ עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-14, ואף פיקד עליו בכיבוש טרנופול. על פעולותיו בקרבות קיבל פון שולץ ב-22 בנובמבר 1941 את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-18 בינואר 1942 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בתחילת 1943 מונה פון שולץ למפקד חטיבת האס אס ה-1, אשר הייתה יחד עם חטיבת האס אס ה-2 תחת פיקוד קבוצת ארמיות מרכז, וב-1 במאי 1943 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11. בספטמבר 1943 נשלחה הדיוויזיה שבפיקודו לקרואטיה, שם פעלה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, ובדצמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בגזרה הצפונית. פון שולץ לחם עם הדיוויזיה בקרב נרבה, וב-12 במרץ 1944 קיבל על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בסוף יולי 1944 נסוגה הדיוויזיה אל מעבר נהר נרבה, כתוצאה מהתמוטטות קבוצת ארמיות מרכז במבצע בגרטיון, וב-27 ביולי נפצע פון שולץ אנושות מפגיעת מטח ארטילרי. פון שולץ לא שרד את הפציעה ומת למחרת, ולאחר מותו הוענק לו ב-8 באוגוסט 1944 תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
מישו דולגרו

מישו דולגרו (ברומנית: Mișu Dulgheru;‏ 16 בינואר 1909 - 11 באפריל 2002) היה פעיל קומוניסטי ואיש ביטחון יהודי רומני, קולונל בסקוריטטה, שהוביל חקירות בעלות תהודה רבה, כמו חקירת לוקרציו פטרשקנו.
מישו דולגרו, בשם המלא "מיכאיל דולגרו", נולד בשם מויסה דולברגר (Moise Dulberger) בטקוץ', כבנם של הסוחרים היהודים סאקה ואולגה דולברגר. הוא סיים בית ספר תיכון מסחרי במינכן, גרמניה והחל מ-1927 עבד בבנק Banque de Belgique pour l´Étranger. בהמשך עבד בהנהלת חשבונות אצל דוד שלו, שהיה סוחר דגנים. הוא שירת בצבא בחיל הפרשים. לאחר השחרור עבר לבוקרשט, שם עבד תחילה אצל בן דוד שלו ובהמשך היה מחסנאי בבית המלאכה למשי Royal.
ב-1938 נשא לאישה את ליזה מרקוזון, מנהלת חשבונות ובאותה שנה איבד את מקום עבודתו בגלל החקיקה האנטישמית. בשנים 1938 - 1939 בני הזוג התקיימו ממכר מגבות ובהמשך מבית מלאכה לקונפקציה של לבנים לגברים. ב-1940 התקבלו בני הזוג לעבודה בנציגות המסחרית של ברית המועצות בבוקרשט, הוא כנהג והיא כקלדנית-מזכירה. ב-1941, לאחר פתיחת המלחמה נגד ברית המועצות, הם נעצרו ונשלחו למחנה הריכוז בטרגו ז'יו.
לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 היה דולגרו לחלק מהבירוקרטיה הקומוניסטית וב-6 במרץ 1945, בתמיכתו של פעיל קומוניסטי, איתו התיידד במחנה הריכוז, קיבל מינוי של מפקח בשירותי המודיעין (גוף הבלשים) ושינה את שמו לשם בעל צליל צורה רומנית. ב-1947 היה חבר בוועדת ההחזרה למולדת (מגרמניה). ב-1948, עם הקמת הסקוריטטה, מונה בדרגת קולונל לראש מנהלת 5 של החקירות הפליליות והיה גם ראש לשכתו של תאוהרי ג'אורג'סקו.
בשנים 1949 - 1952 דולגרו היה חבר במנהלת הארגונית של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית. דולגרו הוביל את חקירת לוקרציו פטרשקנו ויתר העצורים ב"מקצה פטרשקנו", השתתף בחקירות חשודי "מקצה הפיננסים הגדולים" והיה מעורב בהכנת משפטי תעלת דנובה-הים השחור. ב-16 באוקטובר 1952 הודח מתפקידיו ונעצר כחשוד בהיותו חבר בקבוצת אנה פאוקר, וסילה לוקה ותאוהרי ג'אורג'סקו. כעבור שנתיים שוחרר ממעצרו ונפסקה חקירתו, הוא לא שב לתפקידו והורד לדרגת חייל פשוט.
ב-1955 נשפט לשנתיים מאסר באשמת רשלנות.
דולגרו מצא עבודה במפעל למספרים ואולרים וב-1984 עלה לישראל, שם התגוררה אחת מבנותיו. הוא לא נשאר בישראל, אלא היגר לקנדה, שם התגוררה בת אחרת.
באפריל 1948 נעצר ברומניה Alcibiade Diamandi בעקבות הלשנה אנונימית ונחקר שלושה חודשים עד מותו במעצר. 47 שנים מאוחר יותר, אלמנתו ובנו הגישו בקשה להעמדתם לדין באשמת הריגה של קפטן ניקולאה זוטסקו ושל מפקח לשעבר מישו דולגרו. הבקשה נדחתה בגלל התישנות, אך ערעור שהוגש על דחיית הבקשה התקבל על בסיס אי ספירת שנות השלטון הקומוניסטי במניין ההתישנות וב-2009 הוחלט לפתוח בהליכי משפטיים נגד דולגרו.
מועצה אזורית שער הנגב

דמוגרפיה

קהילת שער הנגב מורכבת מדור המייסדים, מצעירים הממשיכים את מורשת ההתיישבות ומיזוג של עולים חדשים מכל קצווי תבל. בשנים האחרונות נמצאים יישובי המועצה בתנופת קליטה של בנים חוזרים ותושבים חדשים. היישובים קולטים במספר מסלולים: הרחבות קהילתיות, חברות בעצמאות כלכלית וכן קליטה לתושבות של משפחות ושל סטודנטים הלומדים במכללה האקדמית ספיר.
בשנת 2009 קלטו יישובי המועצה כ-100 משפחות חדשות ומגמה זו צפויה להימשך גם בשנים הקרובות.
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף 2017, מתגוררים במועצה אזורית שער הנגב 8,000 תושבים (מקום 182 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎6.6%‏.   לפי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2017, למועצה אזורית שער הנגב דירוג של 7 מתוך 10, במדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2015. אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשע"ז (2016-‏2017) היה 82.3%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת סוף 2016 היה 10,835 ש"ח (ממוצע ארצי: 8,913 ש"ח).

גאוגרפיה

מועצה אזורית שער הנגב נמצא במערב הנגב הצפוני, בשטחה נמצאת העיר שדרות. גבולותיה: מועצה אזורית חוף אשקלון בצפון, מועצות מרחבים ושדות נגב בדרום, רצועת עזה במערב, ומועצות לכיש ובני שמעון במזרח.

חינוך וקהילה

במסגרת השירותים שמעניקים היישובים והמועצה האזורית, ניתן דגש מיוחד לנושא החינוך, העשרה ופעילות התרבות לכל הגילאים:
לצד הפעוטונים, גני הילדים, בית הספר היסודי החדש והתיכון האזורי (בית חינוך שער הנגב) שקולט תלמידים גם מרשויות שכנות, מתקיימות פעילויות חברתיות וחינוכיות רבות לילדים ולמבוגרים: אולפן למוזיקה, אולפן למחול, ענפי ספורט מגוונים, פעילויות תרבות ואמנות במסגרת מתנ"ס "ארנון" ומערכת עניפה של חינוך בלתי פורמלי וחינוך חברתי במסגרת היישובים ובתמיכת המועצה.
המועצה מקיימת קשרים הדוקים עם קהילות יהודיות בארצות הברית, דרום אמריקה ואירופה, אשר מעורבות בפרויקטים רבים בתחומי העלייה, הקהילה והחינוך.

תעשייה ופיתוח כלכלי

בשטחה של המועצה האזורית שער הנגב, שני אזורי תעשייה הנהנים מיתרונות גאוגרפים לשינוע ולניידות: נמל אשדוד במרחק 30 דקות, תל אביב במרחק 60 דקות, תחנת רכבת בהקמה שתחבר בין אשקלון לבאר שבע.

אזור התעשייה שער הנגב

אתר זה משתרע על שטח של 450 דונמים ונמצא בבעלות פרטית וציבורית. וכלול במסגרת אזור עדיפות א' המעניקה הנחות והטבות לתעשיינים. בשטח הפארק ממוקם גם מרכז ההכשרה הטכנולוגי "ספירטק" של המכללה האקדמית ספיר. מרכז זה עוסק בהכשרת כוח אדם מקצועי לענפי התעשייה השונים. הפארק מאופיין בתעשיית מזון, בתי מלאכה, עיבוד חקלאי, בתי אריזה ומשרדים.

פארק תעשיות ספירים

האתר משתרע על 325 דונמים (בהמשך מתוכננים 400 דונמים נוספים).
הפארק הוקם כיוזמה משותפת של הרשויות השכנות: עיריית שדרות והמועצה האזורית שער הנגב. פיתוחו של הפארק הואץ בזכות התנאים הייחודיים של האתר ובהגדרתו כאזור עדיפות לאומית א'. 
הסמיכות למכללה האקדמית ספיר, המכללה הציבורית הגדולה בישראל, והקרבה ליישובי צפון הנגב, מאפשרות ומבטיחות גיוס עובדים איכותיים ומקצועיים המוכשרים לתעשייה המתקדמת. פארק תעשיות ספירים (בשמו הקודם "שער הנגב מזרח") מתמקד בקליטת יזמים ותעשיינים מתחום ההיי-טק וכן תעשייה רגילה אך "נקייה" בהתאם לדרישות תקן איכות הסביבה iso 14001.
חתול בר אפריקני

מאפיינים

חתול הבר האפריקני מזכיר במראהו את החתולים הרגילים אך מותאם יותר לחיים בטבע. צבע הפרווה אפור עד חום בהיר ומעט כתום. אורכו הממוצע 47-59 ס"מ ומשקלו 3.2-4.5 ק"ג. הוא קטן יותר מחתולי הבר האירופאים.
החתול חי ביחידות ברחבי הערבות, השדות והביצות בחצי האי ערב והסוואנה האפריקנית. החתול יוצא לצוד ביום ובין הערביים - אז יש פחות סיכוי שייתקל בחתולים טורפים גדולים יותר, הפעילים בעיקר בלילה. הוא אורב לטרפו בין העשבים או הסלעים ולעיתים יכול להידמות לסלע בצורתו כשאינו נע. כשטרף כמו חולדות, מכרסמים נוספים ועופות נוחתים מתקרבים הוא מסתער לעברם והורג אותם בנשיכה בצוואר.
מחתולים אלה התפתחו חתולי הבית שהיו חיות קדושות במצרים. המצרים קיבלו עזרה מהחתולים בציד מכרסמים מזיקים והמצרים החלו לגדל אותם בתחילה לציד עכברים ובהמשך גם לנוי ולמחמד.
הבוקר השביעי

הבוקר השביעי היה מגזין תרבות, אמנות וחברה שהופק על ידי רשת ושודר בערוץ 2. המגזין עלה לשידור ביולי 2004 בהנחיית העיתונאיות והמגישות נטשה מוזגוביה ודפנה שפיגלמן. התוכנית שודרה בימי שבת בבוקר, וירדה שמונה חודשים מאוחר יותר, כשהתחלפו ימי זכייניות הערוץ וטלעד תפסה את שידורי יום שבת.
בכל שבוע התמקדה התוכנית בנושא אחר הקשור לתרבות ואמנות, ואירחה אמנים, מומחים מהאקדמיה, אנשי רוח וכדומה. לתוכנית היו מספר פינות קבועות, כגון: פרשת השבוע בהנחיית גיל קופטש והרב מרדכי גפני, פינה "על קו הזינוק" בהנחיית אלדד זיו, ששוטט ברחבי הארץ בניסיון למצוא את "האמן הצעיר הבא", וכן פינת הדעה של העיתונאים שי גולדן, יהודה נוריאל וניר ברעם.
רכנפיים

סימוכים

Henry, T.J. & Wheeler, A.G., Jr 1988. Miridae. pp. 251-507 in Henry, T.J. & Froeschner, R.C. (eds). Catalog of the Heteroptera, or True Bugs, of Canada and the Continental United States. Leiden : E.J. Brill xix 958 pp.
Medal of Honor: Pacific Assault

היסטוריה

המשחק פותח על ידי EA LA והופץ על ידי Electronic Arts ל-PC. המשחק הוא מסוג יריות מגוף-ראשון, למעטה ברמה אחת במשחק. המנוע של המשחק הוא הגרסה החדשה של המנוע הגרפי Lithtech Jupiter והמנוע הפיזיקלי Havok.
רוס פרטרידג'

ביוגרפיה

הוא נולד ב-26 בפברואר 1968 בקינגסטון שבניו יורק. הוא החל לשחק ב-1991, לרוב בסרטי חברת ההפקות "Trigger Street Productions" של השחקן והמפיק קווין ספייסי.
ב-1991 שיחק בסדרה הברק המבוססת על הקומיקס פלאש. בשנה לאחריה שיחק בסדרה זינוק לאתמול ובסרט הפעולה עצמאי בשטח בתפקיד רוברט. בשנה לאחר מכן שיחק בסרט האימה "Amityville: A New Generation" בתור הדמות הראשית, קייס טרי.
בשנת 1997 שיחק בסרט המדע הבדיוני של סטיבן שפילברג פארק היורה: העולם האבוד בתור איש המזהה את איאן מלקולם (ג'ף גולדבלום) ברכבת ומתלוצץ איתו.
בשנת 2001 הופיע בסדרת הדרמה המשטרתית חוק וסדר וב-2004 הופיע בסדרה CSI.
ב-2007 שיחק בסדרה כשהעולם מסתובב בתור מילו שאוגנסי. שנה לאחר מכן שיחק בסרט האימה ליל הבכורה כאיש עסקים. לאחר שנתיים שיחק בקומדיה "Feed the Fish".
בשנת 2015 שיחק בסרט הדרמה הסוד שבעיניים בתור אליס. באותה שנה ביים והפיק את סרט הדרמה "Lamb" והוא מככב בו בתור דייוויד למב. שנה לאחר מכן שיחק בסדרה דברים מוזרים בתור לוני באיירס, אביהם של ויל וג'ונתן באיירס. על עבודתו בסדרה זכה לשבחים.

חיים אישיים

בשנת 2016 נישא לשחקנית ג'ניפר לפלור  לאחר 10 שנות זוגיות.
קוהינור הארטמות'

קוהינור הארטמות' (בצ'כית: Koh-i-Noor Hardtmuth a.s) היא חברה צ'כית ידועה לייצור כלי כתיבה, בהם: עפרונות, עטים, ומוצרי נייר. החברה נוסדה בשנת 1790 על ידי יוזף הארטמות' מאוסטריה, ונקראה על שם היהלום ההודי הידוע קוהינור. בשנת 1802 החברה הייתה בעלת הפטנט לייצור גלעין העפרון העשוי תערובת של גרפיט וחרסית.
בשנת 1848 נטלו לידיהם בניו של יוזף, קארל ולודוויג, את ניהול החברה והעתיקו את פס הייצור לבודייוביצה. העיר שהיום שוכנת בתחומי הרפובליקה הצ'כית הייתה אז בתחומי בוהמיה. מוצרי החברה זכו לעיטורים רבים בתערוכות עולמיות ברחבי תבל, בהן בניו יורק בשנת 1855, פריז בשנים 1855, ו-1900, לונדון בשנת 1862, ווינה בשנת 1873, ומילאנו בשנת 1906.
בתערוכה העולמית של פריז (1889) הציג הארטמות' עפרונות באיכות מעולה תחת הלוגו "קוהינור הארטמות'". עפרונות אלה הפכו עד מהרה להצלחה עצומה וקבעו למעשה תקן שאליו שאפו יצרני עפרונות אחרים. כל עפרון נמכר בשפופרת עשויה עץ ארז. שמם של העפרונות, השאול משמו של היהלום שהיה אז הגדול בעולם, ובין תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת, נועד לציין את איכותם המעולה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה קוהינור הארטמות' לחברה ממשלתית צ'כוסלובקית. בשנת 1992 נמכרה לבעלות פרטית, והיא ממשיכה לייצר ולשווק מוצריה בעולם עד היום תחת המותג "קוהינור".
בית-גן

בית-גן, מושבה חקלאית לשעבר. ממוקמת במזרח הגליל תחתון, בבקעת יבנאל, דרומית מערבית לטבריה, על כביש 767 מכפר תבור למושבה כנרת, סמוכה למושבה יבנאל. צורפה למועצה המקומית יבנאל בשנת 1953.
המושבה הוקמה על ידי נציג יק"א בגליל חיים מרגליות קַלְוָרֵיסְקִי בשנת 1903.
שמה של המושבה ניתן לה לאור בנייתה בצמוד לח'רבת בית ג'ן, בה נמצאו שרידי בית כנסת מתקופת התלמוד.
זאב וילנאי כתב כי נבנה במושבה "שיכון חדש ליהודי תימן". יק"א רכשה אדמות במקום ביחד עם בקתות של הערבים שהתגוררו שם ויישבה במקום קבוצה של פועלים חקלאיים שעבדו זמן מה בחוות סג'רה. אלו כללו גם קבוצה של גרים מרוסיה. בית-גן הוקמה במתכונת אריסות, שנוסתה אז לראשונה על ידי יק"א. לכל איכר הוקצו 250 דונם כדי שיוכל להתפרנס מהפלחה. לכל מתיישב ניתנו גם 2500 פרנק לקניית משק חי, זרעים וכלי עבודה. אולם התנאים במקום היו קשים הבתים היו במצב גרוע ביותר והגשם דלף לתוכם. בגלל חוסר היכרות עם האדמה היבול בשנה הראשונה היה דל והחקלאים נאלצו לקחת הלוואות לממן את זריעת השנה הבאה. רוב האריסים שקעו בחובות והיתר הועברו על ידי יק"א ליבנאל, בה היו להם בתים מסודרים עם גינות, ובית גן ננטשה. המושבה יושבה מחדש בשנת תרס"ט על ידי בני העלייה השנייה. בסוף שנת 1910 היו במושבה 16 בתים למתיישבים ובית פקידות שהיה בתהליך בנייה. מכסת הקרקע לכל מתיישב היה אמור להגיע ל-250 דונם, אולם בגלל בעיות בהשלמת רכישת הקרקעות הוא היה הרבה פחות. מים, לעומת זאת, היה מספיק. בגלל המצב הקשה של המושבה העניקה יק"א לכל אחד מהמתיישבים אלף פרנק לצורך התבססות. בשנת 1912 עזבו את המושבה שלושה מתיישבים. יק"א הוסיפה לכל מתיישב עוד כ-10-15 דונם מאדמת יבנאל, תוספת לקצבה של 160 דונם שהיה להם. 
בית-גן הוקמה במסגרת הקמת שבע מושבות בגליל התחתון בשנים 1902 - 1903: כנרת, על חוף ים כנרת, "מִלְחָמִיָּה", לימים מנחמיה, על גדות הירדן מערבה, יבנאל, כפר תבור למרגלות הר תבור בפתח עמק יזרעאל, המושבה סג'רה, ליד החווה שבנה קודם לכן ומצפה ליד דרך טבריה - נצרת. 
בתום מלחמת העולם הראשונה הגיעו לבית-גן כ-50 חברי תנועת השומר הצעיר מגליציה שעלו באוניה "קארנוליה". מתוך קבוצה זו עלו 27 לביתניה עילית ויתרתם הצטרפו לגדוד שומריה של השומר הצעיר בכביש חיפה-ג'דה.
בשנות ה-20 נעשו בבית-גן וביבנאל הסמוכה ניסיונות בגידול טבק. הענף עתיר העבודה הביא למקום כמה קבוצות שעמדו לפני התיישבות הקבע שלהן, ביניהן "קיבוץ השומר הצעיר ס.ס.ס.ר." (לימים אפיקים), קבוצת השרון וקבוצת "משמר" (לימים משמר השרון). כעבור שנים אחדות נכשל גידול הטבק והופסק.
אאסיו נווס

אָאֶסְיוֹ נֵוֶס דָה קוּנְיָה (בפורטוגזית: Aécio Neves da Cunha; נולד ב-10 במרץ 1960) הוא כלכלן ברזילאי, פוליטיקאי ונשיאה לשעבר של מפלגת הסוציאל-דמוקרטיה הברזילאית. נווס דה קוניה התמודד בבחירות לנשיאות ב-2014, והפסיד לאחר שני סיבובים לדילמה רוסף.
נווס דה קוניה נולד בבלו הוריזונטה וסיים את לימודיו בכלכלה באוניברסיטה הפונטיפית הקתולית של מינאס ז'ראיס (PUC-Minas). בשנת 1990, כחבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של ברזיל PSDB, הוא זכה בקדנציה השנייה שלו בלשכה. שנתיים לאחר מכן הוא התמודד ללא הצלחה לבחירתו לראשות העיר בלו הוריזונטה. בקדנציה השלישית שלו כסגן הפדרלי, הוא הפך למנהיג ספסל המפלגה שלו. בשנת 1990, כחבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית הברזילאית (PSDB), הוא זכה בקדנציה השנייה שלו בבית הנבחרים. שנתיים לאחר מכן הוא התמודד ללא הצלחה לבחירתו לראשות העיר בלו הוריזונטה. בקדנציה השלישית שלו כסגן הפדרלי, הוא הפך למנהיג ספסל המפלגה שלו.הוא היה המושל ה-17 של מינאס ז'ראיס מינואר 2003 עד מרץ 2010, המושל הצעיר ביותר בתולדות מינאס ז'ראיס והראשון שנבחר למושל בסיבוב הראשון, עם כ 58% מהקולות. הוא חבר בסנאט הפדרלי הברזילאי (Federal Senate).
בעבר היה חבר קונגרס, נשיאה הזמני של ברזיל, והיה מזכיר לעניינים מיוחדים בממשל הנשיאות טרם מותו של הנשיא הנבחר טנקרדו נווס, סבוֹ. עד יוני 2014 היה בעל טור בעיתון הברזילאי פוליה דה סאו פאולו (Folha de São Paulo).
פוקוס (סרט)

העלילה

ניקי ספורגון (ויל סמית'), רמאי מנוסה, הולך למועדון לילה, שבו רמאית חסרת ניסיון, ג'ס בארט (מרגוט רובי), מנסה לפתות אותו על ידי העמדת פנים שהם נתפסו במיטה על ידי בעלה הקנאי, על מנת להבריח אותו ולקחת את ארנקו.  ניקי חושף את תוכניתם ומייעץ להם לא לאבד את המיקוד כאשר הוא מתמודד עם מצבים בלתי צפויים לפני שעזב. כמה ימים לאחר מכן, ג'ס מוצאת אותו במועדון לילה אחרי ומשכנעת את ניקי להפוך למורה שלה. בשיעורים, ניקי מספר לה הכול על עצמו, ובפרט על אביו, באקי ספורגון, שנאלץ לירות בסבו של ניקי אחרי הונאה שהשתבשה, תכסיס הידוע כ "לחצן מצוקת טולדו".
ניק לוקח ג'ס לניו אורלינס, שם היא מבצעת סדרה של הונאות קטנות כמבחן. לאחר שהוכיחה את עצמה, ג'ס הוצגה כחברה חדשה בצוות של ניקי, ועד מהרה ניקי וג'ס מפתחים מערכת יחסים רומנטיות שמרגיזה את ניקי, שלמד מאביו שלא מעורב רגשית עם אף אחד בעסק. במשחק פוטבול שהתקיים בלואיזיאנה סופרדום, ניקי וג'ס הונו מהמר כפייתי, צ'ה ליאויאן. ההונאה התבצעה כאשר צ'ה בחר מספר של שחקן מהמשחק, 55 - מספר מתוכנת מבחינה פסיכולוגית על ידי ניקי והצוות שלו אשר במהלך כל אותו היום ביצעו הטרמה במוחו של צ'ה, שיהיה אותו המספר שרשום על חולצת משחק של שיקגו, על ידי אדם שג'ס בקלות תכיר: פרהאד (אדריאן מרטינז), חבר צוות. ניקי מאוחר יותר מסביר שג'ס הייתה "העכבר העיוור הקטן" שלא היה אמור לדעת על ההונאה בזמן שניקי מהמר עם צ'ה . לאחר מכן, ניקי נותן לג'ס את הנתח שלה, אבל בחוסר רצון שולח אותה משם, משאיר אותה בלב שבור.
שלוש שנים לאחר מכן, ניקי בבואנוס איירס, עובד עבור מנהל צוות של ספורט מוטורי, המיליארדר רפאל גאריגה (רודריגו סנטורו). גאריגה צריך לנצח קבוצה בראשות איש עסקים האוסטרלי מקיואן (רוברט טיילור) כדי לזכות באליפות. ניקי מתיימר להיות טכנאי הממורמר על הצוות של גאריגה וימכור רכיב מזויף למקיואן, האטת המכונית שלהם על מנת שתיחלש במהלך המרוץ. במסיבה לפני המרוץ, ניקי מחזר אחרי אלג'ס, שהיא כעת חברתו של גאריגה.  ניקי רב עם גאריגה בפומבי, ומגויס על ידי מקיואן לספק הרכיב.
ניקי מתחיל לחזר אחרי ג'ס שוב, והם סופו של דבר מציתים מחדש את מערכת היחסים שלהם. ראש הפמליה הביטחון של גאריגה, אוונס (ג'רלד מקראני), חושד בניקי וג'ס ועוקב אחריהם. ניקי מספק את הרכיב למקיואן תמורת שלושה מיליון יורו, אך גם מוכר אותו לקבוצות האחרות בסכומים דומים. בזמן שהוא מחכה לג'ס בחדר המלון שלו, הוא מקבל הודעת טקסט ובה כתוב המשפט " נשרפת, עזוב עכשיו", כלומר הוא נחשף, וצריך לעזוב מיד.
ניקי וג'ס מתכננים לחזור לארצות הברית יחד. עם זאת, הם נתפסים על ידי אנשיו של גאריגה ונלקחו למחסן נטוש, שבו ניקי מתחנן על חייה של ג'ס, ומוכה על ידי גאריגה. ג'ס מגלה שהיא מנסה לפתות את גאריגה כדי לגנוב השעון היקר שלו, ואז אוונס יורה לניקי בחזה, וגורם לגאריגה המזועזע לעזוב. לאחר מכן, אוונס חושף את עצמו ומגלה לג'ס שהוא אביו של ניקי, באקי, ומבטיח לה שהוא נמנע מלפגוע בכל העורקים הראשיים, אלא הוא פשוט הפעיל את "לחצן מצוקת טולדו."
בקי מסיע את ניקי וג'ס לבית החולים לטיפול הריאה המנוקבת של ניקי ויוצא עם הכסף של ניקי, כתזכורת להשלכות של אובדן מיקוד. לאחר שהוא עוזב, ג'ס מגלה לניקי שהיא חטפה את השעון של גאריגה לפני שהוא עזב את המחסן, ניקי מחייך אליה והם הולכים לבית החולים ביחד.
ישיבת איתמר

היסטוריה

הישיבה הוקמה בשנות ה-90 של המאה ה-20. בראש הישיבה עמד במשך שנים הרב אביחי רונצקי, לימים הרב הראשי לצה"ל. כיום עומד בראשה הרב יהושע ון דייק.
בליל שבת, ו' באדר ב' ה'תשע"א, נרצחו ביישוב בני משפחת פוגל: הרב אודי, שהיה ר"מ בישיבה, אשתו רות ושלושה מילדיהם. ביום השלושים לרצח הונחה אבן פינה לבית המדרש. ביום השנה הראשון לרצח, ו' באדר תשע"ב, נחנך "משכן אהוד", בית הקבע של הישיבה. במעמד הוכנס גם ספר תורה שנכתב לעילוי נשמות חמשת הנרצחים ונקבעה מזוזת בית המדרש. בקמפוס שנבנה ישנם גם חדרי לימוד על שם רות וילדי בני הזוג. ארון הקודש עשוי מאבני המקום והאדמה שבין האבנים נלקחה מגינת משפחת פוגל. על הפרוכת של ארון הקודש נכתב "התנערי מעפר קומי, לבשי בגדי תפארתך עמי".