google/wiki40b huggingface dataset:
יחוסי תנאים ואמוראים

יחוסי תנאים ואמוראים הוא ספר תולדות התנאים והאמוראים, שנכתב על ידי רבי יהודה בן קָלוֹנִימוּס (ריב"ק) משפיירא, מבעלי התוספות באשכנז במחצית השנייה של המאה ה-12. זהו הספר הראשון שנכתב בנושא זה. הספר היה ספון בכתב יד ולא התפרסם במשך מאות שנים, עד המאה ה-19. המשך כתב היד נדפס מאוחר יותר בשם ערכי תנאים ואמוראים.

שם הספר ותוכנו

הספר מסודר על פי שמות התנאים והאמוראים. כתבי היד של הספר הידועים כיום חסרים בתחילתם ובסופם: הספר מתחיל בסוף האות ב, בערך "בר ליואי", ומסתיים באות כ בערך "כרוספדאי". גם האות ד' חסרה, וחלקים מאותיות ג, ה.
מכיוון שהספר חסר בתחילתו אין לדעת כיצד קרא המחבר לספרו. ברשימת כתבי היד בספריית אופנהיימר, בה הוחזק כתב היד, נקרא הספר "יחוסי תנאים ואמוראים", ורוב הספר פורסם בשם זה. ערכי האות י' יצאו לאור בידי מהדיר אחר, תחת השם "ערכי תנאים ואמוראים". יש אומרים כי השם הנכון הוא "סדר תנאים ואמוראים", מאחר שהמחבר מכנה את עצמו פעמים רבות "הסודר", אך אין לבלבלו עם החיבור המכונה כיום סדר תנאים ואמוראים.
בכל ערך אסף המחבר את מאמריו של החכם נשוא הערך ודן בתולדותיו. פעמים רבות הוא נכנס למשא ומתן הלכתי נרחב על הסוגיה בה מופיע שמו של החכם, ויש בדבריו שפע של פירושים מקוריים, כמו גם גרסאות שאינן ידועות ממקורות אחרים.

מהדורותיו

בשנת תרל"ד (1874) פרסם הרב רפאל נתן נטע רבינוביץ, מחבר דקדוקי סופרים, את האות ב', על ידי חברת מקיצי נרדמים.
אותיות ג-ז פורסמו ב'סיני', שנה ב' תרח"ץ ואילך. לאחר מכן יצאו לאור האותיות ב-ז כספר, על ידי הרב יהודה לייב מימון (ירושלים תש"ב), ושוב לאחר פטירתו, עד האות ט (ירושלים תשכ"ג). אות י' יצאה לאור על ידי הרב משה יהודה בלוי בשני כרכים (ניו יורק תשנ"ד) בשם "ערכי תנאים ואמוראים".
מכון אופק הודיע בעבר על הוצאת מהדורה מחודשת של הספר בארבעה כרכים, כולל מקורות וביאורים, אך נכון לשנת 2017, היא טרם יצאה לאור.
פוזי הדוב

היסטוריה

פוזי בוצע במקור על ידי פרנק אוז, אם כי בשנים האחרונות של הסדרה הוא בוצע על ידי אריק ג'ייקובסון. 
פוזי הדוב נועד להיות הדמות הראשית של פרנק אוז אך הפופולריות של מיס פיגי עקפה את זאת של פוזי.
התפקיד הגדול ביותר של פוזי היה בסרט, "חג המולד של החבובות", שם הוא לקח את כל חבריו לחווה של אמו בחג המולד.
בשנות ה-80 המאוחרות שוחרר וידאו לילדים הנקרא "היי, אתה מצחיק כמו פוזי הדוב!" אשר תפקידו היה לעזור לילדים לפתח את כשרונותם הקומיים.
הדמות שייכת כעת לחברת וולט דיסני, לאחר שדיסני קנו את הזיכיון של החבובות.
הבובה המקורית נשמרת במוזיאון סטרטפורד אפון אייבון.
ארץ וילקס

השם

ארץ וילקס קרויה על שם לויטננט צ'ארלס וילקס (בהמשך סגן אדמירל), חוקר הארצות האמריקאי שפיקד על משלחת החקר של ארצות הברית בשנים 1842-1838.
השם ניתן כמחוות הוקרה לגילוי של וילקס את השוליים היבשתיים לאורך 2,400 ק"מ של חוף, שסיפק הוכחה מוצקה להיותה של אנטארקטיקה יבשת. הגדרת אורכם של השוליים איננה כוללת את האזור מזרחית ל-'02 142° מזרח, ארץ המלך ג'ורג' החמישי, שהתגלתה לווילקס בצפייה מרחוק אך משלחות מאוחרות יותר הוכיחו, שהיא דרומית יותר מן המיקום שהקצה לה וילקס במקור.
בשנת 2006 השתמש צוות חוקרים בהובלת ראלף פון פרזה ולאראמי פוטס במדידות כוח כבידה, שנעשו באמצעות לווייני המחקר GRACE של סוכנות החלל האמריקאית, לגילוי מכתש ארץ וילקס, ברוחב 480 ק"מ, שנוצר כנראה לפני כ-250 מיליון שנה.
ריכוך מים

ריכוך מים היא פעולה המפחיתה את ריכוז יוני הסידן או המגנזיום במים קשים. "יוני הקשיות" הללו גורמים לשלוש בעיות עיקריות. יוני המתכת מגיבים עם סבון או דטרגנטים רגישים לסידן, מפחיתים את יכולת ההקצפה שלהם, ויוצרים משקע לא אסתטי. נוכחות יונים אלה גם מפחיתה את כושר הניקוי של דטרגנטים שונים.
בעיה משמעותית יותר היא נטייתם של סידן פחמתי ומגנזיום פחמתי להידבק למשטחים של צינורות וגופי חימום. התוצאה היא הפחתת זרימת המים בצינורות, ויצירת שכבת בידוד תרמי על גוף החימום. שכבה זו מפחיתה יעילות גופי החימום, וגם עלולה לגרום לנזק למערכת עקב התחממות יתר של גוף החימום. נוכחות יונים באלקטרוליט יכולה גם לגרום לשיתוך גלווני, בו אחת המתכות תעבור שיתוך (קורוזיה) מהיר יותר כאשר היא במגע עם מתכת מסוג אחר. נוכחות מרככי מים עלולה להחריף את הבעיה, ולגרום לאנודת ההקרבה במחממי מים לעבור שיתוך בקצב מהיר יותר.

שיטות ריכוך

שימוש במחליף יונים - מתקני ריכוך מים המיועדים לשימוש ביתי בדרך כלל משתמשים בשרף מחליף יונים, למרות שגם לקבוצת מינרלים בשם "זאוליטים" יש תכונות החלפת יונים, והם משמשים בחלק מהמערכות. בשרף מחליף יונים, יונים "קשים" מהמים מוחלפים ביוני נתרן הקשורים אלקטרוסטטית לקבוצות פונקציונליות אניוניות (שליליות) על השרף הפולימרי. יוני מתכת הם חיוביים, ולכן נמשכים לקבוצת השליליות שעל השרף. יוני נתרן, בניגוד לסידן ומגנזיום, אינם יוצרים תרכובות קשות תמס, אלא חומרים מסיסים בלבד, כמו מלח בישול (הנוצר כאשר יוני נתרן מתרכבים עם יוני כלור - כלורידים).
פעולת ריכוך מים זו גורמת להגברת כמות יוני הנתרן במים, אך הכמות נותרת קטנה יחסית. למרות זאת, יש הטוענים כי עקב כמות הנתרן המוגדלת עדיף שלא להשתמש במתקנים כאלה לצריכה סדירה. 
עם הזמן, השרף מתמלא יותר ויותר ביוני הסידן, והיעילות שלו יורדת. בשלב זה ניתן לבצע להם רגנרציה (חידוש). ניתן לעשות זאת על ידי הזרמה של תמיסת מי מלח מרוכזת (brine), שגורמת להיפוך התהליך המוזכר לעיל, וזאת עקב הריכוז הגבוה של המלח (יוני נתרן) בתמיסה (ראו עקרון לה שטליה). החסרון בפעולה זו הוא שרוב המלח בתמיסה עובר דרך המערכת ויוצא לביוב או לאדמה. ריכוזי מלח גבוהים עלולים לגרום לזיהום מקורות המים ופגיעה בסביבה (המלחת קרקע, לדוגמה). 
ריכוך באמצעות חימום וסינון - חימום ממושך של מים קשים קרוב לטמפרטורת הרתיחה גורם לשקיעה של יוני הסידן והמגנזיום עם יוני אוקסלט לא מסיסים. סינון על ידי רשת או שפיה של המים גורם להפחתה משמעותית בריכוז היונים הלא מסיסים בהם. שיטה זו מוכרת כבעיה בקומקומים, אשר צוברים בתחתיתם אבנית. האבנית נוצרת כתוצאה משיקוע היונים בחימום.
מודה בקנס

במשפט העברי מודה בקנס הוא חייב המודה בעובדות שיש בהן כדי לחייבו קנס. בתנאים מסוימים ובחלק מן הקנסות, ההודאה פוטרת את החייב מן הקנס.
דין זה אינו מעשי בזמננו, שכן עם ביטול הסמיכה, איבדו בתי הדין את סמכותם לשפוט בדיני קנסות לצד דינים נוספים.

מקור ההלכה

מקור ההלכה ש"מודה בקנס" נפטר מתשלומי הקנס מבוסס על דרשת הפסוק האמור לגבי הקנס ההלכתי של תשלומי כפל המושת על גנב: "אֲשֶׁר יַרְשִׁיעֻן אֱלֹהִים יְשַׁלֵּם שְׁנַיִם לְרֵעֵהוּ". ודרשו חז"ל: אשר ירשיעון אלוהים (=הדיינים), פרט למרשיע את עצמו. שהמרשיע את עצמו אינו חייב בתשלומי הקנס.
בהתאם לדין זה מורה המשנה במסכת כתובות:
האומר פתיתי את בתו של פלוני, משלם בושת ופגם על פי עצמו ואין משלם קנס.
— משנה, מסכת כתובות, פרק ג', משנה ט', תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף מ"א, עמוד א'
בתלמוד נידון מקרה שבו לאחר שהודה בקנס באו עדים לחייבו בקנס. בנושא זה הובאה מחלוקת אמוראים: "איתמר: מודה בקנס ואחר כך באו עדים, רב אמר פטור, ושמואל אמר חייב." רב ושמואל נחלקו אם ההנחיה של מודה בקנס פטור מחריגה את המודה בקנס בשל עצם ההודאה או שרק נאמר שאי אפשר לבסס הרשעה בקנס על הודאה, בשונה מחיובי ממון שבהם מתקבלת הודאת בעל דין להטלת חיוב גמור.

טעם ההלכה

הראשונים פירשו שהסיבה לכך שהודאה אינה קבילה במשפטי קנסות היא ההלכה שאין אדם משים עצמו רשע, ולכן רק בחיובים ממוניים שביד האדם לתת ביוזמתו את כספו לתובע מקובלת הודאת בעל דין.
ואולם יש מן האחרונים שהוכיחו שבעלי התוספות נקטו שהחסרון אינו בקבילות ההודאה בתחום הקנסות, והפטור מקנס במקרה של הודאה נובע מכך שלאדם אין בנוגע לעצמו נאמנות לגבי העובדות אלא לגבי עצם החיוב, ולכן הודאת בעל דין תקפה רק במקרה שההודאה מבססת ידיעה על חיובו של המודה. שונה הדבר בדיני קנסות מאחר שקנס אינו חיוב ממשי אלא סנקציה שאותה מטיל בית הדין על החייב, עד לפסיקת בית הדין אין חיוב כלשהו על הנתבע ומאחר והודאתו אינה קבילה בהתייחס לעובדות ואינו יכול להודות בחיוב שעתיד להיווצר בפסיקת בית הדין, לא ניתן לבסס חיוב קנס על הודאה.
ויש מן האחרונים שכתבו שהודאה בקנס אינה פועלת שלא לאפשר את ההרשעה והטלת הקנס, אלא שהתורה הורתה לקבל את ההודאה במקום תשלום, וכמי ששילם את הקנס.
אל-חודיידה (עיר)

היסטוריה

ב-1914 במהלך מלחמת העולם הראשונה, כוחות של הקיסרות הגרמנית בהובלת הפרייהר אוטמאר פון-שטוצינגן הקימו תחנה אלחוטית באל-חודיידה, אשר שימשה במהלך המרד הערבי להעביר תקשורת מקונסטנטינופול למזרח אפריקה הגרמנית כמו גם לשידור תעמולה לסודן, סומלילנד הבריטית ואתיופיה.
אחרי השרפה הגדולה שאירעה בינואר 1961 אשר החריבה חלקים נרחבים מהעיר, היא נבנתה מחדש, ובמיוחד מתקני הנמל, בעזרת סיוע סובייטי. כביש מהיר לצנעא, עיר הבירה, הושלם ב-1961. בשנות ה-70 וה-80 היה גם בסיס ימי של הסובייטים במקום.
באוקטובר 2014 השתלטו מורדים חות'ים, ללא התנגדות כמעט, על העיר כחלק ממאבק להפיכה כללית בתימן. באותו זמן הייתה אל-חודיידה העיר הרביעית בגודלה בתימן.
אוולוקיטשוורה

היסטוריה

אוולוקיטשוורה מוזכר בסוטרות מהאיאניסטיות רבות, בהן סוטרת הלוטוס וסוטרת הלב, שבה מתוארת שיחה של אוולוקיטשוורה ושאריפוטרה (מבכירי תלמידיו של הבודהה), העוסקת בטבעה של המציאות ובטבעו של תרגול הדהרמה. על פי פרק 25 בסוטרת הלוטוס (המוקדשת לו), כל מי שימצא בעת בצרה ויאמר את שמו של אוולוקיטשוורה או את המנטרה שלו יינצל מיד.
במסורות הבודהיסטיות קיימות הופעות שונות של אוולוקיטשוורה והמפורסמת שבהן היא הדמות בעלת אלף הידיים ואחד עשר הראשים המבוססת על האגדה. האגדה מספרת כי הבודהיסטווה אוולוקיטשוורה נדר שלא ינוח עד שיגרום לכל היצורים החיים לצאת ממעגל הסמסרה ולהגיע לנירוואנה. לאחר מאמץ רב, הוא מבין כי עדיין נשארו יצורים רבים שלא נגאלו, ואז מתפצל ראשו לאחת עשרה חתיכות. הבודהה אמיטאבהה נותן לו אחד ער ראשים כדי שיוכל לשמוע את זעקות היצורים הסובלים. במהלך שמיעת הזעקות, הוא שולח את ידיו בניסיון להגיע ליצורים הזועקים ולסייע להם, מה שגורם לשתי ידיו להתנפץ לרסיסים. אמיטאבהה מציל אותו ונותן לו אלף ידיים כדי שיוכל להושיטן להמוני היצורים הסובלים.
קיימות הופעות נוספות של הבודהיסטווה ביניהן ניתן למצוא את הדמות בעלת ארבע הידיים כאשר שתיים מהן אוחזות בחפץ משאלות סמוך לליבה, כאשר השלישית אוחזת מחרוזת והרביעית את פרח הרחמים. בסין קוריאה ווייטנאם, מציגים את הדמות כנשית. המשותף לכל ההופעות הוא עור האייל הנמצא על כתף שמאל של הדמות.

במהאיאנה

בזרם המהאיאנה נחשב אוולוקיטשוורה להתגלמות החמלה ללא תנאים. בנוסף, יש התייחסות לתורותיו ולתרגול שלימד.

בווג'ריאנה ובבודהיזם הטיבטי

בווג'ריאנה ובבודהיזם הטיבטי בפרט, יש חשיבות רבה לאוולוקיטשוורה המכונה בטיבט צֶ'נְרֶזִיג. חלק משמעותי בתרגול, סובב סביב הדמות, וכן סביב המנטרה שלו הנהגית בטיבטית כאוֹם מַאנִי פֵּמֶה הוּנג.
הדלאי לאמה, מנהיג הבודהיזם הטיבטי, ובעבר מנהיגה העליון של טיבט, נחשב לגלגולו ולהתגלות הגשמית של אוולוקיטשוורה.
נתח קצבים

נתח קצבים הוא כינוי למספר נתחי בשר שמקורם בסרעפת הבקר. השם נובע מהסיפור כי קצבים מעדיפים לשמור את הנתח לעצמם ולא למכור אותו באטליז.
נתח קצבים עבה - שריר שנמצא בהמשך של נתח הקצבים הדק ומשקלו בערך 850 גרם. בין שמותיו וכינוייו הרבים של הנתח ניתן למנות את ה"אונגלה" מצרפתית Onglet, באנגלית Hanger במספור האמריקאי NAMP 1140, במקסיקו Arrachera.
נתח קצבים דק* - הנתח מורכב מ‭18-‬ שרירים, המחוברים יחד ותומכים בסרעפת. ידוע בשם סקירט (Skirt) שמקורו בכינויו הבריטי ומתבסס על דמיון סיבי הנתח לחצאית, "רוטפלייש" מגרמנית, "אנטרנייה" Entraña בארגנטינה.
*יש שני סוגים של נתח קצבים דק:
פנימי (לצלעות) NAMP 121 D במספור האמריקאי שמשקלו בערך 1,200 גרם
חיצוני (לצלעות) NAMP 121 C במספור האמריקאי שמשקלו בערך 450 גרם. החיצוני ארוך יותר, צר יותר, עבה יותר ורך יותר

נתח הקצבים הדק מתאים לצלייה במחבת או בגריל ופופולרי מאד במטבח הצרפתי, שם משמש כמנת ביסטרו מפורסמת.
בישראל נעשה בו באופן מסורתי שימוש רב במסעדות הגריל והבשר של שוק התקווה בתל אביב-יפו שם מכונה "אדום" ונחתך לשיפודים וכן במסעדות  הטריפוליטאיות המסורתיות של שוק נתניה.
יעקב קורץ

יעקב קוּרְץ (1893 – 30 במרץ 1952) היה עד ראייה לשואה אשר פרסם את הספר הראשון בארץ ישראל על אודותיה. הספר יצא לאור בתרגום לעברית בשנת 1944 בשם "ספר עדות".

ביוגרפיה

נולד בפולין, לאברהם קורץ שהיה סוחר אמיד. היה איש ציבור בעיר פיוטרקוב וציר לקונגרס הציוני. עלה לארץ ישראל בשנת 1920, ובשנת 1922 נסע לווינה לפגוש את ארוסתו שהגיעה מפולין, נשא אותה לאשה ושניהם חזרו לארץ. היה קבלן בניין בתל אביב ובנה בה בתים רבים. בשנת 1926 הקים מוסך לתיקון כלי רכב בתל אביב, שהיה המוסך השני שהוקם בעיר. קורץ הכניס למוסך כלים ואביזרים שהיו משוכללים בזמנם. ראש העיר מאיר דיזנגוף נהג לתקן במוסך זה את מכוניתו.
בשנת 1938 נסע קורץ לפולין כדי לנסות ולהעביר את רכוש משפחתו לארץ ישראל. בעת שהותו בפולין ארעה הפלישה הנאצית לפולין, וקורץ נשאר בפולין בעל כורחו והיה עד ראייה לגורלם של יהודי פולין תחת הכיבוש הנאצי.
בעת הגירוש הציג עצמו קורץ בפני הנאצים כתושב ארץ ישראל, אף שלא היה בידו דרכון ארץ ישראלי, אלא שבדרכונו הפולני הייתה ויזה לארץ ישראל. הנאצים, שרצו לרכז יהודים, נתיני ארץ ישראל או תושביה, על מנת לבצע חילופים שלהם בטמפלרים גרמנים, צירפו את קורץ לקבוצה של 69 יהודים מ־13 ערים בפולין, נתיני ארץ ישראל או תושביה. הקבוצה עזבה את פולין ב־28 באוקטובר 1942. היה זה כבר לאחר "האקציות" (פעולות ריכוז היהודים להשמדה) של קיץ וסתיו 1942, שאנשי הקבוצה היו עדים להן. הקבוצה הועברה לווינה, שם שהתה ימים אחדים, ואחר כך יצאה בדרכה לארץ ישראל. הקבוצה הגיעה לארץ ישראל, לתחנת הרכבת בעפולה, ב־14 בנובמבר 1942, ואנשיה הועברו למחנה המעצר בעתלית. במחנה נחקרו על ידי ארבעה מאנשי הסוכנות היהודית, בהם שני חברי הנהלת הסוכנות. עדויותיהם של אנשי הקבוצה נראו לחוקרים כמהימנות, אך הם התקשו להתנער מחוסר האמון בידיעות הקודמות, לנוכח עדויותיהם של אנשי קבוצה זו, שהיו כה קיצוניות ומזעזעות.
יעקב קורץ ניסה להבין את הקושי של אנשי הארץ לקבל את הידיעות על ההשמדה. לדבריו, גם יהודי פולין, שעל פניהם חלפו רכבות המוות ממרכז וממערב אירופה ובסביבתם הוכחדו המוני יהודים, סירבו להאמין בקיומם של מתקני ההשמדה והמשרפות, אך לאור העדויות שהביאו אנשי הקבוצה, שהיו כה קיצוניות ומזעזעות, התגברו אנשי הסוכנות על הקושי והחליטו כי העדויות מהימנות.
בשובו לתל אביב מסר קורץ דו"ח לפני אספה של פעילי ציבור, וערך דו"חות כתובים עבור נציגות עולי פולין וכן עבור הסוכנות היהודית, בצירוף מספרים ותאריכים. באותה עת ביקר בארץ סטניסלב קוט, השר לענייני המזרח התיכון בממשלת פולין הגולה בלונדון. קורץ הוזמן לשיחה עמו, והגיש לבקשתו של השר תזכיר ארוך ומפורט עבור ממשלתו.
במהלך שנת 1943 העלה קורץ את עדותו על הכתב ביידיש, והיא תורגמה לעברית על ידי משה בן-אליעזר וראתה אור כספר בהוצאת עם עובד בשנת 1944 בשם "ספר עדות". הספר בן 363 העמודים עורר הד רב ביישוב. פרסומו היה לאחר שכבר הצטברו ראיות נוספות ומוצקות על דבר ההשמדה, והוא התקבל כעדות אמינה. ככל הידוע, הספר הוא הספר הראשון שהופיע בעברית על אודות השואה, פרי עטו של ניצול שואה. 
יעקב קורץ נפטר בשנת 1952. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אישה ושני בנים.
אורתודוקסיה מודרנית

יהדות אורתודוקסית מודרנית (באנגלית: Modern Orthodox Judaism) היא זרם ביהדות האורתודוקסית הדוגל בשילוב של יהדות על פי ההלכה עם ערכים ואורחות חיים של העולם המודרני החילוני. האורתודוקסיה המודרנית רווחת בקהילות היהודיות בעולם המערבי, בעיקר בקרב יהדות ארצות הברית, וקשורה בקשר הדוק לחלקים נרחבים מן הציונות הדתית הרווחת בישראל וגם לחלק מהחרדים-המודרניים.
האורתודוקסיה המודרנית חולקת מקורות משותפים עם הנאו-אורתודוקסיה שהתפתחה במרכז אירופה בראשית המאה ה-19, ומשלבת אלמנטים מגישותיהם של מבשריה, הרב שמשון רפאל הירש ("תורה עם דרך ארץ") ורבי עזריאל הילדסהיימר. הרבנים הירש והילדסהיימר פעלו, כל אחד בדרכו, לגישור בין המודרניזציה ליהדות האורתודוקסית כתגובת נגד לצמיחת היהדות הרפורמית בגרמניה באותה עת. עם זאת, ממשיכי הנאו-אורתודוקסיה בני-זמננו בוחרים לבדל עצמם מן האורתודוקסיה המודרנית, ולמצב את גישתם כשמרנית יותר ביחסה אל ההלכה. 
האורתודוקסיה המודרנית יונקת בעיקר מפילוסופיית "תורה ומדע" בגישתו של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, הנחשב מנושאי הנס המובהקים של זרם זה ביהדות האורתודוקסית. הזרם המתון של הציונות הדתית בישראל, להוציא את החרד"ל, נחשב במובנים רבים כמהדורתו הישראלית של הזרם האורתודוקסי המודרני. בהגדרה מצומצמת יותר (ההגדרה המקובלת), המבחינה בין הדגש הלאומי הבולט בציונות הדתית לבין הפתיחות האוניברסלית של האורתודוקסיה המודרנית, מיוצגת האורתודוקסיה המודרנית בישראל בידי חלק צר יותר של הציונות הדתית. בין נציגיו הבולטים ניתן לכלול את זרם ישיבת הר עציון, תנועת מימד,  תנועת הקיבוץ הדתי, ותנועת נאמני תורה ועבודה.
מוסד החינוך וההשכלה המרכזי של האורתודוקסיה המודרנית בארצות הברית הוא הישיבה יוניברסיטי בניו יורק, מוסד המהווה סמל לגישה זו ביהדות. האוניברסיטה חרתה על סמלה את המוטו "תורה ומדע".
מרבניה של האורתודוקסיה המודרנית: הרב אהרן ליכטנשטיין, הרב יהודה עמיטל, הרב יובל שרלו, הרב דוד ביגמן, הרב שלמה ריסקין.
ישיבת חברותא

הישיבה התיכונית חברותא היא ישיבה תיכונית פנימייתית בכפר הנוער כפר בתיה, ברעננה.
הישיבה הוקמה בשנת הלימודים תשנ"ז (1996–1997) על ידי רשת אמי"ת, כפרויקט הסיום של הרב ד"ר שמעון אדלר בבית הספר למנהיגות חינוכית שבו למד אדלר במחזור הראשון. הישיבה נועדה לתלמידים שנפלטו או לא הצליחו הישיבות התיכוניות הרגילות. אדלר ניסה ליישם בישיבה את תאוריית האינטליגנציות המרובות של הווארד גארדנר, במטרה שתלמידים שאינם מצטיינים באינטליגנציה האנליטית-מתמטית המקובלת ברוב בתי הספר יוכלו להצטיין באחת מן האינטליגנציות האחרות שבהם ניחנו. לישיבה מתקבלים תלמידים שממוצע ציוניהם הוא למטה מ-70 בתחום העיוני, בתנאי שבאחד התחומים - סיירות, מוזיקה או בעלי חיים - כישוריו בולטים. על התלמיד להיות מעוניין באורח חיים דתי-תורני לאומי. הישיבה אינה מטפלת בתלמידים השייכים לחינוך המיוחד. 
הישיבה הוגדרה בחלק מהשנים כבית ספר ניסויי. בזמן הקמתה היו בה שלוש מגמות לימוד: ספורט, מוזיקה וסיירות. מבנה המגמות השתנה מעט, כמפורט בהמשך. כיום מונה הישיבה כ-150 תלמידים בכיתות ט'-י"ב.

הלימודים בישיבה

אצל תלמידי מגמת סיירות מפותחת האינטליגנציה המרחבית: הם לומדים ניווט וכישורי שטח ויוצאים למסע בן יומיים מדי שבוע; פעמיים בשנה מתקיימת סדנה בנושא הנלמד, ובסוף כיתה י"ב מקיימים התלמידים מסע רגלי מאילת עד החרמון. תלמידי מגמת המוזיקה לומדים תאוריה של המוזיקה ונגינה באופן אישי ובהרכבים. שיאה של המגמה הוא הפקת דיסק אישי בסוף כיתה י"ב, כפרויקט סיום. במגמת בעלי חיים מפתחים אינטליגנציה גופנית-תנועתית, ועוסקים בלימודים עיוניים ומעשיים, תוך התמקדות בסוסים. התלמידים ניגשים לבחינת בגרות בחקלאות בהיקף 5 יחידות לימוד ויכולים להוציא תעודה של מדריך רכיבה.
בלימודי יהדות נעשה מאמץ לשים את התלמידים במרכז. התלמידים לומדים בחברותא עם אברכי הכולל בכפר בתיה. נעשה מאמץ גם לשתף את התלמידים בקבלת ההחלטות בישיבה. ההחלטה על קבלת תלמיד חדש, למשל, נמצאת בידי תלמידי הכיתה, המצביעים בנושא לאחר שלמד בכיתה בתקופת ניסיון. 
רוב בוגרי הישיבה ממשיכים למכינות קדם צבאיות ולישיבות הסדר. 
בשנת 2008, התפטר הרב יורם שמיר מתפקידו ובהמשך מונה לתפקיד ראש ישיבת "יבנה" בחיפה. את המושכות בהנהלת הישיבה נטלו אבינועם אלמגור מנהל הישיבה והרב שמואל מינקוב, ראש הישיבה ור"מ כיתה י"ב.
יאיר מיכאלי

קריירה

בשנת 1968, מיכאלי זכה במדליית הארד באליפות העולם למפרשיות מדגם 420 בתחרות היחידים. באליפות העולם בשנת 1970 שנערכה בתל אביב, מיכאלי זכה שוב במדליית ארד בתחרות היחידים במפרשיות מדגם 420.
באפריל 1972, מיכאלי ושותפו יצחק ניר השתתפו בתחרות בינלאומית למפרשיות מדגם ההולנדי המעופף, שם הם השיגו את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת מינכן 1972 וזכו להיות השייטים הישראלים הראשונים שמשתתפים במשחקים האולימפיים.
יחד עם יצחק ניר, מיכאלי ייצג את ישראל באולימפיאדת מינכן בתחרות המפרשיות מדגם ההולנדי המעופף . השיוטים התקיימו בחופי העיר קיל, 900 קילומטרים ממינכן. מיכאלי וניר השתתפו בשישה שיוטים אך לא לקחו חלק בשיוט השביעי והאחרון עקב טבח הספורטאים במינכן. הם סיימו במקום ה-26. לאחר הטבח ממשלת ישראל החליטה לפרוש מהמשחקים ולהחזיר לארץ את הספורטאים הנותרים. מיכאלי, ניר וההלך הישראלי שאול לדני רצו להישאר עד טקס הנעילה של המשחקים, כדי להראות שהם לא עוזבים "עם הזנב בין הרגליים", אך בסופו של דבר נאלצו להסכים לדרישת הממשלה.
לקראת אולימפיאדת מונטריאול 1976, מיכאלי ושותפו החדש גילי אמיר הפסידו את המקום במשחקים האולימפיים ליהודה מעיין ויואל סלע הצעירים.
סונדובה וישנייה

תולדות היישוב

סונדובה וישנייה נזכרת לראשונה בשנת 1230, ובשנת 1368 הוענקו לה זכויות עיר. בשנים 1504 ו-1624 נהרסה העיירה בידי הטטרים. מסוף המאה ה-19 פעלו בעיירה מספר מפעלי תעשייה קטנים.
בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ובשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי העיירה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1547, ובסוף המאה ה-19 נמנו בה כ-1,300 יהודים. בשל הגירה, הצטמצם מספר יהודי העיירה, ובין מלחמות העולם נותרו בה כ-900 יהודים, פחות מרבע מתושביה. מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיירה פעילות ציונית.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נכבשה העיירה בידי הגרמנים למשך זמן של שבועיים, בו רצחו 18 מיהודיה. במהלך מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, שבו הגרמנים לעיירה. ב-15 באפריל 1942 ערכו הגרמנים אקציה בעיירה, בה שילחו כ-450 גברים יהודים למחנה ינובסקה. באוקטובר שלאחר מכן שילחו הגרמנים את רוב יהודי העיירה הנותרים למחנה ההשמדה בלז'ץ. יהודים מעטים שעוד הושארו בעיירה גורשו ממנה בדצמבר 1942 לגטו יבורוב.
מספר מוזר

במתמטיקה, מספר מוזר (באנגלית:weird number) הוא מספר טבעי שהוא שופע; כלומר, סכום מחלקיו (לא כולל המספר עצמו) עולה על המספר, אך לא דמוי משוכלל – אין קבוצה חלקית של המחלקים, שסכומה שווה למספר. המספרים המוזרים הראשונים הם: 70, 836, 4030, 5830, 7192, 7912, 9272, 10430, והוכח שישנם אינסוף מספרים מוזרים.
עדיין לא נמצא מספר אי-זוגי מוזר, והוכח שאם קיים מספר כזה, הוא חייב להיות גדול מ-232 בערך 4 מיליארד
אדם מיצקביץ'

ביוגרפיה

נולד  ליד העיר נבהרדק (כיום בבלארוס), למשפחת אצילים. ישנה סברה כי מוצאה של אמו היה במשפחה פרנקיסטית מומרת. סיים את לימודיו באוניברסיטת וילנה, שבה היה גם פעיל באגודות נוער לאומיות ששאפו לשחרור לאומי. בשנת 1822 פרסם קובץ בלדות וכעבור שנה את שני חלקיה הראשונים של הפואמה הדרמטית "האבות". בעטיה של פעילותו נגד המשטר הרוסי נידון ל-4 שנות גירוש. במוסקבה עבד כפקיד, התקרב לחוגים המשכילים ובא במגע עם מהפכנים רבים. בתקופה זו פרסם את "סונטת קרים" ואת הפואמה "קונרד וָלֶנרוד" .
בשנת 1829 השתקע ברומא. מאוחר יותר הצטרף אל אלפי המהגרים הפולנים שהשתקעו בפריז והפך למנהיגה הרוחני של הקהילה הפולנית בגולה. שנה לאחר מכן פרסם את חלקה השלישי של הפואמה "אבות".  סמוך לכך עבד בקתדרה לספרות סלאבית באוניברסיטת פריז. "ספרי העם הפולני וספרי הצליינות הפולנית" שפרסם ב-1832 בפריז שימש כמעין מורה דרך למהגרים פולנים רבים. מאוחר יותר פרסם את האפוס "פן טדאוש", מעין סיפור לירי-אפי על חיי האצולה הפולנית בתקופת נפוליאון. בשנותיו האחרונות התמסר לפעילות פוליטית, ויצא לארגן ברומא ואחר כך בקונסטנטינופול גדודים פולניים למלחמת קרים נגד האימפריה הרוסית. בעת פעילות זו נפטר מכולרה בקונסטנטינופול.
נחשב כיום למשורר לאומי הן בפולין (שבשפתה כתב ואתה הזדהה פוליטית ולאומית), הן בליטא (בה גדל ואותה החשיב כארצו - ראו "פן טדאוש") והן בבלארוס (שבתחומה דהיום נולד).
מגי ריילי

קריירה

את הקריירה המוזיקלית שלה החלה מגי ריילי בשנות ה-70, כאשר הוציאה אלבום משותף עם להקת קאדו בל. לאחר מכן, בין 1980 ל-1984, זכתה להצלחה רבה עם שיתופי הפעולה שלה שיצאו ביחד עם מייק אולדפילד. בין שיריהם הידועים היו "Family Man" ,"Moonlight Shadow" ,"Foreign Affair" ו-"To France".
בסמוך לכך, הוציאה את סינגל הסולו הראשון שלה, "As Tears Go By". בהמשך, הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Echoes. מאלבום הבכורה יצאו ארבעה סינגלים. הראשון "What About Tomorrows Children", זכה להצלחה נאה, השני "Everytime We Touch", הפך ללהיט, השלישי "Wait", הצליח לשחזר את הצלחתו של הקודם והרביעי "Tears in the Rain", זכה להצלחה מתונה.
בשנת 1993, הוציאה את אלבומה השני, Midnight Sun. שלוש שנים לאחר מכן, הוציאה את אלבומה השלישי, Elena והרביעי, All the Mixes. לקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-20, הוציאה את אלבומה החמישי, The Best of Maggie Reilly, There and Back Again.
מאוחר יותר בשנת 2000, יצא אלבומה השישי, Starcrossed. לאחר מכן, הוציאה את אלבומה השביעי Save It for a Rainy Day, והשמיני, Rowan. בשנת 2009, יצא אלבומה התשיעי, Looking Back, Moving Forward. בשנת 2013, הוציאה את אלבומה העשירי והאחרון, Heaven Sent. בשנת 2015, הקליטה ריילי מחדש את השיר "Everytime We Touch".