google/wiki40b huggingface dataset:
רון קלארק

ביוגרפיה

קלארק נולד וגדל במלבורן.
באולימפיאדת מלבורן (1956) בהיותו בן 19 זכה קלארק לכבוד להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים שנערך באצטדיון הקריקט של מלבורן.

שיאן עולם

בתחרות שנערכה במלבורן ב-18 בדצמבר 1963 קבע קלארק בריצת 10000 מטר שיא עולם חדש של 28:15.6 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה ו-4 חודשים של פיוטר בולוטניקוב מברית המועצות (28:18.2 דקות). במהלך הריצה הוא קבע שיא עולם גם בריצת 6 מייל בתוצאה של 27.17.8 דקות.

מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה קלארק במדליית ארד, בריצת 10000 מטר בתוצאה של 28:25.8 דקות, אחרי בילי מילס מארצות הברית שקבע שיא אולימפי חדש של 28:24.4 דקות ומוחמד חמודי מתוניסיה (28:24.8 דקות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום תשיעי, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:58.0 דקות ובריצת מרתון בתוצאה 2:20:26.8 שעות.
בתחרות שנערכה בהוברט אוסטרליה ב-16 בינואר 1965 קבע קלארק בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 13:34.8 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-7 שנים ו-3 חודשים של ולדימיר קוץ מברית המועצמות (13:35.0 דקות). שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באוקלנד ניו זילנד הוא שיפר את שיאו והעמיד אותו על 13:33.6 דקות. 4 חודשים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקומפטון קליפורניה ב-4 ביוני הוא שיפר פעם נוספת את שיאו העולמי והעמידו על 13:25.8 דקות. חודש ושבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה באוסלו נורווגיה ב-14 ביולי הוא שיפר בריצת 10000 מטר את שיאו העולמי והעמידו על 27:39.4 דקות ובכך היה לאתלט הראשון בהיסטוריה שירד מ-28 דקות בריצה זו. שיא זה החזיק מעמד כ-7 שנים ונשבר על ידי לאסה וירן מפינלנד (27:38.4 דקות). במהלך ריצה זו הוא קבע שיא עולם גם בריצת 6 מייל בתוצאה של 26.47.0 דקות.
בתחרות שנערכה בסטוקהולם שוודיה ב-5 ביולי 1966 קבע קלארק בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 13:16.6 דקות. שיא זה החזיק מעמד 6 שנים וחודשיים ונשבר על ידי לאסה לירן (13:16.4 דקות).
באולימפיאדת מקסיקו (1968) סיים קלארק במקום חמישי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:12.4 דקות ובמקום שישי בריצת 10000 מטר בתוצאה של 29:44.8 דקות.
אהרן יעקב פרוש

הרב אהרן יעקב פרוש (תרמ"ד, 1884 -  ח' באייר תשי"ט, מאי 1959) היה מעסקני היישוב הישן וממנהלי ישיבת עץ חיים בירושלים.

תולדותיו

נולד בירושלים בשנת תרמ"ד, בנו של שלמה זלמן פרוש, מעסקניו הבולטים של היישוב הישן בירושלים. למד בתלמוד תורה עץ חיים. בשנת תרנ"ח (1898), בהיותו בן 14, התייתם מאביו. אחיו, נפתלי צבי, נטל על עצמו את עול אחזקת הבית.
היה מתלמידי זלמן בהר"ן וכן שמע דברי תורה אצל הרב זלמן סנדר כהנא שפירא. בשנת תרס"א (1901), בהיותו בן 17, נישא לחיה גענשע, בת מאיר צבי הרשלר, סוחר אתרוגים. לאחר נישואיו הלך בעקבות חותנו ועסק במסחר באתרוגים, ונחשב למומחה הגדול בירושלים לאתרוגים. אולם את עיקר זמנו הקדיש ללימוד תורה. עמד בקשר קרוב עם אחיו הרב עקיבה והתכתב עמו בדברי תורה. כמו כן למד אצלו קבלה.
בתחילת שנות ה-20 קיבל היתר הוראה מהרב מיכל דיין. באותה תקופה נמנה עם מייסדי העדה החרדית בירושלים, תחת השם "ועד העיר האשכנזי". לימים שימש חבר הנהלת אגודת ישראל בירושלים.
במשך שנים רבות היה ממנהלי ישיבת עץ חיים, לצדם של הרבנים שלמה זלמן זלזניק ויחיאל מיכל טוקצינסקי. את עיקר זמנו הקדיש ללימוד תורה ומסר שיעורי תורה לתלמידי ישיבת עץ חיים וכן בשכונת מגוריו בתי נייטין. בשנים אלו היה מתלמידי הרב איסר זלמן מלצר.
ערך ועיבד את חידושיו של אחיו עקיבה, עם הוספות והערות רבות, והוציאם בשנת תשט"ו (1955) בספר "משנת ר' עקיבה". לאחר פטירתו הוציאו בניו את חידושי תורתו בשני ספרים: "מתנות אהרן" ו"איפה שלמה". בספר "איפה שלמה" הובאה חליפת מכתבים עם הרידב"ז, שמכנהו "הרב הגדול בתורה ויראה", וכן עם החפץ חיים.
שיכל בחייו חלק מילדיו. בניו הם שלמה זלמן ועקיבה פרוש. חתניו הם הרב חיים ישעיהו אקר והרב זונדל קרויזר.
בית פריימן

ההיסטוריה של הבית

בית פריימן הוקם ב-1883 במרכזה של ראשון לציון. הבית הוקם על ידי אהרון מרדכי פריימן, שהיה מעשרת המתיישבים הראשונים של המושבה. פריימן, שנולד בוורשה, הגיע ב-1882 ארצה עם אשתו מרים וששת ילדיו והתיישב בראשון לציון. מתוך כבוד לפריימן כונה הבית "בית המייסד". חנוכת הבית באביב 1883 נחגגה בטקס גדול שנתן ליחיאל מיכל פינס את ההשראה לכתוב את השיר חושו אחים חושו. הבית שימש את ילדיו של פריימן גם לאחר שנישאו וכשגדלו בנה פריימן, בחצר הבית, בית כנסת לתפילה ובית מדרש לילדים. פריימן ששימש כשופט צדק בסכסוכים בין המתיישבים לערביי הסביבה השתמש בביתו כבית משפט לבוררות. בחצר הבית נטע פריימן גפנים. צאצאיו של פריימן עדיין גרים בבית.

מבנה הבית והחצר

הבית בן שתי קומות נבנה מאבני כורכר בסגנון בית איכרים במזרח אירופה. גרם מדרגות חיצוני הוביל לשתי הקומות. הגג כוסה ברעפים כשקורות ברזל חיזקו את תשתית הגג. בחזית הבית עוגני ברזל בצורת האותיות F.M – ראשי תיבות של שמו של פריימן.
סאנגם

העלילה

בסרט מסופר על סונדאר (ראג' קאפור), בחור פשוט ויתום אשר גדל בחיק משפחתו של חברו הטוב גופאל (ראג'נדרה קומאר). גופאל הוא האדם החשוב ביותר בחייו של סונדאר.
גם סונדאר וגם גופאל מאוהבים נואשות ברדהא, ידידת ילדות שלהם. רדהא עצמה מאוהבת בגופאל ולא בסונדאר. כשגופאל מגלה לראשונה שסונדאר מאוהב ברדהא, הוא מחליט לשכוח ממנה. היות שהוריה של רדהא סבורים שסונדאר אינו ראוי לבתם, מחליט סונדאר להפוך לקצין בצבא, שם לכאורה הוא מת מות גיבורים לאחר שמטוסו מופל מעל קשמיר בקרב נגד אויבי המדינה.
אחרי "מותו" של סונדאר מתחילים גופאל ורדהא לממש את אהבתם אחד כלפי השנייה. אולם באופן מפתיע חוזר סונדאר בריא ושלם אל ידידיו. גופאל מוותר שוב על אהבתו ומבקש מרדהא לשכוח אותו. הוריה של רדהא, שעתה מתרשמים לטובה מסונדאר, מסכימים שתינשא לו. רדהא גם היא מחליטה לשכוח מגופאל ולהתחיל חיים חדשים עם סונדאר.
זמן מה לאחר נישואיהם של רדהא וסונדאר, מגלה סונדאר מכתב אהבה שקיבלה רדהא בזמנו מגופאל, מבלי לדעת שמכתב זה נכתב על ידי חברו הטוב. לבסוף מתגלה מי כתב את המכתב וגופאל שם קץ לחייו. סונדאר מבין כי מה שהיה חסר בחייו הוא סאנגם, מפני שעל אף ויתורו של גופאל על אהבתו לטובת חברו, גופאל לא הבין שסונדאר גם אהב אותו מאוד והוא זה שהיה צריך לוותר על אהבתו לטובת אהבתם ההדדית של גופאל ורדהא.
חזקיה בן דוד

חזקיה בן דוד היה ראש הגולה של יהדות בבל בסוף תקופת הגאונים וראש ישיבת פומבדיתא האחרון. הרב גרשום הרפנס כותב, כי היה גם האחרון בתפקיד ראשות הגולה, וכי כשנרצח על ידי אל קאא'ם הראשון נסגרה גם ישיבת סורא סופית במקביל לישיבת פומבדיתא.

קורות חייו

מר חזקיה היה בנו של דוד נינו של רבי דוד בן זכאי, מצאצאי זרובבל בן שאלתיאל מצאצאי יהויכין. הוא מוזכר בתואר ראש גולה בבבל החל משנת ד'תשפ"א (1021). שלושת בניו היו: שאלתיאל בן חזקיה, יוסף אורובד (סבו של יהודה בן ברזילי הברצלוני) ודוד בן חזקיה. 
בשנת ד'תשצ"ח (1038) נפטר בבבל רב האי גאון שהיה ראש ישיבת פומבדיתא, ורב חזקיה מונה למלא את מקומו בראשות הישיבה. החוקרים נחלקו האם נשא גם בתואר "גאון", אך מוסכם הוא שהתעסק בהלכה ושלח אגרות הלכתיות לקהילות שונות.
לאחר 20 שנה בהם כיהן כראש גולה וראש ישיבה, בד'תתי"ח (1058), הלשינו עליו שונאיו הלשנת שקר לח'ליפה המוסלמי אל-קאא'ם הראשון באמר אללה, הח'ליפה אסר את מר חזקיה, ושם עינוהו והוא הוצא להורג. 
מכיוון שנרצח, נסגרה ישיבת פומבדיתא ההיסטורית באופן סופי, ובכך תמה תקופת הגאונים בפומבדיתא. שלושת בניו נמלטו לגרנדה אל ביתו של רבי יהוסף הנגיד, אשר אביו, רבי שמואל הנגיד, היה ידיד נפשו של אביהם ואף כתב לו שיר מיוחד בד'תתט"ו שנדפס בקובץ "בן תהילים".
לאחר שנרצח הופסקה משרת ראש הגולה לכמה עשרות שנים, ראש הגולה הבא, היה בן בנו דוד - חזקיה בן דוד השני. עם זאת, נמצאו מסמכי קניה של בתו של שאלתיאל, בנו השלישי של חזקיה, בה נזכר שאלתיאל בתואר "מר" - תארו של ראש הגולה, לכן כנראה שזמן קצר לפני ששב חזקיה השני לבבל כיהן שאלתיאל כראש גולה. אך לדעת הרב גרשום הרפנס לא כיהנו עוד ראשי גולה אחריו.
ונקאטה רמאן

חייו

ונקאטה רמאן נולד בטירוואנאייקבל, במחוז מאדראס שבהודו הבריטית, לר. צ'נדרסקהארה אייר ולפרבטי אמל, הבן השני מתוך חמישה ילדים. בגיל מוקדם עבר רמאן לעיר ויזאג שבאנדרה פרדש ולמד בתיכון סנט אלויסיוס האנגלו-הודי. אביו היה מרצה למתמטיקה ופיזיקה בפרזידנסי קולג' במדרס, בו רמאן החל ללמוד בשנת 1902, בגיל 13. בשנת 1904, בגיל 15, הוא עמד בדרישות לתואר בוגר במקום הראשון וזכה במדליית זהב לפיזיקה. בשנת 1907 סיים תואר שני בהצטיינות יתרה.

קריירה

ב-1917 התפטר רמאן מהשירות הממשלתי וקיבל משרת פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת קולקטה. במקביל הוא המשיך במחקריו באגודה ההודית לעידוד המדע הכפופה למשרד המדע והטכנולוגיה ההודי והפך למזכיר כבוד של האגודה. שנים אחר כך התייחס רמאן לתקופה זו של חייו כשנות הזוהר של עבודתו המדעית. הוא קיבץ סביבו תלמידים רבים באוניברסיטה ובאגודה לעידוד המדע.
ב-28 בפברואר 1928 רמאן ניהל ניסויים באגודה לעידוד המדע יחד עם שותפיו, בהם תלמידו קאריאמניקאם סריניוואסה קרישנאן, על תופעת פיזור אור, כאשר גילה את התופעה הנקראת על שמו, פיזור רמאן. מרגע התגלית היה ברור כי מדובר בתגלית בעלת חשיבות רבה. תגלית שסיפקה הוכחה נוספת לאופי הקוונטי של האור. אף שגילו את התגלית במשותף, קרישנן לא חלק עם רמאן בפרס נובל, אך הוזכר באופן בולט בהרצאת רמאן לרגל קבלת הפרס.
טכניקת ספקטרוסקופיה בשיטת רמאן מתבססת במידה רבה על התופעה. בשנת 1929 כיהן רמאן כנשיא המושב ה-16 של קונגרס המדע ההודי. הוא זכה לתואר אבירות בריטי ולתארי כבוד רבים מאוניברסיטאות שונות. בשנת 1929 היה רמאן בטוח כי יזכה בפרס נובל על תגליתו אך התאכזב כאשר הפרס הוענק ללואי דה ברויי הצרפתי. בשנת 1930 היה כה בטוח בזכייתו עד שהזמין כרטיסי נסיעה לשוודיה כבר בחודש יולי, אף שהזוכה בפרס מוכרז רק בחודש נובמבר. הפרס הוענק לו "על עבודתו בתחום פיזור האור ועל גילוי פיזור רמאן". הוא היה בן יבשת אסיה הראשון והאדם הראשון שאינו לבן שזכה בפרס נובל בכל תחום מדעי, קדם לו רק המשורר בן ארצו רבינדרנת טאגור בשנת 1913.
ברונו פרננדש

מועדונים

פרננדש הצטרף לקבוצת הנוער של נובארה ב-27 באוגוסט 2012. אחרי כמה שבועות ספורים הוא עלה לקבוצה הבוגרת ששיחקה בסרייה ב'. פרננדש שיחק ביותר מחצי ממשחקי הליגה ועזר לקבוצה לסיים במקום החמישי שמוביל לפלייאוף עלייה לסרייה א'.
בקיץ 2013 הצטרף לאודינזה מהסרייה א׳ בהסכם שבו החוזה של פרננדש שייך גם לנובארה וגם לאודינזה, אבל פרננדש רשאי לשחק רק באודינזה. פרננדש ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-3 בנובמבר בהפסד בית 3:0 לאינטר מילאנו. פרננדש הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה ב-7 בדצמבר 2013 בתיקו 3:3 נגד נאפולי. פרננדש כבש גם במשחק השני ביניהן בתיקו 1:1.
ב-16 באוגוסט 2016 פרננדש עבר לסמפדוריה בהשאלה עם חובת רכישה לצמיתות. את הופעת הבכורה הוא ערך 12 ימים לאחר שנקנה כאשר שיחק 6 דקות בניצחון בית 2:1 על אטאלנטה. פרננדש כבש את השער הבכורה בסמפדוריה ב-26 בספטמבר בהפסד 2:1 לקליארי.
אחרי 4 שנים בסרייה א׳ בהן כבש 15 שערים ב-119 הופעות פרננדש עזב את איטליה. פרננדש חתם בספורטינג ליסבון תמורת 8 וחצי מיליון אירו לחמש שנים בספורטינג ליסבון כשסעיף השחרור שלו עומד על 100 מיליון אירו. פרננדש ערך את הופעת הבכורה שלו במחזור הראשון של הליגה הפורטוגלית בניצחון 2:0 נגד דפורטיבו אבס כאשר שיחק 61 דקות. בהופעתו השלישית במועדון כבש צמד נגד ויטוריה דה גימארייש. בליגה האירופית פרננדש הגיע עם ספורטינג עד רבע הגמר שם הפסידו לזוכה אתלטיקו מדריד. את עונת 2017/2018 סיים פרננדש עם 16 שערים ו20 בישולים בכל המסגרות. את עונת 2018/2019 סיים פרננדש עם 32 שערים ו18 בישולים בכל המסגרות.

נבחרת

פרננדש שיחק ברוב הנבחרות הצעירות של פורטוגל. את שער הבכורה שלו בנבחרת הבקיע במשחק האימון האחרון לפני מונדיאל 2018 בניצחון 3:0 על אלג’יריה.
הוא נבחר לסגל מונדיאל 2018 של פורטוגל. הוא פתח במשחק הפתיחה של הנבחרת בטורניר כאשר שיחק 66 בתיקו 3:3 בין פורטוגל לספרד. בליגת האומות 2018/2019 שיחק 3 משחקים. פורטוגל זכו בליגת האומות ופרננדש השיג את התואר הקבוצתי הראשון שלו.
Ready or Not (פוג'יז)

הפקה

לאורך השיר מנוגנת באופן חוזר ונשנה דגימה משירה של הזמרת האירית אניה "Boadicea". כמו כן, הפזמון של השיר נכתב בהשראת מילות השיר "Ready or Not Here I Come (Can't Hide from Love)" מאת הלהקה האמריקנית The Delfonics.
על אף שהשיר לא זכה להצלחה רבה בארצות הברית, הוא זכה להצלחה רבה במיוחד באירופה, ובעיקר בבריטניה, שם הגיע בשיא למקום הראשון במצעדי הסינגלים הבריטי, כאשר הוא נשאר במיקום זה במשך שבועיים.
הזמרת האירית אניה ציינה בתחילה כי בכוונתה לתבוע את הפוג'יז על הפרת זכויות יוצרים שכן היא לא נתנה את הסכמתה לכך שהלהקה תשתמש בדגימה מתוך שירה "Boadicea". המחלוקת יושבה לבסוף מחוץ לבית המשפט.
באוגוסט 2008 ציין נשיא ארצות הברית ה-44 ברק אובמה כי השיר "Ready or Not" הנו השיר האהוב עליו בכל הזמנים בראיון שהעניק למגזין בלנדר.
פרובן

היסטוריה

במקום נמצאו עדויות להתיישבות אנושית עוד מהתקופה הפלאוליתית. היישוב התקיים גם בזמן הרומאים, ונקרא אז "Agendicum".
לשיא תפארתו הגיע המקום בימי הביניים ובעיקר במחצית השנייה של המאה ה-13, עת שימש כעיר שוק וכבירת רוזנות חבל שמפאן. בעיר התקיימו ירידי שמפאן - ירידי ענק שנודעו בכל רחבי צרפת ואירופה, והתאפשרו בשל תמיכתם הביטחונית והארגונית של רוזני החבל. העיר המשיכה לתפוס מקום חשוב במסחר האזורי עד סוף ימי הביניים.
במלחמת העולם הראשונה נערך במקום קרב, בו עצר הצבא הצרפתי את התקדמות הגרמנים כחלק ממאמצי הבלימה, שהובילו למלחמת החפירות.
אבידע ליבני

ביוגרפיה

ליבני, יליד לונדון, הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב במגמות תסריטאות והפקה. בשנת 2000 הוקרן סרטו הראשון, שומרים על התקווה בערוץ הספורט. בשנת 2001 התסריט שכתב יחד עם שחר רוזן לדרמה "אמא ו'" זכתה בפרס הדרמה הטובה בפסטיבל הקולנוע ירושלים. בהמשך הסרט נרכש להקרנה ברשת ARTE.
בשנת 2003 ביים עבור טלעד את הסרט מוישה אדולף.  באותה השנה ביים שלושה פרקים בסדרה התיעודית "במדינת היהודים - תולדות ההומור והבידור הישראלי" עבור הערוץ הראשון.
בשנת 2005 לאחר שנים של עבודה עבור המסך הקטן, חזר לעסוק בקולנוע, וביים את הסרט המוקומנטרי "הימנית האחרונה של מקס בר". הסרט השתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, והוקרן במסגרת פסטיבלים שונים בעולם.
בשנת 2007 התחיל לביים את הסרט התיעודי "חייב לזוז", המתעד את חבלי הלידה של אלבומו הראשון של אהוד בנאי, "אהוד בנאי והפליטים", 20 שנים לאחר יציאתו לראשונה. הסרט יצא לאקרנים בסוף שנת 2008, וזכה לביקורות חיוביות. עוד באותה שנה, ליבני ביים את הסדרה התיעודית "בלדרים", ששודרה בערוץ 10, ועסקה בצעירים ישראלים שהעבירו סמים ממדינה למדינה עד שנתפסו.
בשנת 2010 עלתה בערוץ 8 הסדרה התיעודית המצליחה בבימויו "איפה האוכל? עם אייל שני". ליבני ביים גם את העונה השנייה של הסדרה, אשר שודרה ב-2012.
בשנת 2011 יצא לאקרנים סרטו התיעודי "לאן נעלם משה גז" המלווה את ליבני במסע החיפוש שלו אחרי משה גז, במאי הסרט "המלאך היה שטן" שהוכתר כסרט הישראלי הגרוע בכל הזמנים. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה במסגרת התחרות התיעודית של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה.
בשנת 2012 שודרה בערוץ 8 הסדרה התיעודית המוזיקלית "האלבומים", אשר ליבני ביים את כל פרקיה.
באפריל 2014 שודר ב-Yes הסרט התיעודי בבימויו "שק של סנטימנטים", המתעד את איחוד להקת כוורת בקיץ 2013.
בארצי הזרה לי

הרקע לכתיבת היומן

פאלאדה נכלא מספר פעמים: בשנת 1923 נידון לחצי שנה מאסר בעוון מעילה, וב-1926 נידון לשנתיים וחצי שנות מאסר בגלל סיבה דומה. ב-1933 נכלא במאסר מנהלי בהאשמה של ניסיון לרצוח את היטלר - פרשה שמתוארת בפרטות ביומן זה. יחסיו עם אשתו התערערו וב-5 ביולי 1944 אושרו הגירושין. הוא המשיך להתגורר בחדרו של הגן באסם. ב-28 באוגוסט 1944, תוך כדי מריבה עם אשתו, ירה (פלט?) פאלאדה השיכור כדור לעברה.
הוא הועבר למעצר באשמה של ניסיון לרצח.
ב-4 בספטמבר 1944 הוכנס פאלאדה לאשפוז כפוי לתקופה בלתי מוגבלת במוסד הממלכתי לפושעים חולי נפש נוישטרליץ-שטרליץ ביחד עם פושעים שלא אחראים למעשיהם. נראה היה שפאלאדה, אלכוהוליסט שבר כלי מבחינה פיזית ונפשית, הגיע לסוף דרכו.
דווקא שם התחיל פאלאדה בניסיון לשקם את עצמו בעזרת כתיבה. הוא ביקש וקבל 92 דפי קווארטו כדי לכתוב את ספרו "השתיין" (Der Trinker). הוא כתב בכתב זעיר-מיקרוגרפי ובין השורות התחיל לכתוב בכתב זעיר, יומן, לעיתים בצורה הפוכה ובקיצורים וקודים הידועים רק לו כדי להקשות על הקריאה ולחסוך בנייר.
הוא החל בכתיבת היומן ב-23 בספטמבר 1944 וסיים ב-7 באוקטובר 1944, מוקף בסוהרים, רוצחים, גנבים ועברייני מין. למחרת, ב-8 באוקטובר 1944 הוא קיבל חופשה של יום אחד מבית הסוהר והצליח להבריח את כתב היד כשהוא מוסתר תחת בגדיו. הוא שוחרר מהמוסד ב-13 בדצמבר 1944.
היומן פורסם לראשונה בגרמניה ב-2009 והופיע בתרגום לעברית ב-2012 עם הקדמה מאת פרופ' משה צימרמן.
אריקה מאן

חייה

כבתו של הסופר זוכה פרס נובל תומאס מאן ואשתו קטיה פרינגסהיים באה אריקה מאן כבר בילדותה המוקדמת במגע עם דמויות בולטות בעולם התרבות הגרמנית של תחילת המאה ה-20.
עוד כתלמידת גימנסיה במינכן הופיעה מעל בימת התיאטרון הגרמני בברלין, לאחר שמקס ריינהרט התערב לטובתה. לאחר שהשלימה את חוק לימודיה התחילה ללמוד משחק בברלין, אך פרשה בשל עומס ההופעות הרב. ב-24 ביולי 1926 התחתנה עם עמיתה השחקן גוסטף גרינדגנס, שביחד איתו ועם אחיה קלאוס ואשתו פמלה ודקינד זכתה להצלחה בימתית גדולה עם המחזה "אנייה ואסתר". בשנת 1929 התגרשו בני הזוג.
ביחד עם אחיה קלאוס יצאה בשנת 1927 למסע חובק עולם בן כמה חודשים, ששני האחים עיבדו בספר המסע "Rundherum". התחזקות הנאציזם בגרמניה בשנת 1932 הגבירה את מעורבותה הפוליטית, שאותה ביטאה במספר רב של כתבות בעיתונים. התעמתותה עם הנאצים הביאה גם לסוף הקריירה שלה בתיאטרון.
בשנת 1933 ייסדה עם אחיה קלאוס את הקברט הפוליטי "מטחנת הפלפל" (Die Pfeffermühle). מספר חודשים אחרי כן עזבה משפחת מאן את גרמניה. תחילה היגרו לעיר סנרי-סיר-מר  שבצרפת ולאחר מכן לקיסנאכט  שבשווייץ. שם המשיכו הופעותיה של "מטחנת הפלפל". ההופעות סווגו בידי הרשויות הגרמנית כ"עוינות לגרמניה", ובשל כך נשללה אזרחותה הגרמנית ביוני 1935. ב-15 ביוני התחתנה עם איש הספרות ההומוסקסואל ויסטן יו אודן, שאותו לא פגשה לפני כן מעולם, ומשום כך הוענקה לה אזרחות בריטית. היא ניהלה מערכות יחסים עם העיתונאית בטי קוקס, עם השחקנית תרזה גיזה ועם הסופרת והצלמת אנמארי שוורצנבאך, שאותה הכירה במהלך עבודתן כעיתונאיות אשר סיקרו את מלחמת העולם השנייה.
בקיץ 1937 היגרה לבסוף משפחת מאן לארצות הברית. שם המשיכה מאן את פעילותה נגד הרייך השלישי, פרסמה כתבות בעיתונות והרצתה ברחבי המדינה. בתוך כך נודעה לה השפעה גדולה על אביה, במיוחד בכל הקשור בעמדתו הביקורתית כלפי גרמניה.
בשנת 1938 טיילו אריקה ואחיה קלאוס ברחבי ספרד, כדי להתרשם ממלחמת האזרחים הספרדית. בין 1940 ל-1946 דיווחה מאן על מלחמת העולם השנייה, בין השאר בשביל ה-BBC ובשביל הצבא האמריקאי. לאחר תום המלחמה התחזק הקשר בינה לבין אביה, והיא שימשה כיד ימינו בעבודתו.
בשל החשד שדבק במשפחת מאן בתקופת המקארתיזם, עזבה אריקה ביחד עם הוריה את ארצות הברית בשנת 1952 ושבה לשווייץ. את שנותיה האחרונות הקדישה לטיפול בעזבונם של אחיה קלאוס, שמת ב-1949, ושל אביה, שמת ב-1955.
בין כתביה גם ספרי ילדים ונוער רבים.
מאן מתה ב-27 באוגוסט 1969 בציריך מגידול במוח.
רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס

רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס (באנגלית: The New York Times Best Seller list) נחשבת כיום לרשימת הספרים רבי המכר הבולטת ביותר בארצות הברית. הרשימה מפורסמת מדי יום ראשון במדור "ביקורת ספרים" של השבועון ניו יורק טיימס. הרשימה פורסמה לראשונה ב-12 באוקטובר 1931. במהלך העשורים האחרונים של המאה ה-21 רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס התפתחה לרשימות מרובות בקטגוריות שונות.
בניגוד לרשימות שבודקות מה הם הפריטים הנמכרים ביותר בקטגוריות שונות, רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס איננה מבוססת על נתוני מכירות בפועל, אלא על סקרים שונים.
בשנת 2001 נוצרה קטגוריה נפרדת מרשימת רבי המכר למעקב אחר מכירת ספרי ילדים. מבקרים של ה"ניו יורק טיימס" טענו שרשימת רבי המכר בקטגוריית ספרי הילדים נוצרה במיוחד על מנת שסדרת ספרי הארי פוטר, שהייתה בצמרת הרשימה במשך מעל לשנתיים, תועבר לקטגוריה נפרדת כדי שספרים אחרים אשר מעט פחות פופולריים יופיעו ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
תקרת שכר (ספורט)

בספורט מקצועני, תקרת שכר היא חוק או הסכם קיבוצי המגביל את סכום הכסף שקבוצה יכולה לשלם לשחקניה כמשכורת. הגבול נקבע על ידי הגבלה יחידנית (הגבלת משכורת לשחקן בודד) או הגבלה קבוצתית (הגבלת הסכום הכולל של המשכורות שהקבוצה משלמת לשחקניה), או על ידי שתי ההגבלות יחד. מספר ליגות ספורט מקצועניות אימצו את שיטת תקרת השכר, כדי להפחית את העלויות הכוללות של שכר השחקנים ובכדי ליצור שוויון וסטנדרט אחיד בין כל קבוצות הליגה.
סיבה נוספת לקיום תקרת שכר היא מניעת תחרות פרועה בין קבוצות על שחקנים, שתוצאתה תשלום סכומי העברות ושכר מוגזמים שעלולים לפגוע ביציבות הפיננסית של הקבוצות ושל הליגה. במספר ליגות קיים מתאם ישיר בין תקרת השכר להכנסות הליגה, ובכך מושגת מטרה כפולה - לשחקנים יש עניין בהגברת הכנסותיה של הליגה כדי שתקרת השכר תעלה בהתאם.

סוגי הגבלות שכר

ישנם שני סוגים עיקריים של תקרות שכר: תקרת שכר קשה ותקרת שכר רכה. ההבדל ביניהן הוא מה שקורה כשקבוצה עוברת את תקרת השכר (בין במשכורת של שחקן יחיד ובין במשכורות כלל השחקנים) - בליגות בעלות תקרת שכר קשה כל חריגה מההגבלות אסורה, ועלולה לגרור אחריה עונשים משמעותיים כמו ביטול חוזים בין שחקנים לקבוצות ונישול תארים שהקבוצה זכתה בהם בעת הפרתה את חוקי השכר. לעומת זאת, בליגות בעלות תקרת שכר רכה, כמו תקרת השכר של ה-NBA, ישנה אפשרות לחרוג מתקרת השכר תחת נסיבות ותנאים מסוימים, או תחת הידיעה שההפרה תגרור קבלת עונש ידוע מראש, כגון מס מיוחד שמשלמת הקבוצה לליגה על חריגה (מס יוקרה או מס מותרות) או קנס ספציפי.
סוג נוסף של הגבלת שכר הוא קביעה של רצפת שכר, שהיא הכמות המינימלית שקבוצה חייבת לשלם לשחקניה בסיכום כל משכורותיהם. רצפת שכר אינה מתייחסת לשכר מינימלי של שחקן בודד, שכן קביעת סכום זה היא באחריות הליגה ותקפה לגבי השחקנים ולא לגבי הקבוצות. רצפת שכר היא בדרך כלל רכה, אך בליגות מסוימות (כגון ליגת ה-NFL) מונהגת רצפת שכר קשה. שילוב של רצפת שכר ותקרת שכר באותו סכום יוצרת מצב של חוזה אחיד, שיטת תשלום המונהגת בליגות הספורט המשניות באמריקה הצפונית, שבהן כל שחקן מקבל את אותו סכום כסף.

אטימולוגיה

ההתייחסות להגבלת השכר באופן טבעי כ"תקרה" ולא כ"רצפה" נובעת מהעובדה שרוב הליגות המשתמשות בהגבלה עושות זאת כדי ליצור שוויון. גורמים המונעים שוויון נובעים מכך שרוב ליגות הספורט (וספורט בכלל) מתנהלות באופן קפיטליסטי המעודד תחרות, ובדרך כלל קבוצות מסוימות מרוויחות יותר מהשאר (עקב זכייה בתארים או שוק גדול יותר). כדי להשאיר את התחרות בשוויון, כך שלכל קבוצה יהיה סיכוי לתואר, יש לשים "תקרה" דווקא, כדי שהשכר לא יעלה יתר על המידה.
אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל

אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל היא אגודה מקצועית של מהנדסים ואדריכלים בישראל שהוקמה בשנת 1921 על ידי מהנדס הבניין ריכרד פסובסקי ושותפו האדריכל יוסף ברלין. בשנת 1985 היא התאחדה עם הסתדרות המהנדסים ועם ארגון האקדמאים העצמאיים במקצועות ההנדסה, האדריכלות והטכנולוגיה בישראל, להקמת לשכת המהנדסים. 
בשנת 1926 יסדה האגודה כתב עת בשם בנין וחרושת, שהיה ביטאון האגודה. עורכו הראשון היה יוסף ברורמן, שמונה בשנת 1946 לנשיא האגודה. 
האגודה קיימה הוצאת ספרים בשם "מידות", ספרייה של כ-13,000 ספרים בתחומי המדע, הטכניקה, והאדריכלות (בבית המהנדס ברחוב דיזנגוף מספר 200 בתל אביב) וקרן לביטוח הדדי. לחברים העצמאים באגודה הוקמה קופת תגמולים בשם "נדבכים". בשנת 1954 היא הכינה לוח תעריפים עבור חבריה. בשנת 1959 החלה האגודה להוציא ירחון בשם "הנדסה ואדריכלות". 
בארכיון אדריכלות ישראל שמורים כל גיליונות עיתוני האגודה וספרי הוצאת ״מידות״ לצד מאות רבות של פריטים ומסמכים היסטוריים העוסקים בתולדות האגודה וגלגוליה לאורך המאה ה-20.

פרס ארנן

בשנת 1960 החלה האגודה להעניק את "פרס ארנן" לעבודת מחקר מצטיינת בתחומי ההנדסה והטכניקה שניתן על שם משה ארנן שהיה יו"ר האגודה. בשנה זו זכו בפרס פרופסור דוד יצחקי וד"ר סקי רוזנהאופט. בשנת 1966 זכה בפרס ד"ר עודד לוין מהטכניון.
הדר מרקס

קורות חייה

מרקס נולדה וגדלה ביישוב פארן שבערבה ועברה ליישוב הקהילתי להבים כדי ללמוד במגמת התקשורת בבית הספר אשל הנשיא.
מרקס עברה קורס קריינות והוכשרה להנחות תוכנית צעירים ברדיו אשל הנשיא. בשירותה הצבאי התקבלה לגלי צה"ל, ושירתה כקריינית. הנחתה את הגרסה המלאה של "אחד אחד", מצעד הפזמונים השבועי של גלגלצ, וכן תוכנית משלה בשם "סינגלס", במשך 4 שנים. לאחר פרישתו של עמרי רונן מגלגלצ עברה מרקס לשדר את תוכנית "הבחירות", המשודרת בשעות הצהריים ואת המצעד "אחד אחד".
בשנת 2008 זכתה מרקס בפרס "תגלית לדור הבא" של הרדיו הישראלי.
במאי 2011 פורסם כי מרקס תעזוב את גלי צה"ל לאחר שמונה שנים ותעבור לרדיו תל אביב שם תגיש תוכנית מוזיקה ובידור יומית ותקבל תפקידים נוספים בתחומי הניו-מדיה, התוכן והמוזיקה.
ב-19 במאי הגישה את תוכניתה האחרונה בגלגלצ עד שובה לתחנה בשנת 2016.
בתאריך 17 בינואר 2016 מרקס שבה לגלגלצ לתוכנית "מדינה בדרך", המשודרת כל בוקר בין 07:00-10:00 והיא מחליפה באופן קבוע את ערן אליקים שעבר לתחנת האם, גלצ.
מרקס נשואה ואם לשלושה ילדים, ומתגוררת בגבעת שפירא.