google/wiki40b huggingface dataset:
פברואה

פברואה (בלטינית: Februa) או פברואטיו (Februatio) היה פסטיבל או חג ברומא העתיקה, המוקדש לטהרה. החג חל ביום ה-15 (אידו) של חודש פברואר. לימים אוחד חג זה עם פסטיבל הלופרקאליה. החג, שנחוג למעשה בסוף החורף, שימש לטיהור הבית והמקדשים לקראת השנה החדשה והאביב. על פי אובידיוס מקור שם החג במילה הלטינית פברוארה, שמקורה במילה אטרוסקית שמשמעה "טיהור". באותה עת הלוח היוליאני החשיב את מרץ כחודש הראשון בשנה.
חג זה נתן את שמו לחודש פברואר בו חל החג (משמעות המילה "פברואריוס" - "שבו חל פברואה"). לימים הואנש נושא הטהרה והאלוהות הרומית פברואוס זוהתה על החג ועם הטהרה.
יוסף בולוף

קורות חיים

נולד בווילנה בשנת 1899 והיה מבכירי השחקנים של 'הלהקה הווילנאית' עוד בתחילת דרכה. הוא גם נשא לאישה את בתו של מייסד הלהקה, לייב קדישזון. השתתף בסרטו של זיגמונד טורקוב "תקיעת כף" על פי מחזהו של פרץ הירשביין, סרט שבו נטלו חלק גדולי הבמה היידיש של אותם הימים, כגון: אידה קמינסקה, רחל לאה קמינסקה וזיגמונד טורקוב.
בשנת 1927 היגר לארצות הברית יחד עם אשתו ליובה קדישזון, ושם השתתף בלמעלה ממאתיים וחמישים הצגות ביידיש ואף באחד הסרטים הראשונים שהופקו בשפה זו בארצות הברית, "אהבת הסנדלר". בשנת 1936 החל להופיע בברודוויי והחל משנת 1940 הופיע בסרטים הוליוודים רבים (אחד הנודעים שבהם הוא "מישהו שם למעלה אוהב אותי", בכיכובו של פול ניומן).
סייר רבות במדינות דרום אמריקה ובעיקר בארגנטינה. במספר הופעות שערך בישראל הופיע יחד עם השחקן היידי יעקב אלפרין.
יוסף בולוף נפטר בפברואר 1985 בניו יורק. בתו היא השחקנית ברברה בולוף. האוטוביוגרפיה שלו, 'מכיכר השוק הישן', יצאה בתרגום עברי בהוצאת זמורה ביתן. בשנת 1995 ראתה אור גם בגרסה היידית ('פון אלטן מארקפלאץ'), בהוצאת י"ל פרץ.
קולומביה רקורדס

היסטוריה

Columbia הייתה חברה קטנה שמכרה פטיפונים בעיר וושינגטון, מרילנד ודלאוור. חברת קולומביה, בדומה לחברות פטיפונים אחרות בסוף המאה ה-19, החלה לשווק הקלטות שייצרה בעצמה, בנוסף לפטיפונים. בעקבות זאת ניתקה החברה את הקשר הקודם שהיה לה עם חברת אדיסון, ומכרה רק הקלטות ופטיפונים משלה.
כמו כן החברה הקימה גם תזמורת בשם תזמורת קולומביה.
קולומביה החלה למכור תקליטים בתוספת למערכת הישנה בשנת 1901. למשך עשור הייתה קולומביה אחת משלוש החברות המצליחות בענף זה. בשנת 1908 הציגה ייצור המוני של תקליטים בעזרת תקליטים עם חומר מוקלט משני הצדדים.
ביולי של שנת 1912, החברה החליטה לייצר רק תקליטים, ולהפסיק לייצר מכשירים והקלטות ישנות.
בתחילת שנת 1925 קולומביה החלה בהקלטה על תקליטים חדשניים בעזרת הליך חשמלי. החברה לא פרסמה את ההליך החדש למשך מספר חודשים, כדי לא לפגוע במכירות של התקליטים מן הסוג הישן.
בשנת 1931, חברת קולומביה האנגלית אוחדה עם חברת EMI. חברת EMI הוכרחה למכור את קולומביה האמריקאית אל חברת ARC. לכן, קנתה חברת Columbia Broascasting System - כלומר CBS, שיוסדה בשותפות עם Columbia Records, את חברת ARC יחד עם המותג של Columbia בארצות הברית. החברה והמותג נקנו במחיר של 700,000 דולר. הסמל המסחרי מאז ועד שנות החמישים היה שני עיגולים עם 'תווים קסומים' בעיגול השמאלי, ומיקרופון של CBS בעיגול הימני.
בשנת 1948 קולומביה הנהיגה סוג חדש של תקליטים, הידועים בשם אריך-נגן (באנגלית LP). תקליטים אלו הסתובבו ב-331/3 RPM. בשנת 1951, CBS סיימה את ההסכם עם EMI, וחתמה הסכם תפוצה עם חברת Philips Records מחוץ לצפון אמריקה. ב-1955 Columbia USA הציגה את הלוגו החדש שלהם של "עין הולכת". למעשה היה הלוגו תיאור של מחט של הפטיפון על התקליט. לוגו זה עבר שינוי קל ב-1960, ומאז ועד היום זהו הלוגו של חברת Columbia Records. בשנה שלאחר מכן, CBS סיימה את החוזה עם חברת פיליפס והקימה את ארגון משל עצמה שנקרא CBS Records ששיחררה הקלטות של קולומביה מחוץ לארצות הברית וקנדה. CBS Records גם הפיצה הקלטות של חברת Ode Records בין 1967–1969 ובין השנים 1976–1978.
קולומביה נהייתה חברת ההקלטה המצליחה ביותר בעולם בשנות ה-50, כאשר הם שכרו את האמרגן מיץ' מילר מחברת Mercury. מילר במהרה חתם חוזה עם האומן הטוב ביותר של אז פרנקי ליין, וגילה חלק מהאמנים הטובים האחרים של העשור כולל טוני בנט, גיא מיטשל, ג'וני ריי, The Four Lads, רוזמארי קלוני וג'וני מאטיס.
קולומביה פעלה גם בישראל החל משנת 1964 והוציאה תחת הארגון CBS Records גם תקליטי מוזיקה ישראלית, ומבין אמניה ניתן למצוא את חוה אלברשטיין, שלום חנוך, אריק איינשטיין וגם רמי פורטיס (עם אלבומו "פלונטר").
ב-1988 CBS Records נרכשה על ידי חברת סוני. מכיוון שלסוני היה רק רישיון על השם "CBS Records", היא קנתה מ-EMI Records את הזכויות להשתמש בסמלים המסחריים של קולומביה מחוץ לצפון אמריקה ויפן, שכלל לא היו בשימוש על ידי חברת EMI מאז שנות ה-60. באותה שנה החליטה סוני לסיים את פעילותה של CBS בארץ, ושלוחתה בישראל שינתה את שמה לאן אם סי.
חברת סוני איחדה את שלוחת המוזיקה שלה עם חברת BMG ב-2004. החברה המשולבת הנקראת Sony BMG, המשיכה להשתמש בשמה של CBS ובלוגו שלה (העין ההולכת) בכל העולם חוץ מביפן, שם השלוחה בבעלות מלאה של סוני, ושמה הוא Sony Records. ביפן, הסמל המסחרי (התווים הקסומים) עדיין בבעלות Nippon Columbia הישנה, שנקראת Columbia Music Entertainment. סוני משתמשת בצורה שונה במקצת מהתווים הקסומים בשביל המותגים הקלאסיים שלהם.
סוני הפסיקה להוציא תקליטים תחת קולומביה וכעת משתמשת בארגון Sony Music Entertainment.
פאניק

הלהקה

פאניק מאחדת אלמנטי ראפ עם "הארד רוק" (רוק כבד)-הז'אנר הזה נקרא "ניו מטאל". לעיתים קרובות משווים את הסגנון שלהם ללינקין פארק, אך הם לא אוהבים להיות משווים אליהם. חברי הלהקה הצהירו שכעס מניע אותם ושהם יכולים להביע את כל רגשותיהם כיאות רק דרך שפת האם שלהם-זעם.
ב-2 במרץ 2007 הופיעה הלהקה לראשונה באופן רשמי ב"דום 41" במנהיים. נבדה טאן הופיעה בקונצרט ה"אוויר הפתוח" (open air) הגדול ביותר בקיץ 2007, קונצרט ושמו schau nicht weg! (אל תסתכל אחורה!), שאורגן על ידי "בראבו" ו"ויוה", נגד אלימות בבתי ספר. מועד הקונצרט היה ב-25 באוגוסט 2007, לפני ה"ברנדנבורגר טור". יותר מ-50 ידוענים באו כדי לתמוך באירוע. בקהל היו 119,000 אנשים, נבדה טאן היו אחת מ-8 הופעות ראשיות, השבעה האחרות היו: "להפי", "שרה קונור", "בושידו", "מונרוז", "ג'נטלמן", "מיה", ו"US5".
במהלך קיץ 2007 הם הופיעו בקונצרט בפריז, צרפת, ובשל מספר רב של מעריצים הם חזרו למספר הופעות נוסף באוקטובר.

הצלחה במצעדים

הלהקה הופיעה לראשונה הצלחה במצעדים הגרמניים: הסינגל הראשון של הלהקה: "Revolution" ("מהפכה"), נכנס למצעדים במקום ה-#15, אלבום הבכורה "Niemand hört dich" ("אף אחד לא שומע אותך"), הגיע למקום ה-8# במצעד האלבומים והדיוידי שלהם "Niemand hört dich - Live" נכנס למקום ה-10# במצעד הדיוידי. הלהקה נהפכה כל כך פופולרית בתקופה כל כך קצרה תודות לתמיכה העצומה שקיבלו ממגזין "בראבו" ומערוץ הטלוויזיה הגרמני "ויוה".

סיבוב ההופעות של נבדה טאן 2007

סיבוב ההופעות הראשון של נבדה טאן היה אמור להתקיים מאוקטובר לנובמבר 2007, אבל מכשולים הופיעו כבר בהתחלה, כאשר מופע התמיכה שלהם עבר תאונת דרכים. אז, בסוף אוקטובר הם עברו תאונה בדרכם ל-"סלה" (Celle). כולם ישנו חוץ מדייוויד, שהיה היחיד שנפגע. דייוויד גם אמר שהוא נכנס לשוק מהתאונה אך מהר מאוד יצא בריצה מהאוטובוס כדי לבדוק אם האישה שהתנגשה במכונית הייתה בסדר ושום פציעה מסוג כלשהו קרתה לה. הוא גם אמר שהוא היה שמח משום שלא היו פציעות חמורות וכולם היו בסדר. הוא שוחרר מבית החולים מאוחר יותר באותו היום עם שריטות קלות על פניו, ועדיין בקונצרט הבא הוא ניגן. אך היו בעיות אחרות: היה צריך לתקן את האוטובוס, וחלק מהציוד נפגע. אך סיבוב ההופעות בהחלט היה צריך להיפסק כאשר אצל פרנקי אובחנה דלקת גרון. עד לזמן זה רוב חברי הלהקה אוחנו עם שפעת, כתוצאה מכך היה על סיבוב ההופעות להסתיים בדצמבר 2007 בעוד הכרטיסים הישנים היו עדיין בתוקף.

תוכניות לעתיד

הלהקה הודיעה למגזין "בראבו" שהם לא יקחו פסק זמן מעסקי המוזיקה והם עדיין נמצאים בסטודיו, עובדים על שירים חדשים לאלבומם השני. הם אמרו שהסגנון שלהם הולך להפוך אפילו יותר כבד. האלבום השני ( לראשונה תחת השם "פאניק"-"Panik"), ישוחרר בקרוב. לינקה אמר בראיון שהם ירצו לערוך את סיבוב ההופעות הבא שלהם תחת השם פאניק בכל אירופה במהלך 2009.
החברה הרוסית-אמריקאית

שם

היסטוריונים שונים בארצות הברית וברוסיה טוענים ששמה הנכון היה — החברה הרוסית-אמריקאית (Российско-американская компания)‏. יש לציין שהחברה הייתה רוסית ולא היה בה אף הון אמריקאי, החברה ייצגה אינטרסים רוסיים בלבד והקשר האמריקאי היחיד היה פעילותה בשטחי צפון מערב היבשת.

החברה הצפון-מזרחית

החברה הצפון-מזרחית (Северо-Восточная компания) הייתה חברת סחר בבעלותם של היזמים גריגורי שליחוב ואיוואן גוליקוב שהוקמה על ידם במזרח סיביר ב-1783. החברה פעלה בשטחי האיים הקוריליים ובשטחי קאד'יאק ובשטחי האיים האלאוטיים, שהפכו לאחר מכן לחלק מאמריקה הרוסית. נציגי החברה בהנהגת שליחוב פלשו לכפרים המקומיים בקודיאק על רקע הסחר בפרוות לוטרת הים וטבחו בתושבים הילידיים כש-130 אנשים חמושים מטעם החברה הרוסית-אמריקאית טבחו באלפיים אנשי שבט האלוטיקיים. טבח שהביא לכך שהחברה השתלטה על שטחי המחיה שלהם.
החברה התחרתה בחברת הסחר לבדב-לסטוצ'קין שהפכה לאחר מכן לחברה האמריקאית המאוחדת וניסתה לפגוע במונופול של החברה הצפון-מזרחית על סחר פרוות ביבשת אמריקה. תחרות שנמשכה עד שנת 1799 כשהצ'רטר הקיסרי הבטיח בפועל את המונופול של החברה על סחר במושבות הרוסיות באמריקה.

החברה הרוסית-אמריקאית

במחצית הראשונה של המאה ה-18 הגיעו ידיעות על האדמות שממזרח לקמצ'טקה, בעזרת משלחות החקר של ויטוס ברינג ודמיטרי פאבלוצקי. בשנים 1780 הגיעו לאלסקה שתי משלחות חקר בלבד, אלה של שליחוב-גוליקוב ואלה של לבדב-לסטו'צקין, שלא הפסיקו להתחרות זה בזה על הבכורה. בשנת 1798 המשלחת של לבדב-לסטוצ'קין נאלצו לעזוב את אלסקה ובשנת 1799 אנשי המשלחת של שליחוב-גוליקוב פעלו להקמת החברה הרוסית-אמריקאית, בעיקר ביוזמת גריגורי שליחוב וניקולאי רזאנוב שניהלו את הסחר הבלעדי בפרוות בשטחים אלה.

דגל

דגל החברה הרוסית-אמריקאית אומץ לראשונה בשנת 1806 והיה גרסה אופקית של הטריקולור הרוסי לבן-כחול-אדום של דגל רוסיה אך נוסף לו סמל הנשר הדו-ראשי של החברה וזה היה דגל החברה ודגל המושבות הרוסיות באמריקה הרוסית עד לשנת 1867.
ב-28 בספטמבר (או 10 באוקטובר בלוח השנה החדש) 1806 אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה אישר לעצב דגל חדש לחברה הרוסית-אמריקאית לאחר האישור הקיסרי נחתם צו שאושרר על ידי הסנאט הרוסי וב-19 באוקטובר 1806 נתלה דגל זה מעל משרדי החברה וסניפיה.
קיסר רוסיה עצמו היה בעל מניות החברה כמו גם שאר בני משפחת הקיסר ורבים מאצילי סנקט פטרבורג, זאת מאז העברת משרדי החברה מאירקוצק לסנקט פטרבורג בשנת 1801 had changed from a predominantly merchant class enterprise to a "favourite" of Russia's upper classes.
עיצוב הדגל של החברה ינק את שורשיו מדגלי רוסיה הקודמים: בשנת 1693 הצאר פיוטר הגדול השתמש בגרסה האופקית של לבן-כחול-אדום כדגל ובמרכזו נשר דו-ראשי מוזהב ששימש כדגל הצאר. בנוסף לזה, באותה שנה ספינות סוחר רוסיות שטו עם דגל לבן ובמרכזו נשר דו ראשי שחור. ב-1705 צו מלכותי מאת פיוטר הראשון אשרר את דגל המסחר הרוסי שהתבסס על דגל רוסיה.
ב-1803, המשלחת הרוסית הראשונה שיצאה לים הייתה זו שבפיקוד איוואן קרוזנשטרן (אדם יוהאן פון קרוזנשטרן) שהגיעה לקרונשטדט מומנה על ידי שר המסחר דאז, ניקולאי רומיאנצב שהיה לאחר מכן לאחד מיוזמי הקמת החברה הרוסית-אמריקאית. אחד ממנהלי החברה ניקולאי רזאנוב היה בהמשך לשגריר הראשון של רוסיה ביפן. כל ספינות החברה הרוסית-אמריקאית באותו זמן שטו בדגלי הסחר הרוסי ובדגל הצי הרוסי הקיסרי, שימוש שאושר על ידי הצאר לאחר שמרבית בני המשלחת היו אנשי הצי הרוסי הקיסרי.

בספרות ובקולנוע

החברה שיחקה תפקיד מרכזי בסרט ההרפתקאות "פורט רוס: בחיפוש הרפתקה" (Форт Росс: В поисках приключений) משנת 2014 ובכיכובם של מקסים מאטבייב ואנה סטרשנבאום.
חדר קבלת הפנים הדיפלומטי (הבית הלבן)

חדר קבלת הפנים הדיפלומטי (באנגלית: The Diplomatic Reception Room) הוא חדר סגלגל גדול המצוי במרכז קומת הקרקע של הבית הלבן, משכנו של נשיא ארצות הברית המצוי בוושינגטון.
חדר זה משמש כיום לצורך קבלת פנים לדיפלומטים וראשי מדינות זרים. לחדר ארבע דלתות המובילים לחדר המפות, המסדרון המרכזי של הבית הלבן, חדר כלי החרסינה ולמסדרון המוביל אל המדשאה הדרומית של הבית הלבן.
חדר זה שימש עד שנת 1902 כחדר הבוילרים של מערכת ההסקה המרכזית של הבית הלבן. בשנת 1902 הפך החדר לחדר קבלת פנים.
הנשיא פרנקלין רוזוולט השתמש בחדר לאירוח, ואהב לשבת לצד האח בחדר זה. כמו כן שימש חדר זה עבור רוזוולט לשידור סדרת שידורי הרדיו שיחות ליד האח.
קירות החדר מעוטרות בטפטים המתארים נופים של ארצות הברית. טפטים אלה הודפסו בשנת 1834 וכוללים 32 סצנות המבוססות על תחריטים משנות ה-20 של המאה ה-19 המתארים את וירג'יניה, מפלי הניאגרה, מפרץ ניו יורק העליון, וסט פוינט ונמל בוסטון.
בשנת 1960 רוהט החדר ברהיטים בסגנון פדרלי (1790 - 1820), בעיקר מעשי ידי עושי רהיטים מאזור ניו אינגלנד. בשנת 1971 נוספה לחדר נברשת בסגנון ריג'נסי. השטיח הנמצא בחדר נארג במיוחד עבורו בשנת 1983 ועליו סמלי 50 מדינות ארצות הברית.
בשל מיקומו של חדר סגלגל זה, רבים סבורים בטעות כי המשרד הסגלגל מצוי במיקום של חדר זה.
מאקיאיולי

המאקיאיולי (מאיטלקית: Macchiaioli) הייתה קבוצה של ציירים איטלקים אשר פעלו באזור פירנצה במחצית השנייה של המאה ה-19. הם התאפיינו בכך ששברו את המוסכמות המקובלות באקדמיות לציור באיטליה. הם הדגישו את הרעננות שבטבע וניסו לתפוס את הצל, האור והצבעים הטבעיים, בעיקר בעזרת פרקטיקה של ציור ב"כתמים" של צבע. רבות מהפרקטיקות שלהם נהיו מקובלות אחר כך באמנות כחלק מזרם אימפרסיוניזם. בין החברים המפורסים בקבוצה היו הציירים סילבסטרו לגה, ג'יובטני פאטורי וטולמאקו סיגנוריני.

אודות

הקבוצה הורכבה מציירים צעירים, אשר רבים מהם השתתפו במלחמות למען עצמאות איטליה בשנת 1848. בסוף שנות החמישים היו נפגשים באופן קבוע בבית הקפה מיכאלאנג'לו (Caffè Michelangiolo) שבפירנצה.
השם 'מאקיאיולי' הוענק לקבוצה בשנת 1862, ככינוי גנאי תחילה אולם אחר כך אומץ על ידם, ופירושו "המכתימים" (משמעות "מאקיה" (macchia) באיטלקית הוא כתם). הקבוצה הושפעה מאסכולת ברביזון. הם קיבלו תמיכה מדייגו מרטלי (Diego Martelli), אספן ומבקר אמנות בן זמנם. הקבוצה לא זכתה להרבה הצלחה בתקופתה, אולם כיום רבים רואים בהם תנועה אומנותית חשובה, וממבשרי האימפרסיוניזם.
גביעונית הלבנון

מאפיינים

לגביעונית הלבנון בצל גדול המורכב ממספר מועט של גלדים; הוא נמצא בקרקע בעומק של כ-15 ס"מ, וממנו יוצאים שורשים לעומק. בתחילת החורף מצמיח הבצל גבעול, הגבעול נושא עלים מפותחים - בשונה מרוב הגאופיטים. העלים מוארכים, בעלי גוון ירוק-כחלחל. אורכו של הגבעול 60–150 ס"מ. גביעונית הלבנון פורחת בין פברואר לאפריל, על כל צמח פורחים 10–40 פרחים, המסודרים בתפרחת מפוזרת לאורך הגבעול. צורת הפרחים כשל פעמון קטן, אורכם כ-1.5 ס"מ, הם תלויים על עוקץ כשפתחם כלפי מטה והם מלווים בחפה ארוך. צבעם של הפרחים נע בין לבן לוורוד-ארגמן, וששת עלי הכותרת מעורקים בפסי אורך כהים.
תפרחתה של הגביעונית הלבנונית בלתי מסוימת - הפרח התחתון ביותר פורח ראשון. משך חייו של הפרח 9–12 יום. בתחילת הפריחה, צלקתו של הפרח בשלה להפריה והיא בולטת מעל ששת האבקנים שטרם הבשילו והתארכו, הצמודים לעלי הכותרת. למחרת הפריחה, מבצבצת טיפת צוף בבסיסו של אחד מעלי העטיף והאבקן שמולו מתארך, מתקרב למרכז הפרח, ומאבקו נפתח. בימים הבאים, נפתחים בזה אחר זה כל שאר האבקנים, ניצבים זקופים זמן מה ואחר נובלים.
נטייתם של הפרחים כלפי מטה מגנה על האבקה מפני הגשם, ולכן אין הפרחים נסגרים אפילו בימים גשומים. האבקה דבוקה למאבק על ידי ויסצין - חומר דביק המצמיד את האבקה לאבקן. נטייתו של הפרח כלפי מטה היא מנגנון מכוון למניעת הרטבת האבקה ולא תוצאה ממשקל הפרח, שכן לאחר ההפריה מתישר עוקץ הפרח כלפי מעלה.
גביעונית הלבנון מואבקת בעיקר על ידי דבורי דבש, וכן על ידי צרעות.
לאחר ההפריה נושר הפרח, ועוקצו מתיישר וזוקף את הפרי. הפרי הוא הלקט גדול, צורתו כשל מנסרה משושה. הזרעים חומים, צורתם שטוחה ומכונפת מעט והם ערוכים בצפיפות בתוך הפרי. הזרעים מופצים על ידי הרוח עם הפתח ההלקט בתום הקיץ ועם נענועי הרוח.
הזרעים נובטים בתחילת החורף, ובשלוש השנים הראשונות הם מוציאים רק עלה אחד. רק בשנה הרביעית צומח עליהם גבעול בעל עלים, ורק בשנה החמישית פורחת הגביעונית. מלבד ההפצה על ידי הזרעים, מתפתחת הגביעונית הלבנונית גם בצורה וגטטיבית: הבצל גדל כל שנה, וכשהוא נעשה גדול ביותר הוא מתחלק למספר בצלים קטנים.
שמה המדעי של הגביעונית - Fritillaria - גביע קטן לזריקת קוביות משחק נקרא על שם צורתם של הפרחים, זהו גם מקור השם העברי.
משרעת תפוצתה של הגביעונית הלבנונית היא מזרח-ים תיכונית - מישראל עד טורקיה. בארץ ישראל צומחת הגביעונית הלבנונית באזורי חורש ובתה, באדמות שונות, ובאזורים שונים. בחבל האירנו-טורני - באזור ספר המדבר צומח זן של גביעונית הלבנון שגבעולו קצר יותר, פרחיו מועטים וצבעם ארגמני כהה יותר מהזן הרגיל. בעבר, נחשב זן זה למין נפרד בשם גביעונית ערבית.
גביעונית הלבנון אינה נדירה בארץ ישראל, אך היא גם אינה נפוצה מאוד, ועל פי החוק נחשבת לצמח מוגן.
ויליאם מק'קול

ילדות ולימודים

מק'קול נולד בסן דייגו, קליפורניה ב-23 בספטמבר 1961. מק'קול היה פעיל בתנועת הצופים וזכה בתואר נשר הצופים.

מק'קול סיים את לימודי התיכון שלו ב-1979 בתיכון קורונדו שבלאבק, טקסס. בשנת 1983 סיים מק'קול תואר במדע שימושי מהאקדמיה הימית של ארצות הברית. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1985, השלים לימודי תואר שני במדעי המחשב מאוניברסיטת מרילנד. ב-1992, סיים תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
מק'קול היה נשוי ואבא לשלושה ילדים.

טייס קרב בחיל הים האמריקאי

מ'קקול השלים לימודי טיסה ב-1998 והוצב בטייסת הלוחמה האלקטרונית 129 המוצבת במדינת וושיגנטון. שם השלים לימודי טיסה על EA-68 Prowler, לאחר מכן הוצב על נושאת המטוסים USS Coral Sea שנשלחה לאזור המזרח התיכון, שם הוסמך כקצין הנחתה בנושאות מטוסים. בשנת 1989 נבחר ללימודי בית ספר של הצי האמריקאי לטייסי ניסוי, והשלים את לימודיו ביוני 1992. 
כטייס ניסוי הטיס מטוסי TA-4J ו-EA-68 פרואלר, והיה מעורב בחקר ביצועים ובחינת מערכות מבדיקות התעייפות ואורך חיים של רכיבים ושיפורים של תוכנות האוויוניקה על המטוסים. בעיקר היה מעורב בפרויקט שיפור מטוס הלוחמה האלקטרונית EA-6B. 
עם סיום זמן שירותו כטייס ניסוי, הוא הוצב בטייסת לוחמה אלקטרונית 132 על נושאת המטוסים אנטרפרייז.
מק'קול צבר למעלה מ-2800 שעות טיסה ב-24 סוגי כלי טיס שונים, וביצע כ-400 נחיתות על נושאות מטוסים.

בנאס"א

לאחר קריירה כטייס קרב וטייס ניסוי בצי ארצות הברית נבחר מק'קול בשנת 1996 לשרת כטייס חלל של NASA. מק'קול עבר למרכז החלל ג'ונסון באוגוסט 1996 שם הוא עבר שנתיים של אימון ותרגול שבסיומן הוכשר לכהן כטייס באחת ממשימות מעבורות החלל. לאחר מכן עבד מק'קול בענף התמיכה במחשב. מק'קול כיהן כעוזר מנהל צוותי הטיסה ועבד על הגדלת תא הטייס של האסטרונאוטים.
23FM

עלילה

23FM היא סדרת דרמה קומית ללימוד עברית, המתרחשת מאחורי הקלעים של תחנת רדיו 23FM.
העלילה מתמקדת בחבורת צעירים העובדים, מפיקים ומשדרים בתחנת הרדיו ומתמודדים עם הלחץ שמאחורי השידור, עם התקציב המוגבל, מערכות יחסים, תחרויות ומאבקי כוח.
בכל פרק מתראיינים בתוכנית הרדיו אנשי תקשורת ואורחים מפורסמים כמו ג'קי לוי, רזי ברקאי, שאנן סטריט, שלמה גרוניך, מרב מיכאלי, אבשלום קור ואישים נוספים.
את חומר הלימוד לבגרות ללשון רוכשים הצופים בעזרת צוות שחקנים צעיר ועלילה משעשעת הפונה לצעירים ולמבוגרים גם יחד.
הארי קרוטו

ביוגרפיה

נולד בשם הרולד וולטר קרוטושינר בקיימברידג'שייר שבאנגליה לאב יהודי, ולאם נוצרייה. הוריו, אדית והיינץ קרוטושינר (שם משפחתם מהשפה השלזית). אביו ואימו נולדו בברלין, גרמניה והגיעו כפליטי המשטר הנאצי שנות ה-30, מאחר שאביו היה יהודי. קרוטו גדל בבולטון, לנקשייר. בשנת 1955 קוצר שם המשפחה ל"קרוטו".
למד כימיה באוניברסיטת שפילד.
אף על פי שחונך כיהודי, הארי קרוטו אמר שהוא לא ראה הגיון בדת, ושהוא הומניסט בעל שלוש דתות: אמנסטי אינטרנשיונליזם, אתאיזם והומור.

חינוך וקריירה אקדמית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
קרוטו למד בבולטון ונכנס לאוניברסיטת שפילד ב-1958. קיבל תואר ראשון בהצטיינות בכימיה ב-1961 ותואר דוקטור ב-1964. במהלך לימודיו שיחק בנבחרת הטניס והיה אף נשיא אגודת הסטודנטים האתלטים. מחקר פוסט-דוקטורט ביצע באוטאווה שבקנדה.

חייו האישיים

בשנת 1963 נשא לאישה את מרגרט הנרייטה האנטר, סטודנטית באוניברסיטה. לשניים שני בנים, סטפן ודויד. 
קרוטו זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1996, במשותף עם רוברט קרל וריצ'רד סמולי.
שמואל סירא

ביוגרפיה

סירא נולד בבון, אלג'יריה (כיום - ענבה) ב-13 בנובמבר 1930 (כ"ב בחשוון ה'תרצ"א). והיה הרב הראשי הראשון של הקונסיסטוריה ממוצא ספרדי.
פרופסור וראש המכון ללימודי עברית ויהדות במכון הלאומי לשפות ולאומי המזרח (INALCO) שבפריז בין השנים 1965-1992.
סוגרי פואסון

שימושים בפיזיקה

בפיזיקה, משוואות הפורמליזם ההמילטוניאני מנוסחות בעזרת סוגרי פואסון. בעזרת סוגרי הפואסון ניתן להגדיר את המשתנים הקנוניים של המערכת.
במכניקה קוונטית, הקומוטטור מקיים את אותן תכונות אלגבריות כמו סוגרי הפואסון. שיטת קוונטיזציה סטנדרטית, שפותחה על ידי פול דיראק, משתמשת בסוגרי פואסון של מערכת קלאסית כדי לתאר את המערכת הקוונטית. האופרטורים המייצגים של הגדלים הקלאסים נבחרים כך שיחס החילוף בניהם שווה לסוגר הפואסון הקלאסי שלהם כפול (כאשר  הוא קבוע פלאנק חלקי 2π). בגלל שהקומוטטור וסוגרי פואסון מקיימים את אותן תכונות אלגבריות, עבור מערכות פשוטות מספיק הדבר מבטיח שמשוואות התנועה הקוונטיות יהיו בעלות אותה צורה כמו משוואות התנועה הקלאסית (בתמונת הייזנברג). כך לדוגמה, משום שהמקום והתנע מקיימים באופן קלאסי , ובקוונטיזציה קנונית , אז משוואות התנועה הקוונטיות, היינו משוואת הייזנברג, נותנת:
שהן בדיוק משוואות התנועה הקלאסיות. קוונטיזציה קנונית מבטיחה שהיחס הזה ישמר עבור מערכות לא פתולוגיות. את התהליך הזה ניתן להכליל גם עבור שדות, והוא משמש כדי להגדיר את המרחב והאופרטורים הבוזונים בתורת השדות הקוונטית.
פסל חי

פסל חי הוא מופע רחוב שבו האמן מחופש ומאופר כפסל, וניצב זמן ממושך ללא תנועה.
לעיתים פסלים חיים מוליכים שולל את העוברים והשבים, הסבורים שמדובר בפסל אמיתי. לעיתים המופע מלווה במצלמות, לרוב ניסתרות, כדי להנציח את תגובת הקהל. כבכל אמנויות הבמה, שחקני הפסלים החיים מוזמנים להופיע באירועים תרבותיים ובתערוכות אמנות.

היסטוריה

קבוצה של פסלים חיים הייתה תופעה רגילה בימי הביניים והרנסאנס בחגיגות ותהלוכות מלכותיות. פסלים חיים הנראים כאנדרטה ניצבו על תוואי התהלוכה.
בשנים הראשונות של המאה ה-20 הרקדנית הגרמניה אולגה דזמונד,  במופע "בערבים של יופי" (Schönheitsabende), הופיעה בעירום וחיקתה יצירות אמנות קלאסיות כתמונות חיות.  פסל חי הופיע בסצנה של הסרט  הצרפתי של מרסל קרנה וז'אק פרוור ילדי גן העדן (Les du Paradis enfants ) משנת 1945. בין החלוצים של מופעי הפסלים החיים היו צמד האמנים גילברט וג'ורג' שהופיעו בשנות ה-60 בלונדון.
HP סאיטקס

היסטוריה

HP סאיטקס היא תוצר של מיזוגים ורכישות החל משנות השישים. סאיטקס קורפוריישן בע"מ נוסדה בשנת 1968 ברחובות על ידי אפי ארזי, כחברת "טכנולוגיה מדעית בע"מ" ועסקה בייצור מכונות ממחושבות לענף הטקסטיל. מקור השם "סאיטקס" נובע מ- Scientific Textile, השוק העיקרי של החברה באותה עת. בתחילת שנות ה-70 החלה החברה למכור את מכונות הטקסטיל בארצות הברית. בשנת 1979 הפוקוס של החברה השתנה לעיבוד תמונות צבע כך שיהפוך את תהליך הקדם דפוס ובעיקר את תהליך ייצור הגלופות לדיגיטלי.
בשנת 1980 הונפקו מניות החברה בבורסת נאסד"ק בעזרתו של איש הכספים של החברה, ארתור לאו ופרד אדלר, משקיע אמריקאי מאבות תעשיית הון הסיכון.
בשנת 1998, רכשה סאיטקס קורפוריישן את חברת "עידנית טכנולוגיות", בראשות דוד רייס. עידנית נוהלה כיחידה עסקית עצמאית תחת סאיטקס קורפוריישן עם אחריות מלאה להרחיב את נוכחותה של סאיטקס בשוקי הדפוס. באותה שנה, רכשה סאיטקס קורפוריישן את פעילות ה- Super Wide Format של חברת "מתן מדפסות דיגיטליות", בראשותו של דב עופר, ויצרה בתוך חברת סאיטקס קורפוריישן את סאיטקס הדפסה בפורמט רחב בע"מ (Scitex Wide Format Printing Ltd).
בשנת 2000 חברת "קריאו", מתחרה קנדית של סאיטקס שמייסדיה הם ישראלים, עמוס מיכלסון ודן גלברט, רכשה חלק מפעילות סאיטקס קורפוריישן, למעט חטיבות סאיטקס דיגיטל פרינט באוהיו וסאיטקס פורמט רחב, שהפכה לחברת סאיטקס ויז'ן. באותה שנה רכשה סאיטקס ויז'ן את TechINK והמשיכה עם פעילות זו עד 2013.
בשנת 2001, סאיטקס ויז'ן, בהנהגתו של דייוויד רייס, רכשה את טכנולוגית ה- Flatbed של Siantec. חברת “אפריון דיגיטל בע"מ”, בניהולם של מיקי נגלר ואבי הופרט, מוזגה ב-2003 עם סאיטקס ויז'ן בהנהגתו של דב עופר.
ב-2005 נמכרה סאיטקס ויז'ן, שעסקה באותה עת בפיתוח פתרונות ההדפסה בפורמט רחב, לחברת היולט פקארד האמריקאית, כולל שם המותג. לאור זאת, החברה שינתה את שמה ל-HP סאיטקס.
בשנת 2008, HP רכשה את "נור מקרו-פרינטרס", יצרנית פתרונות הדפסה בפורמט רחב.
בנובמבר 2015, התפצלה חברת היולט פקארד לשתי חברות נסחרות, שתיהן חברות Fortune 100:
HP Inc. ו- Hewlett-Packard Enterprise. חברת HP Inc. עוסקת במערכות דפוס ומחשוב. HP סאיטקס ממשיכה להיות חלק מחטיבת הדפוס הגרפי של HP.
אוח פרעוני

מאפיינים

אוח זה קטן יחסית לסוגו ומגיע לאורך 45-60 ס"מ והוא מזכיר מעט את האוח המצוי. הוא בעל נוצות צהובות וכתומות יותר מהאוח המצוי ובעל פני שמע חיוורים בצבעם. הכנפים חומות כהות עם כתמים בהירים מעט. גם ה"אוזנים" שלו קטנות יותר ומוצמדות לראשו.
אוח זה חי בתנאי אקלים מדבריים וסלעיים וכמו קרוביו, הוא פעיל לילה. הוא תוקף את טרפו ממארב בשטח של 2.5 קמ"ר. מזונו העיקרי הוא עכברים וחולדות, אך גם עופות שונים, זוחלים, עקרבים וחיפושיות.
האוחים הם עופות מונוגמים החיים עם בן זוגם לכל חייהם. הם מקננים במערות או בין סלעים ומטילים 2-3 ביצים.