google/wiki40b huggingface dataset:
תראבין א-צאנע

הקמה

היישוב הוקם בשנת 2005 בהתאם להחלטת ממשלת ישראל מס' 881 מיום 29 בספטמבר 2003, להקים שמונה יישובים לבדואים בנגב. שבעה מתוכם (כולל תראבין א-צאנע) נכללו בתחומי מועצה אזורית אבו בסמה. החל מנובמבר 2012 היישוב נכלל במועצה אזורית חדשה שהוקמה: מועצה אזורית אל קסום.
בשנת 2006 הוגדר כיישוב באזור עדיפות לאומית א'.

הפינוי מאזור עומר

בשנות ה-90 הופעל לחץ על ידי היישוב עומר לפינוי שבט תראבין א-צאנע מהאדמות שעליהן ישב בסמוך ליישוב. ראש מועצת עומר, פיני בדש, היה מעורב בהשגת הסדר עם הבדואים, ומועצת עומר שילמה לבדואים 130 אלף ש"ח עבור כל מבנה שפונה. בנוסף קיבל כל תושב בדואי 50 אלף ש"ח מהמינהלת. רווקים קיבלו 70 אלף ש"ח בנוסף למגרש בחינם. בשיאו התדרדר המאבק לאלימות, כאשר ב-2009 הוצת מטוסו הפרטי של בדש במנחת שדה תימן. ב-2012 התפנו המשפחות האחרונות אל היישוב החדש.

כיום

מצב התשתיות ביישוב הוא טוב באופן יחסי ליישובים בדואים. יש כביש גישה, תשתיות מים וביוב והוקמו בית ספר, גן ילדים, מגרשי ספורט, מרפאה ומתנ"ס. לעומת זאת אין חיבור לרשת החשמל הארצית והתושבים נאלצים לרכוש גנרטורים או להקים מערכות סולאריות. כמו כן אין תשתיות תקשורת.
בכפר נמצאת חוות "חלב בראשית" בו מגדלים נאקות למטרת ייצור חלב נאקות ותכשירים למריחה המכילים את החלב הזה שמייחסים לו תכונות ריפוי.
דרורית גור אריה

ביוגרפיה

דרורית גור אריה נולדה בישראל בשנת 1955. את שנת ילדותה הראשונה עברה בקיבוץ תל יצחק ולאחר מכן עברה עם משפחתה לפתח תקווה, בה היא מתגוררת עד היום.
אביה, אלימלך כנר, יליד פולין, היה ניצול שואה מקבוצת ילדי טהראן, איש חינוך ופעיל חברתי ישראלי, סגן ראש עיריית פתח תקווה בשנים 1978 עד 1989. ספרו "לא הספקתי להיות עצוב" המבוסס על יומנו מאותה תקופה פורסם ב-1996 בהוצאת יד ושם. אמה אורה לבית קרמפל ילידת ישראל, מחנכת ומפקחת לגיל הרך.
בעלת תואר ראשון בספרות עברית וחינוך מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בתולדות האמנות (בהצטיינות ) מאוניברסיטת תל אביב. את מחקרה הקדישה להשפעת הקבלה על האמן האמריקאי ברנט ניומן (Barnett Newman). דוקטורנטית באוניברסיטת באר שבע.
גור אריה אצרה עשרות תערוכות של אמנים ישראליים ובינלאומיים בישראל ובזירה הבינלאומית. פרסמה מאמרים על אמנות עכשווית בספרים, קטלוגים וכתבי עת בישראל ובעולם. מרצה בחוג ללימודי מוזאולוגיה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב. לימדה בין השנים 2011–2014 בחוג ללימודי תרבות במכללת ספיר, במסגרת זו הנחתה סטודנטים לאוצרות בפסטיבל אופקים הנערך בשיתוף מכללת ספיר ועיריית שדרות. ב-2012 הייתה אוצרת אורחת בביאנלה ה-3 The Mediations Biennial, Poznan.
גור אריה היא חוקרת תרבות ואמנות המתמקדת בנושאים של רב תרבותיות, ויחסי מרכזים הגמוניים ופריפריה.
כיהנה בעבר כמנהלת מינהל התרבות בעיריית פתח תקווה.
גור אריה יזמה את פתיחתו המחודשת של מוזיאון פתח תקווה כמוזיאון לאמנות עכשווית, ייסדה את "ספוט" חלל הקולנוע והמדיה של המוזיאון ואת "גלריית האוסף" במוזיאון המציגה תערוכות הכוללות יצירות מאוסף מוזיאון פתח תקווה לצד יצירות של אמנים עכשוויים.

פרסים

ב-2010 דורגה כ"אוצרת הטובה ביותר" בדירוג המוזיאונים הבינלאומי של מגזין מונוקול (Monocle).
ב-2012 נמנתה בין עשרת המשפיעים בשדה התרבות הישראלי מטעם המגזין Forbes‏.
ב-2012 זכתה בפרס האוצרת המצטיינת מטעם משרד התרבות והספורט. בנימוקי הפרס נכתב בין השאר כי:
בעשור האחרון הפכה דרורית גור אריה לאחת האוצרות הפעילות והבולטות בשדה האמנות הישראלי. בשנת 2005 נפתח מחדש מוזיאון פתח תקווה כמוזיאון לאמנות עכשווית, מהלך שהיה כולו פרי יוזמתה, ומאז ועד היום היא עובדת ללא לאות לביסוסו כאחד המוזיאונים המובילים בארץ. פעילותה האוצרותית של גור אריה נעשית מתוך מחויבות עמוקה לנושאי המחקר המעסיקים אותה ומתמקדת בהיבטים של רב תרבותיות ויחסי מרכז ופריפריה. גישתה האוצרותית מתאפיינת במחויבות יוצאת דופן וראויה לציון לאמנים עימם היא משתפת פעולה. בסבלנות ובנכונות אין קץ פועלת גור אריה להרחבת גבולות שיח האמנות, להתמודדות עם נושאים בוערים, למימוש פרויקטים מורכבים ולהצגת תערוכות המאתגרות את הצופה רעיונית וחזותית בעת ובעונה אחת. התערוכות המוצגות במוזיאון מושקעות מאוד, ונבנות תוך ערנות ותשומת לב מתמשכת לפרטים הקטנים ביותר ולאופן בו פרטים אלו מתווים בסופו של דבר את חוויית הצופה בחלל.
— הזוכים בפרס האוצר לשנת 2012 מטעם משרד התרבות והספורט: האוצרים דרורית גור אריה וגיא רז, באתר משרד התרבות והספורט

פרסומים

עורכת הספר "מוזיאון: ערך שימוש", בהוצאת רסלינג.
קרישנהמצ'ריה

סרי טירומלאי קרישנהמצ'ריה (Sri Tirumalai Krishnamacharya, בקנאדה: ಶ್ರೀ ತಿರುಮಲೈ ಕೃಷ್ಣಮಾಚಾರ್ಯ, שְׁרִי טִירוּמַלַאי קְרִישְׁנַמָצָ'רְיָה, ‏ 18 בנובמבר 1888 - 28 בפברואר 1989) היה מורה, מרפא באיור ודה, מומחה לסנסקריט ולפילוסופיה הינדית.
קרישנהמצ'ריה ידוע כמחייה ההאתה יוגה, לימוד ששם דגש על הצד הפיזי בתרגול כפי שמקובל היום במערב, כאדריכל של הוינייסה יוגה המתורגלת כרצף של תנוחות תוך שימת דגש על התאמת הנשימה לתנועה וכיוגי המסוגל לעצור את פעימות ליבו.
ברחבי הודו התפרסם ביכולתו לרפא ולשפר את איכות חייהם של מטופליו תוך שימוש בשילוב יוגה עם איור ודה.
אף על פי שמעולם לא עזב את היבשת בה נולד, תורתו השתרשה היטב במערב, בעיקר בזכות תלמידיו, שהתפרסמו, כל אחד בפיתוח שיטת תרגול שונה: בנו, ט.ק.ו. דסיקצ'ר שפיתח איתו את ה"ויניוגה" המדגישה את הסינכרון בין התנועות לנשימה ומתאימה את התרגול למצב הכללי (גיל, עיסוק וכדומה) בו נמצא המתרגל, גיסו, ב.ק.ס. איינגר שהתמקד בשלימות שבביצוע התנוחה, ופיתח לשם כך שלל עזרים, ק. פטבי ג'ויס מפתח האשטנגה יוגה המדגישה את הדינמיות שבין התנוחות ואת בניית הבעירה (זיעה) בגוף, ואינדרה דבי אשר הפיצה את היוגה מחוץ להודו.
קרישנהמצ'ריה, המורה של המורים המובילים במאה העשרים נחשב לאחד מאישי היוגה המשפיעים ביותר ומכונה האבא של היוגה המודרנית.

חייו

נולד ב-18 בנובמבר 1888 במוּצ'וּקוּנְדַפּוּרַם (Muchukundapuram), כפר במדינת המחוז קרנטקה שבדרום הודו. אביו, סרי טירומלאי סריניווסה טטצ'ריה, היה מורה ידוע לודות.
שם אימו היה שרימטי רנגניקיממה. לזוג נולדו שלושה בנים ושלוש בנות. בגיל שש התחיל ללמוד ולכתוב סנסקריט ותפילות ודיות תחת ההשגחה הקפדנית של אביו שגם לימד אותו תנוחות יוגיסטיות (אסאנות) ופראנאימה (טכניקות נשימה הודיות עתיקות). אביו נפטר כשהיה בן 10 והמשפחה נאלצה לעבור למייסור, העיר השנייה בגודלה במדינת קרנטקה שם כיהן אבי סבו כראש מינזר הינדי עתיק ומפורסם: The Bramhatantra Parakala Mutt.
קרישנהמצ'ריה החל לרכוש השכלה פורמלית בקולג' המלכותי של מיסור בפילוסופיה הינדית ולוקיגה הודית. במקביל המשיך ללמוד סנסקריט.
בגיל 16 נסע לעיר אלוור טירונג'רי במדינת טמיל-נדו בעקבות חלום שהיפנה אותו לשם. כשהגיע ליעדו, כך הוא מספר, נכנס לטראנס שבמהלכו פגש שלושה מלומדים. הם לימדו אותו את ה"יוגה רהסייה", חיבור יוגי עתיק וידוע שאבד במהלך הזמן. כשהקיץ מהטראנס, הוא זכר את כל החיבור האגדתי, והשתמש בו ללימוד במשך כל חייו.
משם המשיך לנדוד ברחבי הודו בעקבות הפלגים האורטודוכסים של ההינדואיזם.
בשנת 1906 נרשם ללימודי סנסקריט ולוגיקה באוניברסיטת בנארס הידועה כעיר של מאות מקדשים וכמרכז גדול ומרשים ללימוד פילוסופיה הודית מסורתית.
מוריד הטל

מוריד הטַל (נ"א: הטָל) היא הזכרה הנאמרת בימות הקיץ, בתפילת העמידה בברכת גבורות, (ברכת מחיה המתים).

זמן אמירתה

החל מתפילת מוסף של היום הראשון של פסח עד לתפילת מוסף של שמיני עצרת אומרים "מוריד הטל", לפי רוב המנהגים למעט אשכנז. לפי נוסח אשכנז לא אומרים דבר, אלא אומרים "מחיה מתים אתה רב להושיע, מכלכל חיים בחסד" וכו', ברם רוב מתפללי נוסח אשכנז בארץ ישראל נוהגים לומר מוריד הטל בהשפעת נוסח הספרדים.
החל מתפילת מוסף של שמיני עצרת ועד תפילת מוסף של היום הראשון של פסח אומרים "משיב הרוח ומוריד הגשם".

פולמוס נוסח ההזכרה

בספרי ההלכה האחרונים נתגלע ויכוח בצורת הדקדוק הנכונה בהזכרת 'מוריד הטל' האם האות ט' במילה 'טל' מנוקדת בפתח, וכפי הרגילות לומר טל, או שמא קמוצה.

דין הטועה

אם מתפלל טעה ואמר בקיץ "משיב הרוח..." וסיים את ברכת מחיה המתים (דהיינו אמר "ברוך...מחיה המתים") עליו לחזור לתחילת תפילת העמידה.
בפסוקים דנו באדם שטעה ואמר בקיץ "מוריד הגשם", ונזכר קודם שסיים הברכה האם יכול לחזור בו תוך כדי דיבור. יש הפוסקים כי לא מועיל במקרה כזה לומר תוך כדי דיבור "משיב הרוח ומוריד הטל", שכן אין בכך חזרה ועקירת הדיבור הקודם, שהרי שתי האמירות אמת. לעומת זאת, באמירת "ותן טל ומטר לברכה" ניתן לחזור בו ולומר "ותן ברכה", שכן בכך הוא חוזר בו מהבקשה "ותן טל ומטר לברכה". הפוסקים נחלקו רבות בעניין, ורוב הפוסקים מכריעים כי ניתן לחזור מהדיבור ב"ותן טל ומטר" אבל לא ב"משיב הרוח".

דין המסופק

אדם שמסופק אם אמר 'מוריד הטל' כדין, או שמא טעה ואמר כהרגלו 'משיב הרוח', דינו הוא שעד שלושים יום מעת שהתחילו לומר את האזכרה, טרם התרגל לשינוי, ומוחזק שאמר כפי שהורגל לומר כל הקיץ, וצריך לחזור ולהתפלל. אך לאחר שלושים יום תולים שאמר כפי הנצרך מאחר שכבר התרגל בשלושים יום הללו לומר כדין 'משיב הרוח מוריד הגשם'.
בפוסקים דנו האם הדבר תלוי בימים ודי שיעברו שלושים ימים, או שמא הדבר תלוי בתשעים תפילות דווקא, ואם כך יש להוסיף את תפילות מוסף של שבת וראש חודש, ואף קודם שיעברו שלושים יום הורגל לומר כדין. וכן להפך אם יודע שהיה תפילות שלא אמר בהם ההזכרה כדין לא יעלו לו למניין.
אייס לייק

אייס לייק (באנגלית: Ice Lake, תרגום: "אגם קרח") היא מיקרוארכיטקטורת מעבדים המפותחת על ידי אינטל ומבוססת על צומתי 10 ננומטר, הצפויה להחליף את מעבדי קנונלייק בשנת 2019 ו-2020.
 אייס לייק מתוכנן לייצור עם ערכת השבבים 500 Series. אייס לייק יהווה את הדור השני של מעבדי, 10ננומטר (10nm+),.
שון גילדר

ביוגרפיה

גילדר נולד בברמפטון שבקאמבריה. הוא למד בקולג' קווין מרי של אוניברסיטת לונדון, וקיבל תואר BA בהצטיינות בהיסטוריה של העת החדשה ולימודי העולם השלישי. אחר כך למד באקדמיית ובר דאגלס לאמנות הדרמה.
הוא ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד פאדי מגווייר בסדרה "לגדול בלי בושה" בשנים 2005 עד 2010, ובתפקיד סטיילס בסדרה "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן". גילדר שיחק בדמות מנהיג הסיקורקס בסדרת הדע בדיוני "דוקטור הו". עוד השתתף בסדרה "סדר חדש", בסרט "כנופיות ניו יורק" וב-2004 בסרט "המלך ארתור". ב-2001 גילם את אחד העיתונאים בסרט הסאטירי "מייק באסט: מנהל את אנגליה".
במרץ 2008 הופיע גילדר בדמות נואל, אחיו הגיי של פאדי, בסדרה "לגדול בלי בושה", בקרדיטים לפרק נרשם שמו ניל גרייד (Neil Grades אנגרמה של שמו Sean Gilder). ב-3 באפריל 2008 הופיע בתוכנית "המופע של פול או'גריידי" לצדה של אליס בארי שכיכבה אף היא ב"לגדול בלי בושה".
בינואר 2014 גילם גילדר את בוסולה במחזה "הדוכסית ממאלפי" לצדה של ג'מה ארטרטון בתיאטרון סם ואנאמייקר.
ביוני 2017 הופיע גילדר בעונה השלישית של סדרת הדרמה של ה-BBC "פולדארק" בתפקיד ת'ולי טרגירלס.

חיים אישיים

גילדר נשוי לשחקנית רובין ויבר ולהם שני ילדים, בן בשם תומאס ובת בשם ויולט.
וירג'יניה סאטיר

ביוגרפיה

וירג'יניה סאטיר נולדה בנייסביל שבוויסקונסין, הבכורה מבין חמישה ילדים. כאשר הייתה בת חמש, סבלה מדלקת התוספתן. אמה, נוצריה מפלג רדיקלי המאמין בתפילה כאמצעי ריפוי בלעדי, סירבה לקחת אותה לרופא, אך אביה לקח אותה לרופא בניגוד לדעת אמה. הרופאים הצליחו להציל את חייה, אך סאטיר נאלצה להישאר בבית החולים למשך מספר חודשים עקב העיכוב בטיפול.
כילדה סקרנית, למדה סאטיר לקרוא בגיל שלוש. עד גיל תשע הספיקה לקרוא את כל הספרים שהיו בספריית בית ספרה. בית ספרה היה מורכב מחדר אחד כנהוג באזור בו גרה, כך שמורה אחד לימד את כל מקצועות הבסיס לילדי האזור, שהיה מורכב מאוכלוסייה דלילה. עוד כילדה בת חמש החליטה שהיא תגדל להיות "חוקרת יחסי הורים-ילדים". מאוחר יותר היא הסבירה כי "אני לא ממש יודעת מה אני אחפש, אבל הבנתי שזה יתמקד במשפחות בהן אין תקשורת בני המשפחה."
בשנת 1929 עזבה המשפחה את החווה במילווקי כדי שסאטיר תוכל ללמוד בתיכון שלא היה בסביבת החווה. בשנות לימודיה בתיכון התרחש המשבר הכלכלי, השפל הגדול. כדי לעזור למשפחתה, היא עבדה במשרה חלקית, וגם האיצה את לימודיה כדי שהיא תוכל לסיים מוקדם את התיכון.
בשנת 1932 היא קיבלה את תעודת הבגרות, ומיד נרשמה למכללת המורים של מדינת מילוויקי (עכשיו אוניברסיטת ויסקונסין–מילווקי). כדי לשלם עבור החינוך שלה היא עבדה במשרה חלקית בחנויות ובשמרטפות. סאטיר סיימה תואר ראשון בתחום החינוך, ועבדה כמורה במשך כמה שנים.

הקריירה כתרפיסטית

לאחר לימודי ההוראה סאטיר למדה עבודה סוציאלית באוניברסיטת שיקגו. היא סיימה את לימודיה ב-1948, אך החלה לעבוד באופן פרטי רק ב-1951. בשנת 1955 החלה לעבוד עם הארגון הפסיכיאטרי של אילנוי, ועודדה מטפלים אחרים להתמקד בטיפול במשפחות במקום בטיפול של חולים בודדים. בסוף העשור היא עברה לקליפורניה, שם היא ייסדה את המכון לחקר הנפש (Mental Research Institute-MRI) בפאלו אלטו, קליפורניה. MRI קיבל מענק מהמכון הלאומי לבריאות הנפש של ארצות הברית (NIMH) ב-1962, המענק אפשר להתחיל באופן רשמי תוכנית להכשרת מטפלים משפחתיים. סאטיר כיהנה כמנהלת תוכנית ההכשרה.

חדשנות

אחד מרעיונותיה החדשניים של סאטיר באותו הזמן היה כי חשיפת הגורם לבעיה או הצפתו היא רק לעיתים רחוקות הבעיה האמיתית, אלא הגורם המהותי אותו צריך לפתור הוא יחסו של המטופל לגורם שיצר את הבעיה, ודרך ההתמודדות שלו עם הגורם." סאטיר גם הציעה תובנות חדשניות לבעיות שערך עצמי נמוך יכול לגרום במערכות יחסים.
אחד מהרעיונות הכי מסוקרים שפיתחה סאטיר הוא רשתות חברתיות, סאטיר הקימה שני ארגונים שמטרתם לעזור לאנשים למצוא עובדי בריאות הנפש או אנשים אחרים שסבלו מבעיות דומות של ובכך לעזור להם להתמודד עם בעיותיהם. בשנת 1970 סאטיר ייסדה את ארגון "אנשים יפים" ובשנת 1977 היא ייסדה את רשת "אוונטה", אשר שונה שמה בשנת 2010 לרשת וירג'יניה סאטיר העולמית.

הערכה

סאטיר הייתה חברה בוועדת ההיגוי הבינלאומית של האגודה לטיפול משפחתי והייתה חברת הוועדה המייעצת עבור המועצה הלאומית עבור הערכה-עצמית.
בנוסף לכך סאטיר מזוהה עם מספר של דוקטורטים לשם כבוד, בכללם דוקטורט במדעי החברה אותו קיבלה מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
אבאדאן

היסטוריה

אבאדאן נחשבת לעיר שהתפתחה במקור כעיר נמל תחת שלטון בית עבאס. על-פי האגדה, היא נוסדה על ידי איש קדוש, "אבאד", ובתקופה זו הייתה מרכז סחר של מלח ומחצלות ארוגות. שקיעת הסחופת בשפך הנהר הרחיקה את העיר מהנהר; אבן בטוטה תיאר את אבאדאן בתור עיר קטנה על מישור שטוח הסמוך לים. מן הבחינה המדינית, אבאדאן הייתה פעמים רבות מוקד של מחלוקת בין כוחות פוליטיים סמוכים. בשנת 1847, רכשה אותה ממלכת פרס, ומאז ואילך נותרה העיר תחת שלטונה. למן המאה השבע-עשרה היה האי אבאדאן חלק מאדמות שבט כעב (בני כעב) הערבי. ענף של חמולה זו, מוחייסן, מיקם את מרכז העניינים שלו במוחמרה (כיום ח'וראמשהר), עד לסילוקו מהשלטון של השייח' ח'זעל בשנת 1924.
אוכלוסייתה האזרחית של העיר נפלה וכמעט נעלמה כליל במרוצת שמונה השנים של מלחמת איראן-עיראק בשנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1992 רק 84,774 מתושביה שבו לחיות בה. מאז ועד שנת 2001 זינקה אוכלוסיית העיר ל-206,073 תושבים.

אקלים

האקלים בעיר הוא מדברי. הקיץ יבש וחם בצורה קיצונית, ובו הטמפרטורה היא מעל 45 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה בחורף היא 16-20 מעלות צלזיוס.
חוסר אונים

חוסר אונים הוא תחושה פסיכולוגית של אדם שאינו יודע לפעול באירועים המתרחשים בסביבתו או שאין באפשרותו להתערב בהם ביעילות.
חוסר אונים יכול להתעורר בעקבות תפיסה של כישלון. דבר זה נכון גם כאשר לא התרחש כישלון ממשי בפועל. כלומר, די בכך שהאדם סבור שנכשל כדי שיחוש חוסר אונים.
משום שאנשים נוטים להימנע מעשייה כאשר הם מאמינים שאינם יכולים לשלוט במצב מסוים, פסיביות היא אחד הביטויים המרכזיים של חוסר אונים.
זאת להבדיל מלמידת בריחה ומלמידת הימנעות, שהן בעלות אופי פעיל יותר.
חוסר אונים עשוי להתבטא בעצבנות ובאי שקט. כאשר חוסר האונים גובר, עשוי האדם לחוש כעס, דכדוך ודיכאון ואדישות כלפי המתרחש סביבו.
חוסר אונים שנמשך בקביעות לאורך זמן רב עלול להגביר תגובות אלו ולגרום לשחיקה משמעותית המקשה את התפקוד התקין. מרטין זליגמן תיאר תופעה זו כחוסר אונים נלמד.
אינדו-פסיפי

האזור האינדו-פסיפי (Indo-Pacific) הוא אזור המאפיין את קווי הגבול שבין האוקיינוס השקט העצום לבין האוקיינוס ההודי. האזור כולל את האזור הטרופי של האוקיינוס ההודי ואת מרכז ומערב האוקיינוס השקט ואת הימים הטרופיים השוכנים בהם, אך לא את האזורים הממוזגים או הקוטביים של האוקיינוס ההודי או את האוקיינוס השקט שסמוך לחופי אמריקה. האזור נמצא בתחומם של שלוש יבשות: אפריקה, אסיה ואוסטרליה וכולל את האיים השוכנים בהם, בעיקר אינדונזיה השוכנת בקו הגבול.
האזור מושפע מנופים טרופיים וממגוון בעלי חיים המצויים רק בשני אוקיינוסים אלה אך לא באוקיינוס האטלנטי או בכמות פחותה יותר. למעשה אלו האזורים העשירים ביותר בשוניות אלמוגים ובמיני דגים טרופיים. באזור נמצאו 500 מינים של אלמוגי שוניות לעומת רק 50 במערב האוקיינוס האטלנטי ו־3,000 מיני דגים לעומת אזור הדיג של מערב האוקיינוס האטלנטי הכולל 1,200 מינים.
רכס קינג (קליפורניה)

גאוגרפיה

מרבית משטח הרכס נמצא ב"אזור השימור הלאומי רכס קינג" (King Range National Conservation Area) וב"שטח הבר רכס קינג" (King Range Wilderness Area)בחלק מרכסי החוף הצפוניים, רכס קינג מקביל לחוף האוקיינוס השקט, ומדרונות הרכס התלולים גובלים בחוף הים.
רכס קינג מצוי במפגש של שלושה לוחות טקטוניים — הלוח הפסיפי, הלוח הצפון-אמריקאי ולוח חואן דה פוקה, ולכן פוקדות את אזור הרכס, לעיתים תכופות רעידות אדמה.
הרי הרכס אינם גבוהים, שיא גובהו של הרכס - פסגת קינג מגיעה לגובה של 1,247 מטרים מעל פני הים. ברכס, בגבהים העולים על 1,000 מטרים יורד שלג מספר פעמים בשנה.

חי וצומח

הרכס מהווה חלק מאזור יערות החוף של צפון קליפורניה, והוא מכוסה יערות (בעיקר אשוח-דאגלס, וסקוויה נאה). 
נהרות ונחלים רבים עוברים בשטח הרכס. באזור המוגן מספר בעלי חיים בסכנת הכחדה, ובהם: אלתית כסופה, אלתית גמלונית, טרוטת עין הקשת, ולילית מנוקדת צפונית.
חיות בר אחרות בשטח המוגן הם: השקנאי החום, עיטם לבן ראש, בז נודד, איילים, שלכים, לוטרות, שועל אפור מצוי ודוב שחור.

היסטוריה

רכס קינג היה ביתם של העמים האינדיאנים מאטול וסינקיון. במאה ה-19 האזור החלה האזור להתפתח מסחרית, ושימש לכריתת עצים,  דיג, חוואות, ובורסקאות.
בין השנים 1936–1937, כאשר נבנה כביש מספר 1 של קליפורניה, בשל הרכס התלול, נבנה הכביש ממזרח לרכס, ואזור הרכס והחוף נשארו לא מפותחים (ועל כן נקרא האזור בשם "החוף האבוד").
ב-1970 קונגרס ארצות הברית הכריז על אזור של 240 קמ"ר של הרכס כשמורת טבע (King Range National Conservation Area), ובשנת 1971 הוכר מסלול הליכה ברכס כ"מסלול הליכה לאומי" (והוא הראשון שהוכר ככזה בארצות הברית).
בשנת 2000 נשיא ארצות הברית ביל קלינטון חתם על החוק הקובע כי אזור החוף והאיים בסמוך לו הם אזור טבע מוגן לאומי בשם "האזור הלאומי חוף קליפורניה" (California Coast National Monument).
בשנת 2006 קונגרס ארצות הברית הכריז על שטח נוסף של 172 קמ"ר שמורת טבע בשם " King Range Wilderness".

תיירות

ניתן לנפוש בשמורת הטבע (נדרש אישור לשם כך), וכן בשטח השמורה מספר מסלולי רכיבה אופני הרים.
טאבו (שחקנית)

ביוגרפיה

טאבו נולדה בעיר היידראבאד שבדרום הודו לזוג הורים ממוצא מוסלמי, ג'מאל, שחקן וריזוואנה האשמי שהייתה מורה במקצועה.
טאבו היא אחותה הצעירה של השחקנית פראה נאץ והאחיינית של כוכבת הקולנוע שאבנה אזמי.
למדה במכללה הקתולית "סט. קסאווייר" שבמומבאי במשך כשנתיים.
טאבו השתלבה לראשונה בתעשייה הבוליוודית בראשית שנות ה-90 עם הופעות שזיכו אותה בפרסים בסרטים "גפרורים", "ירושה", "Ninne Pelladatha", "מעבר הניצחון" ו"ניצחון".
שיחקה כמו כן גם בסרטים הודים במהלך שנות ה-90 שזכו להצלחה מסחרית וביקורתית גדולה כמו הקומדיות "אנחנו עומדים מאוחדים", "הדודה הרמאית" "ביוויי מס 1", הדרמה הפוליטית "הצמד", סרט המלחמה "גבול" ו"ארץ האהבה".
בשנת 2000 זכתה טאבו במרבית פרסי הקולנוע ההודי על תפקידה בדרמה "אשטיטבה" והופיעה בקומדיית הקאלט ההודית "עסקי הקופים" ובדרמה המוזיקלית "מצאתי את זה".
ב-2001 זכתה במספר פרסים מקומיים על משחקה בדרמה "שאנדי בר".
ב-2003 שיחקה לצידו של אירפאן קאן בסרט "מאקבול", עיבוד הודי מוצלח שנעשה למחזה "מקבת'".
ב-2006 הופיעה טאבו במלודרמה "נהרסים באהבה" בתפקיד קצינת המודיעין מאליני טייגאיי והשתתפה לראשונה בסרט אמריקאי, הדרמה של מירה נאיר "עניין של שם" בתפקיד אשר דרש מטאבו לראשונה להתבטא באנגלית.
ב-2007 הופיעה בתפקיד מקומי מוערך בדרמה "פחות סוכר".
בשנת 2012 זכתה טאבו לפרסום כלל עולמי בזכות הופעתה בסרט ההרפתקאות המוערך של אנג לי "חיי פיי" בתפקיד גיטה אמו של הנער פיי פאטל (סוראג' שארמה).
לאופולד הראשון, מלך הבלגים

נעורים

הנסיך לאופולד סָקסה-קובורג נולד ב-16 בדצמבר 1790, והיה בנם התשיעי (מתוך עשרה) של פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד (1750–1806) והדוכסית אוגוסטה, נסיכת רויס-אברסדורף (1757–1831). הוא גדל בתקופת מלחמות נפוליאון, בצל אחיו ואחיותיו הגדולים. ב-1806 נפטר אביו, ואחיו הגדול ארנסט (1786–1844) נעשה הדוכס. בשנת 1805 הצטרף לצבאו של הצאר אלכסנדר הרוסי, שהיה גיסו. בשנת 1809 פרש מהשירות וחזר למולדתו. בשנת 1813 התגייס שנית לצבא הרוסי. כמפקד רגימנט קירסירים השתתף בקרב לייפציג. בהמשך המלחמה הועלה לדרגת גנרל-לוייטננט ופיקד על דיוויזיית פרשים. הוא סיים את שרותו בצבא הרוסי בסוף מלחמות נפוליאון. ב-1814 היה הנציג של קובורג בקונגרס וינה. במהלך טיוליו באירופה בתפקידו זה, הגיע ב-1816 ללונדון.

נישואים ראשונים

בלונדון פגש לאופולד את הנסיכה שארלוט מוויילס, בתו היחידה של יורש העצר ג'ורג' (מאוחר יותר ג'ורג' הרביעי), והתאהב בה, על אף שבתחילה היא סלדה ממנו, בסופו של דבר היא נאותה לחיזוריו. הם התחתנו בסוף השנה. הזוג נעשה פופולרי ביותר. הם בילו את ימי נישואיהם בין ביתם בקלרמונט פארק, לדירתם בלונדון. בתחילת 1817 הרתה שארלוט, אך ההריון הסתיים באסון. שארלוט נפטרה ב-5 בנובמבר 1817, לאחר צירי לידה קשים. התינוק נולד מת.

קלרמונט פארק

לאופולד התחבר עם הנסיך אדוארד אוגוסטוס, דוכס קנט וסטרת'רן, דודה האהוב של שארלוט. הוא החליט לעזור לאדוארד להוליד יורש, ושידך לדוכס את אחותו - הנסיכה ויקטוריה, אלמנתו של הנסיך מלינינגן, ואם לשני ילדיו. אדוארד מצא את השידוך מתאים, והשניים נישאו ב-1818, ולאחר שנה נולדה בתם היחידה, מי שהייתה לאחר מכן מלכת בריטניה, המלכה ויקטוריה. אחרי מותו של אדוארד ב-1820 עזר לאופולד לאחותו ולאחייניתו. הוא לא תכנן להינשא בשנית, אך החזיק כמאהבת את קרוליין באואר, שחקנית גרמנייה שהייתה דומה מאוד לשארלוט. ב-1830 קיבל הצעה להיות מלך יוון, אך השיב בשלילה. להצעה הבאה הוא הסכים.

שנותיו האחרונות

לואיז-מרי נפטרה ב-11 באוקטובר 1850, ולאופולד שוב נשאר לבדו. ילדיו התחתנו עם בית משפחת הבסבורג, והעניקו לו נכדים. ב-1861 נפטרה אחותו ויקטוריה, והוא היחיד שנשאר מכל עשרת האחים. ב-1863 נפטר חברו הקרוב, הברון סטוקמר. לאופולד נפטר ב-10 בדצמבר 1865, והשאיר לבנו, לאופולד השני, את בלגיה והמושבה קונגו, שהשליט עליהן טרור. שלטון האימה נגמר במותו, ובימי שלטונו של המלך אלברט.
דקה

דקה היא יחידת זמן המוגדרת כ- 1/60 של שעה או כ-60 שניות (ישנן דקות בעלות 61 שניות - דקה מעוברת). 
יחידת הדקה לא מוכרת כיחידת SI. בגאומטריה, דקה היא יחידת זווית, המוגדרת כ- 1/60 של מעלה. יחידה זו נקראת דקת קשת. יחידה הנגזרת מיחידה זו היא שניית קשת (1/60 של דקת קשת). 
באסטרונומיה, דקה היא יחידת זווית וזמן. דקה היא 1/60 של שעת עלייה ישרה.
הסימון הפורמלי לדקה הוא גרש ישר - ('). לדוגמה, 15 דקות יכתבו כך - '15. אולם, הסימון הנפוץ ביותר הוא הגרש הנטוי המקובל (′).
כדור הארץ עובר 15 דקות קשת בכל דקת זמן אחת. דקת קשת אחת בקו המשווה היא בקירוב מייל ימי אחד.
הסיבה לחלוקת השעה ל-60 דקות נובעת ככל הנראה מהשפעת הבבלים, אשר השתמשו בבסיס ספירה 60 כשיטת הספירה שלהם.
תשעה וחצי שבועות של שכרון חושים

תקציר העלילה

אליזבת' ("ליז") מקגרו (קים בסינג'ר) עובדת בגלריה ברובע סוהו בניו יורק. זה עתה התגרשה מברוס לאחר שלוש שנות נישואים והיא פתוחה לקשר זוגי חדש.
היא פוגשת במכולת את ג'ון גריי (מיקי רורק), מבטיהם מצטלבים וג'ון מתחיל לעקוב אחריה. כאשר היא מוותרת על קניית צעיף יקר בשוק, הוא עוקב אחריה קונה את הצעיף היקר מתחיל אתה בשיחה ונותן לה אותו במתנה. הוא אינו מוסר פרטים על עצמו פרט לכך ששמו הוא ג'ון והוא איש עסקים בוול סטריט.
מתחילה ביניהם מערכת יחסים המושתתת בעיקר על סקס. ג'ון מפעיל עליה משחקי מין הכוללים קשירת עיניים, העברת קרח על גופה, זחילה לקול הצלפת שוט. הוא נותן לה שעון ומצווה עליה כי בשעה 12.00 היא תסתכל בשעון ותחשוב רק עליו. ליז נכנעת לו ובעבודה בשעה 12.00 היא מסתכלת בשעון, חושבת על ג'ון ומאוננת.
כשליז מציעה לו לפגוש את חבריה בגלריה הוא מסרב כי הוא מעוניין רק בה.
ליז מרגישה שהיחסים עם ג'ון אינם בריאים ויוצאים מכלל שליטתה. השיא מגיע כאשר ג'ון לוקח אותה למלון, קושר את עיניה, מביא זונה לחדר ומתחיל לקיים אתה יחסים לנגד עיניה. כאשר ליז מסירה את כיסוי העיניים ורואה את ג'ון עם הזונה, היא מחליטה לנתק מיד את קשריה עם ג'ון. הוא מנסה להשפיע עליה לחזור ומתחיל לספר לה על קורות חייו ומשפחתו אך ליז אומרת לו שזה מאוחר מדי.
היא משוטטת בוכה ובודדה ברחובות ניו יורק וחושבת על היחסים המוזרים שהיו לה במשך תשעה וחצי שבועות עם אדם זר לגמרי.
דולפי פישר

אדולף (דולפי) פישר (1909 - ?) היה כדורגלן בקבוצות הכח וינה ו"הכח ריגה" ומאמן כדורגל אוסטרי-ישראלי יהודי שאימן בין היתר בקבוצת בית"ר ירושלים.

ביוגרפיה

פישר נולד בשנת 1909 בעיר וינה שבאוסטריה, ושיחק החל מגיל צעיר בקבוצת הפאר האוסטרית-יהודית, הכח וינה, בתפקיד קיצוני שמאלי במשך כ-6 שנים. לאחר מכן עבר לצ'כוסלובקיה ושיחק בקבוצת "פרוסטאוף" מהליגה הראשונה. כעבור 3 שנים הגיע לפינלנד שם אימן את קבוצת "הלסינקי אינטרציונל קלוב".
בשנת 1939 ניסה לחזור למולדתו, וינה, אך המלחמה באזור גרמה לו לעזוב ללטביה, שם אימן וגם שיחק בקבוצת "הכח ריגה".
ב-1941, לאחר ששוטרים רוסים גילו אי-דיוקים בדרכונו, הוגלה לסיביר לתקופה של כ-6 שנים, שם אף המשיך לשחק במספר קבוצות מקומיות. לאחר סיום המלחמה שב למולדתו, וינה, ואימן במספר קבוצות מהליגה השנייה.
בשנת 1958 הוזמן לאמן באגודת בית"ר, תחילה כמאמן במבחן של קבוצת הנוער של בית"ר ירושלים. בסוף דצמבר 1958 מונה למאמן הקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים ואימן אותה עד להחלפתו ביצחק שניאור בסוף העונה.
הגשר הגדול דניאנג-קונשאן

הגשר

הגשר ממוקם בין שאנגחאי לבין נאנג'ינג במחוז ג'יאנגסו. זהו גשר רכבת הבנוי על הדלתא של נהר יאנגצה, המורכבת גם מאגמים, תעלות ושדות אורז.
בניית הגשר הושלמה בשנת 2010 והוא נפתח בשנת 2011. את הגשר בנו כ-10,000 איש במשך 4 שנים, ועלות הקמתו עומדת על 8.5 מיליארד דולר.
הגשר הגדול דניאנג-קונשאן מחזיק בשיא גינס לגשר הארוך ביותר בעולם בכל הקטגוריות, החל מ-30 ביוני 2011.