google/wiki40b huggingface dataset:
Confide in Me

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אדוואר בארטון, דייב סימן וסטיב אנדרסון והופק על ידי ברדר אין דה רית'ם. השיר הוא שיר בסגנון הטריפ הופ, המשלב בתוכו גם את סגנון האינדי-פופ. השיר נכלל באלבום האוסף השני של קיילי מינוג, Hits+.
בנוסף לכך, זכה השיר למעמד הכסף בבריטניה, על סך מכירות של 200,000 עותקים.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של קיילי מינוג ב-6 באוגוסט 2014. הקליפ בוים על ידי פול בויד. בקליפ ניתן לראות את מינוג לובשת שלל תלבושות שונות. לאורכו של הקליפ ניתן לראות משפטים שונים הקשורים לנושא השיר.
נכון לפברואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-2.3 מיליון צפיות.
יום הארי פוטר הבינלאומי

רקע

יום הארי פוטר הבינלאומי מצוין ב-2 במאי לזכר הקרב על הוגוורטס. סדרת ספרי "הארי פוטר", היא סדרת ספרי פנטזיה אפית, מאת ג'יי קיי רולינג. הסדרה מכילה שבעה ספרים, הראשון מביניהם ("הארי פוטר ואבן החכמים") פורסם בשנת 1997, ואחרון ("הארי פוטר ואוצרות המוות") פורסם בשנת 2007. הסדרה גרפה הצלחה רבה ברחבי העולם, ומכרה במצטבר כ-500 מיליון עותקים.

תאריך וסיבת היבחרותו

תאריך זה נבחר מכיוון שבתאריך זה הסתיים הקרב על הוגוורטס, שבו נספו דמויות רבות. בין הדמויות שנספו: סוורוס סנייפ, פרד וויזלי, נימפדורה טונקס, רמוס לופין, לבנדר בראון וקולין קריווי. מהצד ה"אפל": וולדמורט, בלטריקס לסטריינג', וינסנט קראב, ונגיני. ביום הזה, הובס לורד וולדמורט, שנחשב כמכשף הרשע והגדול בכל הזמנים. התאריך מוזכר בספר השביעי, הארי פוטר ואוצרות המוות, שבו נערך הקרב. היום נחגג בשל הניצחון בקרב, אך הוא גם נחשב כיום אבל על המלחמה ועל הדמויות שנספו בה.
המוזיאון הזואולוגי של מוסקבה

היסטוריה

המוזיאון הוקם בשנת 1791 כמוזיאון להיסטוריה של הטבע. בין השנים 1806–1807 קוטלגו אוספי המוזיאון על ידי יוהאן פישר פון ולדהיים, מנהל המוזיאון באותה עת. בשנות ה-20 של המאה ה-19 הופרדו האוספים הזואולוגיים מיתר אוספי המוזיאון, וקטלוג נפרד של אוספים אלה פורסם בשנת 1822.
בשנת 1861 הפך אוסף הזואולוגיה למוזיאון אוניברסיטאי עצמאי. האוסף נפתח לציבור הרחב בשנת 1866 (קודם לכן שימש חוקרים בלבד).
בין השנים 1898-1902 הוקם המבנה הנוכחי המשמש את המוזיאון. בשנת 1930, עם יסוד הפקולטה לביולוגיה באוניברסיטת מוסקבה הפך המוזיאון לחלק מהאוניברסיטה.
המרוץ הארקטי של נורווגיה

המנצח והחולצות

במהלך המרוץ מוענק פרס למנצח בכל קטע יומי, וחלק מהקבוצות מכוונות את מאמציהן אך ורק לזכייה בקטעים בודדים. המנצח במרוץ כולו הוא הרוכב בעל הזמן המצטבר הקצר ביותר. כדי לזכות במרוץ, על המנצח לגלות עליונות בתחומו העיקרי של המרוץ: טיפוס בהרים ("בין הפיורדים").
החולצות אותן לובשים הרוכבים במהלך המרוץ הן:
 החולצה הכחולה - הרוכב המוביל בדירוג הכללי (בעל הזמן המצטבר הקצר ביותר) לובש חולצה כחולה על מנת לזהותו.
 החולצה האדומה - הרוכב המוביל בצבירת נקודות המוענקות לרוכבים אשר חוצים ראשונים את הפסגות השונות במהלך המרוץ בקטעים ההרריים. חולצה זו נקראת גם חולצת "מלך ההרים".
 החולצה הירוקה - הרוכב אשר צבר את מרב הנקודות המוענקות במרוצי ביניים במהלך המרוץ ובמאוץ אל קו הסיום.
 החולצה הלבנה - הרוכב הצעיר, אשר גילו אינו עולה על 25 שנים (ב-1 בינואר של שנת המרוץ), בעל הזמן המצטבר הקצר ביותר.
אסכולת נוטרדאם

אסכולת נוטרדאם (בצרפתית: Notre Dame school או "האסכולה הפוליפונית של נוטרדאם") הוא כינויה של קבוצת מלחינים, שעבדה בקתדרלת נוטרדאם בפריז או בשכנותה, מ-1160 בקירוב עד 1250. הכינוי מתייחס גם למוזיקה שחיברה קבוצה זו.
המלחינים היחידים ששמם עבר במשך הדורות והגיע עד ימינו הם לאונין ופרוטין. שניהם נזכרו בכתבי סטודנט אנגלי אלמוני,
הידוע בשם "אנונימוס IV", שעבד או למד בנוטרדאם בהמשך המאה ה-13. נוסף לכך שנקב בשמות שני המלחינים ותיאר אותם כ"מלחיני האורגנום הטובים ביותר", והוסיף וציין, כי ערכו את ספר האורגנום הגדול, הידוע בשם "מגנוס ליבר אורגני", הוא מביא אי-אילו פיסות מידע מעוררות סקרנות על המוזיקה והעקרונות שהיו כרוכים בחיבור האורגנום. פרוטין הוא המלחין הראשון של "אורגנום קוודרופלום" - פוליפוניה בארבעה קולות - או לפחות הראשון, שהמוזיקה שלו שרדה, שכן הסיכויים למצוא כתבי יד שלמים של מוזיקה כתובה בתווים מתקופה זו קלושים, במקרה הטוב.
לאונין, פרוטין ועוד מלחינים אלמונים, שהמוזיקה שלהם שרדה עד ימינו, מייצגים את התקופה הידועה בתולדות המוזיקה האירופאית כארס אנטיקווה. המוטט פותח לראשונה במהלך תקופה זו מן הקלאוזולה, שהיא מטיפוסי היצירה השכיחים ביותר ב"מגנוס ליבר אורגני". 
מוזיקה בכתב תווים שרדה בכמויות ניכרות, אך פרשנות למוזיקה זו, בייחוד בכל הנוגע למקצב, עודנה נתונה במחלוקת. שלושה תאורטיקאים של מוזיקה מתארים את נוהל התקופה: יוהאנס דה גרלנדיה, פרנקו מקולון ואנונימוס IV; עם זאת, כולם כתבו שני דורות ויותר אחרי חיבור המוזיקה, וייתכן שכפו את הנוהל של זמנם, שהלך והתפתח במהירות, על מוזיקה שהובנה אחרת. בחלק גדול מן המוזיקה של אסכולת נוטרדאם הקולות התחתונים שרים ערכי תווים ארוכים בעוד שהקול או הקולות העליונים שרים קווים עתירי קישוטים, המרבים להשתמש בתבניות חוזרות של תווים ארוכים וקצרים, הידועים בשם "מודוסים ריתמיים". בכך צויינה ראשיתו של כתב תווים, המסוגל להציג משכי זמן יחסיים של תווים בתפקידי קולות וביניהם (הופין 1978, עמ' 221).
מלחינים בני ימינו, כמו סטיב רייך וארוו פרט, מציינים את המוזיקה של אסכולת נוטרדאם כהשפעה על יצירתם.
חומצה מצומדת

בכימיה, חומצה מצומדת, במסגרת תאוריית ברונסטד-לאורי לחומצות ובסיסים, נוצרת כאשר בסיס מקבל פרוטון (⁺H) - במילים אחרות, בסיס עם יון מימן נוסף. בסיס מצומד נוצר על ידי הסרת פרוטון מחומצה - הבסיס המצומד של חומצה הוא אותה חומצה, כאשר מוסר ממנה פרוטון.
זיבוטפסקי נגד קלינטון

זיבוטפסקי נגד קלינטון (באנגלית: Zivotofsky v. Clinton) היא החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית משנת 2012, שבה קבע בית המשפט כי מחלוקת על תקנות בדבר דרכונים אינה שאלה פוליטית, ולכן שפיטה. בכך נסללה הדרך לפסילת חוק של הקונגרס, אשר ניסה להתערב בסמכות הבלעדית של נשיא ארצות הברית בענייני חוץ. החוק אכן נפסל על ידי בית המשפט העליון ב-2015.

השתלשלות הפרשה

ב-2002 העביר הקונגרס האמריקני חוק המורה למזכיר המדינה לרשום בדרכון "ישראל" בתור מקום הולדתו של מי שנולד בירושלים. לאחר החלת החוק, נולד בירושלים מנחם בנימין זיבוטפסקי, ולו אזרחות אמריקנית. הוריו ביקשו שבדרכונו האמריקאי יהיה כתוב: "ישראל", ולא "ירושלים" (ללא ציון מדינה), כמקום הולדתו. מחלקת המדינה דחתה בקשה זו עקב מדיניות ארוכת שנים של אי נקיטת עמדה בדבר מעמדה המדיני של ירושלים. ההורים פנו לערכאות. בית המשפט קבע כי זיבוטפסקי יוכל לשים למבחן בית המשפט את החוקתיות של חוק הקונגרס משנת 2002. צעד משפטי זה ננקט אל מול התנגדותה של מחלקת המדינה שטענה כי עניינים של מדיניות חוץ הם בעלי אופי פוליטי ובכך אינם שפיטים בבתי המשפט. 
ביולי 2013, קבע בית המשפט לערעורים כי החוק מהווה פגיעה בלתי חוקתית בסמכויות ההכרה הדיפלומטית של הנשיא (להכיר או לא להכיר בירושלים כחלק מישראל).

זיבוטפסקי נגד קרי

ב-21 באפריל 2014, בית המשפט העליון העניק לעתירה של זיבוטפסקי צו עיון מחדש (כלומר הוא מקבל את עתירתו של זיבוטפסקי לדון בתיק), כשהתיק עתה נקרא "זיבוטפסקי נגד קרי".
ב-8 ביוני 2015, פסל בית המשפט העליון את חוק הקונגרס משנת 2002 ברוב של 6-3, כשהוא קובע כי הקונגרס חרג מסמכויותיו בחקיקת חוק זה, וכי סמכויות ההכרה הדיפלומטית בריבונות ממשלה זרה (במקרה זה על ירושלים), כפי שהוא מתבטא ברישום בדרכון, הם בסמכותו הבלעדית של הנשיא (האחראי על מחלקת המדינה שרושמת את הדרכון).
עסק משפחתי

עסק משפחתי הוא עסק הנמצא בשליטתה של משפחה אחת. דוגמה לכך היא חנות בבעלותם ובהפעלתם של בני זוג או אחים, שאליה מצטרפים ברבות השנים גם ילדיהם, או משרד עורכי דין שניהולו עובר מדור לדור באותה משפחה. לעיתים עסק משפחתי הוא עסק קטן, המעסיק רק (או בעיקר) בני משפחה אחת, ולעיתים העסק מתרחב ומעסיק גם עובדים שאינם מבני המשפחה. בישראל, עסק משפחתי שבוחר להתאגד יכול בעת התאגדותו להירשם כחברה משפחתית לעניין מס הכנסה. בהקשרים שונים מתקיימת רגולציה מיוחדת ביחס לעסק משפחתי.
אביבה שמר

ביוגרפיה

שורשים - אביבה שמר נולדה בחיפה לאביה, יוסף רכטמן, דור שישי בארץ ישראל היה סוחר שגם כתב ספרי גימטריה. האם חוה בת ליששכר קאופמן, חזן ונגר, היחיד ממשפחה ענפה שהצליח לברוח מפולין ערב השואה.
השכלה - את לימודי התיכון עשתה בבית הספר הריאלי בחיפה, בו הצטיינה בלימודים עבריים ובצרפתית. היא בעלת תואר ראשון באמנות, תואר שני בתרפיה בעזרת יצירה והבעה ותואר M.A נוסף בפילוסופיה יהודית - שלושתם מאוניברסיטת חיפה. בשנת 2017 סיימה לימודי תעודה במכללת אילמה בנושא ייעוץ בבעיות בריאות, גוף ונפש.
אמנות -הציגה מעל ל-30 תערוכות יחיד, אצרה אלפי תערוכות ומעל 30 פסלים סביבתיים שלה מוצבים ברחבי ישראל ובעולם. שמר מתמקדת באמנות יהודית. ביצירה, בהוראה, בכתיבה ובטיפול. עבודותיה נמצאות באוספי מוזיאונים בארץ: מוזיאון חיפה לאמנות מודרנית, מוזיאון תפן ומוזיאון בר דוד לאמנות ויודאיקה בקיבוץ ברעם. ומחוץ לישראל: מוזיאון דורסטן גרמניה, לודז' טיקוצין וקרקוב בפולין, וילנה, מוזיאון גיטו ריגה, במוזיאון לאמנות מודרנית בקרגנדה שבקזחסטן, במוזיאון דייוויס בברצלונה

ביתה ברחוב יפה נוף בחיפה, הוא מרכז להתפתחות אישית באמצעות יצירה והבעה.
מקור יצירתה - אהבת הארץ - שמר מדגישה שאביה הטביע בה אהבה עצומה לארץ ישראל והרגשה שאין אופציה אחרת. שמר מדגישה את הקשר לסבה הגדול מצפת. נתנאל מנדל שוורץ שקראו לו"שמח תשמח" וזו הייתה תפיסת חייו. שמר כאמנית כמטפלת הלומדת ומלמדת 'חכמת ישראל' מדגישה ששמחה הכרחית. בלי שמחה אין צמיחה והכלל הוא " ובחרת בחיים" בכל רגע. מצווה וחכמה של שמחה אותה היא מנסה להעביר דרך הספרים, הציורים, הפסלים והמיצבים.
מקור מקביל - השואה והתקומה - משפחתה המצומצמת של אמה ניצלה בעוד שמשפחתם הענפה כולה נספתה בשואה.
בשנת 2002 הופתעה לקבל מניצול שואה את צלומי בני המשפחה שנספו. הדבר גרם לה לעסוק בנושא השואה כדי להנציח כל מי שנספה ולתת לו ביטוי. היא מביעה בעבודותיה מצבי גלות וגאולה כמצבים נפשיים. "כולנו עוברים בחיים מצבים של גלות שהם הכרחיים לפני שנבחר בגאולה."

שמר עשתה מספר סדרות בנושא: "סמלים שמלות", "כתרים", "תקון" ו"אותיות". סדרות אותן היא מרבה להציג במוזיאונים ליהדות בעולם, ובאוספים פרטיים רבים. השנה 2017 שמר מתכננת להציג סדרה בנושא זה במסגרת מוזיאון האמנים של ונציה.
משפחתה - שמר מתגוררת בחיפה עם בן זוגה מיכאל קליש, מהנדס במקצועו ויד ימינה בביצוע הפרויקטים הסביבתיים המורכבים. היא אם לשלוש בנות.

בנותיה: טלי ינאי - ספורטאית מנצחת ומדריכת כושר. שרון אדם - בעלת מרכז 'אדם שלם' להתפתחות אישית וסיון סיוטא - מרפאה בשיטות טבעיות. אחד מנכדיה הוא הזמר עומר אדם.
מועדון ספורט כפר קאסם

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 2002 כאיחוד של קבוצות מכבי כפר קאסם והפועל כפר קאסם. הפועל כפר קאסם הוקמה בשנת 1959 והייתה הקבוצה הבכירה בעיר, כאשר שיחקה לרוב בליגה ב' והעפילה לליגה א' בשנת 1968, אך ירדה חזרה ושוב העפילה לליגה א' בשנת 1978.
לאחר האיחוד, סיימה הקבוצה את עונת 2002/2003 כאלופת ליגה ב' דרום א', והעפילה לליגה א'. בעונת 2005/2006 ירדה חזרה לליגה ב'.
בעונת 2012/2013 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה ב' דרום א', והעפילה למבחני פלייאוף העלייה. לאחר שניצחה את בני יפו אורתודוקסים, מ.ס. שיכון המזרח והפועל בקעת הירדן, פגשה את הפועל ערד מליגה א'. לאחר שוויון 1–1 בתום 120 דקות ניצחה הקבוצה בבעיטות הכרעה והעפילה לליגה א'.
בשנת 2015 נרצח כדורגלן הקבוצה סוהיב פריג'. לזכרו שונה שם הקבוצה ל"מועדון ספורט כפר קאסם סוהיב".
ב-17 באפריל 2019 עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית.

אצטדיון

במהלך העשור השני של המאה ה-21 שיחקה הקבוצה במגרשים שונים, ביניהם האצטדיון העירוני בלוד ואצטדיון וינטר ברמת גן. מגרש הכדורגל הקיים בחלקה המערבי של העיר, אצטדיון עירוני כפר קאסם, עובר שדרוג ויכיל 8,000 מקומות ישיבה בארבעה יציעים מקורים.
חוה קאופמן

ביוגרפיה

חוה קאופמן נולדה בטוקומן, ארגנטינה, למשפחת מהגרים מרוסיה. היא למדה ציור וקרמיקה בבואנוס אירס. בין השנים 1953–1954 שהתה בפריז, צרפת, שם התמחתה בעיצוב מוזאיקות ובציור קרמי. בשנת 1955 עלתה לישראל עם בעלה. לצד ציור, יצרה קאופמן פיסול קרמי פיגורטיבי. בנוסף, הרבתה ליצור עבודות קיר בבנייני ציבור, בהם ידועים קיר הקרמיקה המופשט במשכן הכנסת בירושלים, קיר בבניין הביטוח הלאומי ברחובות, באוניה "נילי" ובבית יד לבנים בכפר סבא.
אליקו

אלי כהן (אליקו) (נולד ב-1977) הוא שדרן רדיו ישראלי המשדר ברדיו לב המדינה.

ביוגרפיה

אלי כהן (אליקו) נולד וגדל בבת ים. כשהיה בן 16 וחצי נפטר אביו ממחלה. למד בתיכון "אורט הבונים" בבת ים. 
כשהיה נער החל אליקו לשדר בתחנת הרדיו הפיראטית "גלי הים התיכון" של יהודה קיסר. לאחר שירותו בצה"ל, החל לעבוד בתחנת רדיו לב המדינה, תחילה כמפיק ותחקירן, ולאחר מכן כמגיש תוכנית אישית. 
כיום הוא מגיש ברדיו לב המדינה את התוכנית "ערב ים תיכוני", המשודרת בימים ראשון עד חמישי. בשנת 2015 זכתה תוכניתו בפרס תוכנית המוזקה הטובה ביותר בישראל מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב. הוא נחשב לבעל השפעה רבה במוזיקה המזרחית בישראל.
בשנת 2011 השתתף במספר פרקים בסדרה "חי ב-LA LA לנד".
אליקו הוציא מספר דיסקים של אוספי להיטים. הוא מנחה ערבי שירה ואירועי זמר בהפלגות נופש. דמותו זכתה לחיקוי בתוכנית "ארץ נהדרת" בדמות מומי, שגולמה על ידי אלי פיניש.
מתגורר בראשון לציון.
ויסנס מרטינס אי דוארט

קריירה

מרטינס, ששיחק כחלוץ, נולד וגדל בברצלונה, בירת קטלוניה. בצעירותו החל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית אאורופה, וב-1915 עבר לקבוצה הבכירה בעיר ובחבל הארץ, ברצלונה. מרטינס התברג במהרה בברצלונה והיה לאחד משחקניה החשובים ביותר בשנים אלה. כבר בעונתו הראשונה עזר לקבוצה לזכות באליפות קטלוניה. ב-13 באוקטובר 1918 נערך לכבודו של מרטינס משחק הוקרה באצטדיונה הביתי של ברצלונה, הקרר אינדוסטריה. ברצלונה אירחה את קבוצת נעוריו של מרטינס, אאורופה, והיא ניצחה אותה 2-1, כשאת אחד מהשערים כבש מרטינס. ב-1919 הגיע עם ברצלונה לגמר הגביע הספרדי, והוא פתח במשחק הגמר בו הפסידה ברצלונה 5-2 לארנס גצ'ו בהארכה.
בהמשך זכה מרטינס עם ברצלונה באליפות קטלוניה 4 פעמים ברציפות, החל מעונת 1918/1919 ועד עונת 1921/1922. ב-1920 היה שותף משמעותי לזכיית קבוצתו בגביע הספרדי. במשחק הגמר, שנערך ב-2 במאי נגד אתלטיק בילבאו באל מולינון, כבש מרטינס את השער הראשון במשחק בדקה ה-70, וברצלונה ניצחה 2-0. ב-1922 זכה פעם שנייה עם הקבוצה בגביע הספרדי. הוא פתח בגמר בו ניצחה ברצלונה 5-1 את ריאל אוניון, אך הוא לא הבקיע אף אחד מהשערים. ב-1923 פרש מרטינס ממשחק. נערך לכבודו משחק הוקרה ב-17 ביוני נגד סבדל בלס קורטס. היה זה משחק ההוקרה הראשון שנערך באצטדיון, שנחנך רק שנה לפני כן. ברצלונה ניצחה 2-1. בסך הכול הבקיע מרטינס 183 שערים ב-261 משחקים בהם שותף במדי ברצלונה.
האראלד טורנר

קורות חייו

האראלד טורנר נולד בלוֹיְן ורכש השכלה תיכונית במיינץ. ב-1908 התגייס לצבא הגרמני, לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה ועוטר במספר עיטורים על אומץ ליבו. ב-1919 הצטרף לפרייקור ובמקביל רכש דוקטורט במשפטים. הוא הועסק במספר תפקידי מטה במשרד האוצר של המדינה החופשית פרוסיה. ב-1930 הצטרף למפלגה הנאצית, ב-1932 הצטרף לאס אס, וב-1934 הוצב במשרד הראשי לביטחון הרייך.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצב במנגנון הגנרלגוברנמן בפולין, ובהמשך, ביולי 1940, מונה למושל הצבאי של פריז. לאחר כיבוש יוגוסלביה מונה לראש המנהל האזרחי במנגנון הממשל הצבאי בסרביה, אשר נותרה בשליטה גרמנית לאחר חלוקת יוגוסלביה. לסגנו מונה גאורג קיסל. עוד בטרם התקבלה ההחלטה על יישום הפתרון הסופי, פעל טורנר להשמדת יהודי סרביה אם באמצעות הוצאתם להורג על ידי כיתות יורים או ברכישה והפעלה של משאיות גז להשמדת נשים וילדים, בעיקר באזור בלגרד. הוא נמנה עם האחראים להקמתו והפעלתו של מחנה הריכוז סיימישטה. כמו כן פקד על כוחותיו להוציא להורג סרבים ובני רומה כפעולות עונשין בשל פעולות הפרטיזנים של טיטו. הוא דיווח בפירוט על מעשי הרצח למפקדת האס. אס, ובאוגוסט 1942 אף התרברב שבלגרד היא העיר היחידה וסרביה היא המדינה היחידה שהפכה ל"יודנפריי".
בראשית 1944 הועבר למספר תפקידי מטה בברלין ובהמשך בבאד טלץ. ב-1945 נפל בשבי כוחות הצבא הבריטי ובהמשך הוסגר ליוגוסלביה והועמד לדין על פשעי מלחמה. ב-22 בדצמבר 1946 נגזר דינו למוות, וב-9 במרץ 1947 הוא הוצא להורג בבלגרד בתלייה.
כריסטין ארון

ביוגרפיה

ארון נולדה בגוואדלופ. ב-1990 החלה להתאמן בהדרכת המאמן פרננד אורטביסה. בשנת 1997 החלה להתאמן אצל סטפן דיאגנה, אלוף העולם בריצת 400 מטר משוכות. 
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכתה ארון במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר בשיא צרפת חדש של 42.21 שניות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אמריקאי ותחרות חדש של 41.47 שניות, וג'מייקה (42.10 שניות). בנוסף, היא סיימה במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.05 שניות, 2 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.

אלופה ושיאנית אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכתה ארון בשתי מדליות זהב. בריצה ל-100 מטר בשיא אירופה חדש של 10.73 שניות ובריצת שליחות 4x100 מטר 42.59 שניות. אותה שנה היא זכתה בתואר האתלטית האירופאית של השנה. 
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכתה ארון במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בשיא צרפת חדש של 42.06 שניות, אחרי בהאמה (41.92 שניות) ולפני ג'מייקה (42.15 שניות). בנוסף, היא סיימה במקום שישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.97 שניות.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה ארון במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.42 שניות ובמקום 14 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.42 שניות.
ארון לא השתתפה באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 עקב פציעה.

אלופת עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכתה ארון במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר בשיא צרפת חדש של 41.78 שניות, לפני ארצות הברית (41.83 שניות) ורוסיה (42.66 שניות). לאחר מספר שנים נפסלה ארצות הברית בשל שימוש בסמים של מריון ג'ונס ומדליית הכסף הועברה לרוסיה ומדליית הארד לאוקראינה (43.07 שניות). בנוסף, היא סיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.06 שניות, בשלב חצי הגמר היא עלתה מהמקום הראשון בתוצאה של 11.01 שניות.  
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה ארון במדליית ארד בריצת שליחות 4X100 בתוצאה של 42.54 שניות, אחרי ג'מייקה 41.73 שניות ורוסיה 42.27 שניות. בנוסף, היא סיימה במקום 11 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.21 שניות ובמקום 14 בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.05 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 22.77 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה ארון בשתי מדליות ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.98 שניות, אחרי לורין ויליאמס מארצות הברית (10.93 שניות) וורוניקה קמפבל מג'מייקה (10.95 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.31 שניות אחרי אליסון פליקס (22.16 שניות) וראשל בון-סמית (22.31 שניות) שתיהן מארצות הברית. בנוסף, היא סיימה במקום רביעי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.85 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 סיימה ארון במקום שביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.12 שניות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה ארון במקום 17 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.36 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכתה ארון במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.45 שניות, אחרי אוקראינה (42.29 שניות) ולפני פולין (42.68 שניות). בנוסף, היא סיימה במקום 8 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.37 שניות.
ועדת קינג-קריין

ועדת קינג-קריין (באנגלית: King-Crane Commission) הייתה ועדת בדיקה שנשלחה על ידי הנשיא וודרו וילסון לפי החלטת חבר הלאומים לבחון אפשרות שהמנדט על ארץ ישראל וסוריה ימסר בידי ארצות הברית ולא בידי בריטניה וצרפת. הוועדה מונתה גם לבדוק האם יש להקים מדינה ארמנית, והאם מדינה זו צריכה להיווצר תחת מנדט של ארצות הברית. בשל העובדה שדו"ח הוועדה הושלם לאחר שווילסון לקה בשבץ מוחי וחדל לתפקד, ובשל החלטת מחלקת המדינה שפרסום הדו"ח אינו עולה בקנה אחד עם האינטרס הציבורי, נגנז הדו"ח עם הגשתו ב-28.8.1919 והתגלה ופורסם רק ב-1922 על ידי כתב העת Editor & Publisher.

רקע

ההצעה להקמת ועדת בדיקה הועלתה על ידי האמריקאים במסגרת שיחות ועידת השלום בפריז (1919). במהלך הוועידה לא הביע אדוארד האוס, ראש המשלחת האמריקאית לוועידת השלום, את רצונה של ארצות הברית לקבל לידיה את ניהול המנדט בשטחי האימפריה העות'מאנית לשעבר לאור מה שראה ככישלון המעורבות האמריקאית בפיליפינים.
נציגי הציונים שהופיעו בפני הוועידה, נחום סוקולוב, חיים ויצמן ומנחם אוסישקין, העדיפו מנדט בריטי מן הטעמים הבאים: בריטניה הכריזה בהצהרת בלפור, הישג מדיני חסר תקדים של התנועה הציונית, כי תתמוך בהקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל תוך שהיא פורשת חסותה על התנועה הציונית על מנת לסייע לה במימוש מטרתה העיקרית. בבריטניה התקיימה מסורת של תמיכה נוצרית בשיבת ציון וחיים ויצמן טווה בה רשת של הסכמות והבנות. מאידך, חששו הציונים שבהתאם לעקרונות הדמוקרטים הנהוגים בארצות הברית, יבקשו האמריקאים לכונן בארץ דמוקרטיה ייצוגית המבוססת על רוב שיושג בבחירות בקרב כל יושבי הארץ, ובהינתן רוב ערבי בארץ ישראל בעת ההיא המשמעות היא שלטון ערבי שאינו עולה בקנה אחד עם השאיפה לכונן בארץ ריבונות יהודית. 
מאותה סיבה עצמה הייתה ההצעה מקובלת ואף מועדפת על הערבים, שהבריטים אסרו על משלחתם (כמו גם נציגים ממצרים) להגיע ולהציג את עמדתה בוועידה. את רצון ערביי סוריה הגדולה להציג את עמדתם הביא בפני ועידת השלום הווארד בליס, בנם של מייסדי האוניברסיטה האמריקאית בביירות (ואחיו של הארכאולוג פרדריק בליס), ידיד קרוב של הנשיא וילסון. בקשתו גובתה במכתב מאת האמיר פייצל.
ז'אן ברוסול

פרטים ביוגרפיים

ברוסול נולד בסן-ואלייה-סיר-רון(Saint-Vallier-sur-Rhone) במחוז דרום (Drôme), שבדרום-מזרח צרפת, כבן הבכור מבין 8 ילדי משפחתו. רבים מבני המשפחה עסקו ברפואה ובימאות, כישויו של ברוסול טופחו במיוחד על ידי שניים מדודיו. אחד מהם לימד אותו את הסולפז' ובגיל 5 נתן לו כינור במתנה, והשני, כומר בנוטרדאם בפריז ומוזיקולוג מפורסם, העניק לו חצוצרת פרשים. ברוסול בילה את שנות ילדותו בלורן שם, במחוז מוזל, הוא סיים את לימודי התיכון. בהמשך הוא למד ספרות באוניברסיטת שטרסבורג שהועברה ב-1940 עם הסגל הצרפתי שלה לקלרמון-פראן בגלל הכיבוש הגרמני. ברוסול עמד להתחיל קריירה של מורה לספרות וחלם על קריירה ספרותית ועיתונאית. אחרי שחרור פריז ב-1944 חי בה ברוסול בתנאי דלות וניסה לעבוד בתחום הקולנוע, התיאטרון והזמר. מצבו הכלכלי השתפר אחרי שהתחיל לנגן בחצוצרה בתזמורות של מונמארטר - במועדון "Le Boeuf sur le toit", בקברט של אנייס קפרי וב- Club d'essai de la Radio.עם זאת הוא שלט גם בכלי נגינה נוספים כמו (כינור   וכלי הקשה).בהמשך הוא הקדיש את זמנו למלאכת ההלחנה, לעיבודם של שירים ולכתיבת פזמונים. הוא הצטיין בנוסף ביצירת מערכונים מוזיקליים שאחדים מהם נשארו פופולריים עד היום.
Gontran, Le violon de tante Estelle, Les tourlourous) Les Ecossais, Les jumelles de marine, Les Tyroliens).
שמו פרץ לתודעה הציבורית בשנת 1948 עם הלהיט Mon papa laboureur על לחן של אנדרה פופ, ובביצועה של קתרין סובאז'.

בשנת 1952, בזמן שניגן בחצוצרה בתזמורת באקס-לה-בן בדרום צרפת, העלה את תשומת לבו של ז'אן לואי ז'ובר שהחליט לגייסו לקומפניון דה לה שנסון. ההזדמנות הופיעה במרץ אותה שנה, אחרי עזיבתו של מארק אראן, המנהל המוזיקלי של הלהקה. הצטרפותו של ברוסול בעת סיור של הלהקה בארצות הברית אושרה פה אחד והוא הפך חיש מהר ל"נשמה המוזיקלית" של ההרכב.

פעילותו ב"קומפניון דה לה שנסון"

הגעתו ללהקה של ז'אן-פייר קאלבה בשנת 1956 בישרה תקופה של שיתוף הפעולה פורה וחדשני של הצמד "קאלבה-ברוסול". בין היתר, עיבדו השניים שירים של יוצרים דרום-אמריקאים כמו ויניסיוס דה מוראיס ("ונוס") או פ. דה אנז'ליס.
בתקופה זו התחולל מיוזמתו של ברוסול המעבר המוצלח מהפרק ה"מקהלתי", בחיי הלהקה, שבניהולו של מארק הראן", שהתחיל להיחשב למיושן, אל הפרק ה"כלי" יותר שהתחיל בערך אחרי 1972  תחת ניהולו של גסטון מישל קאסה.
ברוסול ריענן אז את מופעי הלהקה תוך דגש על מערכונים - כגון Le Cirque, Le Violon de Tante Estelle, Les Tourlerous וכו'.
להיטיהם של הקומפניון על מלותיו של בורסול אומצו על ידי זמרים רבים אחרים שביצעו אותם או לבד או יחד עם חבורת הקומפניון. ניתן לציין בהקשר זה את ז'ילבר בקו (Alors raconte)‏ (1956) ואנרי סלבדור (C'était hier, Quand je monte chez toi 1957 ), דריו מורנו (1958 Si tu vas á Rio), דלידה (Gondolier 1958) ואת העמית המלחין, ז'אן-פייר קלבה (Le Marchand de bonheur), (1959), (Enfant de bohème)‏ (1962).

המשך פעילותו האמנותית

אחרי מות חברו הטוב, גי בורגיניון, בדצמבר 1972 עזב ברוסול את חבורת הזמר. הוא המשיך לכתוב פזמונים, בין היתר, לסשה דיסטל: Ma première guitare, Accroche un ruban, La belle vie.
הלחין אופרטה בשם "מיני-מוסטאש" וכן את היצירה "פיקולו סאקסו" שתוזמרה על ידי אנדרה פופ, לקול של מספר ולכלים, ונועדה להכיר לילדים את נפלאות עולם המוזיקה ושל כליו.
Piccolo Saxo זכתה לביצוע מפורסם של השחקן פרנסואה פרייה.
ז'אן ברוסול נפטר בשנת 1984 בארל והובא לקבורה בבו-אן-פרובאנס.

מקורות

*Pierre Saka, Yann Plougastel - La Chanson française Larousse ,Montréal 1999
מונראל

מונראל או קראק דה מונראל (צרפתית Crac de Montréal; לטינית Mons Regalis - "ההר המלכותי") הוא מבצר צלבני השוכן בעיר שובכ, בהרי אדום שבירדן. המצודה ניצבת על תל בצורת חרוט, סמוך לדרך המלך, במרחק של 75 ק"מ מדרום לכרכ וכ-20 ק"מ מצפון לפטרה.

היסטוריה

המצודה הוקמה בשנת 1115 על ידי בלדווין הראשון, לאחר שכבש את האזור, והייתה המצודה הצלבנית הראשונה שהוקמה בעבר הירדן. בשנה שלאחר מכן כבש בלדווין את עקבה לחופי מפרץ אילת, והדבר הקנה לו שליטה על הדרך הימית והיבשתית מחצי האי ערב וממצרים, נתיב ששימש כעורק מסחרי וכציר חשוב של עולי רגל למכה. המצודה שמשה כעמדה לגביית מכסים ונותרה בחזקת ממלכת ירושלים עד שנת 1142, עת נמסרה לסניוריית נסיכות עבר הירדן (Oultrejordain). באותה שנה החלה הקמתה של מצודת כרכ מצפון למונראל, וזו הייתה למרכז השלטוני והצבאי של הנסיכות. 
המצודה עברה בשנת 1176 לרשותו של רנו משטיון כאשר נשא לאשה את סטפני דה מילי, שליטת הנסיכות. שטיון הפך את המצודה, בדומה למצודת כרכ, לבסיס להרפתקאות השוד והביזה שלו, ולמרות הסכם השלום שנחתם בין צלאח א-דין לבין ממלכת ירושלים, תקף שטיון שיירות שעשו את דרכן למכה לקיום מצוות החאג'. ב-1187 הכריע צלאח א-דין את ממלכת ירושלים בקרב קרני חיטין והוציא להורג את רנו משטיון. הוא כבש את המצודה בחודש מאי 1189 לאחר מצור בן 18 חודשים. לפי האגדה מכרו מגיני המצודה את נשותיהם וילדיהם לצרים בתמורה למזון, וחלקם איבדו את ראייתם בשל הרעב.
הממלוכים כבשו את המצודה בסוף המאה ה-13 והקימו בה מבנים שטשטשו חלק מהשרידים הצלבניים.

המצודה

האתר לא נחקר במלואו עד שנת 2008, עת החל במקום מחקר ארכאולוגי מטעם אוניברסיטת פירנצה. הקמת המצודה על ידי בולדווין בזמן כה קצר, עשויה להעיד על כך שהוקמה במקום בו שכנו ביצורים קודמים, אולי נבטים. אם כך הוא הדבר, שימשו ביצורים קודמים אלה את הצלבנים בהתחלה, והקמת המבנים הצלבנים נעשתה רק לאחר מכן. 
אורכו של התל הוא 200 מטר מצפון לדרום ורוחבו 100 מטר ממזרח למערב. צורתו כשל אליפסה. סביב המצודה הוקמו שלוש חומות היקפיות, ועקבותיהן של שתיים מהן ניכרות כיום בבירור. באתר שוכנות שתי כנסיות - כנסייה משוחזרת ובה שלוש ספינות ובפטיסטריום נמצאת במזרח התל, וקפלה קטנה נמצאת בצידו הדרום-מזרחי. מתחת לקפלה שוכנות קטקומבות. בקצה הצפוני של המצודה נמצא מגדל שמירה חצי עגול ולידו בית מאסר. עוד שוכן בחלק זה הארמון שהקימו האיובים. סמוך לשם שוכן אולם הכס של המלך בולדווין הראשון, שהממלוכים הפכו מאוחר יותר לבית ספר. אולם הממצא המרשים ביותר בתל הוא פיר ובו 375 מדרגות, המוליך אל מעיין תת-קרקעי. הפיר מוביל בסופו של דבר אל מחוץ למצודה.