קויבה

גאוגרפיה וגאולוגיה

האי הגדול ביותר בפארק הוא קויבה, אורך החופים שלו הוא 240 קילומטרים, והוא שוכן במרחק של 22.5 קילומטרים דרומית-מערבית ליבשת. האי הוא גם הגדול ביותר בארכיפלג הכולל תשעה איים קטנים ו-28 איונים. בהכרזה של אונסק"ו נכללו גם האי מונטוסה (Montuosa), השוכן במרחק 40 קילומטרים בכיוון מערב מקויבה, ושונית חניבעל, השוכנת במרחק 23 קילומטרים בכיוון מערב. בגבולות ההכרזה של אונסק"ו נכללים גם 60% מאדן היבשה הנמצא בשטחו של מפרץ צ'יריקי.
קויבה הוא חלק מארכיפלג געשי שנוצר באזור ההפחתה שבין הלוח הפאסיפי ללוח הקאריבי. הארכיפלג החל להתרומם בשלהי תור השלישון, וכתוצאה מכך הסלעים בקויבה הם סלעים געשיים או סלעי אבן גיר. מעל סלעים אלה שקעה שכבת קרקע נוספת, שנוצרה בתקופה מאוחרת יותר.
מאפיינים אלה של קויבה מצויים כמעט בכל האיים שבפארק, הנהנים מהתאמה גבוהה לקיום סביבה טבעית עשירה, בעיקר בחלק הימי. האיים הנכללים בשטח הפארק נמצאים באזור המכונה "המסדרון הביולוגי הימי הפאסיפי", המשתרע מפאיטה שבפרו ועד פונטו סאן לאסארו שבבאחה קליפורניה. מסדרון זה מאופיין בשינויים אקלימיים משמעותיים, הנגרמים מעירבוב של זרמי המים באוקיינוסים. מונטוסה ושונית חניבעל נמצאים באזור האוקיינוס, אך למרות זאת הם עשירים מאוד בחומרי הזנה ומאופיינים ברמת יצרנות גבוהה. קויבה שוכן בסביבה שאינה חשופה להשפעות זרמי האוקיינוס במידה רבה, אך גם רמת השפעה נמוכה זו מסייעת להגדלת המגוון של בתי הגידול הנמצאים בו.

אקלים

האיים מאופיינים באקלים טרופי הנובע מקרבתם לקו המשווה. הרוחות הנושבות מכיוון צפון-מזרח גורמות להיווצרות אוויר חם העולה כלפי מעלה, ובשל כך יורדים ברחבי הפארק גשמים המסתכמים בכ-3,500 מילימטרים בשנה בממוצע. רוב הגשמים יורדים בין מאי לדצמבר, כאשר הרוחות הצפון-מזרחיות נתקלות באזור ההתכנסות הבין-טרופי בגושי אוויר בלחץ נמוך. עונת הקיץ נמשכת מינואר עד אפריל, ובמהלכה מתרוממים גושי האוויר כך שהרוחות גורמות לירידת טמפרטורת המים.
כמות המשקעים הגבוהה מפחיתה את מליחות מי הים באזור, ובנוסף לכך מסייעת להעברת המשקעים מהאזורים הקרקעיים אל האזורים הימיים של הפארק. אחת לשלוש עד שבע שנים מתרחשת תופעת אל ניניו, כאשר טמפרטורת המים עולה לפרק זמן ארוך ממושך. עם זאת, המפרץ כולו הוא אזור חמים ויציב לאורך כל השנה, כיוון שגם בחורף הוא מוגן על ידי רכס האנדים, המונע את הגעתן של רוחות קרות מכיוון צפון-מזרח. כתוצאה מכך הוא מושפע במידה פחותה מתופעת אל ניניו.

המערכת האקולוגית

אזור הפארק בפרט, ומפרץ פנמה בכלל, מאופיין במגוון ביולוגי עשיר בגלל ההשפעה הצולבת של זרמי האוקיינוס השונים, תנודות הטמפרטורה ואופי בתי הגידול הנמצאים בו. בשטחי הפארק תועדו למעלה מ-1,700 מינים של שוניות אלמוגים ואלמוגים. קהילות האלמוגים מגוונות בהשוואה לשוניות, ואלה שהתפתחו בסמוך למפרץ צ'יריקי ולאי קויבה הן היציבות והבריאות ביותר. מלבד האלמוגים והשוניות יש בשטחי הפארק קהילות של ספוגיים, קווצי עור, ולמעלה מ-450 מינים של רכיכות. בשטחי המפרץ תועדו 760 מינים מ-375 סוגים של דגים. בין קבוצות המינים העיקריות ניתן למנות את 33 המינים של כרישים, בהם כריש לווייתני ופטישן כד-חרטום. אוכלוסיית הלווייתנאים מונה 20 מינים, בהם קטלן ועבשן קטלני. כמו כן, בשטחי הפארק יש ארבע מינים של צבים.
בקויבה התרחש תהליך ספציאציה במשך השנים, וזאת למרות קרבתו הרבה לחוף. במחקרים שנערכו במקום התברר כי יש בו מין אנדמי אחד של נחש, שני מינים אנדמיים של יונקים ו-20 מינים אנדמיים של עופות. אוכלוסיית העטלפים היא המגוונת ביותר, ומונה למעלה מ-30 מינים אנדמיים. מלבד בעלי החיים הללו יש באזור קויבה אוכלוסייה גדולה של חסרי חוליות הגדלים במים מתוקים, 53 מינים של חרקים, ו-147 מינים של עופות שמרביתם מקננים רק באי קויבה.
כ-80% משטחי יער הגשם הטרופי שבאי קויבה השתמרו בזכות בידודו היחסי. באי יש שני אזורי צמחייה: יער טרופי עם רמת לחות גבוהה, ואזור דומה ההופך בהדרגה ליער גשם. בשטחי הפארק זוהו למעלה מ-850 מינים של צמחים וסקולריים, וההערכה היא כי בסך הכל גדלים במקום 2,000 מינים כאלה. צמחיית החוף בקויבה מחולקת לארבעה סוגים: צמחיית קו החוף, מנגרובה, ביצת מנגרובה, ויער הגדל על קרקע מלוחה. בשטחי הפארק תועדו בסך הכל 130 מינים של חזזיות וכ-150 מינים של פטריות.