google/wiki40b huggingface dataset:
נבחרת מרוקו בכדורגל

היסטוריה

מרוקו השתתפה לראשונה במוקדמות מונדיאל 1962. בסיבוב הראשון היא עברה את תוניסיה בהטלת מטבע, לאחר שכל נבחרת ניצחה 1-2 בביתה את יריבתה, ומשחק מכריע שנערך בפלרמו, איטליה הסתיים בתיקו 1-1 לאחר הארכה. לאחר מכן עברה מרוקו גם את גאנה והעפילה לפלייאוף בין יבשתי על ההעפלה מול ספרד. מרוקו הפסידה פעמיים לספרד ולא העפילה לטורניר הגמר.
מרוקו הייתה אמורה להתמודד במוקדמות אליפות אפריקה 1962 מול תוניסיה, אך פרשה. שנה לאחר מכן השתתפה מרוקו לראשונה במוקדמות אליפות אפריקה 1963, אך הודחה על ידי תוניסיה בסיבוב הראשון. מרוקו פרשה ממוקדמות מונדיאל 1966, יחד עם יתר הנבחרות האפריקאיות, עקב העובדה שפיפ"א לא הקצתה מקום לנבחרת אפריקאית בטורניר הגמר, אלא הקצתה מקום אחד עליו היו אמורות להתמודד נבחרות מאפריקה ומאסיה.
מרוקו שבה להתמודד במוקדמות מונדיאל 1970. בסיבוב הראשון התמודדה מרוקו מול סנגל. מרוקו ניצחה בביתה 0-1, אך סנגל ניצחה במשחק הגומלין 2-1 ונקבע משחק מכריע בין הנבחרות בלאס פאלמס, ספרד בו ניצחה מרוקו 0-2. בסיבוב השי התמודדה מרוקו מול תוניסיה ושוב נערך משחק מכריע ביניהן, לאחר ששני המשחקים הסתיימו בתיקו. המשחק שנערך במרסיי, צרפת הסתיים אף הוא בתיקו אחרי הארכה ומרוקו ניצחה שוב בהטלת מטבע, בדומה למפגש הקודם ביניהן במוקדמות המונדיאל שמונה שנים קודם לכן. בסיבוב הסופי התמודדה מרוקו בבית עם ניגריה וסודאן והעפילה למונדיאל לאחר שסיימה ראשונה בבית. בטורניר הגמר הפסידה מרוקו בשלב הבתים למערב גרמניה 2-1 ולפרו 3-0. במשחקה האחרון סיימה מרוקו בתיקו 1-1 עם בולגריה וסיימה אחרונה בבית.
בשנת 1976 זכתה מרוקו לראשונה בגביע אפריקה לאומות לאחר שניצחה בבית הגמר את מצרים וניגריה וסיימה בתיקו עם גינאה.
מרוקו שבה והעפילה למונדיאל 1986, אחרי שלא הצליחה להעפיל לשלושת הטורנירים הקודמים. בטורניר המוקדמות עברה מרוקו את סיירה לאון, מלאווי, מצרים ולוב. בכך הפכה מרוקו לנבחרת האפריקאית הראשונה שמעפילה פעמיים למונדיאל. בשלב הבתים בטורניר הגמר סיימה מרוקו בתיקו 0-0 עם פולין ואנגליה והשיגה ניצחון ראשון בתולדותיה במסגרת המונדיאל 1-3 על פורטוגל. מרוקו סיימה ראשונה בבית ובכך הייתה לנבחרת האפריקאית הראשונה שעושה זאת וכן לנבחרת האפריקאית הראשונה שמעפילה שלב בתולדות המונדיאל. בשמינית הגמר הפסידה מרוקו למערב גרמניה 1-0 משער שהובקע 3 דקות לסיום המשחק.
מרוקו העפילה למונדיאל 1994 בפעם השלישית בתולדותיה, אך הפסידה בכל משחקיה בשלב הבתים לבלגיה, ערב הסעודית והולנד וסיימה אחרונה בבית.
מרוקו העפילה למונדיאל 1998 בפעם הרביעית בתולדותיה והשנייה ברציפות. בשלב הבתים סיימה מרוקו בתיקו 2-2 עם נורווגיה והפסידה לברזיל 3-0. במשחקה האחרון הביסה מרוקו את סקוטלנד 0-3, אך בעקבות ניצחונה של נורווגיה על ברזיל במשחק המקביל שהושג בדקות הסיום, סיימה במקום השלישי בבית ולא העפילה לשמינית הגמר.
מרוקו העפילה למונדיאל 2018 בפעם החמישית בתולדותיה אולם הפסידה בשני משחקיה הראשונים 1-0 לאיראן ופורטוגל. בעקבות הפסדים אלה, איבדה מרוקו כל סיכוי להעפיל לשמינית הגמר. אולם במשחקה האחרון בבית סיימה בתיקו 2-2 מכובד מול ספרד, לאחר שספגה שער שוויון בתוספת הזמן. מרוקו סיימה אחרונה בבית ולא העפילה לשמינית הגמר.
ג'ירולמו פריולי

ג'ירולמו פריולי (באיטלקית: Girolamo Priuli; ‏ 1486 - 4 בנובמבר 1567) היה הדוכס ה-83 של ונציה. פריולי כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-1 בספטמבר 1559 ועד פטירתו משבץ.
פריולי היה אחיו הבכור של קודמו, הדוג'ה לורנצו פריולי, ובנם של אלויזה פריולי ורעייתו כיאה ליאון.
קודם לבחירתו עשה פריולי הון רב כסוחר (אף שלא נחשב לסוחר מוצלח במיוחד). במהלך שירותו הפוליטי עבור לה סרניסימה כיהן כפרוקוראטור (המנהלן האחראי) של מבני השלטון בכיכר סן מרקו.
כהונתו של פריולי, שהיה איש ספר מחד, אולם לא היה נואם מוצלח ולכן לא היה פופולרי בקרב תושבי העיר, מאופיינת כתקופת שלום. פריולי שמר על יחסים טובים עם האימפריה העות'מאנית והאימפריה הרומית הקדושה, דבר שאפשר לו לפתח את הסחר, וליפות את העיר בעבודות ציבוריות שונות.
פריולי נשא לאישה את אלנה דיידו, ונולד להם בן אחד.
פלס בנאים

פֶלֶס בנאים הוא מכשיר מדידה שבאמצעותו אפשר לקבוע האם משטח מסוים מאוזן (יחסית לקרקע בדרך כלל).
פלס פשוט בנוי משטח מתכת ישר (או חומר קשיח אחר) שאליו מחוברת שפופרת שקופה וסגורה שצורתה דמוית גליל שהולך וצר בשני צדדיו. השפופרת מלאה בנוזל צבוע, בדרך כלל נוזל כוהלי כגון אתנול, באופן חלקי כך שבה בועת אוויר. לאתנול נקודת קיפאון נמוכה, −114°C, שמונעת קיפאון של הנוזל באזורים קרים וכתוצאה מכך לפיצוץ השפופרת. יתרון נוסף בבחירת נוזל כוהלי הוא צמיגותו הנמוכה שמביאה לתנועה מהירה יחסית של בועת האויר בתגובה לשינוי תנוחת הפלס. הנוזל נצבע בגווני צהוב או ירוק לשיפור הבולטות של בועת האויר.
על גבי השפופרת מסומנים קווי עזר שביניהם תהיה הבועה כאשר המשטח שאליו צמוד הפלס מאוזן. במרבית הפלסים מותקנת שפופרת נוספת המיועדת למדידת משטחים מאונכים ולעיתים קרובות ישנה גם שפופרת נוספת שמטרתה מדידת שיפוע של 45 מעלות.
המכשיר הומצא על ידי הסופר והמדען הצרפתי מלכיצדק תבנו בסביבות 1660.
טורטויס (טנק)

פיתוח

באפריל 1943, הוציאו מזכיר המדינה למלחמה יחד עם שר האספקה תזכיר לפיתוח טנק למטרות מיוחדות, שיהיה בעל שריון עבה וחימוש חזק. חברת נופילד (Nuffield) הבריטית קיבלה על עצמה את המשימה, והגישה 18 עיצובים שונים (תחת השמות AT 1-18) עד ה-5 בפברואר 1944, כל אחד כבד יותר מקודמו. ה-AT-16 אושר לפיתוח בפברואר תחת הציון הרשמי A39, ו-25 יחידות הוזמנו עד לספטמבר 1945. בעקבות העיכובים בפיתוח וסיום המלחמה, ההזמנה קוצצה ל-6 טנקים, אך גם אלה הושלמו רק בשלהי 1946. עד אז כבר חדלה ההתעניינות בהם, והפרויקט בוטל.

מאפיינים

החימוש העיקרי של הטורטויס היה תותח נ"מ 94 מ"מ (התותח הגדול ביותר שהורכב ברק"מ בריטי בשנים 1939–1945) בעל מהירות לוע של 929 מטר לשנייה. הוא הורכב בתא המשוריין של הטנק ויכל לצדד כ-20° לכל צד. במבחנים שנעשו לתותח בשנת 1948, הוא הצליח לחדור את טנק הפנתר הגרמני ממרחק של 868 מטרים בזווית של 30°. מאחר שכל פגז שקל 14.5 קילוגרם, נדרשו שני טענים. שני מקלעי בזה 15 מ"מ הותקנו על הצריח, ואחד נוסף בצד שמאל של התותח. לטנק היה מנוע V12 בעל הספק של 600 כוחות סוס ומהירות מרבית של 19 קמ"ש. 
למרות הקושי בשינוע הטנק בגלל משקלו והמהירות המוגבלת, הטורטויס הוכיח את עצמו במבחנים כאמין ביותר ובעל כוח אש ומדויק.
גד (אל)

גַּד הוא אל מזל שמי, המוזכר בכתבים עתיקים בארם וארצות ערב. מוזכר גם בספר ישעיהו בתור אל שעבדו יהודים בגלות בבל: "וְאַתֶּם עֹזְבֵי ה' הַשְּׁכֵחִים אֶת הַר קָדְשִׁי, הַעֹרְכִים לַגַּד שֻׁלְחָן וְהַמְמַלְאִים לַמְנִי מִמְסָךְ" (ישעיהו, ס"ה, י"א). בין פרשני המקרא יש הקושרים את גד לאחד מן הכוכבים, ואף המזהים אותו עם כוכב הלכת צדק, לפי האטימולוגיה בערבית.
פירוש המילה גד, קרוב לחצייה או חריצה, קשור לתפיסה כי גורל האדם נחרץ. אמנם, אל הגורל השמי מזוהה כאל אחר בשם 'מני'.
ייתכן ויש לפרש את בחירתה של לאה בשמו של גד בן יעקב המורה על מזל טוב, בהקשר לאל גד: "וַתֹּאמֶר לֵאָה, בגד (בָּא גָד); וַתִּקְרָא אֶת-שְׁמוֹ, גָּד" (בראשית, ל', י"א). יש המעירים כי גד היה הבן השביעי ושווה בגימטריה לגד (=7) ולכפולה של מזל (=77).
שתי ערים בארץ ישראל היו קרויות על שם האל גד: בעל-גד בבקעת הלבנון למרגלות החרמון (יהושע, י"ג, ה'; י"ב, ז') ומגדל-גד בנחלת שבט יהודה (יהושע, ט"ו, ל"ז). בנוסף, השם מוזכר ברמז בשמות הערים גדי וגדיאל בנחלות שבט מנשה וזבולון (במדבר, י"ג, י'-י"א). ייתכן והשמות אינם רומזים לאל נפרד אלא משתמשים בביטוי בתור תואר לאל חזק יותר, כלומר 'האל נותן המזל'.
וספר (קוקטייל)

מקור הקוקטייל

הקוקטייל הומצא על ידי ג'יימס בונד בספר משנת 1953 - קזינו רויאל. הקוקטייל המקורי שונה במעט בכמויות המוכרות על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי.
"מרטיני יבש." אמר בונד. "אחד. בגביע שמפנייה עמוק."

"כן אדוני."

"רק רגע. שלוש מידות של גורדונ'ס, אחת של וודקה, חצי מידה של קינה לילט. נער היטב עד שזה יהיה קר כקרח, אז הוסף חתיכת סליל לימון גדולה ודקה. הבנת?"

"בהחלט אדוני." הברמן נראה מרוצה מהרעיון.

"אללי, זהו בהחלט משקה," אמר לייטר.

"בונד צחק. "כאשר אני... אה... מתרכז," הוא הסביר, "אני לעולם לא שותה יותר ממשקה אחד לפני ארוחת הערב. אולם, אני אוהב שהמשקה הזה יהיה גדול וחזק מאוד וקר מאוד ומוכן היטב מאוד. אני שונא מנות קטנות של כל דבר, במיוחד כשיש להן טעם רע. המשקה הזה הוא המצאתי שלי. אני הולך לרשום עליו פטנט כשאחשוב על שם טוב.
— איאן פלמינג, קזינו רויאל, פרק 7
פלמינג ממשיך כאשר בונד אומר לברמן, לאחר שלקח לגימה ארוכה:
"מצויין ... אבל אם אתה יכול להשיג וודקה שעשויה מדגנים במקום מתפוחי אדמה, תגלה שהוא טוב יותר," ואז מוסיף "Mais n'enculons pas des mouches" 
— איאן פלמינג, קזינו רויאל, פרק 7
בפרק הבא, קורא בונד למשקה וספר. הוא מוצג בפני וספר לינד היפהפייה שמסבירה את משמעות שמה: "נולדתי בערב... בערב סוער מאוד..." ומבקש ללוות ממנה את שמה.
הקוקטייל וספר, שונה מקוקטייל המרטיני שבונד רגיל להזמין, בכך שנעשה שימוש בג'ין ווודקה יחדיו, וקינה לילט במקום ורמוט וסליל לימון במקום זית.
למרות שיש דיון מקיף על הקוקטייל הזה, בונד מזמין אותו רק פעם אחת לאורך כל הספרים של פלמינג. בונד מזמין את הוספר בסרט "קזינו רויאל". פליקס לייטר מזמין לו את הקוקטייל הזה בספר יהלומים הם לנצח עם קרסטה בלנקה במקום קינה ליליט.
במציאות הומצא הוספר על ידי חברו של פלמינג - איוואר ברייס.
פסק דין פטרומיליו

עובדות המקרה וגדר המחלוקת

בשנת 1982 חטף אהרן פטרומיליו בשלושה מקרים תיקים מידיהן של נשים, בלא שהן גילו התנגדות לכך. באחד המקרים גברת זילברשטיין, ממנה נחטף התיק, מתה זמן קצר לאחר מכן כתוצאה מהתרגשות שגרם לה האירוע. ככל הנראה תרם לכך מצבה הבריאותי הלקוי. לפני מותה הספיקה לומר לשכנתה שלא נדחפה, לא הוכתה ואף לא נגעו בה.
לטענת התביעה, בשלושת המקרים פטרומיליו "תפס בכוח" את התיקים. פטרומיליו כפר בכך ולדבריו חטיפת התיקים נעשתה ללא "תפיסה בכוח".

פסיקת בית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו

פטרומיליו הואשם בשלושה מקרי שוד, ובהריגה של גב' זילברשטיין שנפטרה כתוצאה מהשוד. פטרומיליו טען להגנתו שלא השתמש באלימות בחטיפת התיקים ולכן לא עבר עבירות של שוד, על פי נוסח בחוק העונשין הקובע: "הגונב דבר, ובשעת מעשה או בתכוף לפניו או לאחריו מבצע או מאיים לבצע מעשה אלימות באדם או בנכס כדי להשיג את הדבר הנגנב או לעכבו... הרי זה שוד".
בית המשפט המחוזי קיבל את טענת התביעה והרשיע את פטרומיליו בשוד ובעבירת הריגה. בית המשפט התייחס לפסק דין אלחרר בו נקבע על בסיס סעיף 287 לפקודת החוק הפלילי, שהיה בתוקף בעת ביצוע העבירה של אלחרר, שיסודות עבירת שוד הם גניבה ושימוש ב"אלימות ממשית" כלפי הגוף או הרכוש של הקרבן, ועל כן מקרה של חטיפת רכוש בלא שבעליו הספיקו להביע התנגדות - אינו נחשב "שוד" כהגדרתו בחוק. אולם, בית המשפט המחוזי קבע שמאז חוק העונשין נכנס לתוקפו, ממנו הוסרה הדרישה לאלימות "ממשית" מהגדרת שוד, בטלה "הלכת אלחרר", והמחוקק קיבל את הבחנה המקובלת במשפט העברי לפיה כל גניבה בגלוי חורגת מגדר "גניבה". על כן, חטיפת תיק אף שהיא ללא "אלימות ממשית", מאחר שנעשתה בגלוי היא בגדר "שוד".

פסיקת בית המשפט העליון

בית המשפט העליון, בהרכב שכלל את מרים בן פורת, משה בייסקי ושושנה נתניהו, דחה את טענת התביעה, וקיבל את עמדת פטרומיליו לפיה הוא לא "תפס בכוח" את התיקים. בין היתר התבסס בית המשפט על דברי המנוחה  גברת זילברשטיין ש"לא נדחפה, לא הוכתה ואף לא נגעו בה".
בית המשפט דחה את פסיקת המחוזי לפיה השמטת המונח אלימות "ממשית" בחוק העונשין נועדה לבטל את "הלכת אלחרר", וקבע שזו נותרה בעינה. בהתאם לכך קיבל בית המשפט את הערעור על ההרשעה בשלוש עבירות שוד, והמיר אותה בהרשעה ב"גניבה".
בהמשך פסיקתו, קבע בית המשפט כי מאחר שב"הריגה" נדרש יסוד נפשי של צפיות לגרימת נזק לחייו או לשלמות הגוף של הקורבן, בעוד שב"שוד" קיימת צפיות כזאת הרי שב"גניבה" אין צפיות כזאת. בהתאם לכך, הובילה המרת עבירות השוד לעבירות גניבה, לזיכויו של הנאשם מאשמת הריגה.
באוביטר קבע בית המשפט כי "שוד חמור" מתקיים במקרה שהעבריין השתמש ב"אמצעי אלימות קשים" כדי למנוע התנגדות או לגבור עליה. קביעה נוספת  הייתה כי כאשר ניתן לצפות נזק ל"שלימות הגוף" (לפי מבחן "הגולגולת הדקה") היקף האחריות כולל גם תוצאת מוות. עוד קבע בית המשפט שאין להביא ראיה מהמשפט האמריקאי להגדרת "שוד", משום שהמשפט האמריקאי בנידון סותר ל"הלכת אלחרר". למרות שפטרומיליו זוכה מהריגה, בית המשפט קבע כי קיימים מצבים בהם יורשע תוקף במוות כתוצאה מהתרגשות, למרות שלא נעשה שימוש באלימות כלפי הקורבן. השופטת בן פורת הבחינה בין מקרה של מוות עקב התרגשות במהלך פריצה, כאשר המותקף חשש שיפגעו בגופו, לבין מוות מהתרגשות שנגרמה ממעשה הגניבה בשעה שהעבריין כבר נמלט.
יחיא צאלח

הרב יחיא צאלח (מכונה גם מהרי"ץ או מהר"י צאלח; 1713–1805), היה מגדולי רבני תימן במאה ה-18, מגדולי הפוסקים האחרונים, מחבר הספר "פעולת צדיק", ועוד.

ביוגרפיה

נולד בחשוון בשנת ה'תע"ד (1713) לרב יוסף בן הרב הדיין צאלח. כבר בילדותו הפגין מהירות תפישה, זיכרון ועמקות בלימודיו. למד אצל סבו הרב צאלח, ואצל זקני הדור הרב יחיא קרואני והרב סעדיה קטיעי. כשגדל היה תלמיד חבר לשני "גדולי הדור" הרב דוד משרקי והרב יחיא הכהן עראקי.
לפרנסתו עסק במלאכת הצורפות, כמנהג רבני תימן שהתפרנסו ממקצוע כדי לא להטיל עצמם על הציבור. בשנת השלושים לחייו עזב את מלאכת הצורפות ועסק בכתיבת ספרי תורה ומגילות, מפני שמלאכה זו נקייה יותר. בהיותו כבן 43 שנה מונה לרב הראשי וראש אב בית דין לכל קהילות תימן, וכבר לפני כן שימש כחבר בית דין בבתי דין קודמים. סמכותו הוכרה בכל תימן ללא עוררין. הרב צאלח היה עניו, אך גם תקיף כשמדובר היה בסטייה מההלכה. עמד בראש הישיבה הכללית בצנעא, שם נאספו רבני העיר לדון בשאלות הלכתיות בכל יום. הרב צאלח העמיד תלמידים רבים, בהם בנו הרב אברהם והרב יוסף קארה, שניהם המשיכו אחריו ברבנות.

דרכו בהלכה

חיבוריו מאופיינים בעיון ובבקיאות. בתחילה נטה לפסוק כדעת רבי יוסף קארו בעל "השולחן ערוך", אולם לאחר מכן החליט שאין זו דרכה של יהדות תימן והחל לפסוק בדרך כלל כדעת הרמב"ם. בכך הושפע מזקני דורו, הרב יהודה צעדי והרב פנחס עראקי הכהן, שדבקו יותר ברמב"ם ובמנהגי תימן מאשר בשולחן ערוך:
דע דארץ המערב ומצרים וארץ התימן אתריה דהרמב"ם הוא וזה גלוי ומפורסם בספרים ובפי כל. וכ' השירי כנסת הגדולה סי' קכ"ח דגם ארץ המערב אתריה דרבינו הבית יוסף [=ר"י קארו]. ולמדתי מהשירי כנסת הגדולה שם בהגהת הטור דאם יש מחלוקת באיזה דין בין הרמב"ם ורבינו בית יוסף דנהיגינן כהרמב"ם אפי' באתריה דהב"י. ובשאר מלי דלא פליג הרמב"ם או שלא נזכר בדבריו ונזכר בדברי הב"י נהיגינן כהבית יוסף אף דשאר פוסקים פליגי עליה עיין שם. וזה דבר מוסכם גם מהסברא בידינו קודם ראותי דברי השכ"ג דו"ק:
— שו"ת פעולת צדיק חלק ב סימן רנא
גולת הכותרת של חיבוריו הוא ספר השו"ת "פעולת צדיק", הספר נחלק לשלושה חלקים סובב ומקיף את כל פינות ההלכה, תשובותיו מנוסחות בקצרה, משפטים מקיפים וקולעים. אין הספר כולל את כל התשובות שהשיב, אלא רק מעט מזעיר מהם]. ספרו "עץ חיים" הוא פירוש רחב ידיים מקיף על התכלאל (הסידור התימני הכולל את כל התפילות וההליכות היהודיים שבמעגל השנה). הפירוש נכתב מתוך קנאותו למסורת תימן העתיקה והמדויקת, קנאות שהושפעה מהרב יהודה צעדי. ר' יעקב ספיר, שביקר בתימן כחמישים שנה לאחר פטירת צאלח, כותב עליו בספרו "אבן ספיר" כך: "והיה גדול בחכמת הקבלה ובעל מופת לרבים, גם סופר מהיר ואומן היה, ראיתי ספרי תורה ומגילות כתב ידו נחמד למראה... ושמו גדול בכל ארץ התימן והולכים לאור פסקיו והכרעותיו כהלכה למשה מסיני.".
קרוב לחמישים שנה הנהיג את יהדות תימן, עד לפטירתו בכ"ח בניסן ה'תקס"ה (1805).
Decote

רקע וכתיבה

לאחר שהוציאה ויטאאר את "Sua Cara", היא הודיעה למעריציה באינסטגרם כי תשתף פעולה עם פראטה גיל בסינגל חדש שעתיד לצאת באוגוסט 2017. 
את השיר הוציאו השתיים כסינגל רשמי, אך לא מתוך אלבום של אף אחת מהן.

וידאו קליפ

תחילה, הוציאה פראטה גיל סרטון קצר שמראה את מילות השיר, ולאחר מכן יצא הווידאו קליפ המלא שמציג בתוכו את השתיים רוקדות בתוך חדר חשוך, עם נקודות אור אדומות. לאורכו של הקליפ ניתן לראות כי השתיים מחליפות בגדים ללא הרף, רוקדות וזזות למילות השיר.  
הקליפ זכה להצלחה מתונה ביוטיוב כאשר הפך לאחד מהקליפים הנצפים ביותר של פראטה, ונכון לספטמבר 2017, מונה הצפיות של הווידאו קליפ עולה על למעלה מ-5 מיליון צפיות.
גן נר

היסטוריה

היישוב נקרא על שמו של הלורד הבריטי בארנט ג'אנר (Barnett Janner‏; 1892–1982). משפחת ג'אנר, שתרמה כספים רבים לפיתוח היישוב, ביקשה להנציח את אבי המשפחה. לפיכך הוחלף שם היישוב מהשם "הר גיבורים" לשם "גן-נר" (מעין עברוּת של השם Janner).
ביישוב קיימות שתי קבוצות התיישבות: גן נר א' הממוקמת באזור הבתים הראשונים של היישוב ונמצאת במיקום גבוה יותר, וגן נר ב' החדשה יותר ושוכנת במקום נמוך יותר. בשנת 1995 החלה בנייתה של שכונה חדשה ביישוב, היא גן נר צפונית.
מרבית התושבים כיום הם בני הקיבוצים או מהמושבים באזור. היישוב מונה 650 משפחות שעיקר פרנסתן מעבודה במפעלים מקומיים וכן בעלי מקצועות חופשיים. מרבית התושבים עובדים מחוץ ליישוב.

פנאי ותרבות

מתקיימות פעילויות חברתיות לילדי היישוב והוריהם בחופשות ובחגים. התושבים נהנים מפעילות של מתנ”ס גלבוע.
ביישוב קיים היכל הספורט גן נר, היכל הכדורסל המשמש את קבוצת הפועל גלבוע גליל במשחקיה הביתיים. כשנחנך האולם בשנת 2008 הוא הכיל 900 מקומות ישיבה, כשבשנת 2010 עבר האולם שיפוצים ותכולתו גדלה ל-2,057 מקומות ישיבה, כדי לאפשר לקבוצה לארח משחקים במסגרת ה"יורוקאפ". בפועל האולם לא אושר למשחקים בליגת ה"יורוקאפ", משום שהרף הבסיסי שנדרש היה לפחות 3,000 מקומות לקהל הצופים. מכיוון שהאולם לא אושר לאירוח משחקי הבית של קבוצת הפועל גלבוע גליל, היא ויתרה על השתתפות בליגת ה"יורוקאפ".
ועדת דוברת

שיטת העבודה

בעבודת הוועדה היו ארבעה שלבים:

לימוד של התהליכים העולמיים בנושא רפורמות

במסגרת שלב זה נבדקו רפורמות בחינוך שיושמו בארצות הברית, מערב אירופה, סינגפור ועוד.

בניית תוכנית

התוכנית לרפורמה במערכת החינוך היא הנושא העיקרי של המלצות הוועדה.

ביקורת על המלצות הוועדה

לצד הפתיחה החגיגית והתחזיות האופטימיות, נשמעו ביקורות קשות כנגד המלצות הוועדה.
הביקורת המרכזית נוגעת למקורות התקציביים ליישום מסקנות הדו"ח. במסקנות סעיפים רבים הדורשים השקעה כספית ניכרת (לפי הערכת מרכז השלטון המקומי – כ-5 מיליארד ש"ח), אך משרד האוצר לא התחייב לממן את יישום הדו"ח כל עוד לא הושגה הסכמה של כל הצדדים, כולל ארגוני המורים, למימוש הדו"ח במלואו. מבקרי הדו"ח טוענים כי לאור המדיניות הכלכלית של ממשלת ישראל נכון לעת פרסום הדו"ח, החותרת לצמצום מעורבות המדינה במשק, ולאור הקיצוצים החוזרים ונשנים בתקציב משרד החינוך, קשה להניח שיוקצו משאבים כלשהם מעבר לתקציבו הרגיל של משרד החינוך ליישום מסקנות הדו"ח. ההסכמה במאי 2007 בין הממשלה להסתדרות המורים, הכרוכה בתוספת של מיליארדי שקלים לתקציב משרד החינוך בתמורה לשינוי מבנה המשרה של המורים ברוח המלצות הדו"ח, מרמזת כי ביקורת זו היא גורפת מדי.
ביקורת נוספת נוגעת לאי שיתופם של נציגי המורים הנבחרים בדיוני הוועדה. ההשתתפות היחידה של נציגת ארגון מורים הייתה כמשקיפה בשתי תת-ועדות. לטענת המבקרים, היעדר ייצוג זה מראה על חוסר כוונה ליצור מהלך המתחשב במורים ועל כך שהם אינם נתפסים כשותפים אמיתיים לרפורמה. לפי טענה זו, מסקנות הדו"ח משקפות עמדה זו שכן הן פוגעות במורים - ההמלצות פוגעות באוטונומיה של המורה, בשעות עבודתו ובתנאיו, לצד פיטורי מורים רבים, אך יש להניח שה'גזר' - העלאת השכר - לא ימומש, מהסיבות שפורטו לעיל.
מבקריו של הדו"ח מזהירים גם מהיותו מעודד פערים בין בתי ספר. הדו"ח ממליץ על יצירת מרכזי חינוך אזוריים, ועל העברת סמכויות ותקציבים ממשרד החינוך למרכזים אלו וישירות לבתי הספר. לטענת המבקרים, שינוי זה יביא להתחזקותם של בתי ספר חזקים ולהיחלשותם של החלשים - באופן העולה על הפיצויים, המינוריים לטעמם, שמציע הדו"ח לבתי ספר ולאזורים חלשים.
כמו כן, נטען כנגד הפיכתו של החינוך למוכוון-שוק. הצעותיה של הוועדה מחילות כללי שוק על התחום החינוכי - הן מצד ההורים (הגברת אפשרות הבחירה של הורים עם ביטול אזורי הרישום), הן מבחינת התלמידים - על ידי הגברת המגמה הקיימת של מדידת הישגים, והן מבחינת בית הספר - מסקנות הוועדה מחילות על בית הספר עקרונות הלקוחים מהזירה העסקית ומתחום הידע של הניהול. לטענת המבקרים, החלת עקרונות של שוק על מערכת חינוכית מביאה, בין השאר, להגדלת הפערים בין תלמידים חלשים לחזקים, להיעלמות החינוך לערכים ועוד.
ביקורות נוספות נוגעות לחיזוק מעמד המנהל, שיש הרואים בו פגיעה במעמדם של התלמידים, ההורים והמורים, התעלמות מצרכיהם של ציבורים בעלי צרכים מיוחדים בכלל ושל החינוך הערבי בפרט, התעלמות מבעיית בתי הספר הפרטיים למחצה ועוד.
אנדרסון פקרס

היסטוריה

אנדרסון פקרס הוקמה בשנת 1946 כקבוצה בליגת ה-NBL, אשר פעלה במקביל לליגת ה-BAA. בעונתה השלישית, 1948/1949, זכתה הקבוצה באליפות ה-NBL לאחר שניצחה את קבוצת "אושקוש אול-סטארס" בתוצאה 3-0. עונה זו התבררה כאחרונה בתולדות ה-NBL, שהחליטה על מיזוג עם ליגת ה-BAA והקמת ליגת ה-NBA. בעקבות המיזוג עברה אנדרסון לשחק ב-NBA יחד עם חמש קבוצות NBL נוספות. בעונת 1949/1950 העמידה הקבוצה מאזן של 37 ניצחונות ו-27 הפסדים והעפילה עד סדרת חצי גמר ה-NBA, בו הפסידה למיניאפוליס לייקרס של ג'ורג' מייקן בתוצאה 2-0. השחקן הבולט בקבוצה היה הרכז פרנק בראיין שקלע 17.8 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישייה השנייה של העונה.
ב-11 באפריל 1950, לאחר עונה אחת בלבד ב-NBA, עזבה הקבוצה את הליגה ונערך "דראפט פיזור" על שחקניה. בעונה הבאה שיחקה הקבוצה בליגת ה-NPBL הניסיונית, שהתפרקה במהלך עונתה היחידה, ומועדון הפקרס נסגר.
דמיון מזרחי

דמיון מזרחי הוא ביטוי סטריאוטיפי המשמש כדי לטעון שדברים שנאמרו על ידי דובר בן ארצות ערב מהווים הגזמה או אף בדיה גמורה. הביטוי משמש בעברית לרוב לתיאור טענות מוגזמות או בדויות באופן מובהק, שנאמרו על ידי מנהיגים, גורמי שלטון ונציגי ארגוני טרור במדינות ערב.
מקורו של הביטוי אינו ברור וייתכן כי הוא מתבסס על הדמיון הרב והמיוחד במינו אשר מצוי ב"סיפורי אלף לילה ולילה" שמקורם בארצות ערב.
בתרבות המערבית מתוארים לעיתים דברי הגזמה בהתבסס על ההברון מינכהאוזן, האציל הגרמני הידוע כגוזמאי, ואף הקהילה המדעית קראה לתסמונת רפואית בשם תסמונת מינכהאוזן, בשל הדמיון שבין התסמינים המאפיינים אותה לבין הגוזמה והבדיה שבעלילותיו.

דוגמאות לשימוש

בשנת 1954 הגיב דובר צה"ל לידיעות ממקורות ערביים שישראל מרכזת כוחות צבא לאורך גבולותיה, ואמר שהידיעות "הן פרי דמיון מזרחי פורה".
באוקטובר 2010 נעשה שימוש בביטוי זה על ידי שר התשתיות עוזי לנדאו, בתגובה להאשמתו על ידי החמאס במעורבות שלו ושל פמלייתו הדיפלומטית שביקרה בדובאי, בחיסול הטרוריסט הבכיר מחמוד אל-מבחוח.
דוגמאות אחרות לשימוש בביטוי זה בתקשורת בישראל ניתן למצוא בעיקר ביחס לאמירות מוגזמות ביותר, כגון האשמת מצרים את ישראל כי הכרישים שפגעו בתיירים בסיני נשלחו על ידי המוסד, ובכותרת מאמר באתר האינטרנט "עניין מרכזי" מתאריך 22 באוקטובר 2008: "דמיון מזרחי שופע: נסראללה גוסס אחרי שהורעל בידי סוכני המוסד".

ביקורת

סלמאן מצאלחה, במאמר דעה בהארץ במרץ 2011 טען כי ייחוס "דמיון מזרחי" לערבים הוא כהוצאת דיבה.
לעיתים נעשה שימוש בביטוי בישראל גם בהתייחס לדבריו של אדם ישראלי אף יהודי ממוצא מזרחי. מרדכי שקלאר, המנהל הכללי של רשות השידור, נאלץ להתנצל לנוכח סערה ציבורית שעורר, לאחר שעשה שימוש בביטוי זה במהלך דיון ועדת הכלכלה של הכנסת.
ביטוי אחר המשמש לגנאי באופן שנקשר לתופעת השסע העדתי בישראל, מפאת שיוכו לארצות המזרח, הוא המחווה הגופנית של תנועה מזרחית מגונה, אשר מכונה "מזרחית" למרות היותה בשימוש נפוץ במדינות מערביות רבות, ובהן ארצות הברית.
דיאמנטינה

היסטוריה

בנדיראנטס שיצאו מסאו פאולו הקימו ב-1713 יישוב בשם אריאל דו טיז'וקו (Arraial do Tijuco), במורדות העמק שיוצר נהר ז'קיטיניונואה. ב-1720 התגלה כי סביב העיר אתרים רבים בהם ניתן לכרות יהלומים. בתחילה הכרייה התבצעה באופן פרטי ואקראי, אך משהתגלה הדבר לכתר הפורטוגלי, הוקם ב-1731 מוסד בשם דמרקסאו דיאמנטינה (Demarcação Diamantina), שפיקח על הכרייה באריאל דו טיז'וקו ובעיירות נוספות בסביבה. ב-1734 הוקמה אינטנדסיית היהלומים, שהעניקה זיכיונות כרייה, ופיקחה על מכירת היהלומים. ב-1771 הלאים הממשל הפורטוגלי את המכרות, ומאז ועד 1845 הפעילה אותם חברת רֶאָל אקסטרסאו דו דיאמנטה (Real Extração do Diamante).
מלבד פעילותה בכל הנוגע ליהלומים, פעלה אינטנדנסיית היהלומים גם כתחליף לעירייה. רק ב-1831, עשור לאחר עצמאות ברזיל, הונהג באריאל דו טיז'וקו שלטון מקומי, וב-1838 היא הוכרה כעיר. השם דיאמנטינה החליף את אריאל דו טיז'וקו, והוא מרמז על המשאב העיקרי בעיירה באותה העת (Diamante בפורטוגזית - יהלום).
ב-1845 החליף את ראל אקסטרסאו דו דיאמנטה תאגיד חדש בשם "אינספטוריה דוס טרנוס דיאמנטינוס"
(Inspetoria dos Terrenos Diamantinos; מילולית: הפיקוח על אדמות היהלומים). בתקופה זו התפתחו אמצעים מכניים יעילים יותר לכריית יהלומים, והתעשייה הסובבת אותם, שכללה מלטשות וצורפים, התבססה באזור כולו. עם זאת, גילוי יהלומים בדרום אפריקה הביא לירידה חדה במכירות היהלומים מברזיל, ולדעיכתו של הענף, וב-1906 גם נסגרה האינספטוריה. ב-1914 נחנכה מסילת הברזל שחיברה את דיאמנטינה עם שאר חלקי ברזיל, אך בשלב זה, דומה כי היא איחרה את הרכבת.
את תעשיית היהלומים החליפה תעשיית טקסטיל, שהחלה לפעול בסוף המאה ה-19. אף שהעיר איבדה מזוהרה ומיוקרתה, תעשייה זו היא שהבטיחה את המשך קיומה. דעיכתה של העיר במאה ה-19 גרמה לכך שמרכזה קפא על שמריו, לא נבנו בו מבנים חדשים ומודרניים, ובכך נשמר אופיה הארכיטקטוני של העיר כפי שהיה באותה מאה.
ב-1938 הכריז המוסד הברזילאי למורשת היסטורית ואומנותית לאומית על דיאמנטינה כאתר מורשת היסטורית לאומי, ומוסד זה פועל גם למען שימור מבנים במרכז ההיסטורי של העיר. ב-1999 הכריז אונסק"ו על המרכז ההיסטורי כאתר מורשת עולמית.
כיום מתבססת כלכלת העיר על תיירות, חקלאות, שירותים ומעט תעשייה.

הווספראטה

הווספראטה (Vesprata) היא תהלוכה של מוזיקאים ברחובותיה של דיאמנטינה, שמסתיימת במופע שבו המוזיקאים מנגנים ממרפסות מסביב לאחת הכיכרות בעיר, בהנחייתו של מנצח. הווספראטה היא חידוש של מנהג ישן, שחודש בסוף המאה ה-20 כדי למשוך תיירים לעיר. היא נערכת אחת למספר שבתות, בשעות הערב.
פריזיה

פריזיה (בהולנדית ובגרמנית: Friesland, פריזית: Fryslân) היא אזור המשתרע לאורך החוף הדרום מזרחי של הים הצפוני בהולנד מזרחה לכיוון דנמרק. פריזיה כוללת אזורים בצפון מזרח הולנד, צפון גרמניה, ודרום מערב דנמרק. מערב פריזיה חופף בקירוב את המחוז ההולנדי פריסלנד, החלק הצפוני של מחוזות צפון הולנד (הקרויים מערב פריזלנד).
מזרח פריזיה (בגרמנית: Ostfriesland) כולל אזורים שממוקמים בסקסוניה התחתונה, לרבות המחוזות: אריך, לר, וויטמונד ופריזלנד.
ציד המכשפות

המחזה והפוליטיקה האמריקאית

המחזה נכתב בעקבות המקרתיזם שבגינה אמריקאים שנחשדו בקומוניזם - ביניהם ארתור מילר עצמו, שנחקר מאוחר יותר ב־1956 באשמת תמיכה בקומוניזם.
ניסיונות של מילר לצאת לאירופה על מנת להציג מחזה זה הוכשלו בתחילה, בשנות החמישים, על ידי ממשלת ארצות הברית בשל "אי תאימות לאינטרסים". למרות ניסיונות הממשל זכה המחזה בגרסתו השנייה להצלחה בינלאומית.
המחזה הוסרט פעמיים, בפעם הראשונה ב־1957 ובפעם השנייה על ידי מילר ב־1996. כמו כן עובד המחזה לאופרה בשנת 1961.

עלילת המחזה

גיבורת המחזה היא אביגיל ויליאמס, נערה בת שבע עשרה, המאוהבת נואשות בחוואי ג'ון פרוקטור. ג'ון פרוקטור הוא גבר נשוי, המגלה אמביוולנטיות בקשר לאביגיל. אהבתה מביאה אותה לנסות ולהרוג את אשתו באמצעים מאגיים. כומר העיירה תופס את אביגיל וחברותיה – ביניהן בתו של הכומר, בטי - בשעת מעשה, כשהן רוקדות ביער ועוסקות לכאורה במעשי כשפים.
כשמגלים אנשי הקהילה הדתית האדוקה כי בנותיהן נוטלות חלק במעשי כשפים, הם בטוחים כי השטן נמצא בקרבם. מכאן נסחפת קהילה דתית שסועה למסע רצחני של חיסול חשבונות באמתלה של הגנה על ערכיה הדתיים, ומתחילה שרשרת האשמות ומשפטי בזק בלתי ניתנת לעצירה, המובילה לתלייתם ומאסרם של רבים.