google/wiki40b huggingface dataset:
בנות פסיה

בנות פסיה היא להקת דראג שפעלה בישראל בין השנים 1995–2001. הלהקה זכתה לפופולריות רבה, סייעה להכנסת הדראג למיינסטרים הישראלי, ותרמה לקידום המודעות והשיח התרבותי בארץ בנושאי מגדר, הומוסקסואליות וטרנסג'נדריות.

פעילות

הלהקה יצרה והופיעה במערכונים ושירים קומיים, בהם גרסאות כיסוי ופלייבקים לשירים כגון "אני חולם על נעמי", "לעולם בעקבות השמש", "אמור שלום", "אלף בית" ו"דו רה מי".
חשיפתה הראשונה של הלהקה הייתה בקדם אירוויזיון 1996. באותה השנה כתבו חברי הלהקה מחרוזת שירי תוכניות ילדים שאיתה הופיעו בתוכנית "שובו של השריף", ויצאה בדיסק האוסף "החברים של קישקשתא" לציון שלושים שנה לטלוויזיה החינוכית.
ב-1997 הוציאה הלהקה אלבום אולפן בשם "לא יכול להיות", ובו גרסאות כיסוי לשירים ידועים, כגון "אהבה חדשה", "חשמל בכפות ידיך", "הנשיקה הראשונה", "לא עובדת בשביל אף אחד" (שבוצע כ"ראפ פמיניסטי" בתוספת מילים של הלהקה), "זה טוב זה טוב", ו"שתי אחיות", בהשתתפות זהבה בן. בנוסף נכללו באלבום מספר שירים מקוריים שכתבו חברי הלהקה. באותה תקופה הופיעה הלהקה בפינה קבועה בתוכנית הטלוויזיה השבועית "סוגרים שבוע" של אמנון לוי בערוץ הראשון. בחנוכה של אותה שנה השתתפו חברי הלהקה, לצד מיכל ינאי ויאיר לוטן, במחזמר שביים אורי פסטר שנקרא "הכל אגדה", שכולו פרודיה על אגדות ילדים.
ב-1999 הופיעה הלהקה בתוכנית "דוז פואה" לקראת האירוויזיון שנערך בישראל במחרוזת שירים. באותה השנה פרש כהן מהלהקה לקריירה טלוויזיונית משלו, והחל סכסוך משפטי בינו לבין שלושת החברים האחרים. השלושה תבעו לאסור עליו להשתמש בקטעים מתוכנית הלהקה, ואילו כהן תבע שהלהקה תשנה את שמה. בעקבות זאת הופיעו שלושת חברי הלהקה בפסטיבל הזמר של שנת 2000 בשם "הלהקה שאסור לומר את שמה", עם השיר "רחב", שזכה במקום החמישי. בסיום הסכסוך המשפטי באותה השנה, הצטרפה ללהקה הזמרת מיטל סלקמון במקום כהן, והלהקה יצאה בתוכנית בידור בשם "האישה באדון". ב-2001 השתתפה הלהקה במערכון שירים לקראת אירוויזיון 2001.
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכתה הלהקה להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
מצאת החמה עד צאת הנשמה

תקציר העלילה

שני אחים סת' (ג'ורג' קלוני) וריצ'רד "ריצ'י" גקו (קוונטין טרנטינו), מבוקשים על ידי ה FBI ומשטרת טקסס בגין שוד בנק שהותיר כמה אנשים הרוגים, עוצרים בחנות אלכוהול בכוונה לקנות מפה של המדינה. אולם ריצ'י, הפסיכוטי הורג את הסייר ארל מקגרו (מייקל פרקס) והקופאי (ג'ון הוקס) ושורף את החנות. במהלך חילופי היריות, ריצ'י נפגע בידו השמאלית.
האחים נעים לכיוון מקסיקו, היכן שאיש קשר סידר להם בית בטוח להתחבא בו. בדרכם הם עוצרים במוטל, ואז מתגלה שהם החזיקו עימם באוטו כבת ערובה, קופאית (ברנדה הילהאוס) מהבנק אותו שדדו. בזמן שסת' הולך לקנות אוכל, ריצ'י אונס ורוצח בברוטליות את הקופאית, דבר שמרתיח את סת' עם חזרתו למוטל.
בינתיים, ג'ייקוב (הארווי קייטל), כומר אשר חווה משבר אמוני, מגיע לאותו מוטל עם ביתו קייט (ג'ולייט לואיס) ובנו סקוט (ארנסט ליו). בהבינם כי הקרוון של משפחת הכומר יכול לסייע בידם לעבור את המדינה לעבר הגבול, מחליטים האחים לחטוף את המשפחה. לאחר דין ודברים מבטיחים האחים כי שום רע לא יאונה למשפחה, במידה והם יגיעו לגבול בבטחה.
עם ההגעה לגבול המקסיקני, מתחבאים האחים יחד עם ביתו של הכומר, קייט, כדי להבטיח שהכומר לא יסגיר אותם לשוטר (צ'יץ' מרין). לאחר שעברו את הגבול, החבורה מגיעה למועדון חשפנות בשם "טיטי טוויסטר", באזור נידח במקסיקו, ומחכים שם כדי לפגוש את איש הקשר שלהם קרלוס עם השקיעה.
סת' וריצ'י מכים בברוטליות את שומר הסף של המועדון צ'ט פוסי (צ'יץ' מרין) כשהוא מנסה למנוע מהם את הכניסה. בתוך המועדון סת' וריצ'י שותים בכבדות ומעודדים את שאר החבורה לעשות כך גם כן.
ריצ'י מבחין בעיקר בכוכבת המועדון סנטניקו פנדמוניום (סלמה הייק) בזמן ריקוד סולו. לאחר מכן, צ'ט פוסי ואנשים נוספים מתקרבים לאחים על-מנת "לסגור חשבון" עימם. לאחר עימות קצר, ריצ'י נדקר ביד הפצועה שלו, ועם מראה הדם שפורץ מידו פנדמוניום תוקפת אותו תוך כדי שהיא הופכת לערפד מחריד ומוצצת את דמו למוות. מהומה וכאוס פורצים מיידית בזמן שכל עובדי המקום, כולל החשפניות ולהקת הבית מתגלים כערפדים.
אחת החשפניות נועלת את הדלת, והערפדים מתחילים לאכול את האנשים הכלואים.
השורדים היחידים של המתקפה הם סת', ג'ייקוב, קייט, סקוט, אופנוען בשם סקס משין (טום סביני) ונהג משאית בוגר מלחמת וייטנאם בשם פרוסט (פרד וויליאמסון) והם מכריזים על הפסקת אש ביניהם כדי שיוכלו להילחם עם הערפדים ולשרוד את הלילה.

ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות באופן כללי ולציון 64% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 44 ביקורות.
אוטו ניקולאי

חייו

ניקולאי נולד בעיר קניגסברג בפרוסיה. בגיל צעיר החל ללמוד נגינה בפסנתר. בגיל 17 עבר לברלין לאחר מריבה עם אביו והמשיך את לימודי המוזיקה אצל המורה המפורסם דאז קרל פרידריך צלטר.
בשנת 1833 עבר לרומא שם שימש כנגן אורגן בשגרירות הפרוסית. ב־1837 עבר לווינה שם התפרסם כמנצח ומלחין.ב־1847 עבר לברלין שם מונה למנצח המקהלה בקתדרלה של העיר.
ב־9 במרץ 1849 ניצח בבית האופרה של ברלין על הצגת הבכורה של האופרה שהלחין - נשי וינדזור העליזות. האופרה זכתה להצלחה גדולה אולם ניקולאי לא זכה לקצור את פירותיה. הוא נפטר באופן פתאומי משבץ חודשיים לאחר מכן.
ניקולאי כתב עוד חמש אופרות ויצירות למקהלה ותזמורת. רק האופרה "נשי וינדזור העליזות" שרדה ומועלית מדי פעם עד ימינו. בעיקר משמיעים את הפתיחה המפורסמת לאופרה זו.
משה חי בן-נאים

קורות חיים

נולד בירושלים בשנת 1881 (ה'תרמ"א) לרב יוסף בן נאים שעלה מתטואן שבמרוקו. בילדותו התחנך בתלמודי תורה ובישיבות העיר, ומשם המשיך לבית ספר של חברת כל ישראל חברים. בצעירותו למד את מקצוע הסת"ם ועסק בו מספר שנים, ולאחר מכן פתח חנות לממכר מוצרי סת"ם ותשמישי קדושה שעסקה גם בהוצאה לאור של סידורים וספרי קודש שונים.
בשנת 1909 (ה'תרס"ט) נמנה עם מייסדי עיתון "החרות", ובשנה הראשונה שימש כמו"ל העיתון יחד עם משה עזריאל.
בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה נסע בשליחות בית חינוך עיוורים לאלג'יר ולמרוקו, ושהה שם במשך כשלוש שנים. כשחזר לירושלים יצר קשרים מסחריים בערי חו"ל, ושימש כסוכן הראשי של חברת הביטוח "לה מוטואל דה פראנס" בישראל.
בראותו את מצוקותיהם השונות של הסוחרים מקרב עדות המזרח, ייסד עם ידידיו בשנת 1913 (ה'תרע"ג) את אגודת "אהבה ואחווה" שמטרתה לסייע לכל דורש ונזקק.
בפעילותו הציבורית בירושלים נמנה עם מייסדי וחברי ועד העיר ליהודי ירושלים. כן היה חבר בוועדים ובחברות שונות, בהן "בנק הלוואה וחיסכון", "ועד העדה המערבית", וועד "ההסתדרות הארצי-ישראלית" בירושלים.
שימש כחבר וכשופט בבית משפט השלום העברי.
הלך לעולמו לאחר מחלה קצרה ב-15 בינואר 1926 (כ"ט בטבת ה'תרפ"ו).
גוסטינין

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה במאה ה-13, ובמקום בו הוא שוכן התקיים יישוב מבוצר סלאבי מהמאה ה-6. בשנת 1382 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיר בידי גייסות השוודים. משנת 1795 ועד 1807 נכללה העיר בשטחי פרוסיה, ואז עברה לשטחי פולין הקונגרסאית.

יהודי גוסטינין

תיעוד ליישוב יהודי בגוסטינין קיים מהמאה ה-15, ובשנת 1710 הוקם בעיר בית כנסת מעץ. בין השנים 1823-1862 הוגבלו מגורי היהודים בעיר לרובע אחד. בתקופה זו פעל בעיר רבי יחיאל מאיר מגוסטינין.
במהלך מרד ינואר בשנת 1863 סייעו מספר מיהודי העיר למורדים הפולנים. במהלך הכיבוש הרוסי בזמן מלחמת העולם הראשונה האשימו הרוסים את יהודי העיר בריגול, ואסרו את בכירי הקהילה במקום, ובהם הרב. בתקופה זו הגיעו לגוסטינין פליטים יהודים מעיירות הסביבה. במהלך הכיבוש הגרמני של העיר במלחמה, הוטלו על היהודים בה מיסים כבדים, רכושם הוחרם, וחלקם נשלחו למחנות עבודה בפנים גרמניה.
עם תום המלחמה, בשנת 1918, התעללו ביהודי העיר חיילי הצבא הכחול. לאחר המלחמה פחת מספר היהודים בעיר בשל הגירה, והקהילה השתקמה בעזרת ארגוני סעד מקומיים ובסיוע הג'וינט.
בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיר, והתקיים בה קיבוץ הכשרה. כמו כן, פעלו בעיר אגודת ישראל והבונד, והתקיימו בה מוסדות תרבות יהודיים. הרב האחרון של הקהילה היה יצחק מאיר בורנשטיין, מפעילי המזרחי (נספה בשואה).

בשואה

בתחילת ספטמבר 1939 נכבשה גוסטינין בידי הגרמנים. ביום כיפור ת"ש נכלאו יהודי העיר בכנסייה המקומית, והוחזקה בה כשלושה ימים. לאחר מכן, הועלה באש בית הכנסת בעיר, והיהודים צוו לפרק את בית המדרש בה. בהמשך הוטלו על יהודי העיר גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה, חובת נשיאת טלאי צהוב, איסור הליכה על מדרכות, וחובת מסירת דברי ערך ותשלום סכומי כופר. בנובמבר 1939 הוצאו להורג בעיר ארבעה מנכבדי הקהילה.
בסוף שנת 1940 רוכזו יהודי העיר בגטו פתוח, אליו הועברו יהודים רבים מהסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-2,250 איש. בתקופה זו כל יהודי מגיל 10 חויב בביצוע עבודות כפייה. בקיץ 1941 הוקף הגטו בגדר תיל, ונסגר. ממועד זה החלו חטיפות של יהודים מהגטו למחנות עבודה, עד שנותרו בגטו בעיקר זקנים, ילדים ונשים.
באפריל 1942 חוסל הגטו בגוסטינין, ורוב יושביו הועברו למחנה ההשמדה חלמנו. לאחר מכן, הרסו הגרמנים את בית העלמין היהודי בעיר.
פול מייקל גלייזר

ביוגרפיה

גלייזר נולד בשם פול מנפרד גלייזר בקיימברידג' שבמסצ'וסטס. הוא הבן הצעיר בין שלושת ילדיהם של דורותי וסמואל גלייזר. הוא למד בבית הספר "בקינגהאם בראון & ניקולס", ואחר כך ב"קיימברידג' סקול אוף וסטון" ובאוניברסיטת טוליין , שם היה שותף לחדר של במאי הקולנוע ברוס פאלטרו. ב-1966 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה באנגלית ובתיאטרון. הוא היה חבר באחווה "סיגמא אלפא מיו". ב-1967 קיבל תואר מוסמך נוסף מאוניברסיטת בוסטון במשחק ובבימוי.

קריירה

אחרי שהופיע בהפקות אחדות בברודוויי, השתתף גלייזר לראשונה בסרט קולנוע בשנת 1971, בתפקיד פרצ'יק בגרסה הקולנועית של המחזמר "כנר על הגג". בטלוויזיה זכה לראשונה בהכרה בתפקיד ד"ר פיטר צ'רנק בסדרה "Love Is a Many Splendored Thing", והופיע בתפקיד אורח בסדרות כמו "משפחת וולטון", "רחובות סן פרנסיסקו" ו-"The Rockford Files". הוא זכה לתהילה כשגילם את הבלש דייוויד סטארסקי לצדו של דייוויד סול בסדרת הטלוויזיה "סטארסקי והאץ'" שבה גם ביים מספר פרקים. הסדרה רצה ברשת ABC במשך ארבע עונות מ-1975 ועד 1979.
אחרי סיום הסדרה "סטארסקי והאץ'" המשיך גלייזר להופיע בטלוויזיה ובקולנוע וגם לביים. ב-1987 ביים את הסרט "הנרדף" בכיכובו של ארנולד שוורצנגר. ב-1992 ביים את הסרט "אהבה על קרח דק" . בטלוויזיה ביים פרקים בכמה סדרות ידועות בין השאר את "מיאמי מחלק מוסר", "Robbery Homicide Division" ו"המשפט של איימי". ב-2003 חזר גלייזר להופיע על המסך הגדול בסרט "באהבה אין חוקים" בתפקיד בעלה לשעבר של דיאן קיטון. בגרסה הקולנועית של סטארסקי והאץ' שיחק גלייזר בהופעת קמע, כשבדמות הבלש סטארסקי הופיע בן סטילר. עוד ביים את סרט הילדים "Kazaam" בכיכובו של שאקיל אוניל. ב-30 בנובמבר 2007 כיכב גלייזר בתפקיד קפטן הוק בהפקה של "פיטר פן, הילד שמסרב לגדול" בתיאטרון צ'רצ'יל בברומלי שבמחוז קנט באנגליה. ב-2008 שיחק בתפקיד הראשי בהצגה אלאדין בתיאטרון אמפייר בסנדרלנד. באוקטובר 2009 כיכב בתפקיד אורח בפרק "The Scarlet Letter" בסדרה "המנטליסט" של רשת CBS. ב-2013 חזר להופיע בהפקה בימתית של "כנר על הגג" הפעם בתפקיד הראשי בדמות טביה.
בנוסף לעבודתו בטלוויזיה, בקולנוע ובתיאטרון גלייזר הוא גם צלם, כותב שירה, וכותב ספרים לילדים.

חיים אישיים

גלייזר היה נשוי פעמיים. ב-1980 התחתן עם אליזבת (מייר) גלייזר. באוגוסט 1981 היא נדבקה בנגיף HIV כשקיבלה עירוי דם בלידה של בתם הבכורה, אריאל. אליזבת גילתה שהיא נדבקה בנגיף רק ארבע שנים אחר כך, ואז התגלה שגם אריאל וגם הבנם הצעיר ג'ייק (שנולד באוקטובר 1984) הם נשאים של הנגיף. אריאל גלייזר נפטרה באוגוסט 1988; אליזבת גלייזר נפטרה ב-1994. עם חברותיה סוזן דלורנטיס וסוזי זיגן הקימה אליזבת את הקרן "Elizabeth Glaser Pediatric AIDS Foundation". אחרי מותה כיהן גלייזר כיושב ראש הקרן עד 2002, וממשיך להיות יו"ר של כבוד.
ב-1996 התחתן גלייזר עם המפיקה טרייסי בארון. ב-7 באוקטובר 1997 נולדה בתם זואי. ב-2007 בני הזוג התגרשו.
שפיקיב

תולדות היישוב

שפיקיב נזכרת לראשונה במאה ה-16. בשנת 1760 נבנה בעיירה ארמון, ובחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית. בתחילת המאה ה-20 היה בעיירה בית חרושת לסוכר.

יהודי שפיקיב

בשנים 1871-1895 כיהן כרב העיירה, הרב שאול נטע פרנקל. 
בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,875 יהודים, כ-40% מתושביה. היהודים התפרנסו בעיקר מחנויות שמכרו לתושבי הכפרים בסביבה וממסחר בתבואה ולא עבדו בבית החרושת לסוכר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התארגנה בעיירה הגנה יהודית, אולם אלו לא עמדו לה בפרעות פטליורה בהם נהרגו כ-20 יהודים ורבים נמלטו. 
בין מלחמות העולם נותרו בעיירה כ-900 יהודים, ובתקופה הסובייטית פעלו בה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי. בעיר פעלה חסידות שפיקוב.
ב-22 ביולי 1941, חודש לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וב-1 בספטמבר 1941 סופחה לחבל טרנסניסטריה הרומני. בשלב זה רוכזו יהודי העיירה וכפרי הסביבה שלה בגטו שהוקם בה, ממנו נלקחו לעבודות כפייה.
ב-6 בדצמבר 1941 גורשו כ-850 יושבי הגטו שבעיירה למחנה בכפר רוגוזנה, שם סבלו מהתעללות קשה מצד השוטרים האוקראינים ששמרו עליהם, ורבים מהם מתו ברעב וממגיפות. ממחנה זה הועברו יהודי העיירה למחנה פצ'רה, בו נספו רובם.
סוכרייה על מקל

סוכרייה על מקל היא סוכרייה המכילה סוכר מוקשה וסירופ הטבולים על מקל, ומיועדת למציצה או לליקוק. 
מספר רב של חברות מייצרות סוכריות על מקל, והממתק מגיע בעשרות טעמים שונים. סוכריה ממוצעת מכילה כ 60-70 קלוריות ליחידה.
הממתק יוצר באופן מסחרי בקנה מידה גדול בתחילת שנות העשרים. כמה סוכריות על מקל מכילות מילוי, כמו גומי לעיסה (מסטיק) או שוקולד. מוצרים ידועים הם הצ'ופה צ'אפס (Chupa Chups) ודאמ-דאמס (DumDums).
המונח האנגלי עבור "סוכרייה על מקל", Lollipop, נטבע באנגליה בשנת 1769 (לפי מילון אוקספורד לאנגלית משנת 1973), וציין סוכרייה המכילה בעיקר סוכר ונוזל דמוי דבש. החלק הראשון של שם הממתק באנגלית - Lollipop - קשור למילה "Loll" שפירושה לנדנד (את הלשון), "לולי" הייתה גם מילה בניב הצפוני לציון לשון.
המקור של הסוכרייה על מקל עדיין אינו ידוע. שתי הערים רסין שבוויסקונסין וסן פרנסיסקו שבקליפורניה, טוענות] שהן הראשונות שיצרו מכונה אוטומטית לייצור סוכריות על מקל.
בטורקיה נהוג למכור סוכריות טופי על מקל במגוון טעמים הנקראות: "מקון" על ידי מוכר עם עגלה בלבוש עות'מאני מסורתי.
משוואות סטוקס

בתורת הזורמים, זרימה זוחלת או זרימת סטוקס היא זרימה בה השפעת איברי האינרציה במשוואות נאוויה-סטוקס זניחות (). משוואות התנועה עבור זרימה זוחלת הן משוואות סטוקס.
הרכבת הקלה של אדיס אבבה

מאפיינים

הרכבת הקלה של אדיס אבבה פעילה בשני קווי רכבת. אורך המסילות הוא כ-31.6 קילומטר, ולאורכן 39 תחנות העלאת והורדת נוסעים. בשנת 2018 השתמשו 40 מיליון נוסעים בשירותי הרכבת הקלה.
המערכת כוללת שילוב של רכבת קלה ייעודית על ויאדוקט (בה הפרדה מתנועה אחרת) וחשמלית (Tram) ברחוב (משותפת עם הולכי רגל וכלי רכב).
מערכי הקרונות הם מתוצרת חברת CNR, העתידה לספק גם את המערכים של הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב.

מפעיל

הזיכיון לתפעול המערכת נמצא בידי תאגיד חברת הרכבת התחתית של שנג'ן.

היסטוריה

בשנת 2010 הגיע תאגיד המסילות האתיופי להסכמה עם בנק הייבוא-ייצוא הסיני על מימון התוכנית שתכלול 39 ק"מ של מסילה ושני קווים.
הקמת המערכת החלה בשנת 2011 על ידי חברת הרכבת של סין במימון סיני, והיא הושלמה בשנת 2015.
ג'וזף בל

ג'וזף בל, (באנגלית: Joseph Bell‏; 2 בדצמבר 1837 - 4 באוקטובר 1911) היה רופא ומנתח סקוטי, פרופסור בבית הספר לרפואה באוניברסיטת אדינבורו במאה ה-19. נודע בעיקר כאדם עליו מבוססת דמותו של הבלש הספרותי שרלוק הולמס.

קורות חייו

בל התחנך באקדמיית אדינבורו וסיים את לימודי הרפואה בשנת 1859 באוניברסיטת אדינבורו. את קריירת המנתח החל כמנתח ביתי.
בשנת 1887 מונה למנתח הראשון במחלקת הכירורגיה החדשה בבית החולים המלכותי לילדים. באותה שנה גם מונה לנשיא הקולג' המלכותי לרפואה באדינבורו.
הסופר ארתור קונאן דויל היה תלמידו של בל כשלמד רפואה באוניברסיטת אדינבורו. משנת 1887 שימש כמזכירו האישי של ד"ר בל במרפאה המלכותית של אדינבורו. פרופסור בל היווה את ההשראה לתלמידו ומזכירו לדמותו של הבלש דק האבחנה שרלוק הולמס.
כמרצה לרפואה הוא שם דגש על חשיבות ההתבוננות באבחנה. לשם הדגמה היה נוהג לבחור באופן שרירותי אדם מהרחוב ועל ידי התבוננות קבע את מקצועו, פעולותיו האחרונות ואפיונים נוספים של אותו אדם. לעיתים נדירות טעה. בזכות מיומנות זו נחשב בל לחלוץ בתחום הזיהוי הפלילי (בעיקר ברפואה המשפטית), זאת על אף שבתקופתו לא נעשה שימוש נרחב בזיהוי פלילי בחקירות מקרי פשע.
פרופסור בל שימש גם כרופאה האישי של המלכה ויקטוריה בעת ביקוריה בסקוטלנד. בחייו כתב בל מספר ספרי לימוד בנושאי הרפואה, שימש כעורך כתב עת רפואי בסקוטלנד והיה בעל מספר תארים בריטים מכובדים.
בשנת 2001 נפתח מכון לזיהוי פלילי על שמו של ד"ר בל בגלאזגו בסקוטלנד.
דב קלמנוביץ'

קורות חייו

נולד בירושלים ליוסף ושושנה, למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ובישיבת ה"הסדר" הר עציון, שירת בצה"ל בחטיבות שריון כמפקד טנק בסיני לאחר מלחמת יום הכיפורים. קלמנוביץ' בוגר תואר ראשון בחשבונאות ובכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן, הוסמך כרואה חשבון, הבעלים והמנהל של משרד רואי חשבון בירושלים. פעיל בוועדות מקצועיות בלשכת רואי החשבון בישראל. התמחותו המרכזית היא בתחום המלכרי"ם - עמותות וחברות לתועלת הציבור, וכן ייצוג גופים גדולים. לאחר נישואיו התגורר בבית אל. כיום הוא מתגורר בירושלים.
היה נשוי לעדינה עד לפטירתה. לזוג שישה ילדים.

פציעתו

ב-31 בינואר 1988 בפאתי אל-בירה שליד רמאללה בדרכו לביתו, נזרק לעברו בקבוק תבערה על ידי מחבל ערבי. קלמנוביץ' נפצע אנושות בכוויות בדרגה שלישית, ב-75% משטח גופו. במקום הפציעה, כשכל גופו בוער, עצר רוני עוזרי, תושב היישוב פסגות הסמוך וגלגל את קלמנוביץ' בחול וכך ניצלו חייו. אחר כך הוא פונה לבית החולים הדסה במצב קשה. למרות מצבו הקריטי וההערכות הראשוניות של הרופאים הוא שרד ועבר תהליך שיקום ממושך.

פעילותו

בעקבות פציעתו, ולצד עבודתו כרואה חשבון, החל לעסוק בפעילות ציבורית-התנדבותית. בין השאר שימש יו"ר היישוב בית-אל ב', נציג היישוב וחבר במליאת מועצה אזורית מטה בנימין וחבר הנהלת המועצה. היה בין מקימי תנועת אמונים בראשות בני אלון, ושימש דוברהּ. הקים את ארגון נפגעי פעולות איבה, הארגון היציג ועמד בראשו, פעל לשינויי חקיקה בכנסת ולהשוואת מעמדם של נפגעי פעולות הטרור למעמדם של נפגעי וחללי צה"ל וכוחות הביטחון. במהלך פעילותו יזם את הקמתה של אנדרטת חללי פעולות האיבה בהר הרצל בירושלים, פעל לקיומם של טקסי האזכרה הממלכתיים השנתיים לחללי האיבה והטרור ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל והיה חבר בוועדות ציבוריות שעסקו בנושא. כנפגע טרור הופיע בפני מוסדות השונים הפועלים במסגרת האו"ם ובפני חברי שני בתי הקונגרס של ארצות הברית, כמביא את דברם וכמייצגם של נפגעי הטרור. כמו כן השתתף בוועידת מדריד והופיע בראיונות וכתבות ברשתות הטלוויזיה הגדולות בעולם. 
בהמשך כיהן כיו"ר הדירקטוריון של החברה הממשלתית לשיקום ופיתוח הרובע היהודי בירושלים. שם הקדיש את עתותיו בבנייתו מחדש של בית הכנסת חורבת רבי יהודה החסיד, שסימל את חורבנה של ירושלים בקשת המפורסמת שברובע היהודי בירושלים. ב-2009 נחנך המבנה החדש. במסגרת פעילותו בחברה גם עסק בחידושו של מוזיאון "הבית השרוף", המציג באמצעי מולטימדיה חדישים מייצג עלילתי בשם "דברו ביניכם" המספר על קורותיה של משפחת כהונה בתקופה שקדמה לחורבן הבית ואחריו, כאשר המטרה היא להעביר את מסר השיח המשותף המחויב שיהיה בין כל חלקי העם היהודי.
היום עומד קלמנוביץ' בראש ארגון "זוכרים" אשר פועל בתחומי הזיכרון הלאומי, תוך עיסוק בהעצמת התקווה והיחד למרות המלחמות והפיגועים. הפעילות היא בדרך של תיעוד והנצחה של חללי ופצועי צה"ל ופעולות האיבה והטרור. כל זאת בדגש על סולידריות חברתית, יהודית וישראלית ובמבט של תקווה ואופטימיות אישית וכללית. ארגון זוכרים יוזם ומפיק את האירוע המרכזי ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בירושלים הזוכה להשתתפותם של אלפים רבים ומשודר בשידורים ישירים ברדיו באינטרנט ובטלוויזיה למאות אלפים. 
בשנת 2009 קלמנוביץ' היה מיוזמי פרויקט זוכרימפדיה, אנציקלופדיה ייחודית המשמשת קיר הנצחה וירטואלי באינטרנט לתיעודם של לוחמי מערכות ישראל (החללים והפצועים). במסגרת הפרויקט הועלו עד כה מאות ערכים.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות של שנת 2013 הוצב בראש הרשימה המאוחדת של מפלגת הבית היהודי ותקומה למועצת עיריית ירושלים.
קלמנוביץ' נבחר למועצת עיריית ירושלים ומכהן כמשנה לראש העיר ומחזיק תיקי החינוך הדתי בירושלים, התרבות היהודית, התיירות וקשרי החוץ.
.sa

‏‎.sa היא הסיומת הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בערב הסעודית. הסיומת נפתחה בשנת 1994, היא סיומת פעילה ונפוצה ביותר בעיקר בקרב תושבי ערב הסעודית. 
סיומת זו מנוהלת על ידי SaudiNIC.
ליצ'ה אלבנזה

ביוגרפיה

אלבנזה, ילידת בארי, הופיעה לראשונה, בהופעה בלתי רשמית, במילאנו בשנת 1934, כשהחליפה זמרת נעדרת במאדאם בטרפליי של פוצ'יני, האופרה שבה ייקשר שמה לעד. במשך למעלה מ-40 שנה הופיעה יותר מ-300 פעמים בתפקיד צ'ו-צ'ו סאן. אלבנזה קצרה שבחים ברבים מתפקידיה, בהם מימי, ויולטה, ליו ומאנון לסקו, גילומה את הגיישה שגורלה נגזר היה ונשאר האהוב ביותר. הקשר שלה עם יצירה זו החל בשלב מוקדם עם מורתה, בת-דורו של המלחין ומפרשת חשובה של התפקיד הראשי בדור הקודם.
חילוקי דעות מסוימים נוגעים לשאלה, מתי התקיימה הופעת הבכורה הרשמית של אלבנזה. ייתכן שהייתה באותה שנה (1934) בתיאטרון העירוני בבארי, כששרה בלה בוהם, או בפארמה, או במילאנו ב-1935 ב"מאדאם בטרפליי". בסוף אותה שנה הופיעה לראשונה בלה סקאלה בתפקיד לורטה ב"ג'אני סקיקי". עד מהרה נחלה הצלחה גדולה ברחבי העולם, בייחוד בהופעותיה בכרמן, "הידיד פריץ" ו"מאדאם בטרפליי" באיטליה, צרפת ואנגליה.
לאחר הצלחתה הניכרת באיטליה, צרפת ואנגליה, הופיעה אלבנזה לראשונה במטרופוליטן אופרה ב-9 בפברואר 1940, בראשונה ל-72 הופעות על הגשר היפני של תפאורת "מאדאם בטרפליי" בבית האופרה הישן של המטרופוליטן. הצלחתה הייתה מיידית ואלבנזה נשארה במטרופוליטן למשך 26 עונות ושרה שם בסך הכל ב-427 הצגות של 17 תפקידים ב-16 אופרות. היא עזבה את הלהקה ב-1966 עקב סכסוך עם המנהל הכללי רודולף בינג, בלי פרידה רבת-פאר. אחרי שהופיעה בארבע הפקות במהלך 1965-66, נקבעה לה הופעה אחת בלבד לעונה הבאה. היא החזירה את החוזה בלי לחתום עליו.
ארטורו טוסקניני הזמין את אלבנזה אליו להצטרף לשידורי ההפקות הקונצרטנטיות של לה בוהם ולה טרוויאטה עם תזמורת NBC באולפן הרדיו בשנת 1946. שתי ההופעות המלאות יצאו אחר כך בתקליט אריך-נגן ובתקליטור בחברת RCA ויקטור.
אלבנזה הייתה גם מעמודי התווך של האופרה של סן פרנסיסקו, שם שרה בין 1941 ל-1961, 22 תפקידים ב-120 הצגות על פני 20 עונות. התמדתה בסן פרנסיסקו נבעה בחלקה מהערכתה הרבה למנהל הלהקה המהולל, גטאנו מרולה. לאורך כל שנות הקריירה שלה המשיכה להופיע בקשת רחבה של מקומות. קהלי מאזינים ברחבי הארץ שמעו אותה ברסיטלים, קונצרטים ואופרות; היא השתתפה במופעי צדקה, בידרה חיילים, הופיעה בתוכנית רדיו שבועית משלה והתארחה בתוכניות רדיו וטלוויזיה של אחרים, והרבתה בהקלטות.
אלבנזה באה לסן פרנסיסקו בקיץ 1972 לקונצרט הגאלה המיוחד בזיגמונד סטרן גרוב לחגיגת היובל לאופרה של סן פרנסיסקו. יחד עם עמיתים רבים ששרו בעבר עם הלהקה, שרה אלבנזה את דואט האהבה מתוך "מאדאם בטרפליי" של פוצ'יני עם הטנור פרדריק יגל, בליווי תזמורת האופרה של סן פרנסיסקו בניצוח מנהל הלהקה הוותיק קורט הרברט אדלר. אחר, בספטמבר 1973, חזרה לסן פרנסיסקו להשתתף בקונצרט מיוחד בכנס המוזיקה בגולדן גייט פארק עם לוצ'אנו פאבארוטי ותזמורת האופרה של סן פרנסיסקו, גם הפעם בניצוח אדלר; הפעם צולם הקונצרט לשידור חי בטלוויזיה. היה זה יום קר, מעונן ונשוב רוחות וברגע מסוים לקח פאבארוטי חלק מן הצעיף הארוך והכבד שהיה כרוך על צווארו וחלק אותו עם אלבנזה.
גם לאחר קריירה המקיפה שבעה עשורים, עוד המשיכה אלבנזה להופיע מדי פעם. אחרי שסטיבן זונדהיים ותומס שפארד שמעו אותה שרה את ההמנון הלאומי של ארצות הברית בפתיחת העונה במטרופוליטן, שיבצו אותה לתפקיד זמרת אופרטה, הדיווה היידי שילר ב"פוליס" של זונדהיים בקונצרט עם הפילהרמונית של ניו יורק באולם אוורי פישר בשנת 1985. בעונת האביב של 1987 של התיאטרון הפתוח ביוסטון, טקסס, כיכבה אלבנז בהפקה בימתית מחודשת של אופרטה זו, שזכתה להצלחה רבה.
סטיבן באואר

ביוגרפיה

נולד בשם אסטבן ארנסטו אצ'ווריה סמסון (Esteban Ernesto Echevarría Samson) בהוואנה, קובה. בנם של ליליאן, מורה ואסטבן אצ'ווריה, טייס שעבד בחברת קובאנה דה אוויאסיון. סבו של באואר מצד אמו היה יהודי שנמלט מגרמניה. סבתו מצד אימו קובנית ממוצא איטלקי. שם המשפחה הבימתי שלו הגיע מסבתו של אמו. הוריו של באואר נסו מקובה למיאמי, פלורידה ב-4 ביולי 1960, בעקבות המהפכה של פידל קסטרו. הוא סיים את בית הספר התיכון "מיאמי קורל פארק" ב-1974. באואר התכוון להיות מוזיקאי, אבל אז פנה למשחק ולמד ב"מיאמי-דֵייד קומיוניטי קולג", אך אז עבר לאוניברסיטת מיאמי, שם למד במחלקה לאמנויות התיאטרון ושיחק בתיאטרון "ג'רי הרמן רינג" שם התיידד עם השחקן ריי ליוטה.

קריירה

תפקידו המשמעותי הראשון של באואר היה בקומדיית המצבים הדו-לשונית של PBS‏ "¿Qué Pasa, U.S.A.?", שם גילם את בנם המתבגר של משפחה קובנית גולה במיאמי, מ-1977 עד 1979. הוא גם הופיע במיני סדרה הטלוויזיונית "מעתה ועד עולם" משנת 1980. ניתן לו קרדיט במיני-סדרה זו במספר פרויקטים מוקדמים נוספים כרוקי אֶצֶ'וַורִיָה. ב-1981 כיכב באואר בסרט הטלוויזיה "She's in the Army Now", שם פגש את אשתו הראשונה, מלאני גריפית. הם עברו לעיר ניו יורק וגרו בדירתו של ריי ליוטה, בעוד ליוטה עבר ללוס אנג'לס ודר בדירתם. הן באואר והן גריפית למדו אצל המורה למשחק סטלה אדלר, והוא הופיע במספר הפקות אוף ברודוויי. במהלך זמן זה הוא אימץ לזמן קצר את שם הבמה "רוקי אֶצֶ'וַורִיָה", לפני ששינה אותו ל"סטיבן באואר".
באואר קיבל תפקיד כמאני ריברה בסרט "פני צלקת" משנת 1983, אם כי הוא לא היה שחקן ידוע באותה עת. המפיקים של "פני צלקת" היו משוכנעים שהוא היה האדם המתאים לתפקיד בשל מבחן הבמה המוצלח שלו, כמו גם בשל הרקע הקובני האמיתי שלו. הופעתו זיכתה אותו במועמדות לפרס גלובוס הזהב כשחקן המשנה הטוב ביותר.
מאז, באואר ביסס את הקריירה שלו בעיקר, אם כי לא רק, על סרטי פעולה ודרמות פשע, בתפקידים גדולים וקטנים, בכללם סרטים כמו "פחד ראשוני" ו"טראפיק". ב-1986 שיחק בסרט הטלוויזיה "חרב גדעון", שם גילם את דמותו של סוכן "המוסד" אבנר, שבמסגרת מבצע זעם האל נשלח בראש יחידת חיסול להרוג את המחבלים שהיו אחראים על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. הוא הופיע גם במשחק הווידאו "Scarface: The World Is Yours", שם שיחק סוחר סמים, הסנדמן. ב-2011 הופיע בסדרה "שובר שורות" בתפקיד לורד הסמים המקסיקני, דון אלדיו.

חיים אישיים

באואר נשא לאשה את השחקנית האמריקאית מלאני גריפית בספטמבר 1981. לזוג נולד בן, אלכסנדר באואר, ב-1985, לפני שהתגרשו ב-1987. הוא התחתן בשנית ב-1989, הפעם הזאת עם אינגריד אנדרסון, שעמה יש לבאואר בן נוסף, דילן, שנולד ב-1990. נישואיו השניים הסתיימו בגירושים ב-1991. שנה מאוחר יותר, הוא נשא את אשתו השלישית, כריסטיאנה בוני, אולם לבסוף הוא התגרש ממנה גם כן.
פסגת סאבורו

מקור השם

הפסגה נקראת על שם קולונל ריצ'רד מ. סאבורו (Richard M.Saburro), שהיה מפקד במבצע קיפאון עמוק (והיה המפקד היחיד של המבצע שבא מחיל האוויר של ארצות הברית; יתר המפקדים שהגיעו לאחריו היו מצי ארצות הברית).