google/wiki40b huggingface dataset:
טובל ושרץ בידו

טוֹבֵל וְשֶׁרֶץ בְּיָדוֹ הוא ביטוי הלכתי המצוי במקורות חז"ל המתאר אדם שמבקש לעשות תשובה, ולתקן את דרכיו - אך באותו הזמן ממשיך לעשות מעשה פסול. חז"ל השתמשו בביטוי כדי להדגיש שהאדם צריך לעזוב את חטאיו לפני שהוא מקבל עליו תשובה ודרכי תיקון. בימינו מקובל ביטוי זה לתיאור אדם שמתאמץ במעשי טהרה וצדיקות, אבל לא נפטר לפני כן מהרגליו הרעים והמגונים או שתוך כדי קיום מעשה הטהרה או המצווה הוא עובר עברה בדרגה גבוהה יותר. לדוגמה קיום מצווה או מנהג שולי תוך כדי העלבת חברו בבחינת מצווה הבאה בעבירה.
משמעותו ההלכתית של הביטוי היא שאדם הנוגע באחד משמונת השרצים המוזכרים בתורה נחשב טמא, וכדי להיטהר עליו לטבול במקווה. ואולם אדם הטובל במקווה בעודו מחזיק במקור לטומאתו, ודאי שלא ייטהר. חז"ל המשילו את האחיזה בשרץ לאחיזה בחטא, ואת התשובה לטבילה במקווה.

הביטוי מופיע לראשונה בתוספתא בהקשר של דיני תענית ותשובה, שבהם אין מועיל הצום והתפילה אם אין האדם גם מתכוון באמת לכך שברצונו בעזיבת החטא: 
אם יהא שרץ בידו של אדם, אפילו טובל בשילוח ובכל מי בראשית אינו טהור לעולם. השליך שרץ מידו, עלתה לו טבילה בארבעים סאה, וכן הוא אומר (ספר משלי, פרק כ"ח, פסוק י"ג) 'ומודה ועוזב ירוחם'...
— תוספתא, מסכת תענית א, ח

מקור מאוחר יותר שבו מובא הביטוי הוא בתלמוד הבבלי, שם הוא מובא בהקשר דומה:
אמר רב אדא בר אהבה: אדם שיש בידו עבירה ומתוודה ואינו חוזר בה, למה הוא דומה? לאדם שתופס שרץ בידו, שאפילו טובל בכל מימות שבעולם - לא עלתה לו טבילה. זרקו מידו, כיון שטבל בארבעים סאה, מיד עלתה לו טבילה, שנאמר "ומודה ועוזב ירוחם"
— תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף ט"ז, עמוד א'

ורש"י הסתמך על המדרש והשתמש בביטוי, כפי שהוא מוכר היום:
ומדרש רבותינו נשא לבבינו באמת להקב"ה כאדם הרוחץ בנקיון כפיו שמשליך מידיו כל טינוף כי מודה ועוזב ירוחם והמודה ואינו עוזב כטובל ושרץ בידו
— רש"י למגילת איכה, פרק ג', פסוק מ"א
אנריקה סרסו

נשיא אתלטיקו מדריד

משנת 1987, מרגע בחירתו של חסוס חיל לנשיאות אתלטיקו מדריד, נבחר סרסו לסגן הנשיא. ב-30 במאי 2003, לאחר קנסות ודוחות רבים שצבר חיל, הוא הודיע על התפטרותו מהמועדון. לאחר התפטרותו של חיל, נערכו בחירות לנשיאות המועדון. בבחירות אלו ניצח סרסו ונבחר לנשיא אתלטיקו.
בתחילת כהונתו של סרסו נבחר בנו של חסוס חיל, מיגל אנחל חיל, למנכ"ל המועדון. בחירה זו עוררה ביקורות רבות, בעיקר משום שמשפחתו של חיל היא בעלת המניות העיקרית במועדון.
בשנת 2007, לאחר שנים רבות שלא שיחקה הקבוצה בזירה האירופית, החליט סרסו על הוצאת כספים רבים בשביל לחזור לאירופה. בשנת 2006 נרכש סרחיו אגוארו, ובשנת 2007, לאחר מכירתו של פרננדו טורס, קיבלה הקבוצה כספים רבים שאפשרו לה לרכוש שחקנים חדשים, ביניהם, דייגו פורלאן, סימאו וחוסה אנטוניו רייס.
בעונת 2007/2008, לאחר 10 שנים שלא שיחקה במפעל זה, העפילה אתלטיקו לליגת האלופות, בהדרכת המאמן חאבייר אגירה. בעונת 2009/2010 זכתה הקבוצה בליגה האירופית, לאחר שניצחה 1-2 את פולהאם בגמר. זה היה התואר הראשון של המועדון מאז שנת 1996. לאחר הזכייה בליגה האירופית שיחקה הקבוצה נגד אינטר מילאנו במסגרת הסופר קאפ האירופי, בו ניצחה אתלטיקו 0-2, משערים של רייס ואגוארו.
בעונת 2011/2012 זכתה אתלטיקו פעם נוספת בליגה האירופית, לאחר ניצחון 0-3 על אתלטיק בילבאו בגמר. מי שסייע לקבוצה לזכות במפעל זה היה רדאמל פלקאו, שנרכש בעונה שלפניה ב-40 מיליון יורו, והוא השחקן היקר ביותר שנרכש על ידי המועדון. לאחר זכייה זו שיחקה הקבוצה שוב בסופר קאפ האירופי, בו ניצחה 1-4 את צ'לסי.
בעונת 2012/2013, ניצחה אתלטיקו את ריאל מדריד 1-2 בגמר גביע המלך, במשחק מתוח, שיצאו בו 2 כרטיסים אדומים, אחד לכל קבוצה. היה זה הניצחון הראשון של אתלטיקו על ריאל מזה 14 שנים.
בעונת 2013/2014 זכה עם אתלטיקו באליפות ספרד ראשונה כנשיא. כמו כן, העפילה הקבוצה לגמר ליגת האלופות בו הפסידה 4-1 ליריבתה העירונית ריאל.

קריירה קולנועית

סרסו החל את הקריירה הקולנועית שלו בשנת 1971, כעוזר צלם בסרט הקולנועי "בוא לגרמניה, פפה". שלוש שנים לאחר מכן ביים את סרטו היחיד כבמאי עד היום, "אלמריה".
החל משנות ה-90 החל סרסו להפיק סרטים שונים. עד אז בעיקר היווה עוזר צלם בסטים של סרטים שונים.
החל משנת 1998 משמש סרסו כנשיא EGEDA, ארגון המפגיש יוצרי סרטים מספרד וממספר מדינות באמריקה הלטינית.
בחודש נובמבר 2010 זכה סרסו בפרס למפיק הסרט הטוב ביותר, בפסטיבל הסרטים בהואלבה, לסרט "נקמה של איירה נצלן" (בספרדית:"La venganza de Ira Vamp").
תחנת הרכבת מגדל העמק – כפר ברוך

התחנה החדשה

תחנת מגדל העמק – כפר ברוך נבנתה כחלק מהקמת מסילת העמק והיא סמוכה לכפר ברוך. לצורך הקמת התחנה נדרש היה לפרק מאגר מים. עלות הקמתה הגיעה היא כ-182 מיליון שקלים, בעיקר בגלל הצורך בסלילת כבישי גישה ארוכים ומורכבים. בשונה משאר התחנות לאורך הקו, המסילה שקועה מתחת למפלס אולם הנוסעים. 
מיקומה של התחנה הוא כ־1.5 ק"מ צפונית-מזרחית מכפר ברוך, וכ־4 ק"מ מדרום למגדל העמק. בעוד כפר ברוך נמצאת בגובה דומה לגובה התחנה, מגדל העמק שוכנת על גבעה המתנשאת כ־200 מטר מעליה.
מדו"ח נוסעים לשנת 2017 שפרסמה חברת רכבת ישראל עולה כי בתחנת מגדל העמק – כפר ברוך נרשם מספר הנוסעים הנמוך ביותר מכל תחנות העמק (125,879 נוסעים לעומת 221,636 נוסעים בתחנת בית שאן ו-346,536 נוסעים בתחנת עפולה).]

שירות רכבות בתחנה

מהתחנה יוצאת רכבת אחת בשעה לכיוון חיפה ואחת לכיוון עפולה ובית שאן ובשעות שיא 2 רכבות בשעה (2 רכבות בבוקר לחיפה, ו-2 רכבות בערב לעפולה ובית שאן).
סטייפן מסיץ'

ביוגרפיה

נולד ב-24 בדצמבר 1934 בעיר אוֹרָחוֹבִיצָה בחבל סלבוניה שבקרואטיה ליוסיפ ולמגדלנה "מגדה" מסיץ'. מכונה סְטִיפֶּה. אחרי מות אמו ב-1936 הועבר לחזקת סבתו והוחזר לאביו, שנישא מחדש. את רוב חייו במלחמת העולם השנייה בילה במחנות פליטים בפפוק ובאורהוביצה, וכאשר שוחרר, הועברה המשפחה לעיר נשיצה, שם מונה אביו לראש מועצת החבל. לאחר מכן התגורר מסיץ' בעיר אוסייק, שם גם סיים ארבע שנות לימוד בבית הספר היסודי ושתי שנות לימוד בגימנסיה מתוך 8 שנים. ב-1949 אביו שוב הועבר לעיר הולדתו של מסיץ' והוא עצמו סיים את לימודיו בעיר פוז'גה.
בשנת 1955 סיים את לימודיו והצטרף לליגת הקומוניסטים של יוגוסלביה. הוא המשיך את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת זגרב ושם גם קיבל את תוארו ב-1961. 
נישא למילקה דודונדיץ ממוצאה סרבי ולהם כיום שתי בנות. לאחר סיום לימודיו עבד במחלקה הפנימית בבית המשפט של אוֹרָחוֹבִיצָה וכמו כן עבד במחלקה הציבורית במשרד עו"ד בנשיצה.
הוא אמנם עבר את הבחינות ונתקבל כשופט אך במהרה קושרה לו פרשיית שחיתות שכן השתמש ברכבו של בהמ"ש למטרות פרטיות ועל כך כמעט שילם בחברותו במפלגה הקומוניסטית וב-1964 עבר לזגרב שם כיהן כמנכ"ל חברת "יוניברסל".
ב-1966 היה מועמד עצמאי למועצת העיר וניצח את מועמד המפלגה הקומוניסטית ואיחוד תנועות הפועלים הסוציאליסטית וב-1967 הפך לראש העיר אוֹרָחוֹבִיצָה ולחבר הפרלמנט הקרואטי.
בשנת 1990 היה חבר למפלגת האיחוד הדמוקרטי הקרואטי, וכך הפך גם למזכיר הכללי שלה ובהמשך לראש ממשלת קרואטיה, אך התפטר כדי להיות סגן נשיא קרואטיה וחבר בנשיאות הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
כאשר הוא מונה לנשיא יוגוסלביה התקומם נגדו חבר הנשיאות דאז בוריסלב יוביץ' אך בהצבעה הנשיאותית של החברים הוא זכה בזכות הקולות קולות בעדו מקרואטיה, בוסניה הרצגובינה, סלובניה, מקדוניה ו-4 נגדו מסרביה, מונטנגרו, וויוודינה וקוסובו. המועצה האירופית אמרה ליוביץ' שיודה בתבוסתו וב-1 ביולי 1991 מסיץ' הפך לנשיא.
בשנת 1992 נתמנה לתפקיד נשיא הפרלמנט הקרואטי. בשנת 1997 עזב את מפלגתו יחד עם עוד שותפים והקים את מפלגת העצמאות הקרואטית ולאחר זמן מה התמזגה המפלגה עם מפלגת העם (קרואטיה) שם גם הפך לסגנו של יו"ר המפלגה.
בשנת 1999 לאחר מות נשיא קרואטיה, פרניו טוג'מן נבחר לנשיא קרואטיה בבחירות ורק אחרי שני סיבובים כאשר מולו ניצב דרז'ן בודישה מועמד המפלגה הליברל קרואטית. כך קרה גם בשנת 2005 בבחירות לנשיאות והפעם התמודד מול ידרנקה קוסור.
מסיץ' ביקר מאוד את טוג'מן וזאת בשל מנהיגותו הלאומנית ובענייני חוק. כנשיא קרואטיה, בספטמבר 2000 הוא פיטר 7 עיתונאים ששלחו מכתבי ביקורת בגלוי ובהם כתבו כי "הממשלה מתנהגת כמו חבורת פושעים ומזניחה את צבא המדינה" ועל כך הושמעה ביקורת מצד האופוזיציה שטענה כי הוא בעצמו מסכן את המדינה וגבולותיה. ויתרה מכך, מסיץ' אף פיטר עוד 4 עיתונאים.
מסיץ' הוא פעיל מאוד ביחסי חוץ שכן מקדם את שאיפת קרואטיה להצטרף להאיחוד האירופי ולנאטו. וגם כן הודה על ביצועי פשעי מלחמה שביצעה קרואטיה יחדיו עם נשיא סרביה ומונטנגרו. מסיץ' עצמו הופיע בבית הדין לפשעי מלחמה של יוגוסלביה, האג אך קבוצות ניציות בקרואטיה הביעו דעה כי הוא משקר ואף יש לו מוטיבים בכך. התנהלותו גם באה לידי ביטוי בממשלה החדשה שהוקמה ב-2003 כאשר נחזו מראש בעיות בין הנשיא השמאלני לבין הממשלה הימנית-מרכזית אך בתקופתו די נשמרה היציבות.
בשנת 2001 ביקר בישראל והביע את צערו על פגיעת האוסטאשה ביהודי קרואטיה.
ז'וזף קוסמה

חייו

קוסמה נולד בשם יוז'ף קוזמה (József Kozma) בבודפשט. בין קרובי משפחתו היו הצלם לסלו מוהולי-נאג'י (László Moholy-Nagy) והמנצח גיאורג שולטי.
קוסמה למד נגינה בפסנתר. בגיל 11 כתב את האופרה הראשונה שלו, "חג מולד בחפירות". לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה על שם פרנץ-יוזף, המשיך ללמוד באקדמיה למוזיקה בבודפשט, שם למד אצל לאו ויינר. כמו כן למד אצל בלה בארטוק באקדמיה על שם פרנץ ליסט וקיבל תואר בהלחנה ובניצוח. בשנת 1928 קיבל מלגה ללימודים בברלין, שם פגש את המוזיקאית לילי אפל ולאחר זמן נשא אותה לאישה. בברלין למד קוסמה אצל האנס אייזלר והתוודע גם אל ברטולד ברכט והלנה וייגל.
קוסמה ואשתו היגרו לצרפת בשנת 1933 והתיישבו בפריז, שם פגש את ז'אק פרוור, שהציג אותו לפני ז'אן רנואר. בתקופת מלחמת העולם השנייה והכיבוש הנאצי בצרפת הושם קוסמה במעצר בית באזור האלפים הימיים ונאסר עליו לעסוק בהלחנה, אך פרוור מצא דרך לאפשר לקוסמה לתרום מוזיקה לסרטי קולנוע בחסות מלחינים אחרים, שבשמם השתמש. במסגרת ההסדר הזה כתב את המוזיקה ל"ילדי גן העדן" (1945), שהופק בתקופת הכיבוש אך יצא להפצה לאחר שחרור צרפת. כן חיבר את הפסקול ל"אשליה הגדולה" (1937), "חוקי המשחק" (1939) ו"עדותו של דוקטור קורדלייה" (טלפילם, 1959). כמו כן נודע בכתיבת המוזיקה לשיר "עלי שלכת", שהיה לקלאסיקה ולסטנדרט-ג'אז (למילים של ז'אק פרוור, בצרפתית, ובהמשך, ג'וני מרסר בנוסח האנגלי). המוזיקה נכתבה במקורה לסרט "שערי הלילה" של מרסל קרנה (1946).
אמו של קוסמה ואחיו נרצחו בידי כוחות צלב הברזל הנאצי בהונגריה ב-1944. קוסמה עצמו נפצע בהתפוצצות באוגוסט 1944 בצרפת. אביו שרד במלחמה, ומת ב-1957.
קוסמה מת בעיבורי פריז בשנת 1969, ונקבר בבית הקברות של מונמארטר.
אנקא

מאפיינים

אנקא הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K0.5 III, מסתו לא ידועה בוודאות והיא מוערכת סביב 2.5 מסות שמש, רדיוסו גדול פי 12 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו היא כ-4,570 קלווין והוא מאיר בעוצמה גדולה פי 65 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 85 בתוספת הקרינה בתחום התת-אדום. לכוכב תנועה עצמית גדולה יחסית של כמעט חצי שניית קשת בשנה, ששקולה למהירות משיקה של למעלה מ-50 קילומטר בשנייה, וכן הוא מתרחק מהשמש במהירות רדיאלית של קרוב ל-75 קילומטרים בשנייה. שינויים מחזוריים קטנים במהירות הרדיאלית של אנקא מצביעים על קיומו של בן זוג קטן ועמום, אנקא B, שמסתו מוערכת בכ-1.5 מסות שמש ובהירותו קטנה לפחות פי 25 מבהירותו של אנקא. הוא מקיף את אנקא במרחק של כ-2 יחידות אסטרונומיות בזמן מחזור של כ-3,850 ימים או כ-10.5 שנים. בשל המרחק הקטן והבדלי הבהירות לא ניתן לצפות בו ישירות.
אנקא נמצא בשלב התפתחות מתקדם, הוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו ועבר להתכה של הליום לפחמן ולחמצן. הוא צפוי להפוך בסופו של דבר לננס לבן.
זונד 2

זונד 2 הייתה גשושית סובייטית שנבנתה במסגרת תוכנית זונד, והייתה החמישית שביצעה יעף על פני מאדים.
זונד 2 נשאה מצלמת וידאו מאותו הסוג ששימש מאוחר יותר יותר לצילום הירח במשימת זונד 3. המצלמה הכילה שני ספקטרומטרים בתחום העל־סגול. כמו במשימת מארס 1, גם על זונד 2 התקינו ספקטרומטר תת־אדום כדי לחפש סימנים למתאן במאדים.
ששת מנועי פולסי פלזמה שהורכבו על זונד 2 שימשו למערכת בקרת הגישה. זונד 2 הייתה הגשושית הראשונה שהשתמשה במנועים מסוג זה. מנועי התמרון נבחנו במשך 70 דקות.
זונד 2 שוגרה ב־30 בנובמבר 1964. בתמרון שבוצע במאי 1965 ניזוקו הלוחות הסולאריים שסיפקו לה חשמל, וההספק ירד לחצי מהמתוכנן. כתוצאה אבד הקשר עם הגשושית. הגשושית חלפה על פני מאדים ב־6 באוגוסט 1965 במהירות של 5.62 ק"מ לשנייה ובמרחק של 1,500 ק"מ.
קופת חולים של הציונים הכלליים

קופת חולים הציונית הכללית נוסדה ביוני 1936, על ידי ד"ר לוי (ליאון) עפרון, שפנה לחברי הוועד של ארגון הציונים הכלליים ושכנעם לארגן קופת חולים לעובדים הציוניים הכלליים. הקופה החלה כחדר שכור שנחלק במחיצת עץ לחדר המתנה ולחדר קבלת חולים, שעבד בו רופא אחד (ד"ר עפרון) ללא שכר. בתוך 23 שנה, עלה מספר החולים מ-50 מטופלים שטופלו על ידי רופא אחד במרפאה מאולתרת ל-33,000 מטופלים שטפלו על ידי 350 רופאים ב-32 מרפאות.

אידאולוגיית הקופה

הרקע שעמד מאחורי הקמת הקופה היה הצלחתה של קופת החולים הכללית והכרח להשתייך להסתדרות העובדים הכללית כדי ליהנות משירותיה. עפרון לא רצה כי חברי הציונים הכלליים ישתייכו אל ההסתדרות. כך נאם בוועידת הקופה מ-1959:
"לפני 23 שנה- כאשר החילונו בהקמת מפעלנו זה, היה חברנו הציוני הכללי נאלץ, אם רצה לבטח את בריאותו שלו ואת בריאות בני משפחתו, לחזק בד בבד איזו מסגרת מפלגתית אחרת ולכן לא ראינו מפלט אחר מאשר הקמת מוסד משלנו.... מתוך הכרח לשחרר את חברינו הציונים הכלליים מכל כפייה פוליטית בבואם לפתור את בעיות ביטוח הבריאות שלהם... כל הצעה לביטוח בריאות באמצעות קופות חולים הקיימות חייבת להבטיח לאזרח את זכותו האלמנטרית לבחירה חופשית של מסגרת הבטוח הרצויה לו, מתוך ניתוק כל קשר בין זכותו של האזרח – והשתייכותו המקצועית-ארגונית"
— מצוטט מתוך עלון ועידת הפתיחה הארצית של קופת חולים של הציונים הכלליים מה-21 ביוני 1959, עמ' 11-12
משנפטר המנהל הכללי של קופת החולים של הציונים הכלליים, ד"ר עפרון, ב-1962 החליפו בתפקיד ד"ר ישראל סום. ב-1974 אוחדה קופת חולים מרכזית (לשעבר קופת החולים של הציונים הכלליים) עם קופת חולים עממית והפכה לקופת חולים מאוחדת.
בולי ירושלים

עקב מלחמת העצמאות, במרץ 1948 נותקה ירושלים היהודית משאר היישובים היהודים והייתה נתונה במצור.
ב-9 במאי 1948 נפתח בירושלים, על ידי מנהלת העם, סניף דואר ראשי בבית ברניך. באותו יום נפתחו גם שלושה סניפי משנה, בגאולה-מאה שערים, במחנה יהודה וברחביה. סניפי הדואר קיבלו דואר לחלוקה בתוך ירושלים, חלוקה שבוצעה על ידי הדוורים תוך חירוף נפש. לתשלום שירותי הדואר, לפני הדפסת בולי הדואר העברי עשו שימוש בבולי קרן קיימת לישראל, בעיקר בבולים עליהם הודפסה מפת החלוקה של ארץ ישראל ובתמונה הופיע רכב דואר.
לינדה אוונס

השנים הראשונות

אוונס נולדה בשם לינדה אוונסטד (Linda Evenstad) בהרטפורד, קונטיקט, השנייה מבין שלושה ילדים לזוג הורים שהיו רקדנים מקצועיים. אוונסטד היה שמה של החווה הקטנה בעיירה בנורווגיה, ממנה היגרו הוריו של סבא של אוונס לארצות הברית בשנת 1884. כשאוונס הייתה בת 6 חודשים, הוריה עברו מהרטפורד לצפון הוליווד שבלוס אנג'לס. כשהחלה את קריירת המשחק שלה שינתה את שם משפחתה לאוונס.

קריירה

אוונס החלה את הקריירה כשחקנית בהופעות אורח במספר סדרות טלוויזיה בשנים 1962–1960. ב-1965 קיבלה לראשונה תפקיד קבוע, בסדרת המערבון של רשת ABC "העמק הגדול". אוונס גילמה את דמותה של אודרה ברקלי במשך ארבע עונות הסדרה, עד לסיומה ב-1969. במהלך שנות השבעים של המאה ה-20 המשיכה להופיע בטלוויזיה, בעיקר בתפקידי אורח. היא הופיעה במספר סדרות בלשיות, כגון "תיקי רוקפורד", "מאניקס", "מקלאוד" ו"מקמילן ואשתו". ב-1976 קיבלה תפקיד קבוע בסדרת הריגול "האנטר", לצדו של ג'יימס פרנצ'יסקוס, שירדה מהמרקע לאחר 13 פרקים בלבד.
ב-1980 לוהקה אוונס לגלם את קריסטל קרינגטון, אשתו של איל הנפט בלייק קרינגטון (בגילומו של ג'ון פורסיית'), באופרת הסבון לפריים טיים של אהרון ספלינג, "שושלת". הסדרה יועדה להיות התשובה של רשת ABC לסדרה המצליחה של רשת CBS "דאלאס". "שושלת" עלתה לשידור בינואר 1981. בתחילה היא דשדשה בטבלאות המדרוג, אך לאחר שהשחקנית הבריטית ג'ואן קולינס הצטרפה לסדרה והחלה לגלם בה את דמותה של אלקסיס קרינגטון התככנית והמרשעת, נתוני המדרוג החלו להשתפר והגיעו לשיא בעונת 1985–1984, אז דורגה הסדרה במקום הראשון בנתוני הצפייה בארצות הברית, כשהיא גוברת על "דאלאס". מיליוני צופים ברחבי העולם עקבו אחר היריבות והקרבות הבלתי פוסקים בין קריסטל לאלקסיס, ואוונס וקולינס הפכו לשתיים מכוכבות הטלוויזיה המפורסמות ביותר של העשור. אוונס עזבה את הסדרה ב-1989, באמצע עונתה התשיעית והאחרונה, ולאחר שהשתתפה ב-209 פרקים. על גילום דמותה של קריסטל קרינגטון זכתה אוונס בפרס גלובוס הזהב ב-1982, והייתה מועמדת לפרס 4 פעמים נוספות (בשנים 1986–1983). כמו כן הייתה מועמדת לפרס אמי ב-1983, וזכתה חמש פעמים ברציפות בפרס בחירת הקהל (People's Choice Awards), בשנים 1986 - 1982. בשנים 1981–1983, במקביל להופעתה בסדרה "שושלת", השתתפה אוונס גם בשישה פרקים בסדרה "ספינת האהבה".
לאחר "שושלת", אוונס לא הרבתה לשחק, והופיעה רק במספר מועט של מיני סדרות וסרטי טלוויזיה. היא הקדישה את זמנה לנושאי כושר ופתחה רשת קטנה של מכוני כושר. ב-1991 חזרה לגלם את דמותה של קריסטל קרינגטון במיני סדרה בת שני חלקים "שושלת: האיחוד". לאחר מכן הופיעה בשלושה סרטי טלוויזיה, ופרשה סופית ממשחק ב-1997. ב-2009 השתתפה בתוכנית המציאות הבריטית "מטבחי הגיהנום", וזכתה בה.
לאוונס יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, הממוקם בשדרת הוליווד מס' 6834.

חייה האישיים

אוונס הייתה נשואה פעמיים. בעלה הראשון היה השחקן והמפיק ג'ון דרק, לו הייתה נשואה משנת 1968 עד שנת 1974. דרק עזב אותה לטובת בו דרק, שהייתה צעירה ממנו ב-30 שנים. נישואיה השניים של אוונס היו לאיש הנדל"ן סטן הרמן, לו הייתה נשואה משנת 1976 עד שנת 1981. ב-1989 החלה לנהל מערכת יחסים עם הפסנתרן והמלחין הידוע יאני, שנמשכה עד שנת 1998. אין לה ילדים.
אוונס הופיעה במגזין "פלייבוי" בשנת 1971, בעידודו של בעלה דאז. תמונותיה פורסמו שוב ב-1982, לאחר שזכתה לתהילה עולמית בעקבות הסדרה "שושלת".
יחסי אנגולה–ישראל

היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות החלו עוד בראשית שנות ה-60, בתקופה בה אנגולה נאבקה על עצמאותה, כאשר ישראל שיגרה בחשאי משלוחי נשק לתנועה העממית לשחרור אנגולה, אשר שימשה בראשיתה כגורם המרכזי במאבק לעצמאות כנגד הקולוניאליזם הפורטוגלי. במהלך תקופה זו, רבים מחברי התנועה נשלחו לישראל לאימונים, והולדן רוברטו, ראש התנועה העממית, ביקר בעצמו בישראל. הסיוע הישראלי המשיך גם בימיה הראשונים של מלחמת האזרחים באנגולה, אשר החלה בשנת 1972, כאשר מרבית הסיוע הצבאי הישראלי נשלח דרך שטחה של זאיר. עם זאת, היחסים בין המדינות נותקו בעקבות מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973, אשר הובילה לניתוק היחסים של רבות ממדינות אפריקה עם ישראל, ובכללן אנגולה.
היחסים בין שתי המדינות קמו לתחייה בשנת 1993, בעקבות חתימת הסכמי אוסלו, וכעבור שנה חידוש היחסים קיבל גושפנקה רשמית עם פתיחתה מחדש של שגרירות ישראל בלואנדה, בירת אנגולה. לתפקיד השגריר באנגולה מונתה הדיפלומטית תמר גולן, כאשר בסיום כהונתה כשגרירה חזרה לאנגולה, לבקשת נשיא הרפובליקה, כדי לסייע בכינון הוועדה הלאומית ללוחמה במוקשים, וזאת כמומחית מטעם האו"ם. בשנת 2000 גם אנגולה פתחה שגרירות רשמית בישראל.
היחסים בין שתי המדינות הוסיפו להתהדק במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, כאשר בשנת 2005 נשיא אנגולה, ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש, קיים ביקור רשמי ראשון בסוגו בישראל, במסגרתו נידונו אפשרויות להרחבת הסחר ההדדי בין שתי המדינות. עם זאת, בשנת 2010 התקיימה תקרית דיפלומטית זוטא בין שתי המדינות, כאשר אנגולה סירבה לקבל את מינויו של יצחק ינוקא כשגריר ישראל באנגולה, וזאת בשל היותו הומוסקסואל מוצהר.
בחודש אוגוסט 2012, ראש ממשלת אנגולה הגיע לירושלים לביקור שנמשך שלושה ימים, במהלכו חתמו נציגי שתי המדינות על הסכם לחיזוק הקשרים ההדדיים. נשיא מדינת ישראל שמעון פרס אמר בתגובה לחתימת ההסכם, כי שיתוף הפעולה בין שתי המדינות יבוסס על תחומי המדע והטכנולוגיה, התחום הכלכלי, וכן נושאי ביטחון למיניהם. ראש ממשלת אנגולה בתגובה הביע רצון לקיים ולהרחיב את שיתוף הפעולה בין שתי המדינות בתחומים אלו, ובתחומים נוספים.
ב-2016 אנגולה, כנציגה לא קבועה במועצת הביטחון של האו"ם, הצביעה בעד החלטה 2334 בנושא ההתנחלויות.
בשנת 2018 נערך לראשונה באפריקה, חידון התנ"ך בלואנדה בשיתוף פעולה עם משרד החינוך הישראלי

יחסים כלכליים

חידושם של היחסים הדיפלומטיים בשנת 1993 הביא לעלייה ניכרת בהיקף הסחר ההדדי שבין שתי המדינות. 
במהלך שנות ה-90 נחתמו מספר עסקאות נשק בין שתי המדינות. אחת מאותן העסקאות, הידועה בשם "אנגולה-גייט", אשר התרחשה בין השנים 1993-2000, בסדר גודל של כ-790 מיליון דולרים, כללה את איש העסקים הישראלי ארקדי גאידמק. 42 האנשים שהיו מעורבים בפרשה זו הועמדו לדין בצרפת בגין מכירה לא חוקית של נשק לנשיא דוש סנטוש במהלך מלחמת האזרחים באנגולה.
לאחר סופה של מלחמת האזרחים, בשנת 2006, הייתה אמורה להתבצע עסקת נשק בשווי של כמיליארד דולר בין שתי המדינות, בתיווכם של סוחר נשק ישראלי וגנרל בצבאו של דוש סנטוש, אך בסופו של דבר, היא לא יצאה אל הפועל.
איש עסקים ישראלי הידוע בקשריו עם הנשיא דוש סנטוש הוא היהלומן לב לבייב, אשר הוגדר בשנת 2004 על ידי נשיא החברה הלאומית האנגולית אינדיאמה, המנהלת את כריית היהלומים באנגולה, בתור המשקיע הבולט מבין כל החברות הזרות בתחום היהלומים באנגולה. בשנת 2005 הקים לבייב, בשיתוף החברה הלאומית, את המפעל הראשון באנגולה לליטוש יהלומים, אשר נועדה לשמש כתחנה לעיבוד כ-40% מהתפוקה הכוללת של יהלומי המדינה.
בחודש מרץ 2006, היקף הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב -400 מיליון דולרים.
תקציב המדינה

תקציב המדינה קובע  את הסכומים שיוקצבו למשרדי הממשלה לשנת פעילות, בכל אחד מסעיפי ההוצאה של כל משרד. תקציב המדינה הוא הביטוי המובהק ביותר של מדיניות הממשלה, משום שהוא קובע את הסכומים שיוקצבו לכל אחת ממטרותיה של הממשלה. מקור עיקרי למימון תקציב המדינה הוא הכנסות המדינה ממיסים, ולעיתים מוטל מלווה חובה למימון הוצאות חריגות. 
שאלה מרכזית שנשאלת היא האם תקציב המדינה גבוה. בקרב הכלכלנים נהוג כי את גודל התקציב מודדים לפי כמה אחוזים הוא מהווה מהתמ"ג של המדינה. במדינות העולם השלישי תקציב המדינה מהווה בין 10%-20% התמ"ג; במדינות קפיטליסטיות כגון ארצות הברית התקציב מהווה בין 25%-35% התמ"ג. במדינות סוציאליסטיות/קומוניסטיות בהן ישנה כלכלה ריכוזית התקציב מהווה בין 40%-55% התמ"ג. לכן ניתן לומר כי במדינות קומוניסטיות התקציב נחשב גבוה.

השפעת הגלובליזציה על תקציב המדינה

תהליכי הגלובליזציה של סוף המאה ה-20 התבטאו בצמצום תקציב המדינה. לשינוי זה הביאו שני תהליכים מקבילים, אחד ברמה האידאולוגית והשני ברמה החומרית.
ברמה האידאולוגית, הופיעה בזירה הפוליטית בשנות ה-80 של המאה ה-20 במרבית מדינות המערב מדיניות נאו ליברליסטית, הדוגלת בהפחתת מעורבות המדינה במשק, יעד המושג דרך הפרטה וצמצום תקציב המדינה.
ברמה החומרית, השינויים באופן זרימת ההון בשוק העולמי הביאו לניידות גבוהה מאוד של ההון. כתוצאה מכך, בעלי הון היו חופשיים להשקיע בכל מדינה ובחרו במדינות שהציעו להם את התנאים הטובים ביותר - ובעיקר את המיסוי הנמוך ביותר. מצב זה הביא את ממשלות העולם להיכנס ל"מרוץ לתחתית" - מדינה הורידה את מיסיה כדי להיות אטרקטיבית למשקיעים, ואילצה את שכנותיה לעשות אותו דבר כדי לשמור על האטרקטיביות שלהן. הורדת המיסים אצל השכנות העלימה את היתרון היחסי של המדינה, ואילצה אותה להוריד שוב מיסים - בתהליך שטרם הסתיים וסופו אינו נראה באופק. הורדת המיסים הבלתי פוסקת מרוששת את תקציב המדינה.
שני הגורמים לעיל הביאו להתרוששות תקציב המדינה, ולכן למצב בו המדינה אינה יכולה לממן את הזכויות החברתיות הרחבות שהיו נהוגות. כתוצאה מכך ומתפיסה אידאולוגית נאו-ליברלית, חל מאז שנות השמונים של המאה ה-20 כרסום מתמיד בהיקפן של הזכויות החברתיות.
ארגון נהגי האוטובוסים בישראל

אודות הארגון

ארגון נהגי האוטובוסים בישראל הוא ארגון מקצועי הפועל למען רווחתו ומקצועיותו של נהג האוטובוס בנוסף יפעל לקידום ההכרה הרשמית במקצוע נהג האוטובוס, וזו הפעם הראשונה בישראל. מטרת הארגון היא להגן על זכויות נהגי האוטובוסים ותנאי העסקתם בישראל.

חזון הארגון

חזון הארגון הוא לקדם את מעמדם, רווחתם ומקצועיותם של כלל נהגי האוטובוסים בישראל, תוך קידום ההכרה במקצוע ופעילות נרחבת לשיפור התדמית, לאייש תקנים חסרים ולהיות ענף מקצועי מוביל במשק הישראלי מתוך הבנה ואמונה שנהג אוטובוס היינו – "מנהיג דרך בתנועה!"
לפעול ללא ליאות להביא את העוסקים בענף האוטובוסים הציבוריים בתוך התחבורה הציבורית, להיות מקצוענים, סובלניים, בעלי תדמית ייצוגית ואמינים!
— ישראל גנון, יו"ר ארגון נהגי האוטובוסים בישראל

מבנה הארגון

ארגון נהגי האוטובוסים בישראל מנוהל על ידי חברי מועצת הנהגים הנבחרים ע"פ התקנון. עם התחלת הפעילות היה צורך לארגון ולקבץ את כל בעלי המקצוע הדומיננטים ובעלי הניסיון ומכמה שיותר חברות שונות על מנת להקיף את כל ענף האוטובוסים במדינה.
בישיבות ההקמה הוחלט כי כל חברה אשר מעסיקה יותר מ 700 נהגים תוכל להיות מיוצגת על ידי חבר מועצה נבחר. על מנת לשמור על האיזון בין חברות הענק (מפעילות קווי השירות) לבין חברות ההיסעים (מספרם כ-300 נכון ל-2018), הוחלט בישיבות ההקמה שעל כל חבר מועצה מחברות קווי השירות יהיה חבר מועצה מחברות ההיסעים במועצת הנהגים.
ארגון נהגי האוטובוסים היינו ארגון מקצועי אשר מייצג את נהגי האוטובוסים החברים בו ופועל לקידום מטרות מקצועיות עבור כלל נהגי האוטובוסים בישראל. מועצת הארגון מונה נציגים ממספר מצומצם של חברות ומאוזנת בחבריה בין חברות ההיסעים לבין חברות קווי השירות.
יער צלב הקרס

יער צלב הקרס הוא קבוצה של כמאה עצי ארזית שנשתלו ביער כדי ליצור צלב קרס ענק בתוכו. העצים מכסים כ-55 מטרים מרובעים, ביער אורנים ליד זרניקוב שבגרמניה. סיבת שתילתם של העצים אינה ברורה. קיימת השערה לפיה העצים נשתלו על ידי תושבי המקום בשנת 1937 כדי להראות את תמיכתם בשלטון הנאצי לאחר שאיש עסקים מקומי נלקח למחנה ריכוז אחרי שנתפס כשהוא מקשיב ל-BBC. תאוריה אחרת אומרת שהיערות נשתלו על ידי קבוצה של ילדי הנוער ההיטלראי כדי לחגוג את יום הולדתו של היטלר.
במשך מספר שבועות באביב, צבעם של עלי הארזית משתנה לצהוב, ועומד בניגוד לירוק של עצי האורן. היער נראה בבירור רק מהאוויר, והתופעה נמשכת רק זמן קצר. מסיבה זו, ועקב היעדר טיסות מטוסים באזור, התופעה לא הורגשה במהלך כל התקופה שבה נשלטה גרמניה המזרחית על ידי ברית המועצות. ב-1992 הורתה ממשלת גרמניה המאוחדת על סריקה אווירית של כל המזרח, ומיד זוהה העיצוב.
ממשלת האזור, שחששה מתדמית האזור ומאנשים ימנים קיצוניים שעלולים לרצות לשמר אותו, ניסתה להרוס את העיצוב על ידי כריתת 43 מתוך 100 העצים ב-1995. הצורה נשארה מטושטשת עם 57 העצים שנותרו, אך מובחנת. בשנת 2000, לאחר שצהובונים גרמניים פרסמו תמונות אוויריות של היער, אף על פי שהבעלות על השטח כבר התחלקה לשניים, הסכימו כל המעורבים בדבר לכרות 25 עצים נוספים. ב-1 בדצמבר 2000 נכרתו העצים והצורה נהפכה לבלתי ניתנת לזיהוי.