טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס (טריבון בשנת 133 לפנה"ס)

תולדות חייו

גרקכוס, בנו של אציל רומי בשם טיבריוס גרקכוס, נולד ב-163 לפנה"ס, קרוב משפחה של בכירים פוליטיים רבים. הקשר הבולט מביניהם היה לבית קורנליוס סקיפיו. בית זה זכה להצלחה המתמשכת ביותר מבין הבתים הרומאים, וגרקכוס היה קשור אליהם דרך אמו, קורנליה אפריקאנה, בתו השנייה של גיבור המלחמה סקיפיו אפריקנוס שהביס את חניבעל בקרב זאמה. אחותו, סמפרוניה, נישאה לסקיפיו איימיליאנוס, שניצח במלחמה הפונית השלישית והחריב את קרתגו.
על מנת ליצור ברית פוליטית נוספת, נישא לקלאודיה, בתו של אפיוס קלאודיוס פולכר שתפקד כראש המשפחה הרומית הקלאודיים שהיו יריביהם של הסקיפיוים.
כמו כל אריסטוקרט בתקופה, גרקכוס התחיל את תפקידו בצבא הרומאי כקצין זוטר. הוא הצטרף לצבא בזמן המלחמה הפונית השלישית נגד קרתגו, אשר התרחשה בין 149-146 לפנה"ס. תחת פיקודו של גיסו, סקיפיו אמיליאנוס. במלחמה זו זכה בכתר החומה על כך שהיה החייל הראשון שהסתער על חומות קרתגו.
בתקופתו של הקונסול גאיוס הוסטיליוס מאנכינוס, אליו התלווה להיספניה בעת מלחמת נומנטיה בשנת 137 לפנה"ס, הפך לקוואיסטור, אחראי כספים.
תפקידו כקוואיסטור בהיספניה וקשריו המשפחתיים אפשרו לו להציל צבא של 20,000 רומאים שהיו תחת פיקודו של הוסטילוס מאנקינוס מאובדן מלא בנומנטיה. הוא הגיע להסכם הפסקת אש עם אנשי השבטים המקומיים. ואולם, אמיליאנוס התייחס אל ההסכם כאקט של פחדנות. אמיליאנוס אף הרחיק לכת ושכנע את הסנאט להפר את ההסכם, ובכך פגע פגיעה גדולה ביוקרתו של גרקכוס. פעולה זו התחילה את הסכסוך הארוך של גרקכוס עם הסנאט, סכסוך אשר הביא בבוא העת למותו שלו.

מותו של טיבריוס

בעקבות האיומים של הסנאט, נלחץ טיבריוס ונקט בפעולה נוספת אשר נחשבה לבלתי חוקית והפרה כל נוהג מקובל לאותה תקופה. ב-132 לפנה"ס הוא הציג את מועמדותו לכהונה נוספת כטריבון הפלבס, זכות אשר לא הייתה פסולה מבחינה רשמית והיא נחשבה באופן כללי מעורפלת אולם הדבר היה הפרה של עקרון הגבלת הזמן של כהונת המגיסטראטים. בסנאט הוביל בן-דודו פובליוס קורנליוס סקיפיו נאסיקה (הפונטיפקס מקסימוס, אשר היה גם אחראי לחסימת התקציבים) ניסיון לפסול את הפעולה ולשכנע את הקונסול פובליוס מוקיוס סכאובולה לעצור את ההצבעה בכוח – אך סכאובולה התחמק מאחריות בטענה שלמיטב דעתו, לא נעשה דבר לא חוקי. נאסיקה, בתמיכת סקיפיו אמיליאנוס, הפיץ תעמולה שגרקכוס שואף להכתיר את עצמו למלך (דבר שבעולם המושגים הרומאי שווה ערך להקמת משטר עריצות). פלוטארכוס, מציין כי ככל הנראה טיבריוס ידע כי רוצים לרצוח אותו ולכן אנשיו הקיפו אותו והוא הצביע על ראשו. כמובן שלא היה אמת בדבר שאיפות המלוכה של גרקכוס, אולם פעולותיו שנגדו את המסורת והנורמות הרומאיות בהחלט נראו למתנגדיו כניצניו של שלטון עריצות.
בסוף נקבעה להיערך הצבעה בפורום, על אף ששני הצדדים לא היא מרוצים מהמהלך. לגבי השתלשלות האירועים ביומו האחרון של גרקכוס יש חילוקי דעות. על פי גרסת אחת, הגיע גרקכוס לההצבעה בבגדי אבל, מלווה בשומרים חמושים – הצהרה שהפסדו יוביל להדחתו ומותו. האלימות פרצה ביו שני הצדדים, ובה גרקכוס נהרג. על פי גרסה אחרת, טיבריוס כלל לא היה מוכן לאלימות, ואילו נאסיקה הוביל את תומכיו מהסנאט (אשר גם הם לא היו חמושים לקראת קרב) לפורום, שם הרגו בעזרת מקלות את טיבריוס וכ-300 מתומכיו. גופתו של גרקוס הושלכה לטיבר ונאסר על משפחתו להביאה לקבורה.

מורשתו

הטריבונאט הסוער של גרקכוס פתח עידן חדש ברפובליקה הרומית, לאחר עידן של שקט פנימי שבו כוחו של הממסד הגיע לשיאו גרקכוס התחיל עידן של חוסר יציבות שהיה רווי במאבקים פנימיים בפוליטיקה הרומאית ואף הביא מספר פעמים לפריצת מלחמות אזרחים שבסופו של דבר יביאו חורבן על הרפובליקה ויסללו את הדרך למשטר הפרינקפס האוטוקרטי. דרך פעולתו הפוליטית של עקיפת סמכות הסנאט על ידי פנייה ישירה לאסיפות העם הפכה לדרך הפעולה האופיינית של הפופולרים.
גרקכוס עצמו הפך לגיבור בעיני חלקים גדולים של העם הרומאי וזכרו בחיבה ובחיוב על ניסיונו להטיב עם המנושלים והמדוכאים, אפילו כמאה שנים לאחר רציחתו הוא נותר דמות פופולרית שהפוליטקאים הרומאים חששו למתוח ביקורת על פעולותיה. היסטוריונים מודרניים חלוקים בדעתם עליו, תאודור מומזן רואה בטריבונאט שלו את הניסיון הראשון להקים משטר אוטוקרטי ברומא. מנגד דייוויד סטוקטון סבור כי העובדה שגרקכוס נהרג לבדו מצביע על כך שהוא פעל ממניעים אידיאליסטים ולא נרתע ממטרתו אפילו כאשר בני בריתו הפוליטיים נטשו אותו.
למרות רציחתו של גרקכוס הוועדה לחלוקה מחדש של הקרקע המשיכה לפעול, לא ידוע הרבה על פעולותיה אולם ייתכן שאחת מתוצאות פעולותיה היה הגידול בחבר האזרחים כפי שאפשר לראות בנתוני הקנסוס.