google/wiki40b huggingface dataset:
האגטנה

השם

משמעות המילה "האגט" (Hagåt, או בליטון haga) בצ'אמורו (אחת השפות הרשמיות בגואם ובאיי מריאנה הצפוניים), הוא "דם". את הסיומת "נה" (ña) ניתן לתרגם ככינוי שייכות "שלו" (his), "שלה" (hers) או כינוי שייכות סתמי (its) וכן ככינוי הרחבה כמו הסיומת "-er" באנגלית. קיימת השערה שהתושבים המקוריים של היישוב היגרו מהישוב האגט (Hagat) בגואם, לפיכך, את השם האגטנה ניתן לפרש כ"הדם שלו או שלה" במשמעות אפשרית של "משויך לו, או לה או לזה" או במשמעות של "עוד האגט", כלומר, הרחבה של הכפר האגט. קיימת אפשרות לפרש את השם כ"האגט טובה יותר", או "מצוין יותר, או עליון, או יותר מהאגט". ב-1998 שינתה המועצה המחוקקת של גואם את שם היישוב מ"אגנה" בחזרה לשם בצ'אמורו. עם זאת, שם הכפר השכן, "אגנה הייטס" (Agana Heights) נותר ללא שינוי.

גאוגרפיה

האגטנה שוכנת על שפך נהר האגטנה על החוף המערבי של גואם. על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שטחה של העיר הוא 2.6 קמ"ר. היישוב גובל בחופים החוליים של חוף אגנה מצפון, בנהר אגנה ובביצות הקשורות אליו ממזרח ובצוק (שעליו שוכן הכפר אגנה הייטס) מדרום. במרכז העיר שוכנים מספר בנייני משרדים גבוהים ואילו חלקה המערבי של העיר, אניגואה (Anigua), מהווה את אזור המגורים. שלא כמו כפרים רבים, מרכז העיר מחולק לרחובות שתי וערב ובו פועלות חנויות ומסעדות. את העיר מקיפים כפרים מאוכלסים בצפיפות כמו מונגמונג-טוטו-מאיטה, סינג'נה ואגנה הייטס.

היסטוריה

האגטנה הייתה כפר בולט לפני שהספרדים השתלטו על גואם. ב-1668 הגיע לאי המיסיונר הספרדי הראשון, האב סן ויטורס. משפחתו של ראש השבט קפוהה תרמה את הקרקע בהאגטנה שאיפשרה לסן ויטורס לבנות את הכנסייה הראשונה בגואם שנקראה "הקתדרלה-בזיליקה של השם המתוק של מריה".
בתקופת השלטון הספרדי אולצה רוב אוכלוסיית גואם ואיי מריאנה לעבור להתגורר בעיר. ניתן לראות שרידי מבנים של הממשל הספרדי בפלאצה אספנייה השוכנת לצד הקתדרלה והדיוקסיה של אגנה. שרידי ארמון המושל הספרדי שוכנים כאן בקרבת משרדי מחלקת החינוך.
לאחר העברת השליטה מידי ספרד לידי ארצות הברית במלחמת ארצות הברית-ספרד ב-1898, נותרה אגנה מקום מושב הממשלה תחת ניהולו של צי ארצות הברית. עד 1940 צמחה אוכלוסייתה העיר לכ-10,000 תושבים, כשמחציתם היו תושבי האי. לצורך יישובם של מהגרים מאיי קרוליין הוקמו כפרים מסביב לעיר.
ב-8 בדצמבר 1941 נכבשה גואם על ידי כוחות האימפריה היפנית. במהלך שחרורה של גואם ב-1944 במלחמת העולם השנייה, ניזוקה העיר קשות על ידי הפצצות צי ארצות הברית. תושבים רבים לשעבר של העיר התיישבו בחלקים אחרים של גואם לאחר המלחמה. כחלק מתוכנית השיקום של גואם, סלל צי ארצות הברית רחובות חדשים וישרים שעברו דרך מגרשים קיימים ויצרו מגרשים שהיו בבעלותם של כמה בעלים. מצב זה עיכב את התפתחותה של העיר עד לימינו. בדצמבר 1944 התרחשו בעיר מהומות אלימות בין חיילים לבנים ושחורים של חיל הנחתים של ארצות הברית שהיו מוצבים באי.
כיום, אף על פי שאוכלוסייתה האגטנה מונה 1,200 תושבים בלבד (פחות מ-1% מאוכלוסיית גואם), נותרה העיר מקום מושב ממשלת הטריטוריה. האתרים ההיסטוריים שלה מהווים מקור משיכה לתיירים. את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי אנטוניו ב. וון פט.

תרבות

כמרכז ההיסטורי והמנהלי של גואם, מתקיימים בהאגטנה חגים מסורתיים רבים. 8 בדצמבר הוא יום חגה של מריאנה הקדושה קמאלן, הקדושה המגינה של איי מריאנה ובו נמשכת עגלה ועליה פסלה של הקדושה על ידי אלפי מאמינים קתולים מרחבי האי. החג הגדול ביותר של גואם הוא יום השחרור הנחוג ב-21 ביולי. ביום זה מתקיים מצעד יום השחרור בדרך חיל הנחתים שבהאגטנה.
תרגיע

רקע והפקה

עלילת הסדרה מתרחשת בלוס אנג'לס והיא מבוססת באופן חופשי על חייו של דייוויד כמיליונר המתקרב לגיל הפרישה, בעידן שאחרי "סיינפלד". העלילה מתוארת לפעמים כמימוש משופר של קונספט ה"תוכנית על לא-כלום" המפורסם של "סיינפלד".
המתירנות היחסית של רשת HBO לעומת רשת NBC, שבה שודרה "סיינפלד", מעניקה לדייוויד יד חופשית יותר בבחירת הנושאים הקומיים, וכן בעיסוק מקיף יותר בנושאים שבהם עסק ב"סיינפלד": מוזרויות בנאליות של חיי היומיום, התפתלויות ביזאריות של יחסים בינאישיים והתייחסות אירונית בצורה מופרזת לחיים. הסדרה בנויה מסיפורים אירוניים שנבנים תוך הצגה מפורטת של קשת הרגישויות של דייוויד, נטייתו להתקפי זעם וכן זילזולו המופגן במוסכמות של יחסים בין בני-אדם, שבסופו של דבר חושפים נטייה בלתי-מודעת להרס עצמי.
"תרגיע" מופקת בסגנון של תוכנית מציאות. היא מצולמת בעזרת מצלמת-יד ונמנעת מתסריטים כתובים מראש. השחקנים מקבלים קווי עלילה מפורטים של כל סצנה ונדרשים לאלתר את הדיאלוגים שלהם בהתאם. אשתו של דייוויד בסדרה נקראת שריל דייוויד (מגולמת על ידי שריל היינס). הסדרה מפתחת מפרק לפרק קווי עלילה ובדיחות פנימיות שמתארים את היחסים שביניהם. שריל היא אשה סבלנית, אך גם כזו שניתן לנצל בקלות. מנהלו הנאמן של דייוויד בסדרה נקרא ג'ף גרין (מגולם על ידי ג'ף גרלין) והוא מלווה את דייוויד באש ובמים. אשתו חמומת המוח של ג'ף נקראת סוזי (מגולמת על ידי סוזי אסמן) והיא מסוגלת תמיד לחשוף בקלות את מזימותיהם האפויות-למחצה של לארי וג'ף.
דייוויד הודה באחד הראיונות שאף על פי שהתרחשויות רבות בסדרה הן השתקפויות של ניסיונו האישי, לארי דייוויד שמוצג בסדרה הוא הלארי דייוויד שהוא-עצמו אינו מסוגל להיות במציאות, בגלל רגישותו לכבודם של אחרים ולמוסכמות חברתיות. לדוגמה, דייוויד אוסר על דמויות הסדרה להשתמש בעלבונות מפורשים כנגד דמויות אחרות, אלא אם כן סופג העלבון אישר זאת מראש, מחשש לכבודם של השחקנים.
הפקתה של העונה החמישית של "תרגיע" החלה בינואר 2005, והפרק הראשון לעונה שודר ב-25 בספטמבר של אותה שנה. מנכ"ל HBO כריס אלברכט ביקש מדייוויד לקצר את פרקי העונה החמישית כך שיארכו פחות מ-30 דקות. כשקיבל אלברכט את שני הפרקים הראשונים של העונה הוא גילה שהם אורכים בדיוק 29 דקות ו-59 שניות, כולל רשימת הקרדיטים.
ב-14 ביוני 2016, לאחר הפסקה ארוכה, הכריזה רשת HBO כי הסדרה תשוב לעונה תשיעית. בהודעה אמר נשיא הרשת: ״אנחנו כבר לא יכולים לחכות ולראות מה לארי דייוויד מתכנן״. לארי דייוויד התייחס לבשורה תוך פרפראזה על דבריו של יוליוס קיסר כשאמר "הלכתי, לא עשיתי כלום, חזרתי". העונה התשיעית עלתה לשידור ב-1 באוקטובר 2017.

ביקורות

תרגיע היא אחת מהסדרות המוערכות ביותר של שנות האלפיים, והיא שובחה עבור הכתיבה שלה והקומדיה האלתורית של שחקניה. התוכנית זכתה בביקורות חיוביות מאז יציאתה.
באתר מטאקריטיק לעונתה הראשונה של התוכנית ציון של 80% (בהתבסס על 20 ביקורות), ציון של 93% לעונתה השלישית (בהתבסס על 12 ביקורות), 88% לעונתה הרביעית (בהתבסס על 18 ביקורות), 91% לחמישית (חמש ביקורות), 89% לשישית (תשע ביקורות), 81% לשביעית (18 ביקורות), 86% לשמינית (שש ביקורות) ו-74% לעונתה התשיעית (בהתבסס על 10 ביקורות).
באתר Rotten Tomatoes לתוכנית ציון 89% לעונתה הראשונה ו-79% לעונתה התשיעית, וב-IMDb לתוכנית ממוצע ביקורות של 8.7 מתוך 10.
בשנת 2016, מגזין רולינג סטון דירג את התוכנית במקום ה-19 בתוכניות הטלוויזיה הטובות ביותר אי פעם.
כיווני הרוחות בים-המלח: ערב, צהרים, בוקר

תיאור

בקיץ 1976 החל פנחס כהן גן לעבוד במרכז ברסטון לגרפיקה בירושלים. עד אותה עת הדפיס האמן את יצירותיו במדיום ההדפס בסדנאות של בתי ספר כגון "בצלאל" או "סנטרל סקול אוף ארט". ההדפס "כיווני הרוחות בים-המלח: ערב, צהרים, בוקר" שהודפס בתקופה זו במרכז, הודפס במהדורה של 20 עותקים וטכניקה של הדפס אבן על בד, עליו הוסיף האמן סרטים 17 סרטים בצבעים שונים.
העבודה מבוססת על רישום שיצר כהן גן במסגרת "פרויקט ים המלח" (1972-1973). עיקרו של הפרויקט היה ניסיון לגידול של דגים בתוך בשרוולים עשויים פלסטיק השקועים בתוך ים המלח, כסמל לניתוק תרבותי ולניסיונות השתלבות עקרים בנוף. בעבודה מתוארים 17 מצולעים הבוחנים בצורה גאומטרית את כיוון הרוחות בים המלח. כהן גן בחר לחלק את הדימויים לשלושה טורים של דימויים (משמאל לימין), בהתאם לזמן ביממה. התיאורים ה"מדעיים" שיצר מומרים כאן לדימוי ציורי על בד קנווס. בכך, ביקש לבחון את היחס שבין המדע לאמנות מנקודת מבטו הסובייקטיבית.
חירש-אילם

חרש-אילם הוא מונח ששימש לתיאור אדם הסובל מחירשות, שעקב לקות זו אינו לומד לדבר בשפה כלשהי - לא שפה מדוברת (אפשר ללמוד אותה בעזרת קלינאי תקשורת, למרות חירשות) ולא שפת סימנים. כיום רבים רואים במונח זה, כשהוא מובא שלא בהקשרו ההיסטורי, ביטוי מזלזל, שאינו תקין פוליטית, שכן חרשים לרוב אינם סובלים מליקוי במערכת הדיבור.
דב פרומן

עו"ד דב פרומן (1929 - מרץ 2016) היה מייסד השירות הלאומי והאגודה להתנדבות.

ביוגרפיה

נולד וגדל בבנדין שבפולין. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התייתם מהוריו וגדל אצל סבתו. בשנת 1943 נשלח למחנה הריכוז אושוויץ. בסוף המלחמה היה מילדי בוכנוואלד ששרדו את השואה. לאחר מפלת הגרמנים בשנת 1945 הגיע ארצה לבד ונשלח לעליית הנוער. שנה ראשונה היה בכפר פינס ושנה שנייה בבית הספר החקלאי מקווה ישראל.
לאחר לימודיו במקווה ישראל רצה להמשיך את לימודיו באוניברסיטה שהייתה בזמנו רק בירושלים, על כן יצא משערי היישוב ותפס טרמפ על משאית שהובילה תוצרת לירושלים, כאשר הגיע לירושלים פגש אדם שהיה יחד איתו באחד ממחנות הריכוז, ולאחר חילוף חוויות הביאו לישיבת מרכז הרב. בשנת 1947 החל ללמוד בישיבת מרכז הרב ונקשר לרב צבי יהודה קוק. שמע שיעורים אצל ראש הישיבה הרב יעקב משה חרל"פ ואצל המשגיח הרב יצחק אריאלי. למד חברותא עם הרב אברהם הורביץ גיסו של הרב שלמה זלמן אוירבך. משום שהיה ניצול שואה ללא קרובי משפחה הוא גר אצל הרבנית רייזה רבקה, אשתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. לאחר זמן שלמד בישיבה בהמלצת חבריו עבר לישיבת כפר הרא"ה שם למד תקופה קצרה אצל הרב יעקב כלאב. לאחר מספר חודשים עזב הרב כלאב את הישיבה ועבר עם כל תלמידיו למכון הארי פישל בירושלים, שהיה בניהולו של חותנו. לאחר מכן שב לישיבת מרכז הרב יחד עם חבריו הרב בנימין אביעד, לימים רב מועצה אזורית שפיר, הרב דב ליאור, הרב פרופ' מיכאל צבי נהוראי, הרב פרופ' נחום רקובר, הרב צבי כהן, שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב ופרופ' אלאלוף שכיהן בעבר כיו"ר המועצה הדתית תל אביב. 
בזמן מלחמת השחרור היה חבר בההגנה ושירת בגדוד טוביה שהיה בזמנו של בחורי ישיבה ובהמשך הועבר לגדוד "חיי"ם", עד סיום מלחמת השחרור. בשנת 1952 המשיך ללמוד בישיבה ולאחר מכן התגייס לצה"ל והיה קצין סעד חטיבתי ב"גולני". לאחר הצבא הלך ללמוד באוניברסיטה העברית משפטים ועבודה סוציאלית ועבד כמנהל לשכת הרווחה בבית שמש. שירת בתפקיד זה עד שנת 1961. משנת 1961 עבד במשרד הסעד בניהול עד שנת 1969. בשנת 1969 ייסד את השירות הלאומי לבנות ואת האגודה להתנדבות בעם בראשה עמד שנים רבות. הוא התמיד בפעילותו זו בשנים 1970- 1994 תוך שהמשיך ונשא בתפקידים שונים במשרד הסעד. בד בבד משנת 1970 ניהל גם משרד עו"ד עד לפטירתו בשנת 2016.
אב לארבעה. התגורר בירושלים.
קונגרס וינה

קונגרס וינה (נקרא גם "הקונגרס הרוקד" ו"קונגרס השלום הבינלאומי") היה ועידה של דיפלומטים ומנהיגים מכל מדינות אירופה (למעט האימפריה העות'מאנית) שנערכה החל מה-1 באוקטובר 1814 ועד 9 ביוני 1815. את הקונגרס אירחה אוסטריה בווינה בירתה על מנת להשיב את הסדר הטריטוריאלי והפוליטי באירופה שלאחר מלחמות נפוליאון. בראש הקונגרס עמד מי שהיה אז שר החוץ של אוסטריה קלמנס פון מטרניך השמרן, שמטרתו הייתה רסטורציה, כלומר החזרת המצב באירופה למה שהיה לפני המהפכה הצרפתית. בנוסף לכך ביקשו המדינות המתכנסות לחתום על הסכמים דיפלומטיים ובריתות בין מדינות אירופה, במטרה להגן על מאזן הכוחות בין המדינות ולסייע בשמירת היציבות והשלום.
את הדיונים ניהלו ארבע המעצמות המנצחות הגדולות של אירופה באותה תקופה: רוסיה, האימפריה האוסטרית, פרוסיה ובריטניה. נציגיהן של מעצמות אלה, כמו למשל לורד קסלרי הבריטי, היו המשפיעים בקונגרס, ולמעשה ניהלו אותו מאחורי הקלעים כשלנציגי המדינות הקטנות יותר הייתה מעט מאוד השפעה. יוצאת דופן מכלל זה הייתה צרפת, שאחרי תבוסתו והגלייתו של נפוליאון הוחזרה לשליטת בית בורבון. בזכות עורמתו וכשרונו הדיפלומטי של נציגה שארל-מוריס דה טליראן, הצליחה צרפת למלא חלק חשוב ומשפיע בקונגרס וינה חרף תבוסתה המשפילה וחולשתו של בית בורבון באותם ימים.
עיקר החלטת הקונגרס הייתה החזרת כל בתי האצולה שנושלו מהשלטון בתקופת המהפכה הצרפתית ומלחמותיו של נפוליאון אל כס מלכותם, ופיצוי אותם בתי האצולה שלא נתאפשר להחזירם לשלטון, באחוזות חדשות. הקונגרס סימל את הרסטורציה, השמרנות והשלטון המונרכי, ששלושתם נזדעזעו באירופה של ימי נפוליאון. 
חלק ניכר מתקופת פעילותו של הקונגרס מולא על ידי אירועים חברתיים, מסיבות ונשפים שמשכו אליהם את כל נכבדי אירופה לווינה. ברם, לא היו אלה אירועים חברתיים בלבד: רבים מהם נוצלו לפגישות חשאיות בין הדיפלומטים מהמדינות השונות ולכריתת בריתות מדיניות והסכמים. ברית אחת כזאת, שנוסחה בחשאי, הייתה הברית בין נציגיהן של אוסטריה, צרפת ובריטניה, לבלימת התפשטותן הטריטוריאלית של המעצמות הצעירות, פרוסיה ורוסיה.
אהבה בעיר הגדולה

עלילה

הסרט מתרחש בניו יורק. הדמויות העיקריות של הסרט הם החברים איגור, ארטיום ו"הכמעט רוסי" פין אולג. הם עובדים באמריקה ובזמנם הפנוי הם נהנים מהחיים. 
איגור הוא רופא שיניים. אולג, המכונה "סאונה", הוא מדריך בקבוצת מועדון כושר לנשים. ארטיום מתפרנס כמדריך טיולים על ידי הצגת ניו יורק לתיירים רוסים. הוא נשוי, אך עובדה זו אינה מונעת ממנו לנהל רומנים. 
אבל יום אחד החיים חסרי הדאגות מגיעים לסיומם. במסיבה נוספת, אדם בעל מראה מוזר מברך כוסית לאהבה ואז מתקן את עצמו: "הנח למה ששתית לעשות מה שהיה בלתי אפשרי אם לא היית שותה". בשלב מסוים, כל השלושה מאבדים לחלוטין את היכולת לקיים יחסי מין. החברים נואשים לכל דבר כדי להחזיר את הגבריות שלהם אך לשווא. 
לאחר ייסורים ארוכים, החברים מוצאים את אותו אדם מהמסיבה ומתברר כי הוא ולנטין הקדוש, שהתיישב באמריקה כדי לעזור לתושביה למצוא אהבה. בעזרת יכולותיו המיסטיות הוא "תכנת" אותם כנגד ההפקרות שהייתה מנת חלקם עד כה. הוא אומר שרק מציאת אהבה אמיתית יכולה לעזור לחברים וכי המין יכול להיות רק עם אישה אהובה. איגור, ארטיום ואולג נתקלים בבעיות רבות וחייבים ללכת בדרכם ולהבין שאהבת אמת היא הדבר החשוב ביותר בחיים.
טד קולז'לילר

היסטוריה

הקבוצה, הוקמה בשנת 1954 ומייצגת את האוניברסיטה הטכנולוגית של אנקרה. בעונת 1972/73 זכתה הקבוצה בגביע הטורקי לאחר ניצחון בסיכום גמר של שני מפגשים מול קבוצת בשיקטש. הקבוצה השתתפה בליגה הבכירה בעונות: 1966-1977, 1979-1981, 1982-1983, 1984-1985, 1990-1995, 1996-1997, 1998-2003 ו- 2006-2009. במשך השנים ירדה הקבוצה 8 פעמים לליגה השנייה ועלתה 8 פעמים. בעונת 2012/13 סיימה במקום השביעי בטבלה והפסידה בסדרת רבע הגמר 2-1 לקבוצת אנאדולו אפס.

במסגרת אירופאית

ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 1991/92 בגביע קוראץ' ובהמשך עוד שתי עונות (1992/93, 1994/95). בעונת 2013/14 תשתתף הקבוצה בשלב הבתים של היורוקאפ.
הקבוצה מארחת לעיתים בהיכל TOBB הממוקם באוניברסיטה ומכיל 2,000 מקומות. ולעיתים באתאטורק ארנה המכיל 5,000 מקומות ישיבה.
יחסי מונקו–ספרד

סקירה כללית

בשנת 1876, אישר אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, את הקמת שגרירות מונקו הראשונה במדינה במדריד, בירתה. נסיכות מונקו שמרה על ייצוג בספרד באופן רציף וקנאי ביותר עד שנות השלושים של המאה העשרים. לאחר ניצחונו של פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים בספרד נסגרה השגרירות המונגאסקית במקום.
ב-1996 פתחה מונקו בשנית את שגרירותה בספרד והיא ממשיכה לפעול. ב-2013 לראשונה האמינה ספרד על מונקו שגרירות (השגרירות הספרדית בצרפת הואמנה על מונקו).
מוותליש השני

מוּוַתַלִיש השני היה מלך האימפריה החתית בין השנים 1295 - 1272. הוא היה בנו הבכור של מורשיליש השני וזכור בעיקר הודות לקרב המפורסם שאותו ניהל יחד עם אחיו חתושיליש השלישי נגד פרעה מצרים רעמסס השני על השליטה בסוריה בסמוך לעיר קדש אשר נודע בשם קרב קדש, בסביבות 1274 לפנה"ס.
כשהתמנה למלך העביר את בירתו לתַרְחוּנְתַשַש (העיר טרם נחשפה) עקב פלישת שבטי הכַּשכַּש . במקביל מינה את אחיו למושל העיר חתושש.
חוקרי מצרים מאמינים שמוותליש השני הגיע בסופו של הדבר להסכם הבנה עם רעמסס השני על אזור המחלוקת מסביב לקדש כדי להימנע מעימות אפשרי נוסף. הסכם זה גרם להדלדלות ההשפעה המצרית באזור למשך השנים הקרובות עקב מרידות פנים-מצריות ובעיות מבית, דבר שאפשר לחתים להשתלט על אזור קדש וסוריה ללא מאמץ רב.
למוותליש השני היו לפחות שני בנים, ושניהם נקראו על שם אל הסערה החוּרִי תֶשוּב. אחד מבניו, אורחי-תשוב, ירש את אביו, ושינה את שמו למורשיליש השלישי.
אברהם חיים מזלוטשוב

רבי אברהם חיים מזלוטשוב (בערך תפ"ו, 1726 - כ"ו בטבת תקע"ו, 1816) היה מצדיקי תנועת החסידות בדור השלישי-רביעי לתנועה. מחבר הספר אורח לחיים.

ביוגרפיה

בנו של רבי גדליה בן הרב בנימין זאב וולף אב"ד בזולקובה. היה תלמידם של המגיד ממזריטש, רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב ורבי שמעלקא מניקלשבורג. היה חתנו של רבי פנחס הורוביץ. לאחר שלא נולדו לו ילדים התגרש ונישא לבתו של רבי ישכר בער מזלוטשוב אך גם ממנה לא נולדו לו ילדים. כיהן ברבנות בזברוב. בשנת תקנ"ג החל לכהן ברבנות זלוטשוב על מקום חמיו שעלה לארץ ישראל. 
הוא גידל את בנו של רבי משה לייב מסאסוב, רבי יקותיאל שמעלקא. כמו כן גידל את בן אשתו, הרב יוסף עזריאל בנו של רבי חיים אוריה לייבוש רבה של גוליגור. לעת זקנותו הוסיפו לו את השם "יוסף".
ראובן אלבז

ביוגרפיה

נולד בפאס שבמרוקו להורים שמוצאם מהעיר בוז'עד. עד גיל 11 למד בתלמוד תורה חצי יום לימודי קודש וחצי יום לימודים כלליים.
בשנת ה'תשט"ז (1956), עלה לישראל דרך עליית הנוער ללא הוריו, שהצטרפו לאחר זמן. במשך שנתיים למד בבית ספר של תנועת פא"י עד גיל בר מצווה.
הרב אלבז סיפר כי בגיל מבוגר יותר נולד אצלו הרצון לעסוק בהחזרה בתשובה: "אני זוכר שעשו לכולנו בר מצווה משותפת, והזמינו אותי לדבר. אני לא יכול לשכוח את הנאום הזה. אמרתי לכולם שעם ישראל צריך לחזור בתשובה, ושאנחנו הנחשונים שלפני המחנה, ואנחנו נעשה מהפכות בעם ישראל. והחל מאז הפך אצלי הרצון להפיץ את אור ה' בעולם".]
למד בישיבת תפארת ישראל בחיפה בראשות הרב דב מאיר רובמן שאירח אותו לסעוד על שולחנו בערבי שבתות וחגים. למד גם אצל חתנו הרב רפאל שפירא, אצלו היה כבן בית. כעבור שלוש שנים, לאחר התייעצות עם הרב יעקב ישראל קנייבסקי ("הסטייפלר"), עבר ללמוד בישיבת מגדיאל אצל רבי נחום לסמן. לאחר מכן עבר לישיבת נובהרדוק-בית יוסף בירושלים אצל הרב בן ציון ברוק וחתנו הרב אברהם נח גרבוז. לאחר נישואיו המשיך ב"מתיבתא הראשון לציון" אצל הרב עובדיה יוסף, שם קיבל סמיכה לרבנות ולדיינות].

פעילותו הציבורית

בגיל 25 מונה לרבה של שכונת בית ישראל בירושלים. למד פסיקה הלכתית גם אצל הרב בן ציון אבא שאול, כאשר השניים למדו בחברותא. משנת ה'תשכ"ט (1969) משמש הרב אלבז כראש ישיבת אור החיים ומוסדותיה בשכונת הבוכרים בירושלים. הוא קרא לישיבה על שם ספרו של רבי חיים בן עטר.
במסגרת פעילותו להחזרה בתשובה הקים קהילות לומדים בערים בישראל. שיעורו בישיבה מועבר בימי חמישי דרך לווין דר וסוחרת. בימי שבת הוא מוסר שיעור בפרשת השבוע. רבים משיעוריו משודרים באינטרנט ובתחנות הרדיו.
בשנת 2012 העריך המגזין פורבס את שווי המוסדות בראשותו בכ-40 מיליון ש"ח.
בשנת ה'תשע"ה (2015), לקראת הבחירות לכנסת ה-20, מונה לחבר מועצת חכמי התורה של ש"ס

הרשעה בדין

ב-21 במרץ 2006 עצרה המשטרה את הרב אלבז, בחשד שקיבל כספים מהקבלן משה סלע, ידידו של שלמה בניזרי, בתמורה לטובות הנאה שהעניק בניזרי לסלע. הוא הואשם בקשירת קשר לביצוע פשע, קבלת שוחד ותיווך לשוחד. ב-1 באפריל 2008 הרשיע בית המשפט המחוזי בירושלים את הרב אלבז בתיווך לשוחד ובקשירת קשר לביצוע פשע. השופט יעקב צבאן קבע בגזר הדין, כי "אדם הנמצא במעמדו וכוחו... ראוי ברגיל למאסר בפועל משמעותי... אולם...יש לתת מלוא המשקל לעברו הטוב, המיטיב והמיוחד." בשל כך נגזרו על הרב אלבז 8 חודשי מאסר על תנאי וקנס של 120,000 ש"ח. בשיעור בישיבה אמר הרב אלבז שמדובר בעלילות שווא. הוא ערער לבית המשפט העליון, אך ערעורו נדחה.
אייל מזיג

קורות חייו

אייל מזיג נולד בעיר לוד. את דרכו המוזיקלית החל בגיל 10, כאשר החל לנגן על חצוצרה וחליל צד ומשם המשיך לגיטרה בס ופסנתר. בשנת 1999, כשהיה בן 16, הקים יחד עם רון אלמוג, עידו אופק (זיגו), איתי גלוסקא ואחיו, גיא מזיג, את להקת הדורבנים. הלהקה הוציאה שלושה אלבומים, בין השנים 2003 ל־2009. בשנת תשס"ו זכתה בתואר "הרכב השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ. על השירים המוכרים שכתב או הלחין מזיג ללהקה נמנים "עוד לילה", "לא פוגע" ו"אח איזה בוקר 72".
במהלך שנות פעילות הלהקה ואחריה הפיק מזיג אלבומים לאמנים שונים, בהם להקת "התבלינים", יונתן רוזן ושלמה גרוניך.
בשנת 2009 הצטרף ללייבל ההודי "EarthSync" , ובמשך 3 שנים חי על ציר ישראל-הודו, למד וספג את המוזיקה ההודית האותנטית. בשנת 2011
תזמר אלבום של שובהה מודגל , זמרת הודית מסורתית, אחת המוכרות בעולם.
מזיג למד תזמור וניצוח אצל רפי קדישזון ויצחק סדאי, וכן למד ניצוח בגרמניה. הוא עבד עם תזמורות רבות, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית אשדוד, סימפונט רעננה, התזמורת הקאמרית הישראלית ותזמורת ירושלים מזרח ומערב.
החל משנת 2013, מנגן מזיג בלהקת הליווי של שלמה ארצי, בתור נגן גיטרה בס.
בעבר ניגן מזיג בלהקת התבלינים, והפיק את שני אלבומיה הראשונים.
ב-26 במאי 2013 נשא לאישה את דבי דדון, אחותה הצעירה של הדוגמנית והמנחה נטלי דדון.
סברינה דה ריטה

סברינה דה ריטה (הולדשטיין) (נולדה ב-1 ביוני 1969) היא אמנית רב-תחומית: משוררת, צלמת, ציירת, ומוזיקאית.

ביוגרפיה

סברינה דה ריטה נולדה בקנדה, עלתה לישראל בגיל חמש עם אמה וגדלה בקיבוץ עמיעד שבגליל העליון. בהיותה בת 12 עברו לחיפה. בעלת תואר ראשון בהיסטוריה.
דה ריטה החלה לכתוב שירה בהיותה בת 13. כיום היא חברה באגודת הסופרים העבריים בישראל. שיריה פורסמו בבמות שונות, בהן אתר ynet, אנתולוגיה מקוונת לשירה עברית, כתב העת ביטאון שירה, ואתר שירה חברתית. נכון למאי 2016 יצאו לאור שבעה ספרי שירה שלה. סגנון כתיבתה וידויי. היא פעילה בתחום השירה בחיפה, מארגנת ומנחה אירועי שירה.
בתום שירותה הצבאי למדה מוזיקה באקדמיה למוסיקה בירושלים, במחלקת זמרה. חלק משיריה זוכים ללחן ולביצוע מוזיקלי על ידה. בנוסף, למדה ציור בבית האמנים על-שם שאגאל בחיפה, והשתתפה בתערוכת אמנים אורחים במקום. חברה באגודת הציירים והפסלים בישראל, חיפה והצפון. כיום לומדת צילום ומרבה לצלם את נופי חיפה. צילומיה מתפרסמים לעיתים קרובות בגיליונות כתב העת ביטאון שירה.
מתגוררת בחיפה.
חצאית ג'ינס (דנים)

חצאית ג'ינס או חצאית דנים היא חצאית העשוייה מבד דנים, החומר ממנו נתפרים מכנסי ג'ינס כחולים.
חלק מהחצאיות נתפרות בסגנון מכנסי ג'ינס כחולים עם כיסים מאחור ורוכסן מלפנים.  חצאיות ג'ינס אחרות נתפרות בכל מיני סגנונות, אך המאפיין אותם הוא בד דנים כחול. חצאית ג'ינס קיימת במבחר סגנונות ואורכים שהמשותף להן הוא בד הדנים.

היסטוריה

בשנות ה-70 של המאה ה-20,  ההיפים יצרו את הרעיון של מיחזור מכנסי ג'ינס לחצאיות ג'ינס.
חצאיות הג'ינס הפכו למיינסטרים בסוף שנות ה-70. חצאיות ג'ינס מיני הפכו לפופולריות בקרב הנערות וכן גם חצאיות ג'ינס בגזרת עפרון. חצאיות ג'ינס הפכו מחדש לפופולריות במאה ה-21.
נשים מפורסמות רבות לבשו חצאית ג'ינס במשך השנים.
פאודורה, נסיכת ליינינגן

ביוגרפיה

פאודורה נולדה ב-7 בדצמבר 1807 באמורבאך, לאמיך קרל, נסיך ליינינגן ולויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, בתם של פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד ואוגוסטה, נסיכת רויס-אברסדורף.
בשנת 1814 מת אביה אמיך קרל, נסיך ליינינגן, ובשנת 1818 התחתנה אמה עם הנסיך אדוארד אוגוסטוס, דוכס קנט וסטרת'רן, בנו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. שנה לאחר מכן עברו בני המשפחה לבריטניה, שם נולדה אחותה ויקטוריה. פאודורה הייתה בקשר טוב עם אחותה ויקטוריה, אולם לא אהבה את המגורים בארמון קנזינגטון.
ב-18 בפברואר 1828 התחתנה פאודורה עם ארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג, ולאחר החתונה חזרה פאודורה עם בעלה לגרמניה. בני הזוג התגוררו בטירת המשפחה בלנגנבורג, ונולדו להם 6 ילדים. פאודורה ביקרה כמה פעמים בבריטניה אצל אחותה, ובכל פעם קיבלה קיצבה של 300 פאונד.
ב-10 בפברואר 1872 מתה בתה פאודורה, דוכסית סקסוניה-מיינינגן משנית, וב-10 בספטמבר אותה שנה מתה פאודורה בבאדן-באדן.
מרים נופך-מוזס

ביוגרפיה

נולדה ב-1942 באנטוורפן שבבלגיה בשם מרים האוזר, בתם של משה ואדלה, מהגרים מפולין, ואחות לשלמה האוזר. בתקופת מלחמת העולם השנייה נמסרה למשפחה נוצרייה תחת השם הבדוי מריה פיטרס ועם סיום המלחמה הוחזרה למשפחתה. לאחר המלחמה המשיכה המשפחה לחיות באנטוורפן ומוזס סיימה לימודי תיכון בעיר. בנוסף ללימודיה הייתה פעילה בתנועת בני עקיבא בעיר.
ב-1960 עלתה ארצה וב-1963 נישאה ליצחק נופך-מוזס (בנם של חמדה נופך-מוזס וראובן מוזס), מוזס הכירה את יצחק כשביקר קרובי משפחה באנטוורפן. ב-1965 סיימה לימודי כימיה באוניברסיטת בר-אילן וב-1981 למדה מחשבים ועברה לעבוד בתחום זה. 
ב-1986 הצטרפה לקונצרן העיתונות של הורי בעלה, שם מילאה שורה של תפקידים: ב-1986 מונתה כמנהלת מועדון עיתון לאשה, ב-1990 מונתה למנכ"ל השבועון לאשה וכן למנכ"ל השבועון פנאי פלוס, ב-1992 מונתה כעורכת אחראית של לאשה, וב-1994 מונתה לחברת מועצת מנהלים פעילה. הקימה את אתר האינטרנט של קבוצת ידיעות אחרונות YNet.
מוזס הייתה שותפה פעילה בקרב הבעלות על חברת ידיעות אחרונות; בסכסוך בין דב יודקובסקי ונוני מוזס היא הצטרפה לנוני מוזס והייתה בין בעלי העניין שאיפשרו לו להשתלט על העיתון.
לזוג נופך-מוזס נולדו 2 בנים: יהודה ותומר.
גטינגן (כדורסל)

היסטוריה

המועדון נוסד ב-1974 ומשתתף בליגה הראשונה בגרמניה החל מעונת 2007/2008. הקבוצה אמנם מעולם לא זכתה בתואר בגרמניה, אך כבר בעונתה הראשונה אי פעם במפעל אירופאי, מחזיקה הקבוצה בתואר גביע היורוצ'לנג' מעונת 2009/10 כשזכתה בו לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת קרסניה קריליה סמרה הרוסית 75-83.
בעונת 2010/11 השתתפה הקבוצה ביורוקאפ והגיעה עד לשלב רבע הגמר. ובליגה הגרמנית עד לרבע גמר הפלייאוף. בעונת 2011/12 השתתפה הקבוצה ביורוצ'לנג'. ובסיום העונה ירדה לליגה השנייה.