google/wiki40b huggingface dataset:
מרדכי הלוי

ביוגרפיה

נולד בירושלים. יש המייחסים אותו כבנו של הרב אהרן הלוי, מחכמי ישיבת בית אל בירושלים וידידו של החיד"א. לפי השערה זאת עליו מספר החיד"א בספרו מעגל טוב שנפגש עמו בתוניס בשנת תקל"ג, "והוא (רבי מרדכי) היה מכירני מירושלים, אבל אני הנחתיו נער, וזה שנים שהלך לאיזמיר, ושלחוהו שליח בשביל קהלות אזמיר שנשרפו, והיה שם כמה חודשים, והיה לו שם גדול שהוא חכם וזכרן, והיה יודע לשונם ומצא חן."
היה בשליחות ירושלים באיטליה בשנים תקנ"ג-תקנ"ה, לא ידוע להיכן הגיע בתקנ"ו. אברהם יערי משער שבדרכו חזרה לארץ ישראל עבר דרך ארצות שבשליטת האימפריה העות'מאנית.  
היה חתנו של הראשון לציון הרב משה מרדכי מיוחס בעל "שער המים", וישב בבית דינו יחד עם הרב אפרים נבון נכדו של בעל "מחנה אפרים". כבר בתקופה זו התפרסם כאחד מגדולי הדיינים בירושלים והוא חתום על פסקים, כרוזים והסכמות רבות יחד עם שאר גדולי העיר. תשובותיו מתקופה זו מופיעות בספרי חכמי דורו, כמו שמחת יום טוב (למהרי"ט אלגאזי), חקרי לב ועוד. אחר פטירת חותנו בשנת תקס"ו התמנה למלא את מקומו כראב"ד ירושלים וכראשון לציון. יחד עמו ישבו בבית הדין הרב חזקיה יצחק מזרחי שרעבי (אביו של הרב רפאל אברהם שלום מזרחי שרעבי), הרב יעקב קוראל, הרב רפאל מיוחס, הרב אברהם אשכנזי, הרב שלמה משה סוזין והרב יעקב משה עייאש. 
זמן קצר לאחר מכן נאלץ לברוח לקושטא מסיבה לא ברורה, ושם נפטר בשנת תקס"ז. הספידו חברו הרב רפאל יוסף חזן ונדפס בספרו מערכי לב. אחריו מונה לתפקיד הראב"ד והראשון לציון הרב יעקב משה עייאש.

יצירתו

רבי מרדכי הלוי עסק רבות בהדפסת ספרי ראשונים שלא ראו אור. הוא הוציא לאור מכתבי יד ספרי חידושים רבים, וביניהם: ספר אשי ה' של הרמב"ן (נדפס בתקנ"ד), חידושי הריטב"א על מסכת נדרים, ספר בית הבחירה למאירי על מספר מסכתות (תקנ"ה), ועוד. את הכתבים הוא מצא בספריות או השיג מאנשים פרטיים. לחלק מהספרים הוא הוסיף הגהות והערות אותם כינה בשם מאמר מרדכי. כן חיבר ספר על השולחן ערוך הקרוי אף הוא "מאמר מרדכי".
בין ההסכמות שנתן לחיבורים תורניים נמנים גם הספרים: "יד רמה" (תק"ן),  "דין אמת" (תקס"א), "מראה האופנים" ו-"מזבח כפרה" (תקס"ו). 
בספר תולדות גדולי איטליה מספר עליו הרב חננאל ניפי:
זכיתי להכירו כשבא בערי איטליא בשליחות עיה"ק ירושלים ת"ו, ומצאתיו רב מובהק מאוד בתלמוד ופוסקים, כמאן דמנח ליה בכיסתיה, ועל ידו נדפסו תורתן של ראשונים, וגם הוא חכם כולל כתב חבור גדול נקרא "מאמר מרדכי".
אויגן שיפר

ביוגרפיה

נולד בברסלאו (אז חלק של ממלכת פרוסיה) למשפחה של יהודית. לאחר סיום בית הספר הוא למד משפטים בברסלאו, לייפציג וטובינגן. בשנת 1896 הוא עבר לנוצרות.
אויגן שיפר עבר לברלין ועסק בתחום. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא היה אחראי על התחום המשפטי במשרד המלחמה. במקביל הוא היה חבר ברייכסטג.
לאחר המהפכה הגרמנית שפר היה בין מקימי המפלגה הדמוקרטית הגרמנית וחבר בפרלמנט החדש. אויגן שיפר התמנה של שר האוצר הראשון של המדינה החדשה. לאחר חתימת חוזה ורסאי הוא נכלל בממשלה פעם נוספת, כאשר פעמיים היה שר המשפטים (פעם ראשונה הוחלף על ידי אנדראס בלונק ופעם שנייה כאשר החליף אותו).
בשנים 1922-1923 הוא היה נציג גרמניה בבית הדין הבינלאומי לצדק. בשנת 1924 הוא היה בין תומכי תוכנית דוז. בשנת 1925 הוא עזב את המפלגה ואת החיים הפוליטים.
אויגן שיפר עבר לתחום עסקים. בשנת 1928 הוא פרסם ספר Die Deutsche Justiz בו הציע להנהיג שינויים רחבים במערכת המשפטית הגרמנית.
בתקופת גרמניה הנאצית, בלחץ עורכי דין בעלי השפעה, הוא המשיך להתגורר בביתו עד לשנת 1943 כאשר ביחד משפחתו נאלץ לעבור לגטו של ברלין.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוא התגורר בשטח שנכבש על ידי ברית המועצות. באוגוסט 1945 הוא היה בין מקימי המפלגה הליברלית דמוקרטית של גרמניה ותוך זמן קצר עבר לברלין המערבית.
אויגן שיםר נפטר בשנת 1954.
סולתם K6

פריסה צבאית

K6 נכנסה לשירות בצבא ארצות הברית בשנת 1991 תחת השם "M120 Mortar System" (מערכת המרגמה M120). התפקיד של המרגמה היא לספק אש ארטילרית תלולת מסלול נגד האויב. המרגמה מותאמת לתחמושת של 120 מ"מ וגם של 81 מ"מ.
המרגמה מותאמת להרכבה על נגמ"שים וכלי רכב אחרים דוגמת. M1064 ו-M1129. בתצורה זו היא תסווג כמרגמה מתנייעת כמו כן, ניתנת לנשיאה אותה על ידי לוחמי חיל רגלים כאשר המרגמה מפורקת וכל חייל נושא חלק אחר.
בשנת 2007 צבא ארצות הברית הזמין 588 יחידות של הדגמים החדשים של המרגמה כדי להרכיבם על פלטפורמות ניידות.
יחסי לוב–רוסיה

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו ב-4 בספטמבר 1955, והיחסים החלו להתפתח לאחר עלייתו של מועמר קדאפי לשלטון בשנת 1969. קדאפי אף ביקר במוסקבה בביקורים רשמיים ב-1976, 1981 ו-1985. בסוף דצמבר 1991 הכריזה לוב על הכרתה הרשמית ברוסיה כיורשת של ברית המועצות. שר החוץ של רוסיה ביקר בטריפולי במאי 2001. ב-16 עד ה-17 באפריל 2008, נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, ביקר בלוב, ובמהלך ביקורו, ציינו שתי המדינות שהם מעוניינות ביצירת שיתופי פעולה כלכליים.
ב-30 ביולי עד ה-1 באוגוסט 2008, ביקר ראש ממשלת לוב במוסקבה, וב-31 באוקטובר באותה השנה, ביקר מועמר קדאפי במוסקבה. במהלך הביקור חתמו שתי הממשלות על הסכם שיתוף פעולה בין-ממשלתי בתחום האנרגיה הגרעינית למטרות שלום. בדצמבר 2007, הגיע סרגיי לברוב, שר החוץ הרוסי, לביקור עבודה בטריפולי, ובמהלכו הוא העביר מסרים מוולדימיר פוטין למנהיג לוב.

יחסים כלכליים

היקף הסחר ושיתוף הפעולה הכלכלי בין שתי המדינות הסתכם בשנות השמונים ב-1 מיליארד דולר. עם רוב הכסף נבנו מבנים ומתקנים, כגון : מרכז "Tajura" ששימש למרכז למחקר גרעיני, שני קווי תמסורת באורך 467 ק"מ, צינור גז באורך 570 ק"מ ו-130 בארות נפט. בשנת 2008, היקף ייצוא הרוסי הסתכם ב-151.2 מיליון דולר, רוב הייצוא עסק בתבואה, מכונות וכלי רכב.
ב-17 באפריל 2008, חתמה חברת תעופה רוסית על חוזה בהיקף של 2.2 מיליארד אירו על מנת לבנות קו רכבת בלוב. במהלך השנים נחתמו שלושה חוזים על מנת להקים תשתיות בערים זאוג'ה, ינסור, וביר גאנם בסכום של כ-1.2 מיליארד דולר.
לאה חובב

לאה חובב (כ"ד בסיוון תר"ץ, 20 ביוני 1930 – כ"ט בתמוז תשס"ח, 1 באוגוסט 2008) הייתה חוקרת ספרות וספרות ילדים ומחנכת ישראלית.

ביוגרפיה

לאה חובב לבית רוזנבלום נולדה ב-1930 בתל אביב וגדלה במושבה רעננה, שהוריה היו מראשוניה. אביה, ר' יחזקאל רוזנבלום, היה תלמיד חכם ועלה לארץ ישראל בתרפ"ה; אמה, הניה לבית פיקלני, עלתה לארץ ישראל מליטא בתרפ"ו. לאה חובב למדה בבית ספר כללי ברעננה, ואת לימודי התיכון עשתה בבית הספר הדתי "תלפיות" בתל אביב. הייתה מדריכה בתנועות הנוער "בני עקיבא" ו"הצופים". עבדה כמורה וכמדריכת נוער עולה בבית הספר החקלאי "מקווה ישראל". עם סיום מלחמת העצמאות עלתה לירושלים ולמדה מקרא, ספרות וחינוך באוניברסיטה העברית, ובשנת 1982 קיבלה ממנה תואר דוקטור בספרות עברית. תוך כדי לימודיה באוניברסיטה החלה ללמד בסמינר למורות מזרחי, שהפך אחר כך לסמינר אפרתה (וכיום מכללת אפרתה); מאז 1955 לימדה בתחומי הספרות וספרות ילדים. כמו כן לימדה בבית הספר התיכון ע"ש א"ד רוטשילד וכן במכללת ליפשיץ שבירושלים.
חובב פרסמה מאמרים ומחקרים בתחום הספרות וספרות הילדים, ערכה אנתולוגיות והשתתפה בקביעות בביקורת ספרי ילדים ונוער בכתב העת "ספרות ילדים ונוער". כמו כן תרמה רבות לזרם הדתי בנושא ספרות ילדים.
לאה חובב הייתה נשואה לסופר מאיר חובב (1928–2010), אם לשלושה וסבתא לנכדים. בתם הבכורה, שולמית אליצור, היא פרופסור לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, חוקרת הפיוט הקדום ושירת ימי הביניים. בנם השני, יחזקאל חובב, גם הוא עורך ומביא לדפוס במרכז זלמן שזר. בנם השלישי, אברהם (אבריימי) חובב, נפטר ב-2006; לאחר מותו הוציאה המשפחה את ספרו "מאוד עצוב להיות אוטיסט".
חובב נפטרה ב-2008, בגיל 78, בתום מחלה קשה וארוכה.
יפעת נץ

יפעת נץ היא בסיסטית ישראלית, ידועה בעיקר כחברת להקת רוק ישראלי מצליחה משנות התשעים 'המכשפות', לצד יעל כהן וענבל פרלמוטר. הלהקה התפרקה עקב מותה בשנת 1997 של סולנית הלהקה ענבל פרלמוטר. יפעת היא אחותו של הגיטריסט ארז נץ.
לאחר הפסקה של מספר שנים, היא חזרה להופיע ב-28 באוגוסט 2007 בהופעת הסולו הראשונה שלה בקריירה עם שירים שאותם כתבה והלחינה בעצמה. בהופעתה שרה יפעת על אהבות, אכזבות ואובדן. בשנת 2004 איבדה יפעת את אמה, רותי. ההופעה כוללת גם טקסט שאמה כתבה, הנקרא 'אותך אני רואה'.
צ'לסי קולי

ביוגרפיה

קולי נולדה בשארלוט שבצפון קרוליינה, בשנת 2000 היא נבחרה למיס הנוער של צפון קרולינה והשתתפה בתחרות מיס הנוער של ארצות הברית אך לא עלתה לשלבים המתקדמים, ב-2005 היא נבחרה למיס צפון קרוליינה ובתחרות מיס ארצות הברית היא נשאלה על ידי מיס ארצות הברית היוצאת שנדי פינסי "איזה אדם מפורסם את חושבת שהאישיות שלו מקבילה לשלך?" אז היא ענתה שהיא חושבת שאופרה ווינפרי "מכיוון שיש לה תשוקה לחיים והיא אוהבת את מה שהיא עושה" ולסוף היא לקחה את המקום הראשון, בתחרות מיס תבל היא עלתה לשלב עשר המועמדות הסופיות.
היא השתתפה בתוכנית מציאות בה אנשים מפורסמים מבשלים ומציגים את יכולתם במטבח.
היא הוציאה לאור ספר שכתבה הנקרא "סודות תחרות יופי" ובנוסף היא הקימה חברה משל עצמה.
עתידנו

עתידנו - למען עתיד העבודה הסוציאלית בישראל היא תנועה חברתית של עובדים ועובדות סוציאליות. התנועה הוקמה בשנת 2007 ופועלת למען מעמדו ועתידו של מקצוע העבודה הסוציאלית, למען העובדים והעובדות הסוציאליות ולמען עתידה ופניה של מדינת הרווחה בישראל. בשנת 2018 נבחרה מועמת התנועה ענבל חרמוני לתפקיד יו"ר איגוד העובדים הסוציאליים.לפי הצהרותיה, התנועה פועלת לקידום סולידריות חברתית, קהילתיות, כלכלה סוציאל-דמוקרטית, שוויון ופמיניזם.

הקמת התנועה

תנועת עתידנו החלה כהתארגנות שטח קהילתית של עובדים סוציאליים ונקראה בתחילת הדרך "מטה המאבק למען עתיד העבודה הסוציאלית". הרקע להקמת התנועה היה צמצום מדיניות הרווחה של שר האוצר בנימין נתניהו בשנת 2002- 2003 וכן בהמשך בשנת 2007 שחיקת השכר של העו"סים ואי התאמתו ליוקר המחיה ולשכר הממוצע במשק. 
בנוסף משרד הרווחה החל להפריט את השירותים החברתיים והעבירם לעמותות. מדיניות זאת יצרה מציאות של העסקה פוגענית של עו"סיות ופערים שנוצרו בינן לבין עו"סיות במגזר הציבורי. 
לאחר שהחלו לפעול מספר התארגנויות ברחבי הארץ הוחלט על הקמת התנועה שתפעל לקדם מאבק על שיפור תנאי השכר ותנאי ההעסקה, לעצור את הפגיעה שגורמת הפרטת השירותים החברתיים ולחזק את העבודה המאורגנת המייצגת את העובדים הסוציאליים.

חברי התנועה

התנועה מונה מעל ל-80 פעילים בתנועה, עובדות ועובדים סוציאליים המגיעים ממקומות עבודה מגוונים, רקעים שונים ומכל רחבי הארץ.

פעילות התנועה

תנועת עתידנו פועלת כתנועה עצמאית ובזירות שונות, כשהמרכזית מביניהן היא איגוד העובדים הסוציאליים. חברי וחברות התנועה מעוניינים להשמיע קול נחוש ואיתן במאבק על זכויותיהם ומעמדם של העובדים הסוציאליים בישראל.

פעילות במסגרת איגוד העובדים הסוציאליים

על מנת להשתלב ככוח משמעותי באיגוד, משנת 2009 "עתידנו" מריצה מועמדים משלה לתפקיד צירים באיגוד העו"ס. גם בשנת 2013 התנועה לקחה חלק בבחירות ובחירתם של 41 חברי וחברות 'עתידנו' הכפילה את יכולת ההשפעה שלנו בתוך האיגוד. 41  הצירות והצירים מכהנות/ים בתפקידים שונים: במזכירות, במרכז, כיו"רי תאים, כחברי ועדות ותאים וכצירות וצירים מן המניין.

פעילות בזירות נוספות

תנועת 'עתידנו' פועלת בזירות נוספות, תוך מחויבות להביא את קולן/ם המקצועי של העובדים והעובדות הסוציאליות:
בזירה החברתית - שותפה ותומכת במאבקים חברתיים כגון: מאבק הנכים, המאבק למען רפורמה מיטיבה בבריאות הנפש, המחאה החברתית בשנת 2011, המאבק להעסקה ישירה ועוד.
בזירה הפרלמנטרית והמדינית - השתתפות בדיונים בוועדות הכנסת השונות, פעילות סביב הרפורמה במחלקות לשירותים חברתיים.
בזירה האקדמית - השתתפות בכנסים ושולחנות עגולים. בנוסף - בשנת 2016-2017 סטודנטיות מאוניברסיטת בן-גוריון ומכללת ספיר עשו את הכשרתן המעשית בתואר ראשון בתנועת עתידנו וקידמו נושאים כגון: גיוס ושימור פעילים/ות בתנועה, הרפורמה בבריאות הנפש, הסברה לסטודנטים/ות בשנה ג' ועוד.
אטרטו

אטרטו הייתה אוניית מעפילים שהפליגה מספר פעמים בשלהי שנות השלושים. הפלגותיה אורגנו על ידי תנועות "החלוץ", "הקיבוץ המאוחד" וה"המוסד לעליה ב'" (שהוקם באפריל 1939).
שוב בן 17

תקציר העלילה

הסרט מתחיל בשנת 1989, בהצגת מייק אודונל (זאק אפרון), התלמיד המקובל ביותר בבית הספר, ובנוסף הטוב ביותר בכדורסל. ביום של משחק כדורסל חשוב חברתו הודיעה לו שהיא בהריון ממנו, והוא עוזב את המשחק אשר יכל להבטיח את עתידו בתור שחקן מבטיח, במטרה להתחתן עם אהובתו. לאחר עשרים שנה, מייק (מת'יו פרי) אב לשניים, הוא מאוכזב מחיי המשפחה, והקריירה שלו מדשדשת. מייק עומד להתגרש מאשתו, ובהחלטה של רגע הוא מגיע לבקר את התיכון בו הוא למד, ולהיזכר בימי התהילה שלו. כשהוא מציץ בתמונת קבוצת הכדורסל שלו, הוא נפגש עם שרת בית הספר, אשר שואל אותו אם היה עובר הכל מהתחלה, ונענה בחיוב מצידו של אודונל. בדרך חזרה לביתו, הוא רואה את השרת עומד לקפוץ מגשר. מייק בא לקראתו אבל מחליק מהגשר ובדרך מפתיעה חוזר הישר לגיל 17. הוא נרשם לתיכון בו לומדים ילדיו ומנסה להתחבר אליהם, ותוך כדי, הוא מבין את אהבתו לאשתו.
שחרור (אנדרטה)

מבנה

האנדרטה היא פסל ארד של חייל אמריקני, הנושא בזרועותיו ניצול של מחנה ריכוז נאצי. עיצובה מיועד להזכיר את חלקו של הצבא האמריקני בשחרור מחנות הריכוז הגרמניים ואת היות ארצות הברית מקום מפלט עבור רבים מניצולי השואה.
גובה הפסל הוא כ-4.5 מטרים ומשקלו כשתי טונות. הוא ניצב בחלקו הדרומי של פארק החירות של מדינת ניו ג'רזי, לחוף מפרץ ניו יורק. אתר האנדרטה נמצא כקילומטר מצפון-מערב לפסל החירות וכקילומטר וחצי מדרום-מערב לאליס איילנד (אתר מוזיאון ההגירה האמריקני), באופן שמיקומי השלושה יוצרים צורת משולש. הקרבה בין שלושת האתרים נועדה לייצג משמעות סמלית. 
הקמת האנדרטה הוזמנה על ידי מדינת ניו ג'רזי, בתמיכתה של קבוצת ארגוני ותיקי מלחמה. האנדרטה נחנכה ב-30 במאי 1985. 
משרד ההגנה של ארצות הברית בחר בצילום האנדרטה להיות עיטור השער של חוברת הדרכה מטעמו לציון ימי הזיכרון לקורבנות השואה, הנערכים בארצות הברית מדי אביב.
ובקינז

וובקינז (באנגלית Webkinz) הן בובות פרווה שפורסמו במקור על ידי חברת גאנז (Ganz) הקנדית ב-29 באפריל 2005, והיו ללהיט מצליח ברחבי אירופה ובמיוחד בצפון אמריקה. לכל בובת וובקינז שרוכשים יש "קוד סודי" שמאפשר לקונה להרשם לאתר האינטרנט "העולם של וובקינז" (Webkinz world) ולגדל בו חיית מחמד וירטואלית.
ישנם סוגים רבים של חיות מחמד של וובקינז, הכוללים צפרדעים, כלבים, חתולים, דובים, פילים, סוסים, היפופוטמים, ארנבים, דגים, ברווזים, נמרים חיות בדיוניות ועוד. לאתר וובקינז גרסאות במספר שפות, כולל בעברית מאז אוגוסט 2009, ובו פעילויות רבות לילדים כגון הרווחת כסף עבור חיית המחמד, קניית מוצרים עבורן, משחקים חינוכיים, לימוד אנגלית וידע כללי ועיצוב חדרה של חיית המחמד. באתר יש צ'אט בטיחותי לילדים שבו לא מוצגים תכנים לא חינוכיים, אלא הצ'אט נותן לילד משפטים שרק אותם יוכל להגיד לחבריו. הוובקינז הגיעו לישראל בתחילת שנת 2009. הזכיינית בישראל היא חברת P.M.I, המנוהלת על ידי בועז דקל.
בשנים 2009–2011, חברת גאנז וחברת Cepia LLC שתפו את הוובקינז יחדיו עם המוצר אוגרי הזוזו.

כלכלה

עולם הוובקינז הוא משחק מקוון עם כלכלה משלו. יש שני סוגי מטבעות בעולם הוובקינז: KinzCash ו-Estore-Points. שני סוגי הכסף הם וירטואליים.

KinzCash

המשתמש הרגיל מקבל כסף וירטואלי (הנקרא KinzCash) על ידי אימוץ חיות מחמד חדשות, משחק באחד מן המשחקים של עולם הוובקינז, השבה על שאלות ידע כללי ועוד. בנוסף, ניתן לזכות ב-KinzCash בביצועו של המשתמש את אחת מהפעילויות היומיומיות- סיבוב גלגל ה-וואו, לחיצה על הכפתור המניע את בבאר המשאלות, השגת כמה שיותר נקודות במשחק "שדות המיקסתותים", או השלמת עבודות במרכז העבודות, הזמינות אחת ל-8 שעות. כל יום יש משחק שונה, שכאשר משחקים בו, ניתן להשיג יותר KinzCash מבדרך כלל. משתתפים שהם מנויים באתר יכולים לעשות את כל מה שהמשתמש הרגיל יכול, ובנוסף לסובב גם את גלגל ה-וואו של המנויים, ללחוץ על מכונת הפרסים של המנויים ולקבל כסף/אוכל שעתי. ישנם בונוסים נוספים הזמינים בסופי-שבוע או בשעות אחר הצהריים של ימי החול.

Estore-Points

משתמשים מנויים מקבלים Estore-Points בכל חודש ביחד עם חבילת המנויים. עם ה-Estore-Points אי אפשר לקנות מה שקונים עם KinzCash. עם ה-Estore-Points משתמשים יכולים לקנות חיות, בגדים נדירים, רהיטים נדירים, חברי חיות ועוד.
משתמשים יכולים להוציא את ה-KinzCash ואת ה-Estore-Points בחנות הווירטואלית של המשחק (W Shop). בתוך ה-W Shop ניתן לקנות אוכל לחיית המחמד, חפצים ורהיטים לחדר של חיית המחמד. משתמשים יכולים לקשט את חדרה של חיית המחמד שלהם ולסדר את חפציה השוהים בתוך החדר. עם כסף ה-Estore-Points לא ניתן לקנות אוכל.
העולם המקוון מכיל גם חפצים נדירים או בלעדיים. חלק מחפצים ניתן לקנות תמורת כסף אמיתי ולהביא אותם בעזרת קוד נוסף לעולם הוובקינז. לכל חיית מחמד יש אוכל מיוחד משלה, שזמין רק לה. כמו כן, בכל חודש מוכרזת חיית חודש אחרת. בעלי חיית החודש מקבלים חפצים בלעדיים.
האתר מאפשר שליחת מתנות ומכתבים לחברים ברשת, להזמין חברים לביתה של חיית המחמד, שם ניתן לשוחח בצ'אט, לשחק במשחקי קופסה, ואף להשתתף באירועים.
לעיתים בעולם הוובקינז יש פעילויות מיוחדות וקבלת פרסים.
את ה-Estore-Points לא ניתן לקבל ממשחקים, אלא רק לקנות או לקבל בחבילת המנויים, ולכן הפריטים שאותם ניתן לקנות מיוחדים יותר (חיות, חברי חיות), לא ניתן להמיר כסף רגיל ל-Estore-Points, או הפוך.
בגרסה החדשה ניתן לקבל חיות מאספת מדליות המעופפות על מסך המשתמש, לכל חיה מספר מדליות שצריך לאסוף בשבילה, לא ניתן לבחור את החיה במדליות.
הספרייה היהודית המקוונת

הכרה אקדמית

מלבד ההכרה לה זכו מאיגוד הספריות האמריקאי כמו גם הערוץ הציבורי באמריקה (PBS), הספרייה היהודית המקוונת, נמצאת בשימוש אקדמי וברשימת ההפניות והביבליוגרפיות של אוניברסיטת פנסילבניה, אוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת וושינגטון, קינגס קולג' לונדון, המרכז ללימודי שואה, רצח עם ושלום באוניברסיטת נבדה ועוד.
נפרדנו כך (שיר של אבנר גדסי)

רקע וכתיבה

בתחילת שנות ה-70 היה אבנר גדסי זמר מתחיל, ששר במועדונים ומבצע גרסאות כיסוי לשירים. בשנת 1972 הציע עיתונאי הספורט מיכה דר לגדסי להפיק לו תקליט שדרים. גדסי כתב שיר והוציא אותו לרדיו בעיבוד מוזיקלי של יגאל חרד. השיר לא התקבל בברכה על ידי תחנות הרדיו, ולא הושמע. גדסי המאוכזב פנה בעצת מיכה דר למעבד המוזיקלי אלדד שרים. שרים זיהה את הפוטנציאל בשיר, אך אמר לגדסי שמילות השיר אינן טובות ויש להחליפן, כמו גם לשנות את העיבוד של השיר.
שרים פנה למשוררת תרצה אתר והציע לה לכתוב מילים חדשות לשיר. אתר הציעה במקום זאת שאת מילות השיר תכתוב נערה צעירה בשם סמדר שיינמן, שאותה הכירה.
סמדר שיינמן כתבה את השיר תחת שם העט "סמדר שיר" בו נהגה להשתמש, על מנת שלא תזוהה ככותבת תכנים לא ראויים לבית הספר הדתי בו למדה.
מילות השיר הוחלפו כולן. כך לדוגמה, המילים שכתב גדסי בתחילת השיר "הלכת לבד, אל מצולות הים" שונו ל"נפרדנו כך, הייתה דממה". שם השיר "הלכת לבד" שונה ל"נפרדנו כך". בעיבוד החדש לשיר התווספו טרומבונים, חצוצרה, חליל, גיטרה קלאסית וקולות מקהלה. הגרסה החדשה זכתה להצלחה רבה. ההקלטה של השיר המקורי, למילותיו של גדסי, אבדה.
במשך שנים סירבה סמדר שיר לספר על מי השיר נכתב. רק בשנת 2009, לאחר מותו של דודו טופז, סיפרה שיר בטור בידיעות אחרונות שהשיר נכתב בעקבות פרידה מטופז. הרומן, בין סמדר שיר בת ה-14 ודודו טופז בן ה-25, הסתיים בהתערבות אמה של שיר בשל פער הגילאים ביניהם.
השיר בגרסתו החדשה נכלל בתקליטו הראשון של גדסי, "אבנר גדסי", שיצא לאור בשנת 1972.
המרכז הנשיאותי ע"ש ג'ורג' ווקר בוש

היסטוריה

כאשר ג'ורג' ווקר בוש התמנה לנשיא, היה ברור לכל כי יבחר למקם את מרכזו הנשיאותי במדינת טקסס, מדינת הבית שלו ועיקר משפחתו. כבר באותה התקופה פקידים באוניברסיטה ביילור בוייקו, החלו לעבוד על גיבוש הצעה לספרייה נשיאותית עבור בוש. הם האמינו שקרבתם לחווה הפרטית של בוש בקרופורד ולאוסטין בירת טקסס, תקנה להם סיכויים טובים לזכות באירוח הפרויקט. זמן לא רב לאחר מכן, גם פקידים באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית בדאלאס החלו מנסחים הצעה דומה. לאחר שבמהלך שנותיו הראשונות של בוש בבית הלבן הוא סירב לעסוק בנושא, בשלהי שנת 2005 הבית הלבן הציע לשישה מוסדות להשכלה גבוהה ועיר אחת להגיש הצעות. השישה היו אוניברסיטה ביילור, האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית, אוניברסיטת המדינה של טקסס באוסטין, אוניברסיטת טקסס טק בלאבק, אוניברסיטת דאלאס, מידלנד קולג' במידלנד, והעיר ארלינגטון. בחודשים הבאים אוניברסיטת טקסס טק, מידלנד קולג' וארלינגטון הסירו את הצעותיהם. ב-20 בדצמבר 2006, נבחרה הצעתה של האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית, ולמרות קולות ביקורת מסוימים של גורמים באוניברסיטה שקראו לסגת מההחלטה, לבסוף, בפברואר 2008 נתחם הסכם סופי בנידון.
בינואר 2009, עם סיום תפקידו של ג'ורג' ווקר בוש בבית הלבן, הודיעה קרן בוש כי היא גייסה כבר את הסכום הנדרש לצורך הקמת הפרויקט - 300 מיליון דולר.
לצורך תכנון הפרויקט נשכר משרד האדריכלות Robert A. M. Stern, בראשות דיקן בית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת ייל, האוניברסיטה בה למד בוש בצעירותו. אבן הפינה הונחה ב-16 בנובמבר 2010, ועבודות הבנייה הסתיימו בראשית 2013. ב-25 באפריל אותה השנה, נחנך המרכז הנשיאותי בטקס בנוכחותם כל נשיאי ארצות הברית החיים: הנשיא המכהן ברק אובמה והנשיאים לשעבר ביל קלינטון, ג'ורג' הרברט ווקר בוש וג'ימי קרטר.

המוזיאון הנשיאותי

במרכז המתחם מתנשא לגובה של כעשרים מטר "היכל החירות", המשמש כלובי הכניסה למרכז הנשיאותי. תצוגת הקבע של המוזיאון משתרעת על פני כ-1,300 מטרים רבועים, ומסקרת את סיפור חייו של ג'ורג' ווקר בוש, תוך התמקדות באירועים השונים שפקדו את נשיאותו ובהכרעותיו המדיניות של בוש כנשיא. התצוגה כוללת מוצגים שונים לרבות חפצים, מסמכים, תמונות וקטעי וידאו. המוזיאון כולל גם העתק בגודל מלא של החדר הסגלגל וגן הוורדים שבבית הלבן, ויסודות פלדה שהובאו משרידי מרכז הסחר העולמי. מלבד תצוגת הקבע, במוזיאון שוכנים גם גלריה גדולה של נשיאי ארצות הברית לאורך ההיסטוריה, כמו גם מספר חדרי תצוגה לתצוגות מתחלפות. בתחומי המוזיאון פועלים חנות מזכרות, בית קפה, ומסעדה. מחוץ למקום יש פארק בגודל של כשישים אלף מטרים רבועים ורחבה חיצונית לטקסים רשמיים.

הספרייה הנשיאותית

הספרייה הנשיאותית במרכז הנשיאותי משתרעת על פני 19,200 מטרים רבועים, דבר המציב אותה במקום השני בגודלה ביחס לשאר הספריות הנשיאותיות בארצות הברית, לאחר הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן. הספרייה כוללת רשומות מהארכיון הלאומי של ארצות הברית הקשורות לג'ורג' ווקר בוש, לרבות מאגרי מידע טקסטואליים ואלקטרוניים. בין השאר אפשר למצוא בה חומר של מעל 70 מיליון עמודי טקסט, 80 טרה-ביתים של חומר אלקטרוני ו-4 מיליון תמונות.
סן מיגל (אל סלוודור)

היסטוריה

הספרדים שלחו את הקונקיסטאדור לואיס דה מוסקוסו אלברדו לאזור כדי לייסד בו כפר. הוא ייסד אותו ב-8 במאי 1530, יום חגו של מיכאל הקדוש, ועל כן הוא קרא למקום סן מיגל דה לה פרונטרה (מילולית: "מיכאל הקדוש של הגבול"). השם קוצר בהמשך לסן מיגל. הכפר קיבל מעמד של עיר ב-1574.
ב-1586 העיר נחרבה משריפה שפרצה בה. עקב כך, הניצולים העבירו את מיקומה של העיר, למקום בו היא נמצאת כיום.
ב-1811 התחילו מרידות בסן סלוודור בדרישה לעצמאות מספרד. סן מיגל נותרה נאמנה למלך הספרדי ולא הצטרפה למרד. עם זאת העצמאות הושגה, אל סלוודור הפכה להיות מדינה בתוך הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה, וסן מיגל הפכה להיות בירת מחוז סן מיגל שזה עתה נוצר.
ב-1840 אל סלוודור הפכה להיות עצמאית לחלוטין, וסן מיגל הפכה להיות מרכז חשוב במזרח המדינה.
בעקבות מלחמת האזרחים באל סלוודור, שהתקיימה בין 1979 ו-1992, חלו שינויים גדולים בעיר. תושבי כפרים באזור היגרו אל עיר, בעוד תושבים אחרים היגרו ממנה ליעדים שונים, כמו ארצות הברית. בנוסף המלחמה גרמה לפגיעה בתשתיות בעיר.

כלכלה

סן מיגל היא מרכז כלכלי חשוב במזרח אל סלוודור. הכלכלה המקומית מסתמכת על תעשייה וחקלאות מהאזור.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת דה אוריינטה ופקולטה רב-תחומית של אוניברסיטת אל סלוודור.
HTTP/2

HTTP/2 (במקור HTTP/2.0) היא גרסת המשך של הפרוטוקול הנפוץ HTTP הנמצא בשימוש ב"World Wide Web". הוא מבוסס על פרוטוקול הרשת SPDY שפותח במקור על ידי גוגל. הוא מפותח על ידי קבוצת "Hypertext Transfer Protocol working group" ‏(httpbis כאשר bis משמעו כפול) של ה-IETF. ‏HTTP/2 הוא הגרסה החדשה הראשונה מאז ש HTTP 1.1 הפך לגרסה רשמית ב RFC 2068 בשנת 1997. קבוצת העבודה הציגה את HTTP/2 ל IESG  לבדיקה כסטנדרט מוצע בדצמבר 2014 והוא אושר על ידם בפברואר 2015.
מאמצים להופכו לסטנדרט RFC מונעים מהפיתוח של SPDY על ידי גוגל, שהוא פרוטוקול תומך HTTP ונתמך ב Chrome,‏ Opera,‏ Firefox,‏ IE11,‏ Safari, ודפדפני Amazon Silk.
רחף (אונייה)

היסטוריה

רחף נרכשה על ידי חברת נחשון בסיוע הלוואה של הסוכנות היהודית. היא נכנסה לפעולה ביוני 1937 והפליגה תחת דגל הרצל עם שבעת הכוכבים בעיקר עם מטענים כלליים. ביוני 1937 היא הביאה בהפלגת בכורה מלט מבית החרושת נשר לנמל תל אביב. בהמשך 1937 היא פעלה בעיקר לאורך חופי ארץ ישראל וסוריה. בנובמבר 1937 כתב רמז שרחף ביצעה 19 הפלגות בין ארץ ישראל, סוריה, מצרים וקפריסין. במרץ 1938 הפליגה רחף, באופן חד פעמי, לכרתים ואבד עמה הקשר לזמן מה, בעת שהיא מצאה מחסה בין איים נדחים, עד ששבה בשלום בתחילת אפריל 1938. באמצע 1938 נחכרה רחף על ידי חברת "שירות חופי המזרח" להובלת מטענים מקפריסין למצרים וסוריה.
ב-28 בדצמבר 1938 טבעה רחף כשנקלעה לסערה חזקה שהטביעה מספר ספינות באזור האי קפריסין. שלושה מאנשי צוותה: גדעון רוזנטל, גיאורג (גרשון) ארליך ושריף ריזה (מכונאי מטורקיה) טבעו וגופותיהם נמשו למחרת על ידי דייגים. רוזנטל וארליך הובאו על ידי האונייה עתיד לחיפה ב-2 בינואר 1939 ולמחרת נקברו בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה. על שמה של רחף קרוי רחוב בחיפה.

מבנה וצוות

רחף הייתה אוניית משא שנרשמה בנמל חיפה, סימנה מ. ח. 19 (מפרשית חיפה). היא נבנתה בסוריה כספינה במבנה אופייני לספינות במזרח הים התיכון. הרחף נבנתה מעץ אלון, והייתה ספינת מפרש דו תרנית עם מנוע עזר דיזל של 120 כוחות סוס ומערך מפרשים אורכי. מהירות השיט שלה עם מנוע העזר הייתה עד 7 קשר, ונשאה מטען כללי במעמס מרבי של כ-160 טון. אורך הרחף היה 19 מטר ורוחבו 8 מטר. לאחר רכישתה הוספו לה שני תאים לרב החובל ולמלחים.
צוות רחף כלל 8–12 איש, שלושה מהם מתלמדים. רוב אנשי צוותה היו עברים, שחלקם היו, לימים, לרבי חובלים בצי הסוחר הארצישראלי. רב החובל הראשון היה רוזנטל. לאחר מכן שימש כרב החובל ישראל לסקוב.