google/wiki40b huggingface dataset:
רחל ורנהגן

חייה

נולדה בשנת 1771 בשם רחל אנטוני פרידריקה כבתם הבכורה של הבנקאי וסוחר התכשיטים מרקוס לוין ואשתו חיה בברלין למשפחה בת חמישה ילדים. בשנים 1790–1806 ניהלה בעיר סלון ספרותי ידוע שבו נפגשו סופרים, מדענים, פוליטיקאיים, אריסטוקרטים ואנשי-שם אחרים תחת קורת גג אחת. עקרון החברותא, שאיפשר לבני מעמדות ואנשים ממקצועות שונים להיפגש לשיחה אינטלקטואלית, קידם את האמנציפציה. בין אורחיה הקבועים המפורסמים נמנו ז'אן פול, לודוויג טיק, פרידריך שלגל, היינריך היינה, האחים וילהלם ואלכסנדר פון הומבולדט, פרידריך דה לה מוט פוקה והנסיך הפרוסי לואיס פרדיננד. לאחר מותו של אביה ב-1806 אימצה כאחיה, לודוויג, את שם המשפחה רוברט.
בזמן המלחמות הנפוליאוניות בשנת 1813, ארגנה ורנהגן את הסיעוד של פצועי המלחמה מכל הצדדים בפראג ואספה תרומות לשארי הנספים. לאחר סדרת מערכות יחסים כושלות היא נישאה ב-1814 לדיפלומט, ההיסטוריון והמוציא-לאור קרל אוגוסט פרנהגן פון אנזה, ונטבלה לנצרות. היא הצטרפה אל בעלה במסעות רבים. לאחר פרישתו מהדיפלומטיה, שבה עִמו באוקטובר 1819 לברלין, ושם הקימה את "הסלון השני" שלה. בין אורחיה נמנו עתה בני משפחת מנדלסון, היינריך היינה, אדוארד גנז, ולודוויג ברנה, כולם דמויות מפתח בנאורות ובכן בתנועת ההשכלה היהודית. בני הזוג ורנהגן ביקרו את גתה בוויימאר פעמים רבות.
בשנת 1812 פרסמה ורנהגן את חליפת המכתבים שלה עם בעלה הנוגעת לגתה, שחיזקה את מעמדו של האחרון כ"נסיך המשוררים" הוויימארי. בעקבות פרסום זה באו פרסומים נוספים בכתבי עת ובשנתונים שונים. היא המשיכה לפרסם בעילום שם, אף שהיה ידוע כי היא עוסקת בכתיבה. הרוב המכריע של כתביה נערכו והוצאו לאור בידי בעלה.
כסופרת ביכרה ורנהגן את הסוגות של יומנים ומכתבים. בכך היא טיפוסית לספרות הנשים שפרחה במאה ה-19, בה בלטו לרוב צורות ספרותיות קטנות ואינטימיות. ליצירתה נודעה חשיבות לא רק בשל התיעוד של תהליכים היסטוריים ותרבותיים, אלא גם בשל סגנונה המבריק ואופק-ראייתה הפוליטי.
אחיה, לודוויג רוברט (1778 - 1832), היה מחזאי, משורר ופובליציסט. היא ניהלה עמו תכתובת ענפה.
היא נפטרה בברלין בשנת 1833, והיא קבורה שם ב-Dreifaltigkeitsfriedhof (בית הקברות של השילוש) בקרויצברג.

יחסה ליהדות

עמוס אילון בספרו "רקוויאם גרמני -יהודים בגרמניה לפני היטלר, 1743- 1933" מספר:
"רחל תעבה את רקעה היהודי והייתה תמיד משוכנעת שרקע זה הרעיל את חייה. במשך מרבית חייה הבוגרים היא הייתה מה שאנו מכנים כיום בעלת שנאה עצמית. תשוקתה הגדולה ביותר הייתה לשחרר את עצמה מצילו של עברה; כיון שהיא הייתה סבורה, כדבריה, שצל זה "דוחף אותה אל מחוץ לעולם", מכיוון שכך הייתה נחושה לברוח מצל זה. היא מעולם לא הצליחה בכך. בשנת 1810, היא החליפה את שם משפחתה לרוברט, כשמו של אחיה הצעיר."
מערת הגדי

האתר

המערה שוכנת כ-50 מטרים מזרחית למפגש נחל מערות עם מישור חוף הכרמל, כעשרה מטרים מעל תחתית הנחל. נראה שתקרתה קרסה בתקופה קדומה, והשאירה טרסה מכוסה בברקציה (אדמת מערות שהתאבנה). האתר נחפר בשנים 1929 - 1932 בידי ת"ד מק'קאון מבית הספר האמריקאי לחקר הפרהיסטוריה, במסגרת פרויקט החפירות הגדול של דורותי גארוד בנחל מערות.
בשכבות הברקציה שלפני המערה השתמרו כמויות קטנות של כלי צור מוסטריים ועצמות בעלי חיים, בעיקר בקר הבר. הכלים דומים לכלים משכבות C ו-B במערת תנור הסמוכה. בראשית המחקר, האנטומיה המודרנית במפתיע של השלדים במערה הוביל את החוקרים לשייך את מערת הגדי לסוף התקופה הפלאוליתית התיכונה או לשלב מעבר בינה לבין התקופה הפלאוליתית העליונה, כ-50,000 שנים לפני זמננו. החל מסוף שנות השמונים נחקרו הממצאים בעיקר על ידי דור חדש של ארכאולוגים ופלאואנתרופולוגים בריטים, כמו כריס סטרינגר. בדיקות רבות של תיארוך רדיומטרי על פריטי צור שרופים, שיני אדם ובקר בשיטות התרמולומינסנציה, ה-ESR וסדרות אורניום, קבעו את גילן האמיתי של השכבות כמצוי בין 135,000 ל-100,000 שנה לפני זמננו. כך, הקבורות של אדם מודרני במערת הגדי קדומות בעשרות אלפי שנים לקבורות הניאנדרטלים במזרח התיכון
באתר התגלו מספר קבורות של אדם מודרני (לפחות עשרה פרטים) ברמת שימור משתנה. עצמות השלדים נמצאו במנח אנטומי, ומכאן שהיו מוגנות מתהליכי הרס ובלייה על ידי קבורה מכוונת בקרקע. בתוך אחת הקבורות, סח'ול 5, נמצאה לסת שלמה של חזיר בר המפורשת כמנחת קבורה. הלסת, שרמת שלמותה יוצאת דופן יחסית לממצא עצמות בעלי החיים במערה ומרמזת גם על קבורתה המכוונת, הייתה מונחת ישירות על בית החזה של הנקבר.
תושבי האתר השתמשו במינרל צבעוני - אוכרה - לתכלית בלתי ידועה, אולי לשם קישוט הגוף או הקברים. עשרות גושי אוכרה נמצאו בשכבות הארכאולוגיות. ניתוח כימי של הגושים העלה שחלקם נאספו בשיטתיות מאתרים מרוחקים, וכי תושבי המערה נהגו ללקט גושי אוכרה צהובה וחיממו אותם ליצירת אוכרה אדומה.
באתר נמצאו כמה קונכיות של החלזון הימי אקון גבנוני (Nassarius gibbosulus). הקונכיות נלקטו באופן מכוון ונקדחו בהן חורים, ככל הנראה על מנת לשמש כחרוזים. זוהי אחת הדוגמאות הקדומות בעולם לשימוש בקונכיות לקישוט. שימוש בחרוזים, בנוסף לניצול האוכרה וקבורת המתים, הם מהעדויות הקדומות בעולם להתנהגות אנושית "מודרנית", ומתאימים לזיהוי שרידי האדם שנקברו כהומו ספיינס.
בשנת 2017 חודשה החפירה באתר על ידי רון שימלמיץ ומינה עברון מטעם המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה.
ג'ון הפרנן

ביוגרפיה

הפרנן נולד בבילריקיי שבמחוז אסקס באנגליה. הוא עבד עם להקות התיאטרון English Touring Theatre, הלהקה השייקספירית המלכותית, והתיאטרון המלכותי הלאומי. הוא שיחק בתפקיד ראשי במחזה "אדוארד השני" בתיאטרון הלאומי, ובמחזה "אופנהיימר" עם הלהקה השייקספירית.
על המסך הופיע הפרנן בתפקידים שונים בהם הנרי לסלס בעיבוד של ה-BBC לרומן "ג'ונתן סטרנג' ומר נורל" מאת סוזנה קלארק, ג'אגרס בסדרת הטלוויזיה "עלילות דיקנס", וסטיבן רוז בעונה הרביעית של הסדרה "לות'ר".
בשנת 2017 גילם את דמות של ג'ון גריג הברון מאלטרינגם בפרק בסדרה "הכתר" של נטפליקס. עוד שיחק בתפקיד Nine בשני סיפורים של ביג פיניש מתוך הסדרה "דוקטור הו".
פייר קרדן

פייר קרדן (Pierre Cardin; נולד כפייטרו קרדן (Pietro Cardin) ב-2 ביולי 1922) הוא מעצב אופנה צרפתי יליד איטליה. קרדן ידוע בשל סגנונו האוונגרדי והעיצובים בהשראת עידן החלל (space age). הוא מעדיף צורות ומוטיבים גאומטריים, לעיתים בניגוד למבנה גוף האישה. הוא קידם את אופנת היוניסקס, לעיתים באופן ניסיוני ולאו דווקא פרקטי. נודע גם בשל "שמלת הבועות" אותה הציג ב-1954. פייר קרדן התמנה לשגריר של רצון טוב של אונסק"ו ב-1991‏, וב-16 באוקטובר 2009 התמנה לשגריר של רצון טוב של ארגון המזון והחקלאות (FAO).

קריירה

קרדן נולד בסאן ביאג'ו די קלאלטה, ליד טרוויזו. עבר לפריז ב-1945, שם למד אדריכלות ועבד עם ז'אן פאקן. הוא עבד גם עם אלזה סקיאפארלי עד שנעשה המעצב הראשי של כריסטיאן דיור ב-1947, אבל פוטר מעבודתו בבית האופנה של כריסטובל בלנסיאגה. הוא ייסד בית אופנה משלו ב-1950, ופרסומו החל כאשר עיצב כשלושים תלבושות ל"מסיבת המאה", נשף מסכות בפאלאצו לאביה בוונציה, שהתקיים ב-3 בספטמבר 1951. קרדן החל לעצב אופנה עילית ב-1953.
קרדן היה מעצב האופנה הראשון שעיצב בגדי יוקרה בשוק היפני, אחרי שסייר ביפן ב-1959.
באותה שנה גורש מהתאחדות האופנאים לאחר שהשיק קולקציית בגדים להמונים עבור מחלקת הפרנטאן בפריז, אולם במהרה הושב לארגון. הוא פרש מהארגון ב-1966 וכיום מציג את הקולקציות שלו במקום משלו, "Espace Cardin", (נפתח ב-1971) בפריז, שם שכן בעבר "Théâtre des Ambassadeurs", ליד שגרירות ארצות הברית בעיר. "Espace Cardin" משמש גם לקידום כשרונות אמנותיים חדשים, כמו אנסמבלי תיאטרון ומוזיקאים. הוא גם חתם על חוזה עם חברת התעופה פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס לעצב מדים לצוותי מטוסיהם; המדים הוצגו ב-1966 וב-1971, והפכו ללהיט.
קרדן הרחיב את פעילותו לשווקים נוספים. הוא חתם על חוזה עם חברת המכוניות "אמריקן מוטורס" ‏ (AMC) בעקבות הצלחתו של אלדו גוצ'י שעיצב את חללה הפנימי של המכונית המשפחתית "Hornet Sportabout". עיצובו הנועז והמוזר של קרדן "עם כמה מהאריגים והצורות הפרועים ביותר שנראו אי-פעם במכונית אמריקאית", נכלל בדגמי 1972 ו-1973 של AMC Javelins‏. המכירות המקוריות נאמדות ב-2,500 מכוניות יוקרה של muscle cars‏. ‏4,152 מכוניות AMC Javelin קיבלו צורות כפלים מרובות ונועזות בגוונים של אדום, שזיף, לבן וכסף כנגד רקע שחור. הייתה זו אחת המכוניות האמריקאיות הראשונות שהציעו עיצוב פנים חדש מאת מעצב אופנה ידוע. לרכב ג'וולין הוצמד גם סמל המעצב על הפגוש הקדמי. נכללה בו בחירה מוגבלת של צבעי חזית המכונית (אדום בוהק, לבן כשלג, כסף מבריק, כחול יהלום, ושזיף אדום) על מנת שיתאמו עם מראה הפנים הייחודי שלה.
קרדן היה חבר ב-"Chambre Syndicale de la Haute Couture et du Prêt-à-Porter" בין השנים 1953 ל-1993. כמו מעצבים אחרים, החליט קרדן ב-1994 להציג קולקציה רק למעגל מצומצם של לקוחות ועיתונאים נבחרים. אחרי הפסקה של 15 שנים, הוא הציג קולקציה חדשה לפני קבוצה של 150 עתונאים בבית הבועה שלו בקאן.
עמיתו המעצב אנדרה אוליבר, שחבר אליו ב-1971, התמנה לאחראי על קולקציות האופנה העילית ב-1987, עד מותו ב-1993.

מיזמים אחרים

קרדן רכש את מסעדת מקסים בפריז ב-1981, ופתח סניפים נוספים של המסעדה בניו יורק, בלונדון ובבייג'ינג (1983). רשת מלונות מקסים נכללת היום בין נכסיו. על שמו של קרדן קרויים מותגי מזון רבים.
ב-2001 קנה קרדן את חורבותיה של טירה בלאקוסט, ווקלוז שפעם התגורר בה המרקיז דה סאד. הוא שיפץ באופן חלקי את האתר ומקיים בו מופעי מוזיקה. בין השאר הזמין להופעה ב-2003 הזמין את להקת הילדים הרקדנים הצ'צ'נית עטורת הפרסים "לובזאר", להציג את המופע המוזיקלי טריסטן ואיזולדה בו הופיעו במוסקבה.
טמרמה

גאוגרפיה

טמרמה ממוקם כ-7 ק"מ מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לחוף ים טסמן (האוקיינוס השקט). לפרבר רצועת חוף קטנה, הקרויה חוף טמרמה. הפרוורים הגובלים בו הן ברונטי מדרום, בונדיי ממערב ובונדיי ביץ' מצפון. טמרמה הוא מהפרוורים הקטנים בסביבתו, וכולל את רצועת החוף ומספר רחובות ממערב לה.

היסטוריה

הפרוור נודע בתחילה כדיקסון ביי על ידי המתיישבים האירופאים הראשונים, אך שמו שונה לטמרמה בתחילת המאה ה-19. מקור השם הוא ככל הנראה "גמה-גמה" (Gamma Gamma), מילה באבוריג'ינית, והפרוור מופיע תחת שם זה במפות צבאיות מתחילת המאה ה-19.
בשנת 1887 הוקם בפרוור גן השעשועים הראשון בסידני, שנקרא אקווריום בונדיי (Bondi Aquarium). הפארק כלל רכבת הרים משוכללת, שהייתה מתוחה מעל קו החוף ונתנה לרוכבים בה תחושה שהם צוללים לתוך גלי האוקיינוס. גורמי משיכה נוספים בגן כללו מופעי וודוויל ואקווריום המציג חיות ודגים מרשימים, כגון כלבי ים וכרישים. גן השעשועים הפך לסימן ההיכר של הפרוור, אך לאחר 18 שנות פעילות בשנת 1906 נסגר לבסוף ונמכר. הפארק נפתח מחדש ומותג בשנית כעיר הפלאות (Wonderland City), ובמקום רכבת ההרים כלל ספינת אוויר שצפה מעל, רכבת קיטור דוהרת מסביב לאתר במסלול של 2 מייל ופילה בשם אליס שניתן לרכב על גבה לאורך החוף. גן השעשועים קיבל אספקת כח מתחנת כח פנימית, מונעת קיטור. עיר הפלאות החזיקה מעמד 14 שנה, אך סבלה מתלונות חוזרות ונשנות של תושבי הפרוור בנוגע לצער בעלי חיים, תפעול ספינת האוויר ומניעת גישה לחוף. בשנת 1920 קנתה המועצה את שטח הגן ופינתה אותו לחוף, לרווחת התושבים.

תרבות

טמרמה הוא מהפרוורים הקטנים בסידני, ואינו כולל מוסדות תרבות פרט לחוף טמרמה, שלו חשיבות תרבותית. בטמרמה הוקם ב-1906 ארגון חילוץ והצלת גולשים, מהמועדונים הראשונים מסוגו באוסטרליה ובעולם. אף על פי שחוף טמרמה חשוף לזרמי ים חזקים, לא איבד מועדון ההצלה ולו גולש אחד מאז היווסדו, והוא מחלץ שנתית כאלף גולשים יותר ממועדונים דומים בחופי סידני האחרים.
חוף טמרמה זכה גם לכינוי המקומי "גלמרמרה", תודות למסורת ארוכת שנים של ידוענים הבאים להשתזף במקום.
הטיילת המשתרעת מעל ולאורך חוף טמרמה היא חלק מצעדת החוף מבונדיי לברונטי, טיילת ארוכה שמתוחזקת על ידי מועצת וייברלי כמוקד משיכה תיירותי. בטיילת זו מתארחת תערוכת פסלים שנתית, "פסלים לצד הים" (Sculpture by the Sea).
זוג קווים למילימטר

זוג קווים למילימטר (בראשי תיבות: זקלמ"מ; באנגלית :LP/mm) היא יחידת מידה תקנית למדידת רזולוציה של תמונות דיגיטליות או מודפסות.
על מנת למדוד רזולוציית תמונה, ניתן להשתמש במגוון שיטות. אחת השיטות היא לספור כמה קווים אפשר לצופף יחדיו לאורך מילימטר אחד בתמונה ועדיין יהיה ניתן להבחין כי מדובר בקווים נפרדים. עין האדם מסוגלת להפריד בין לא יותר מעשרה קווים למילימטר – 10 זקלמ"מ. מכיוון שבין הקווים המסומנים יהיו קווים לבנים (השווים ברוחבם לקווים השחורים), ניתן לדבר על זוג קווים, השחור והלבן, במקום על מספר קווים כללי.
חינוטגה

היסטוריה

חינוטגה הייתה עיר ילידית עוד לפני בואם של הספרדים. לא ידוע מתי בדיוק הספרדים התחילו להתיישב בעיר, על פי ההערכות באזור סוף המאה ה-16, אבל גם בתחילת המאה ה-18 לא הייתה התיישבות קבע שלהם. כמה עשרות שנים לאחר מכן הספרדים כבר התחילו להתיישב בחינוטגה באופן קבוע. ב-1851 חינוטגה קיבלה מעמד של עיירה, וב-1883 היא קיבלה מעמד של עיר.
העיר הייתה מוקד לעימותים שונים במהלך המאה ה-20, כמו הקרבות בין כוחותיו של אוגוסטו ססאר סנדינו לכוח הכיבוש האמריקאי בין 1927 ו-1934, והקרבות במהפכה הניקרגואית בשנות ה-70.

כלכלה

הכלכלה המקומית מתבססת בעיקר על גידול קפה באזור וייצואו. בנוסף מגדלים בסביבת חינוטגה דגנים, כמו תירס וחיטה, ירקות, כמו עגבניות, בצלים ותפוחי אדמה, ופירות שונים. כמו כן, הכלכלה מסתמכת על גידול מקנה וכרייה.
קימברלי ויאט

קימברלי ויאט (באנגלית: Kimberly Wyatt; ‏נולדה ב־4 בפברואר 1982) היא רקדנית וזמרת אמריקאית, חברה בלהקת הפופ המצליחה הפוסיקאט דולז.

חייה

ויאט נולדה בוורנסבורג, מיזורי, עיירה קטנה ליד העיר קנזס. אביה הוא נהג משאית ואמה נוסעת איתו. לפני שהחלה לרקוד היא ניסתה לשחק טי-בול (בייסבול לגיל צעיר), כדורסל והייתה גם חברה בצופים, אך כולם הסתיימו ללא הצלחה. 
ויאט החלה לרקוד בגיל 7. כשהייתה בת 14 היא הרוויחה מלגה ללימודים בבית הספר הנודע ללימוד ריקודי בלט של ג'פרי שבניו יורק ובמרכז ללימודי ריקוד בברודוויי. כשהייתה בת 17 היא סיימה תיכון וטסה ללאס וגאס כדי להיבחן כרקדנית באוניות ובבתי קזינו. היא עבדה כרקדנית על האוניה "אקספלורר אוף דה סיס" של רויאל קריביאן, שהייתה אז האוניה הגדולה ביותר בעולם. עבודתה כרקדנית על אוניה זו איפשרה לה לבקר במרבית דרום אירופה.
בשנת 2001 עברה לגור בלוס אנג'לס כדי לפתח את הקריירה שלה כרקדנית, אף על פי שקיבלה הצעה מ"הובארד סטריט דאנס קומפני" שבשיקגו. בשנת 2003, קימברלי השתתפה בצילומי הווידאו קליפ "Shut up" של הבלאק אייד פיז, והייתה הכוראוגרפית ורקדנית בצילומי הקליפ "Shut up" מאלבום הסולו הראשון של ניק לאשיי. במהלך צילומי הווידאו, הכוראוגרפית רובין אנטין, המייסדת של הפוסיקאט דולז הציעה לקימברלי להצטרף ללהקה. הכינוי שלה הוא "Punky Doll". כמו שאר חברות הלהקה, היא עובדת שכירה בחברת אינטרסקופ. לאחר שכרמית בכר עזבה את הלהקה, החלה ויאט לשיר את קטעי הסולו שלה.
ב-26 בפברואר 2010, הודיעה ויאט על עזיבתה מהלהקה. ויאט סיפרה כי היא עזבה את הלהקה כיוון שהיו בה קשיים והיא לא הייתה מרוצה שתפקידה בלהקה.
כיום משמשת ויאט כשופטת בתוכנית הריקודים הבריטית "Got to Dance".
ב-2 במאי 2010, הוציאה ויאט את הסינגל "Candy" בשיתוף עם הראפר אגרו סנטוס. השיר משמש כפסקול לסרט "סטריטדאנס".
בנוסף, הוציאה מספר סינגלים מתוך אלבום סולו עתידי שלה.
גן וריסלנד

היסטוריה

הגן הוקם בנובמבר 1941 על ידי משה דה שליט והחברה לפיתוח הרצליה שהוקמה על ידי דה שליט. 
הגן הוקם לזכרו של זיגפריד ון וריזלנד שהיה מראשי התנועה הציונית בהולנד, חבר ההנהלה הציונית וגזבר שלה. כיהן כקונסול כללי של הולנד בארץ ישראל. בשנת 1929 פרש מההנהלה הציונית והחל לעבוד כמנהל בחברת האשלג, ולאחר מכן כיהן כמנהל נמל תל אביב עד מותו בדצמבר 1939. הוא תמך בחברה לפיתוח הרצליה ועזר בפיתוח חוף הים, והציל בשנים הקשות את השטח שעל חלקו הוקם הגן. 
בטקס החנוכה נכחו אורחים רבים ובהם משה נובומייסקי, ד"ר הנטקה, נציגי פועלי ים המלח, רעייתו של ון וריזלנד ועוד. האדריכל רכטר מסר פרטים על תוכנית הגן.

תיאור הגן

בגן שתולים עצים עתיקים רבים וסלולים בו שבילים. בגן יש משטחי דשא גדולים ומתקני שעשועים לילדים קטנים. בכניסה הוקם קיר מאבני אפולוניה.
בוסתן כיאט

בוסתן כַֿיָאט (בערבית: بُسْتَان خَيَّاط, תעתיק מדויק: בּסתאן חַ'יָּאט) הוא גן ובוסתן נטוש הנמצא בקצהו התחתון של נחל שיח שעל הר הכרמל בחיפה.

היסטוריה

הבוסתן הוקם בשנת 1936 על ידי עזיז כיאט, בן משפחת כיאט, אחת מהמשפחות העשירות בחיפה, כבוסתן למטרות נופש משפחתי. הבוסתן, ששטחו כ-6.5 דונם, בנוי בהשראת אדריכלות הגנים הערבית-מוסלמית וכולל מפלי מים, מזרקות, בריכות ותעלות המקשרות בין חלקי הגן. 
עם מותו של עזיז בשנת 1943, עבר הבוסתן לבעלות בתו לוסי, אשר נתנה אותו לשימוש אנשי הכנסייה הנוצרית. אחרי מותה ב-1972, נמכר הבוסתן לעיריית חיפה, והוא נכלל ברשימת האתרים לשימור בתחומי העיר חיפה. בשנת 1998 הוחלט בעירייה על שיפוצו, אולם החלטה זאת לא יצאה לפועל. 
עם השנים הלך מצבו הפיזי של האתר והתדרדר. בשנת 2008 הוקמה בחיפה "הקואליציה למען בוסתן כיאט" במטרה לפעול לשימורו, שיקומו ותחזוקתו השוטפת של הבוסתן. בקואליציה חברים המועצה לשימור אתרים, שתי"ל, החברה להגנת הטבע, העמותה לקידמה חברתית-חיפה, מרכז המחקר למורשת הארכיטקטורה בישראל בטכניון, תושבי הסביבה, אדריכלים, היסטוריונים ואמנים. הקואלציה מארגנת ימי עבודה בוואדי על מנת לתחזק את הבוסתן. במסגרת ימי עבודה אלה, מנקים את השטח ומנסים לתחזק את המקום על מנת שישרוד. הקואליציה מארגנת מפגשים, הרצאות ואירועים למען קידום רעיון שיקומו של הבוסתן, בהשתתפות כריסטינה כיאט, בתו של סלים כיאט, נכדו של עזיז כיאט, תושבי חיפה.
ניקולה סאנסונה

קריירת מועדונים

סאנסונה נולד במינכן שבגרמניה למשפחה ממוצא איטלקי. סאנסונה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של נופרלאך ובגיל 10 הצטרף לבאיירן מינכן שבה שיחק עד קבוצת הנוער. בינואר 2010 ערך סאנסונה את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של הקבוצה במשחק הליגה נגד דינמו דרזדן. ב-23 באוקטובר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 3-2 לרוט וייס אהלן.
בקיץ 2011 חתם בפארמה ותוך זמן קצר הושאל ממנה לקרוטונה מהסרייה ב'. בסיום העונה חזר לפארמה. ב-26 בספטמבר 2012 סאנסונה ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' בתיקו 1-1 נגד גנואה. ב-28 באוקטובר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 1-3 נגד טורינו.
ב-21 בינואר 2014 סאנסונה חתם בססואולו, העולה החדשה לסרייה א' תמורת 2.5 מיליון אירו. בעונת 2015/2016 סאנסונה היה שותף לעונה הטובה ביותר בהיסטוריה של המועדון שסיים במקום השישי בליגה הראשונה ובה גם היה מלך השערים עם 7 שערי ליגה ביחד עם דומיניקו ברארדי.
ב-7 באוגוסט 2016 סאנסונה חתם בויאריאל ל-5 שנים תמורת 13 מיליון אירו. ב-20 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד גרנדה. ב-10 בספטמבר סאנסונה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-2 נגד מאלגה. ב-4 בינואר 2019 הושאל לבולוניה עד לסוף העונה.

קריירה בינלאומית

למרות שנולד בגרמניה, סאנסונה החליט לנצל את מוצאו האיטלקי ולייצג את איטליה. סאנסונה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של איטליה ואף הגיע עם הנבחרת הצעירה לגמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013 בו הפסידה לספרד.
ב-16 ביוני 2015 סאנסונה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 1-0 לפורטוגל.
המינריאדה השנייה

המינריאדה השנייה או המינריאדה של פברואר 1990 הם הכינויים המקובלים לאירועים האלימים שהתרחשו בבוקרשט, בירת רומניה, בימים 18 ו-19 בפברואר 1990.
התסיסה כנגד שלטון חזית ההצלה הלאומית וכוונת מנהיגיה להישתתף בבחירות הקרובות לא פגה לאחר המינריאדה הראשונה. לקראת 18 בפברואר 1990 אירגנה האופוזיציה הפגנה גדולה בכיכר ויקטוריה, בחזית ארמון ויקטוריה, שם שכנו גופי השלטון הרומניים. ההפגנה כוונה במוצהר נגד הסקוריטטה ונגד הקומוניזם. חלק מהמפגינים נשאו שלטים עם התוכן "הלאה הסקוריטטה, אנחנו עם הצבא", "לא רוצים יותר קומוניסטים, אנשי סקוריטטה ואקטיביסטים", "המהפכה הייתה רק רוטציה של פעילים?", "FSN = PCR‏" ועוד. המפגינים תבעו שיחה עם ההנהגה, אך במקום לא היו אנשי הנהגה פרט לסגן ראש ממשלת רומניה והממונה על שירותי הביטחון, ג'לו וויקאן-וויקולסקו Gelu Voican-Voiculescu, שסירב לנהל משא ומתן עם המפגינים. וויקאן-וויקולסקו נשא בקביעות אקדח אוטומטי והמפגינים ראו גם בכך התגרות. נטען שנשמעה ירייה ובתגובה חלק מהמפגינים התרחקו מעט מהארמון והתחילו להטיל חפצים על חזיתו. אנשי הצבא, שהוצבו לשמירת הארמון, העדיפו לעמוד מהצד ולא להתערב וכתוצאה מכך התחילו מפגינים לפלוש לתוך המבנה.
כמה מאות מבין המפגינים חדרו לארמון וחלק מהם התחילו בביזה ובהרס של רהיטים וחפצים אחרים. קבוצה מבין הפולשים דחפה את וויקאן-וויקולסקו אל המרפסת ואיימו עליו לזרוק אותו משם. ההמון הצליח להיכנס רק לקומת הקרקע ולקומה הראשונה, כי הגישה לקומות העליונות הייתה רק באמצעות מעליות והמעליות נחסמו.

פינוי ההמון מהארמון

השלטונות התחילו לרכז כוחות ביטחון מסביב לארמון כולל חטיבת טנקים. לתוך הארמון נכנסו אנשי מודיעין של הצבא וצנחנים שהתערו בין המפגינים.
לקראת הערב אנשי צבא פנו אל העיתונאים והמפגינים שהיו בארמון והורו להם לעזוב את הארמון, ושבקרוב יתחילו בפינוי בכוח. חלק מהנוכחים התחילו לצאת. בהמשך עמד גנרל ביציאה ומיין את היוצאים, כשהוא מורה על מעצרם של חלק מהם ומרסק ארצה מצלמות של עיתונאים. המעוכבים נעצרו בחשד לוונדליזם ולביזה. סך הכל נעצרו 105 איש ונמנו עשרות פצועים.

הופעת הכורים

האירועים סוקרו באמצעי התקשורת. וויקאן-וויקולסקו רואיין וסיפר איך משכו בזקנו, ירקו עליו והכו אותו. בלילה הגיעו לבוקרשט כ-5,000 כורים. הכורים היו מצוידים, בין היתר, בקסדות עם פנס, כמקובל במכרות, ועשו רושם חזק על האוכלוסייה כשנעו ברחובות החשוכים עם פנסים דולקים על כובעיהם.
כשהגיעו הכורים כבר לא נותרו מפגינים בארמון, וסביבו היו רק אנשי כוחות הביטחון. הכורים ענו לשאלה מה מטרתם בתשובה שראו את האירועים בטלוויזיה, והחליטו להציל את הממשלה. נאמר לכורים שכבר אין בהם צורך והם שבו על עקבותיהם. לפני שעזבו הצהירו שבמקרה של סכנה לממשלה הם ישובו, ואם יהיה קושי לשמור על הממשלה בבוקרשט, הם יעבירו את הממשלה למחוזותיהם.
הורטונוורקס

היסטוריה

הורטונוורקס הוקמה ביוני 2011 כחברה עצמאית עם מימון של כ-23 מיליון דולר מ - Yahoo! ו - Benchmark Capital. החברה מעסיקה תורמים רבים (מעל 180) לפרויקט הקוד הפתוח Apache Hadoop.
אריק בלדשוויילר היה המנכ"ל, ורוב בירדן סמנכ"ל תפעול, (לשעבר מ SpringSource). בנובמבר 2011 הובילה סבוב השקעות נוסף בגובה 25 מיליון דולר בהובלת אינדקס ונצ'ורס.
ביוני 2013 Hortonworks העלה עוד 50 מיליון דולר במימון, ממשקיעים קודמים, יחד עם קבוצות ההשקעות Tenaya Capital ו Dragoneer.
בחודש דצמבר 2014, הורטונוורקס יצאה להנפקה ציבורית עם 6,250,000 מניות שנרשמו למסחר ב-NASDAQ.

רכישות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
סרניק

תולדות היישוב

היישוב נוסד בשנת 1449. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סרניק

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,100 יהודים, למעלה מחמישית מתושביה, ופעל בה סניף של תנועת בית"ר. בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי ברית המועצות.
במהלך מבצע ברברוסה נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובתחילת אוגוסט 1941 רצחו בה אוקראינים מקומיים כ-150 גברים יהודים. לאחר מכן הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וגיוס לעבודות כפייה.
בתחילת שנת 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו בהמשך יהודים נוספים מכפרי הסביבה. עם הגעת ידיעות על הכנת בורות לרצח יהודי האזור, ניסו להימלט מהגטו שבעיירה מספר יהודים, ואלו נורו בידי השוטרים האוקראינים ששמרו על הגטו.
ב-8 בספטמבר 1942 התארגנה בעצת היודנראט המקומי בריחה המונית מהגטו שבעיירה, ובאותו לילה נמלטו ממנו כ-500 יהודים. כ-200 מהם נורו ונהרגו בשעת הבריחה. כ-550 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה נרצחו למחרת ליד הכפר סוֹלוֹמיר (רו'), כ-8 ק"מ מהעיירה.
בבית עלמין הדרום הוקמה אנדרטה לזכר נספי קהילת סרניק.
מילידי העיר: המו"ל הוורשאי מרדכי קפלן והמו"ל היידי הניו-יורקי יעקב מרינוב (מאַרינאָוו).
לוקיוס קיסר

לוקיוס יוליוס קיסר ויפסניוס (17 לפנה"ס - 2), היה אציל רומאי מהשושלת היוליו-קלאודית.

תולדות חייו

לוקיוס נולד בשנת 17 לפנה"ס והיה בנו של המצביא הבכיר ביותר של אוגוסטוס מרקוס ויפסניוס אגריפה ובתו של אוגוסטוס יוליה.
עוד לפני שמלאו לו שנה, אומץ לוקיוס על ידי סבו, הקיסר אוגוסטוס, יחד עם אחיו הבכור גאיוס מתוך מטרה לטפח את שני הילדים כיורשיו. לוקיוס גדל בבית סבו שהיה מופקד באופן אישי על חינוכו.
למרות אהבתו הגדולה אל נכדיו לא תמיד היה אוגוסטוס מרוצה מהתנהגותם, שנטתה להיות מפונקת, שחצנית וחוצפנית אולם למרות זאת לא סר חינם והם המשיכו להיות מטופחים כיורשיו.
למרות גילו הצעיר מונה לוקיוס לקונסול בשנת 2 לפנה"ס, בעיקר הודות לסבו. באותה שנה קיבל לוקיוס את התואר "נסיך הנעורים" (לטינית: principes iuventutis) ויצא לסיור אצל הלגיונות שהיו מוצבים בהיספניה (כיום ספרד).
לוקיוס נפטר כתוצאה ממחלה פתאומית בשנת 2 בעת ששהה במסליה שבגאליה (כיום מרסיי בצרפת).
ליובאן (מחוז משנה)

דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ליובאן 35,444 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 95.61% בלארוסים, 2.8% רוסים ו-1.59% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (90.59%) ורוסית (7.89%).