גירית הדבש

מאפיינים

גירית הדבש היא בעל חיים חכם המתאפיין בגוף חסון, גפיים חזקות וזנב עבות, הליכה גמישה וזריזה. הראש קטן ושטוח, העיניים קטנות והאוזניים כמעט שאינן בולטות, עדות להתאמתן לקרבות. אורכו של הזכר כ-70 ס"מ, אורך הנקבה כ-60 ס"מ. זכר בוגר מגיע למשקל של כ-10 קילוגרם, בעוד משקלה של הנקבה מגיע ל-6 קילוגרמים. לגירית טפרים ארוכים ברגליה הקדמיות, המגיעים לאורך כ-4 סנטימטר, ומסייעים לפתיחת כוורות דבורים; ברגלים האחוריות הטפרים קצרים בהרבה.
צבע הפרווה גורם לגירית להיות בולטת יחסית: חלקה העליון מהגב ועד המצח לבן-אפור, ואילו חלקה התחתון שחור; פס לבן מפריד בין שני החלקים. הזנב שחור וקצהו אפור. צבען של גיריות הדבש משמש לאזהרת טורפים אחרים.
מלבד צבעה, לגירית הדבש יש מספר טכניקות להגן על עצמה, בהן נשיכה, הכאה בעזרת הטפרים, והפרשת חומר מצחין. בנוסף, עורה העבה מחובר לגוף באופן רופף, כך שכאשר טורף אוחז בה, היא יכולה להמשיך להתנועע ולנשוך אותו בהפתעה. העור העבה גם מגן עליה מפני נשיכות ומפני עקיצות דבורים.
הגירית נחשבת ליצור אמיץ, שאינו חושש להתעמת גם עם חיות גדולות ממנה בהרבה. גיריות נצפו מניסות טורפים גדולים מטרפם, רודפות אחר פילים וקרנפים ומבריחות אותם, ואף מתעמתות עם אריות, שאינם מעזים לתקוף אותן. בזכות עמידותה לארס היא מצליחה לטרוף נחשים ארסיים.
שעות הפעילות של הגירית מושפעות מתנאי הסביבה וזמינות המזון - בעונה החמה הגירית פעילה בעיקר בלילה, אך לעיתים גם בשעות בין הערביים ובשעות הבוקר המוקדמות; בעונה הקרה פעילה בעיקר ביום. את שאר הזמן הגירית מבלה במאורות שהיא חופרת.
גירית הדבש חיה במגוון רחב של בתי גידול, מהמדבר ועד ליערות טרופיים, בשטחי חולות, ערבות, ביצות, עצים, סלעים ואף מערות. בישראל תפוצתן של הגיריות מקוטעת: גיריות נצפו בגולן, בעמק החולה, בגליל העליון המזרחי, בשפלת יהודה, בצפון-מערב הנגב ובערבה.

רבייה והתפתחות הגורים

גירית הדבש חיה בבדידות בשטח מחיה נרחב (עד כדי 600 קמ"ר לזכר ו-150 קמ"ר לנקבה באפריקה), ומפגשים מתקיימים לצורכי רבייה בלבד. ההזדווגות יכולה להתרחש כל השנה, ואחרי כ-6 חודשי היריון הנקבה ממליטה בדרך כלל שני גורים. הגורים נולדים עיוורים, חירשים וללא שיער, בדגם צבע שחור ולבן. הגורים יונקים מאימותיהם בחודשים הראשונים לחייהם, כאשר האם שוכבת על גבה, והגור מונח על בטנה עם זנבו על ראשה. בגיל שלושה חודשים, לאחר שהגורים מתחילים לראות ולשמוע, הם מתחילים להתלוות לאימותיהם בחיפוש אחר מזון, ובמקביל נגמלים מיניקה. בשלב זה הגורים תלויים באימותיהם בהשגת מזון, ציד, טיפוס וחפירה.
הגורים מגיעים לעצמאות ונפרדים מהאם בגיל 12–16 חודשים, ומגיעים לבגרות מינית לאחר מכן (גיל מדויק לא ידוע, מוערך כי בגילאי 2–3 שנים). הנקבות מגיעות לעצמאות ולבגרות מוקדם יותר מהזכרים.

תזונה

גירית הדבש ניזונה מחרקים, מכרסמים קטנים, נחשים, לטאות, דבש ופגרים. כאשר הטרף קטן, הגירית אוכלת את כל חלקיו, כולל פרווה, עצמות ונוצות. בתנאי מצוקה נצפו גיריות החופרות קברים.

מחקרים

אין מחקרים רבים בעולם על גירית הדבש, ומעט מאוד ידוע על חייה.
שני מחקרים מקיפים נוהלו בתחילת שנות ה-2000 במדבר קלהרי ובמוזמביק על ידי זוג חוקרים, קולין וקיית בג, ובזימבבואה על ידי בוקי וריצ'רד פיק. בני הזוג פיק קיבלו גור גירית בן שבועיים, שאמו נורתה בידי צייד, והעבירו אותו אל שמורת טבע פרטית שבבעלותם, הנמצאת ב"מטובו הילס". הגור, שקיבל את השם באדג', גדל אמנם בקרבת בני אדם אך לא היה כלוא בבית או בחצר, אלא ניתן לו החופש להסתובב ברחבי השמורה ולנהל חיי בר מוחלטים, כאשר הבית משמש לו מפלט או תחליף לאם. לאחר אלפי שעות תצפית למדו החוקרים על אומץ ליבה של הגירית, חוזקה הפיזי (הגור שרד בעיטה מג'ירף), חסינותה מעקיצות דבורים ומארס נחשים, וכן על יכולתה להשתמש בכלים.