אתנוקרטיה בישראל

אתנוקרטיה בשיח הפוליטי בישראל

אתנוקרטיה הוא מונח שהוטבע בשיח הישראלי על ידי החוקר אורן יפתחאל שבא לבקר את המונח 'דמוקרטיה אתנית' של הסוציולוג הפוליטי סמי סמוחה. באתנוקרטיה השלטון מכונן על ידי, ולמען, קבוצה אתנית דומיננטית אחת המתגוררת בשטחי המדינה, אך גם מחוצה להם. שלטון זה אינו דמוקרטי, אך גם אינו סמכותי או עריצי. בהיותו מושתת על "היגיון אתני", שלטון זה מחזק או יוצר רבדים של זהויות אתניות על בסיסים לאומיים ומעמדיים, וממעיט את חשיבות האזרחות הטוטלית.
המשטר האתנוקרטי, מעצם מהותו המעצימה את ההשתייכות האתנית על זו האזרחית-טריטוריאלית, מעמעם את גבולות המדינה כאסטרטגיה של שליטה בקבוצות להן מוענקת אזרחות מלאה. כך גם בישראל בה ערערו מערכת הבעלות הקרקעית ומדיניות ההתיישבות היהודית את קיומה של המדינה הישראלית כיישות טריטוריאלית חוקית. 
אתנוקרטיה קיימת בארצות שבהן קיימת פתיחות פוליטית, אך בו זמנית קבוצה אתנית אחת מנכסת לעצמה את המדינה ופועלת להבטחת התפשטותה ושליטתה בטריטוריה שנויה במחלוקת. המשטר האתנוקרטי דוחק קבוצות אחרות למעמד של אזרחים או תושבים סוג ב'.
החוקר יפתחאל ואחרים סבורים שבישראל אין דמוקרטיה אמיתית. בין השאר הם מצביעים על כך שהמשטר הישראלי מיישם מגוון רחב של חוקים, פרקטיקות ונהלים מדיניים המפרים את עקרונות הדמוקרטיה הבסיסיים: הבדלה חוקית בין אזרחים על בסיס לאומיותם האתנית; חשיפת המיעוט לעריצות הרוב; שמירה על גבולות פוליטיים וטריטוריאליים מטושטשים המערערים את מושג ה"דמוס"; והפליה רחבה של אזרחי ישראל הערבים-פלסטינים. 
הרציונל הבסיסי של האתנוקרטיה היהודית- יצירת בידול פוליטי, תרבותי ומרחבי בין יהודים וערבים. תהליך זה נתן כלים ולגיטימציה לתהליכים של אתניזציה בתוך הקהילות הלאומיות. אתניזציה זו הופיעה בצורות שונות, אך היא בולטת יותר מכל בתחום של ההתארגנות והיזמות הפוליטית, בו "ההון האתני" מהווה בשנים האחרונות גורם מרכזי בכינונן של תנועות פוליטיות ובגיוס התמיכה בהן, כמו במקרים של ש"ס, מפלגת ישראל בעלייה, גשר, ובל"ד.

הצד היהודי

עצם כינונה ויישובה של מדינה "יהודית" אל מול הנוכחות הערבית-פלסטינית, יצרו ריבוד זכויות על בסיס יהודי-ערבי. רק ליהודים במדינת היהודים ניתנו מלוא הזכויות, בעוד שהאוכלוסייה הערבית הודרה ממצב של אזרחות מלאה. כאן בהכרח עולה חשיבותה של הדת היהודית כמכשיר פוליטי, רק בעזרת דיני הדת ניתן להגדיר "מיהו יהודי" בצורה חותכת וחוקית, וכך נהפכו הרבנים לשומרי השער של האזרחות הישראלית המלאה. 
אפשר לראות במצעי הבחירות 2009 איך המצב בא לידי ביטוי, לדוגמה, מצע הבחירות של מפלגת האיחוד הלאומי: "ארץ ישראל היא ביתו הלאומי של העם היהודי. היא שייכת לעם ישראל לפי תורת ישראל והחוק הבינלאומי. האיחוד הלאומי יפעל לחיזוק ולשימור ארץ ישראל וקרקעותיה למען הדורות הבאים של העם היהודי. נפעל לחיזוק אופייה של מדינת ישראל כמדינה יהודית-דמוקרטית, לחידוש והעצמה של אופייה החלוצי והיהודי של המדינה". כמו כן גם מצעה של מפלגת ישראל ביתנו מביעה העדפה ברורה של האתניות על פני הדמוקרטיה:"...כאשר קיימת התנגשות בין ערכי היהדות לבין ערכי הדמוקרטיה, כי אז יש לדאוג לאיזון הוגן וצודק בין השניים תוך התחשבות ניכרת ולעיתים אף תוך העדפה חד משמעית של אינטרס העל – קיום מדינה יהודית. הערכים היהודיים הם הערובה להבטחת קיומה של המדינה וזהותה היהודית. ונאמר אף זאת: לא סתם מדינת ישראל מוגדרת כמדינה יהודית ודמוקרטית, ובסדר הזה - כמדינה שהיא קודם כל יהודית ורק אחר כך דמוקרטית. סדר המילים אינו עניין מקרי או סמנטי בלבד. הוא מעיד על אוריינטציה יהודית מובהקת ועל היררכיה ברורה לפיה מדינת ישראל צריכה להתקיים. 
המענה היחיד לקונפליקט הישראלי-ערבי הוא חילופי שטחים ואוכלוסיות. רק הוא מסוגל להגן את אופייה היהודי של מדינת ישראל ולהגשים את שאיפתה הציונית להיות בית מוגן לעם היהודי".

דמוקרטיה אתנית

מודל "הדמוקרטיה האתנית" של סמי סמוחה מנתח את המבנה המשטרי שבו מעוצבים היחסים הפוליטיים בין אזרחים יהודים וערבים, ומשלב תובנות תאורטיות בנוגע לטיבן של מדינות דמוקרטיות הנשלטות על ידי רוב אתני, עם ניתוח אמפירי של עמדות הציבור. ברמה התאורטית טוען סמוחה שדמוקרטיות אתניות משלבות מתן זכויות פוליטיות ואזרחיות שוות לפרטים וזכויות קיבוציות מסוימות למיעוטים מצד אחד, עם מיסוד העיקרון כי אחת מן הקבוצות האתניות היא השלטת במדינה מצד שני. דמוקרטיזציה של מדינות אתניות, לפי סמוחה, פירושה בדרך כלל מעבר לשיטה ליברלית או קונסוסיונלית, אם כי יש אפשרות שאחדות מהמדינות הללו ייהפכו ל"דמוקרטיות אתניות", כלומר שהמיעוטים בהן יהיו מקופחים אך יוכלו לנצל את האמצעים הדמוקרטיים העומדים לרשותם כדי להיאבק למען תנאי דו קיום טובים יותר.
כמו שאפשר להבין מסמוחה "דמוקרטיה  אתנית" היא משטר שבמסגרתו ניתנות זכויות פוליטיות וחברתיות לכלל הזרים אולם לקבוצה אתנית אחת יש עליונות ועדיפות מבנית מהותית על פני קבוצה אחרת. ישנו מרכיב דמוקרטי המעניק זכויות לכולם ומאפשר לכלל הקבוצות להיאבק על מעמדם וזכויותיהם, וישנו מרכיב אתני המעניק עדיפות ברורה ומהותית של קבוצה, הרוב היהודי, על פני קבוצה אחרת, האוכלוסייה הערבית. דמוקרטיה אתנית משתקפת בהיבטים רשמיים ומוסדיים, כגון,הימנון, הגדרת המדינה כ"יהודית ודמוקרטית" אך היא מתבטאת בעיקרה במגוון היבטים בלתי רשמיים בתפקודה של המדינה, כגון, חוק השבות המעניק העדפה ליהודים ולבני משפחותיהם בזכויות הגירה, זכויות שאינן ניתנות לבני משפחה של אזרחים ערבים. עובדות כמו שמפלגות ערביות נחשבות כבלתי לגיטימיות וכבלתי רצויות לשיתוף פעולה מלא בקואליציה אינן רשומות בשום מקום אך הן מהוות דפוס התנהגות פוליטי יציב ומתמשך. ישנו קיפוח תקציבי מתמשך בין רשויות מקומיות יהודיות לערביות ועוד.

הוויכוח

מטביעי המונח "אתנוקרטיה" טוענים שבישראל יש סממנים של דמוקרטיה אך המבנה המשטרי הוא אינו דמוקרטי.
ישנם מספר עקרונות בסיסיים של דמוקרטיה ומרכיבים דמוקרטיים שאינם מתממשים בישראל.
יפתחאל מתעמת עם קביעתו של סמוחה שאי-שוויון אתני-מבני, מוסדי וארוך טווח, הנתמך על ידי המדינה, יכול לדור בכפיפה אחת עם משטר דמוקרטי. בעוד סמוחה מבחין בין זכויות קולקטיביות לבין זכויות הפרט, בפועל אי אפשר על פי רוב להפריד ביניהן, מאחר שהגבלת זכויות קולקטיביות פוגעת גם בזכויות הפרט, כך מופר עקרון יסודי דמוקרטי של שוויון אזרחי. יפתחאל תוהה על אמינותה התאורטית של הכללת שני עקרונות מנוגדים של הארגון הפוליטי-ה"אתנוס"(על פי"דם") וה"דמוס"(על פי אזרחות)-"דמוקרטיה אתנית".
אין הגדרה אחת של משטר דמוקרטי, אך רוב הוגי הדעות הפוליטיים מסכימים שמספר עקרונות בסיסיים מהווים את שלד המשטר הדמוקרטי: אזרחות שוויונית לכל תושביה הקבועים של המדינה; בחירות חופשיות ותקופתיות; הגנה על אזרחים ומיעוטים בפני "עריצות הרוב"; מערכת זכויות אזרח בסיסיות, ובמיוחד חופש ההתארגנות, הביטוי, התנועה והדת(והחופש מדת). עיקרון נוסף הוא ניהול זכויות אלה על ידי מערכת שלטונית מייצגת, שבתוכה קיימת הפרדה משמעותית בין שלוש זרועות השלטון: המחוקקת, המבצעת והשופטת.
הטענה היא שבישראל כאשר מנתחים את "המצב הדמוקרטי" על גבי רצף אחד שמשתרע בין קטבים תאורטיים של דמוקרטיה צרופה לבין שלטון עריצי ישראל נוטה לכיוון העריצי למרות שיש לה רמות קיום שונות של משטר דמוקרטי. אך עדיין ישראל יש פגיעה מבנית כמעט בכל עקרונות הדמוקרטיה.