google/wiki40b huggingface dataset:
7 דקות אחרי חצות

עלילה

קונור או'מאלי הוא נער בריטי בן 13 שאמו חולה מאד, ובנוסף הוא עובר התעללות בבית הספר. בשבע דקות אחרי חצות הוא מתעורר משנתו ומגלה בחלונו מפלצת בצורת עץ טקסוס מואנש. העץ אומר לקונור שהוא יעזור לו על ידי כך שיספר לו שלושה סיפורים. בתמורה, העץ אומר שעל קונור לספר לו סיפור משלו. 
בהמשך מתברר שהאם חולה בסרטן ועוברת טיפולים כימותרפיים שבעקבותיהם עובר קונור לגור בבית אמה של אמו. הסבתא היא אישה קשה ומרוחקת, וגם אביו של קונור, שבא לביקור לאחר שעזב לארצות הברית, לא מצליח להתקרב לבנו. בעקבות הפגישות עם המפלצת והסיפורים שקונור שומע, הוא מגיע להבנה של המצב שבו הוא ואמו נמצאים.
ניקולאס מלירה

ניקולאס מלירה (בצרפתית: Nicolas de Lyre, בלטינית: Nicolaus Lyranus;‏ 1270 - אוקטובר 1349) היה מורה פרנציסקני צרפתי, מפרשני המקרא הנוצריים הבולטים בימי הביניים. 
נולד בכפר La Vieille-Lyre שבנורמנדי, ומכאן שמו. 
יש הסבורים שהיה ממוצא יהודי, שהוטבל לנצרות והפך לנוצרי קתולי. בשנת 1291 הצטרף למסדר הפרנציסקני. בשנת 1309 קיבל תואר דוקטור מהסורבון ועשר שנים לאחר מכן מונה לראש הפרציסקנים בצרפת. יצירתו העיקרית, Postillae perpetuae in universam S. Scripturam, הייתה הפירוש הראשון לתנ"ך שראה אור בדפוס. הוא הודפס ברומא בשנת 1471. בכל עמוד בספר הודפס הטקסט של התנ"ך במרכז החלק העליון של העמוד, וסביבו הודפס הפירוש. 
הוא שלט היטב בעברית, והרבה להסתמך בפירושו על רש"י ועל פרשני מקרא יהודים אחרים, וכן על "פגיון האמונה" של ריימונדוס מרטיני ופירושיו של תומאס אקווינס. פירושו התבסס על המשמעות המילולית של הטקסט, והוא גינה את הפירושים המתוחכמים שניתנו לטקסט. הוא חתר לתיקון טעויות בתרגום מעברית, במה שניתן לראות כניצוץ ראשון של ביקורת נוסח המקרא, אך הכיר בסמכותה של מסורת הכנסייה. פרשנותו הברורה והתמציתית הפכו את ספרו לפירוש המקובל ביותר בקרב הנוצרים עד המאה ה-16. הפירוש שימש בהרחבה גם את מרטין לותר, בספרו על ספר בראשית.
כאחרים מבני דורו, העסיק אותו הרעיון של המרת דתם של היהודים לנצרות. חיבורו "Pulcherrimae quaestiones Iudaicam perfidiam in catholicam fide improbantes" שימש את מרטין לותר במסתו "על היהודים ושקריהם".
ג'ייסון פריסטלי

ביוגרפיה

פריסטלי נולד בוויקטוריה, קולומביה הבריטית, קנדה. בשנת 2007, הפך פריסטלי לאזרח אמריקני. יש לו אחות תאומה בשם ג'סטין ועוד שתי אחיות למחצה: קרין וקריסטי. משפחתו ממוצא אנגלי.
ב-1989, החל פריסטלי את קריירת המשחק שלו בקומדיית המצבים "Sister Kate". שנה אחר כך, נבחר פריסטלי לשחק את "ברנדון וולש" בסדרה המצליחה "בוורלי הילס 90210". נוסף על כך, הוא ביים 19 פרקים של הסדרה. הוא הופיע בסדרה עד 1998, עת בעלילת הסדרה ברנדון עבר לוושינגטון. פריסטלי המשיך לעבוד בסט הצילומים של סדרה כמפיק עד שצילומיה הסתיימו בשנת 2000.
פריסטלי הופיע בסדרה "מרוץ לאתמול" בין השנים 2004–2005.
פריסטלי הופיע גם במספר סרטים כגון "אהבה ומוות בלונג איילנד", "בעיני המתבונן", "המלאך הרביעי" ו"שעת הזאבים". הוא ביים פרק בעונה האחרונה של "הרקיע השביעי", ושני פרקים של הסדרה "The Secret Life of the American Teenager".
ב-15 ביולי 2007, חזר פריסטלי להופיע בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "החיים מבעד למצלמה". בסוף 2008, ביצע פריסטלי הופעת אורח בקומדיית המצבים "קוראים לי ארל".
באותה שנה, הוא ביים את הפרק בסדרה "90210" בו חוזרת טורי ספלינג.
בשנים 2010–2013 שיחק בתפקיד הראשי בסדרה הקנדית "קוראים לי פיץ".
משנת 2016 ג'ייסון מככב בסדרה קנדית בשם "עיניים פרטיות".
ב-7 ביוני 2017 נחשף כוכב שקיבל פריסטלי ב"שדרת הכוכבים של קנדה".
פרסטילי נשוי בשנית ואב לשניים.
פשיזם קלריקלי

פשיזם קלריקלי (באיטלקית: Fascismo clericale) הוא אידאולוגיה המשלבת עקרונות פוליטיים וכלכליים הלקוחים מהפשיזם עם מסורת ופילוסופיה דתית. נעשה שימוש במונח זה כדי לתאר ארגונים ותנועות המשלבים אלמנטים דתיים ופשיסטיים, וכדי לתאר תמיכה של ארגוניים דתיים בפשיזם, או משטרים פשיסטיים בהם לאנשי דת תפקיד מרכזי.
נראה שהמונח פשיזם קלריקלי הופיע לראשונה בסביבות שנת 1920 באיטליה והתייחס ספציפית לחלק מהמפלגה הקתולית שתמך בבניטו מוסוליני ובמשטרו. המונח הומצא כביכול על ידי לואיג'י סטורצו (Luigi 
Sturzo) אחד ממנהיגי המפלגה הקתולית, כומר איטלקי, אשר בחר להתנגד למוסוליני, ועל כן הוגלה ב-1924. 
אולם ההיסטוריון האמריקאי זאב וולטר לאקוויר מצא שהמונח פשיזם קלריקלי הוזכר 
אף לפני המצעד על רומא של מוסוליני, בהתייחסות לקבוצה של מאמינים קתולים בצפון איטליה שדגלו בשילוב קתוליות עם פשיזם.
סטורצו עשה הבחנה בין איטלקים קתולים שתמכו בפשיזם ועזבו את המפלגה הקתולית מוקדם, בשנים 1921-1922 ובין אלו שנשארו במפלגה גם לאחר המצעד על רומא וקראו לשיתוף פעולה עם הממשלה הפשיסטית. בסופו של דבר שתי הקבוצות תמכו במוסוליני.
דוגמאות לדיקטטורות ותנועות פוליטיות, שכללו אלמנטים של פשיזם קלריקלי, הן התנועה הלאומנית הקרואטית "אוסטאשה", תנועתו של אנטוניו דה אוליביירה סלזר בפורטוגל, מפלגת חזית המולדת בהנהגת אנגלברט דולפוס באוסטריה, ותנועותיהם של יוזף טיסו בסלובקיה, פרנסיסקו פרנקו בספרד, ז'טוליו ורגאס בברזיל, התנועה הלגיונרית ברומניה, הרקסיזם בבלגיה וממשלת צרפת של וישי.
אין הסכמה מוחלטת בין חוקרים המקבלים את המונח פשיזם קלריקלי בנוגע לדוגמאות אלו, אולם האוסטאשה היא המוסכמת ביותר לפשיזם קלריקלי.
המונח פשיזם קלריקלי אינו מקובל על כל החוקרים. חלקם סבורים שמונח זה אף מתאים לתיאור של תנועות בנות ימינו כגון התנועה הגזענית זהות נוצרית ותנועות מוסלמיות רבות. מנגד, חוקרים רבים מסרבים לקבל מונח זה וטוענים שמשטר פשיסטי לא נעשה 'קלריקלי' אם אנשי דת מסוימים תומכים בו. גם בקרב חוקרים המקבלים מונח זה, חלקם סבורים שאין לו מקום לאחר סוף מלחמת העולם השנייה.
זבלוטוב

תולדות היישוב

זבלוטוב נזכרת לראשונה בשנת 1455, והייתה בבעלות משפחות אצולה. בראשית המאה ה-17 נהרס היישוב מפלישת הטטרים, אך לאחר מכן השתקם, ובראשית המאה ה-18 קיבל זכויות עיר.
פרנסת העיירה לאורך השנים הייתה על גידול ועיבוד טבק, ועם חיבורה לרשת מסילת הברזל במאה ה-19, הואץ פיתוחה.

יהודי זבלוטוב

יהודים ישבו בזבלוטוב מהכרזתה כעיר. בראשית המאה ה-19 התיישב בעיירה האדמו"ר רבי דוד הגר, והדבר הביא לגידול בקהילה היהודית במקום. בשנת 1903 פרץ בעיירה פוגרום. במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה העיירה בחזית הלחימה זמן רב, ופרצה בה מגפת טיפוס הבהרות, שהפילה חללים רבים מקרב האוכלוסייה היהודית. לאחר המלחמה השתקמה הקהילה בעיירה בסיוע הג'וינט ויוצאי היישוב בארצות הברית.
בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות רבות. בשנים אלה נמנו בעיירה כ-1,700 יהודים, כמחצית מתושביה. בשנות השלושים של המאה ה-20 גברו והלכו התקיפות האנטישמיות בעיירה. עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בספטמבר 1939, הופסקה בה הפעילות היהודית והציונית, ועסקי היהודים בה הולאמו.

בשואה

ב-1 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכנסו לעיירה כוחות הצבא ההונגרי, והחלו בהחרמת רכוש היהודים בה, ובלקיחת היהודים לעבודות כפייה. בד בבד, ביצעו אוקראינים מקומיים מעשי התעללות ביהודי העיירה.
בספטמבר 1941 הועברה השליטה בעיירה לידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודי היישוב גזירות שונות, והגבירו את עבודות הכפייה בה.
ב-22 בדצמבר 1941 פשטו שוטרים גרמנים ואוקראינים על העיירה, וריכזו את יהודיה בשוק המקומי, תוך ירי בחולים ובתשושים במיטותיהם. במהלך האקציה הצליחו להימלט מהעיירה מספר מאות יהודים. ממקום הכינוס הוצעדו היהודים לבורות ירי בסמוך לעיירה, וכ-1,000 מהם נרצחו שם, תוך שחלקם נקברו חיים. כ-100 יהודים נוספים נרצחו בעיירה עצמה. למחרת, הוטל על היודנרט בעיירה לשלם סכום כסף גבוה עבור כיסוי עלויות הקליעים ששימשו לרצח היהודים.
ב-11 באפריל 1942 בוצעה בעיירה אקציה שנייה, בה סרקו שוטרים גרמנים ואוקראינים את בתי היישוב, ושילחו למחנה ההשמדה בלז'ץ כ-400 יהודים מהעיירה, לצד יהודים נוספים מכפרי הסביבה. בסוף אפריל-תחילת מאי 1942 הועברו אחרוני יהודי העיירה לגטו קולומיאה, תוך גזל כל רכושם. בגטו זה מתו רבים מיהודי העיירה מרעב וממחלות. כ-200 יהודים ששבו לעיירה שולחו ב-7 בספטמבר 1942 לבלז'ץ, וזבלוטוב הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים".
מקהילת זבלוטוב שרדו את השואה יהודים בודדים.
איב דרייפוס

ביוגרפיה

דרייפוס נולד וגדל בקלרמון-פראן. צאצא של אלפרד דרייפוס.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה דרייפוס במדליית ארד בתחרות הקבוצתית בדקר.
באולימפיאדת רומא (1960) סיים דרייפוס במקום שישי בתחרות האישית בדקר. במדליית הכסף זכה היהודי אלן ג'יי מבריטניה ובמקום השביעי סיים היהודי בן ארצו ארמנד מויאל. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בתחרות הקבוצתית בדקר. 
במכביה השישית שנערכה בשנת 1961 זכה דרייפוס במדליית זהב בתחרות האישית בדקר.
באליפות העולם שנערכה בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1962 זכה דרייפוס במדליית ארד בתחרות דקר אישי.
באליפות העולם שנערכה בגדנסק, פולין בשנת 1963 זכה דרייפוס במדליית כסף בתחרות דקר אישי.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה דרייפוס במדליית ארד בתחרות הקבוצתית בדקר ובמקום 18 בתחרות האישית בדקר.
במכביה השביעית שנערכה בשנת 1965 זכה דרייפוס במדליית כסף בתחרות האישית בדקר.
במכביה העשירית שנערכה בשנת 1977 זכה דרייפוס בשתי מדליות זהב, בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית בדקר.
פמלה אנדרסון

ביוגרפיה

אנדרסון נולדה בליידיסמית', קולומביה הבריטית שבקנדה למשפחה נוצרית ממוצא פיני, רוסי ואנגלי. הוריה הם קרול (לבית גרוסקו) ובארי אנדרסון. היא התפרסמה כתינוקת הראשונה שנולדה ביום המאה של קנדה והוכתרה כ"תינוקת היובל".
היא גילתה לתקשורת שעברה התעללות מינית כילדה על ידי אישה, וגם נאנסה על ידי גבר.

קריירה

פריצתה הגדולה לתקשורת הייתה בשנת 1989 כאשר לבשה חולצה של בירה לאבט במהלך משחק פוטבול שצפתה בו, ותמונתה הוקרנה על מסכי האצטדיון. לאבט שכרה את אנדרסון כדי לפרסם את מוצריה, וזו הופיעה בעירום זמן קצר לאחר מכן, במגזין פלייבוי.
תוכנית הטלוויזיה האמריקאית שבה פרצה אנדרסון למסך הקטן הייתה קומדיית המצבים "שפץ ביתך" (1991–1993). היא הייתה לכוכבת כאשר שיחקה בתפקיד המצילה סי. ג'יי פרקר (1992–1997) בסדרת הטלוויזיה "משמר המפרץ". ב-1996 הופיעה אנדרסון בסרט "חתיכה דוקרנית" שנכשל בקופות. החל בשנת 1998 כיכבה בסדרת טלוויזיה משלה בשם "VIP" ששודרה במשך ארבע עונות.
אנדרסון זכתה לפרסום נוסף כאשר קלטות ביתיות בעלות אופי פורנוגרפי שלה ושל בעלה המתופף טומי לי מלהקת מוטלי קרו, נגנבו מביתם והוצעו למכירה באינטרנט. אנדרסון תבעה את החברה שהפיצה את הקלטות והגיעה איתה לפשרה לפיה פוצתה אנדרסון בסכום של 10 מיליון דולר.
ב-2003 התארחה בסיטקום "פחות ממושלמת". ב-2006 הופיעה בסרט "בוראט" בתפקיד עצמה כמושא אהבתו של הכתב הקזחי בוראט.
ב-2008 הופיעה בסרט "סופרהירו". ב-2017 שיחק בסרטו של ג'יימס פרנקו, "המכון". 
ב-2010 השתתפה בגרסה האמריקאית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים", ובהמשך אותה שנה הגיעה לישראל והשתתפה בשני פרקים בעונה השישית של התוכנית רוקדים עם כוכבים, בגרסתה הישראלית. ב-2018 השתתפה גם בגרסה הצרפתית של התוכנית.

חיים אישיים

פמלה אנדרסון התחתנה ארבע פעמים. פעמיים עם ריק סלומון, טומי לי (בתקופתם שמה היה פמלה אנדרסון לי), וקיד רוק. החתונה הרביעית התקיימה בינואר 2014, עם ריק סלומון. בין השנים 2017–2019 הייתה בזוגיות עם הכדורגלן הצרפתי עדיל ראמי.
אנדרסון היא טבעונית מטעמי מצפון, ופועלת למען זכויות בעלי חיים. היא שיתפה פעולה פעמים רבות עם ארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים בקמפיינים נגד תעשיית הפרווה, העור והבשר. בין השאר הופיעה בכרזה לעידוד צמחונות שבו היא מכוסה אך ורק בעלים, ובסרטונים המיידעים על תנאי הגידול, ההובלה והשחיטה של התרנגולים שמוכרת חברת KFC (עוף מטוגן של קנטאקי).
ב-2004 אנדרסון התאזרחה בארצות הברית, בנוסף לאזרחות הקנדית שלה מלידה. כיום היא חיה בצרפת.
סוזן לינץ'

ביוגרפיה

לינץ נולדה בקורינשגו, ניורי במחוז ארמה שבצפון אירלנד לאם איטלקייה ואב אירי. יש לה ארבעה אחים ואחיות, אחד מהם הוא השחקן ג'ון לינץ'. אחותה פולין היא מורה למשחק בבית הספר התיכון בבסברוק.
היא למדה בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama". באוגוסט 2004 החלה לשחק בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון במסגרת "The Night Season".  ב-2008 הופיעה בתפקיד ראשי במחזה "ימיו האחרונים של יהודה איש קריות" בתיאטרון אלמידה .
בקולנוע שחקה בין השאר בסרט "יצורים יפים", בסרט "להעיר את נד" ובתפקיד ראשי בסרט "נורה".
ב-3 בדצמבר 2000 זכתה בשלושה פרסים של האקדמיה האירית לקולנוע וטלוויזיה בהם פרס השחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט "נורה".

חיים אישיים

לינץ' נשואה לשחקן קרייג פרקינסון. ב-2008 עברו לינץ' ובעלה לגור בפיינסוויק שבגלוסטרשייר. לבני הזוג יש בן אחד.
אפולוניה (אלבניה)

אפולוניה (באלבנית: Apollonia; ביוונית: Απολλωνία) הייתה עיר וקולוניה יוונית שהוקמה במאה השישית לפני הספירה, ושרידיה מצויים באלבניה של ימינו, כ-12 ק"מ מערבית לעיר פייר.

היסטוריה

העיר הוקמה בשנת 588 לפנה"ס בידי מתיישבים מקרקירה ומקורינתוס ונקראה על שם אפולו, אל השמש. הגאוגרף היווני סטראבון תיאר אותה בספרו גאוגרפיקה כעיר מנוהלת היטב, ואילו אריסטו ציין כי היא מהווה דוגמה בולטת לאוליגרכיה, כאשר מיעוט של מתיישבים יוונים שולט בצמיתים שרובם איליריים.
העיר שגשגה כמרכז לסחר בעבדים, והנמל שלה היה לאחד החשובים בחופי איליריה. הוא שימש לעיתים כתחליף לנמל דירכיום כמוצא המערבי לוויה אגנטיה שהובילה לסלוניקי ולביזנטיון. העיר טבעה מטבעות משל עצמה, וכמה מהם, שנמצאו באזור הדנובה, מעידים על היקפי הסחר הנרחבים שלה.
בראשית המאה השלישית לפנה"ס שלט בעיר פירוס מלך אפירוס. ב-229 לפנה"ס הייתה לשטח חסות של הרפובליקה הרומית, וב-148 לפנה"ס הייתה לחלק מהפרובינקיה הרומית מקדוניה. העיר תמכה ביוליוס קיסר בתקופת המאבקים בינו לבין גנאיוס פומפיוס מגנוס, אך נפלה בידיו של מרקוס יוניוס ברוטוס, מתומכי פומפיוס, ב-48 לפנה"ס. בהמשך, שהה בעיר אוגוסטוס, לשם לימודים אצל הפילוסוף של אתנודורוס קנאניטס, והוא עזב חזרה לרומא לאחר רציחתו של יוליוס קיסר.
גם תחת השלטון הרומי שגשגה העיר, אך מעמדה החל להידרדר החל מהמאה השלישית, לאחר שרעידת אדמה גרמה לשינוי תוואי נהר הוולוסה, וכתוצאה מכך התמלא הנמל בסחף, והאזור הסובב את העיר הפך לביצה מוכת מלריה. מספר התושבים בעיר ירד בהדרגה, והיא איבדה מחשיבותה. במקביל, עלתה וצמחה העיר ולורה, מדרום לה. במאה ה-13 הוקם בסמוך לעיר מנזר ארדניצה הנוצרי-אורתודוקסי, הפעיל גם כיום.

אפולוניה כיום

החפירות הארכאולוגיות הראשונות במקום נערכו בידי ארכאולוגים אוסטרים בין השנים 1918-1916. חפירות נוספות נערכו בין השנים 1938-1924 בידי ארכאולוגים צרפתים. לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכו צוותים אלבנים בחפירות, אף שגם כיום חלקים ניכרים מהעיר טרם נחשפו. מרבית הממצאים הועברו למוזיאון בטירנה ולמוזיאון הפועל במתחם מנזר ארדניצה, אך רבים מהם נבזזו במהלך האנרכיה ששררה באלבניה לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בראשית שנות ה-90. גם האתר עצמו סבל לא פעם משודדי עתיקות.
המבנים הבולטים ביותר שנחשפו בעיר הם חזית בניין המרכז האדמיניסטרטיבי מהמאה השנייה, המשוחזר בחלקו, האמפיתיאטרון, חלק מחומות העיר ובית הקברות.
מדרשת הדרום

היסטוריה

המדרשה הוקמה בשנת 1982 בגוש קטיף והייתה לאחד המוסדות החינוכיים\תיירותיים הבולטים באזור. המדרשה אירחה קבוצות רבות מגווני החברה הישראלית למגוון פעילויות: שבועות עבודה, סמינריונים, ימי עיון, טיולים חד יומיים\שנתיים ואירועים משפחתיים. לאחר תוכנית ההתנתקות הועברה המדרשה למזרח חבל לכיש.  משנת 2016 המדרשה שוכנת ביישוב נטע. מבנה הקבע כולל משרדים, כיתות לימוד, ספרייה פדגוגית ואכסניית אירוח.
המדרשה פועלת בפיקוח האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך והנה חברה באשכולות - פורום מרכזי סיור ותודעה ישראלית. כיום המדרשה עוסקת בפעילויות במגוון תחומים: הדרכות וארגון טיולים, הרצאות עומק, כנסים אקדמאיים, סיורים והפקות שטח חינוכיות למגוון קהלים. במדרשה פועלות בנות שרות לאומי ומדריכים נוספים אשר עברו הכשרה והתמחות. אזורי הפעילות של המדרשה הנם מרחב הנגב, מישור החוף, שפלת מדבר יהודה וירושלים.
קרב קורה (פברואר)

רקע

בפברואר 1221 צעד הצבא המונגולי בראשות בכיר הגנרלים המונגולים, סובוטאי, באזור דרום הים הכספי, אזור שהיה בשליטת האימפריה הח'ווארזמית, ומשם צעד לאורך נהר הקורה כשהוא הגיע מדרום גאורגיה. הוא הגיע עד לפאתי טביליסי. באזור זה נמצאת מצודת נריקלה החולשת על הדרך שמובילה מדרום הקווקז לרוסיה. המשימה שאליה נשלחו החיילים המונגולים הייתה איסוף מידע בכוח. לא ברור לגמרי אם התכוונו כלל לצאת לקרב או שחיפשו מעבר בטוח דרך הרי הקווקז. אלא שטיבעם של המונגולים בגד בהם והם בזזו את העיר תבריז. מעשה זה שיכנע את גיאורגי הרביעי לשה כי יצטרך להתמודד עם המונגולים בשדה הקרב.
הצבא הגאורגי, שהיה ידוע בזכות איכות לחימתו ונישקו, כלל 30,000 חיל פרשים קיפצ'קים. כאשר דווח למלך הגאורגי כי המונגולים צועדים במעלה נהר הקורה לכיוון המישור הקיפצ'קי, יצא לכיוונם יחד עם צבאו שמנה 70,000 אבירים, במטרה לבלום את המונגולים.

הקרב

שני הצבאות הלוחמים נעמדו זה מול זה. הפרשים הגאורגים פתחו בקרב בהתקפה מסיבית כנגד מרכז המערך המונגולי. הפרשים הרכובים של המונגולים המטירו חיצים לרוחב החזית הגאורגית כשהם משחררים מטח אחר מטח. חיצי המתכת חודרי השריון של המונגולים עשו שמות באבירים הגאורגים. למרות אבדותיהם הכבדות תקפו הגאורגים כאשר המונגולים נסוגו בהדרגה מפני הגאורגים, ומשכו אותם מחוץ למישור. סובוטאי, המצביא המונגולי, שידע את הטקטיקה הגאורגית של מתקפה גם במחיר אבידות כבדות, הותיר סוסים רעננים מחוץ לשדה הקרב. כשהם רכובים על סוסים רעננים, יצאו המונגולים למתקפת פתע. בהגיעם לגאורגים הם קודמו במטח חיצים אולם המשיכו להתקדם לעבר עיקר הכוח. כאשר האגפים של הצבא המונגולי החלו לסגור על הכוח העיקרי של הגאורגים נשברו הגאורגים והחלו לברוח. בכוחותיו האחרונים נמלט גיאורגי יחד עם הפרשים שעוד יכלו לעמוד בקצב. חלק מחייליו נותר על הדרך לכיוון טביליסי, אולם הושמדו במהרה. במשך השבועיים הבאים עדיין חיכה גאורגי למתקפה על הבירה טביליסי שלא הגיעה.

אחרית דבר

סובוטאי נסוג דרומה לכיוון ממלכת פרס ומחוז אזרבייג'ן. הקרב הסתיים אמנם בניצחון מונגולי, אולם כוח האדם שעמד לרשות המונגולים כמו גם האספקה והסוסים לא הספיקו. וסובוטאי חזר לגאורגיה בסתיו של אותה שנה.
עמותת מאסטרו

עמותת מאסטרו היא יוזמה פרטית לקידום חיי המוזיקה והחינוך המוזיקלי בישראל. 
העמותה הוקמה בשנת 2002 על ידי אביבה חיימוביץ' ויינשל. מטרותיה הן העשרת הפעילות המוזיקלית בפריפריה; בהעלאת רמת הוראת הנגינה בישראל ויצירת קשר עם מוזיקאים ישראלים הפועלים בחו"ל. בנוסף, שמה לה העמותה למטרה להפוך את ישראל לאטרקטיבית עבור מוזיקאים צעירים שמהגרים לאירופה ובאמריקה. 
המנהל המוזיקלי של הפרויקט הוא הכנר חגי שחם ויחד עמו פועלים עתר ארד (ויולן), משה אהרן אפשטיין (חלילן), ארנון ארז (פסנתרן) ואחרים.
סרטן הכבד

גורמים

כל גורם סיכון לתחלואה במחלת כבד מעלה את הסיכון לחלות במחלה. הסיכון לחלות במחלה עולה במקרים בהם קיים הרס מוגבר של התאים בכבד (כמו במחלות שונות של הכבד). ארסן הוא גורם נוסף המעלה את רמת הסיכון. עודף משקל, סוכרת ומערכת חיסונית חלשה הם גורמים נוספים המגבירים את הסיכון לחלות.

אבחון

אבחון המחלה מתבצע בכמה שלבים. אם עולה חשש לתפקוד לקוי של הכבד מתבצעת בדיקת דם כוללת לתפקודי הכבד. הבדיקה בודקת אנזימים שונים בכבד. אם עולה החשש למחלת כבד, החולה יישלח לבדיקות כגון אולטרסאונד, CT וMRI של הכבד. אבחון ודאי יכול להתבצע רק לאחר ביופסיה של הכבד, או לפרוסקופיה אבחנתית

טיפול

סוראפניב (נקסבר): תרופה רשומה ומאושרת לטיפול בסרטן הכבד. התרופה מונעת שגשוג של תאי גידול ומונעת התפתחות של כלי דם המזינים את הגידול.

נקסבר שייכת למשפחת תרופות הקרויות "מעכבי קינאז". מנגנון פעולתה הוא בעיכוב פעולת האנזים טירוזין קינאז האחראי לתהליך כימי הגורם לתא הסרטני לגדול ולהתחלק. מעכבי קינאז מצמצמים את יכולת הגדילה של תאים סרטניים. נקסבר פועלת גם לעצירת ההתפתחות של כלי דם חדשים הנוצרים על ידי הגידול הסרטני, שתפקידם להזין את הגידול. עיכוב התפתחות כלי הדם החדשים פוגם באספקת החמצן והמזון לגידול הסרטני והוא מתכווץ או מפסיק להתפתח. תרופות שמעורבות בהתפתחות של כלי דם חדשים נקראות מעכבי אנגיוגנזיס או אנטי-אנגיוגניקס.
סוראפניב אושרה לטיפול בסרטן כבד על ידי ה-FDA (מנהל המזון והתרופות האמריקאי), על ידי EMA (הסוכנות האירופית לתרופות) ועל ידי אגף הרוקחות במשרד הבריאות
ג'ון היי

קורות חיים

היי נולד בסיילם, אינדיאנה וגדל באילינוי. בשנת 1858 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בראון, במהלכם הוא זכה להכרה כמשורר. בשנת 1860 הוא החל לעבוד כמזכירו האישי של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ובאופן רשמי הועסק במשרד הפנים. במהלך תקופה זו נוצרו בין היי ולינקולן קשרי ידידות והיי התגורר בבית הלבן.
חודשים ספורים שירת היי בצבא האיחוד ושירת בו כקצין במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא שהה לצדו של הנשיא לינקולן במותו ולאחר מכן התמסר לכתיבת הביוגרפיה הרשמית שלו ועריכת כתביו.
בשנת 1861 הוא החל לעבוד בבית המשפט העליון של אילינוי ובשנים 1879–1881 שימש עוזר למזכיר המדינה ויליאם אברטס.
בשנת 1897 מונה היי על ידי הנשיא ויליאם מקינלי לשגריר ארצות הברית בבריטניה. בקיץ 1898 הוא נקרא לארצות הברית ומונה למזכיר המדינה, תפקיד במסגרתו הוא נטל חלק מרכזי במשא ומתן לגיבוש חוזה פריז שהביאה לסיום מלחמת ארצות הברית-ספרד. הוא נותר בתפקידו לאחר הירצחו של מקינלי וכיהן בתפקיד תחת הנשיא תאודור רוזוולט ועד לפטירתו שלו, בשנת 1905. במהלך שנים אלו הונהגה על ידיו מדיניות הדלת הפתוחה ביחסי ארצות הברית וסין, שייתכן והשפיעה על מדיניות ארצות הברית במרד הבוקסרים ובתכנון תעלת פנמה. כ-50 אמנות בינלאומיות בעלות חשיבות נחתמו בתקופתו, מהן בנוגע לתעלת פנמה, לסמואה ולהכרעת גבולות אלסקה.
היי נפטר בעודו מכהן כמזכיר המדינה ונקבר באוהיו.
נכדו, ג'ון היי ויטני, כיהן אף הוא כשגריר ארצות הברית בבריטניה (בשנים 1958-1961).
ליברום וטו

ליברום וטו (בלטינית: liberum veto - "הווטו החופשי") היה הליך פרלמנטרי באיחוד הפולני-ליטאי. היה זה מעין הליך הצבעה פה אחד שאיפשר לכל חבר סיים (הרשות המחוקקת באיחוד) לכפות סיום מיידי של המושב הנוכחי, ולבטל כל חקיקה שכבר התקבלה במושב בקריאת סיסטו אקטיביטטם! (Sisto activitatem!‎ - "אני מפסיק את הפעילות!") או נייה פוזוולם! (Nie pozwalam!‎ - "איני מרשה!"). החוק יושם מאמצע המאה ה-17 ועד סוף המאה ה-18 בדיוני הסיים. הוא מבוסס על ההנחה שכל האצולה הפולנית שווה במעמדה, ולכן כל הצעה שבאה בפני הסיים חייבת לעבור פה אחד. חוק ה"ליברום וטו" היה חלק מרכזי במערכת הפוליטית של האיחוד הפולני-ליטאי. הוא חיזק את המרכיבים הדמוקרטיים שבמערכת, גרם לבדיקת המלוכה כל העת, והציע חלופה לרעיון הפוליטי בעל התפוצה הרחבה באירופה, של כוח רב בידי המנהיגים (מונרכיה אבסולוטית).
היסטוריונים רבים מחזיקים בדעה שה"ליברום וטו" היה אחד הגורמים להתדרדרות המערכת הפוליטית של האיחוד – בעיקר במאה ה-18, אז החלו כוחות זרים לשחד חברי סיים על מנת לשתק את ההליכים שהתרחשו בפרלמנט. לבסוף התפרק האיחוד עם חלוקת פולין וכיבושה, והשטחים נשלטו על ידי כוחות זרים למשך 200 השנים הבאות. במהלך השנים 1573–1763 נערכו כ-150 מושבים של הסיים, שמתוכם בכשליש לא עבר אף ניסיון חקיקה, לרוב בשל "ליברום וטו". הביטוי "פרלמנט פולני"  מתאר בשפות אירופיות רבות כאוס וחוסר סדר, ומקורו בשיתוק לכאורה של המערכת שמוצג כאן.
ועד עובדים

ועד עובדים (באנגלית: Workers' Committee) הוא התארגנות של עובדים במקום עבודה מסוים. 
לעיתים כל העובדים במקום עבודה זה חברים בוועד עובדים משותף, ולעיתים פועלים באותו מקום עבודה ועדי עובדים אחדים, על בסיס חלוקה גאוגרפית או מקצועית. ועד העובדים הוא הגרעין הבסיסי של איגוד מקצועי. 
אופן פעילות הוועד תלוי באופיו ובגודלו של הארגון. בארגון גדול שעובדיו מסונפים למסגרת איגוד מקצועי, חברי הוועד פעילים באופן שוטף גם על חשבון עבודתם, ולעיתים זהו תפקידם הרשמי בארגון והם בעלי משרד נפרד ופעילות עמוסה. מנגד, ישנם ועדי עובדים שראשיהם פעילים אך ורק על חשבון זמנם הפרטי. מימון פעולות הוועד מקורו בדרך כלל בעובדים המפרישים סכום חודשי לפעילותו.
גראלט מריוויה

ביוגרפיה בדיונית

גראלט, הפרוטגוניסט, הוא Witcher, אדם אשר עבר מוטציות כדי להגן על בני אדם מפני מפלצות. זמן קצר לאחר שנולד, גראלט נמסר על ידי אמו, המכשפה ויסנה, לעבור אימונים ולהפוך לבסוף לwitcher בקאר מורהן - מבצר בית ספר “בשיטת הזאב״ ל-Witchers. גראלט שרד מספר מוטציות גנטיות שנערכו כחלק ממבחן העשבים בתקופת שהותו שם, והודות להן זכה לכוחות על אנושיים הן פיזית ומנטלית, לצד תופעות לוואי מינימליות. הוא שרד את השינויים הללו שנעשו עליו במבחן העשבים בצורה יותר טובה משאר התלמידים, מה שעודד את ממוניו לבצע עליו הליכים ניסויים יותר ויותר מסוכנים. כתוצאה מכך איבד את כל הפיגמנטים בגופו. בגלל עורו ושיערו החיוורים, הוא נקרא בשפה הישנה ״גווינבלייד״, הזאב הלבן. 
למרות שמו, גראלט לא מגיע מריוויה (למרות שלמד לדבר במבטא של ממלכה זו): המתלמדים הצעירים עודדו ליצור לעצמם כינויים שכאלה על ידי ווזמיר, ה-Witcher הוותיק ביותר בקאר מורהן, על מנת להוסיף אמינות לשמותיהם.
לאחר שגראלט סיים את הכשרתו כ-Witcher, הוא קיבל את מדליון הזאב (הסמל של קאר מורהן) ויצא לדרכו רכוב על גבי סוסתו רואץ' (הוא מכנה כך כל סוס שנמצא בבעלותו) על מנת להיות מחסל מפלצות בתשלום.
אף על פי שגראלט לא האמין בגורל, הוא קיבל לאומנה (לכשזה יוולד) את עוברם של הנסיכה פאווטה מממלכת סינטרה, ובעלה דוני, בתור פרס לשירותו מכורח הפעלת ״חוק ההפתעה״ (חוק שעל פיו אדם שלא יכול לשלם על שירותיו של Witcher, ה-Witcher חייב לדרוש מהם דבר שאינם יודעים שיש בבעלותם). זמן מה לאחר מכן פאווטה יולדת בת, ושמה סירי (כינוי, שם מלא: סירילה).
הוא בחר שלא לקחת אותה עמו מאחר שלא נהוג לאמן נשים לתפקיד כ-Witcher. 
עם זאת, לאור הגורל דרכיהם של גראלט וסירי אכן הצטלבו, ולאחר נפילת ממלכת סינטרה לידי אימפריית נילפגארד ומותה של המלכה קלאנתה, סבתה, גראלט אימץ לבסוף את סירי ואהב אותה כאילו הייתה בתו הביולוגית. 
הסאגה, שכוללת 5 ספרים, ממשיכה את העלילה מכאן ובמסגרתה גראלט נגרר למערבולת של אירועים בנסיונותיו להגן על סירי מסכנות כגון ציידי הפרא (Wild Hunt), המכשף ווילגפורץ ועוד, ותוך כדי כך מוצא את עצמו בתסבוכות מדיניות ופוליטיות שונות, ולמזימותיהם של מלכים וקיסרים ביבשת.