google/wiki40b huggingface dataset:
התפלגות

פונקציית הצטברות של משתנה ממשי

כל משתנה מקרי  המקבל ערכים ממשיים, מאפשר להגדיר פונקציית הצטברות (או "פונקציית התפלגות מצטברת"), לפי הנוסחה 
. הפונקציה מתארת את הסיכוי למאורע , כאשר  הוא מספר ממשי, ולכן היא מונוטונית עולה עם . מאידך, פונקציית ההצטברות מאפשרת לחשב את הסיכוי לכך שהמשתנה ייפול בקטע נתון, וכך קשורות התכונות שלה באופן הדוק לתכונות של המשתנה המקרי. 
עבור משתנה מקרי בדיד, המקבל מספר בן מנייה של ערכים, פונקציית ההצטברות היא קבועה למקוטעין. התפלגות נקראת רציפה אם פונקציית הצטברות ההסתברות שלה רציפה.
התפלגויות רציפות בהחלט הן כאלה שניתן לבטא באמצעות פונקציית צפיפות , על ידי אינטגרל:  (ישנן התפלגויות רציפות שאינן רציפות בהחלט, ראו פונקציה סינגולרית). הפונקציה  נדרשת להיות מוגדרת על הממשיים, אי-שלילית, אינטגרבילית לפי לבג, ולקיים את התנאי . במקרה כזה , ומכאן שפונקציית ההצטברות נדרשת להיות פונקציה גזירה, ולא סתם רציפה.
התומך של התפלגות היא הקבוצה הסגורה הקטנה ביותר שלמשלים שלה הסתברות אפס (מידה אפס).
אמיל בן שמעון

ביוגרפיה

נולד ביפו. למד בסדנת בימוי שחקנים של רות דייכס. בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה במסלול תסריטאות- המחזור הראשון, 2001.

קריירה

עם תום לימודיו בסם שפיגל החל דרכו כתסריטאי. אחר כך פתח בקריירה משולבת של תסריטאי ובמאי לקולנוע ולטלוויזיה והחל לביים סרטים: "עד מדינה" (2005), "ישמח חתני" (2016) וסדרות טלוויזיה: "מעורב ירושלמי" (2004), "קטמנדו" (2012), "פלאשבק" (2016), "סוסי פרא" (2016),"התחנה" (2019)

פרסים והכרה

סרט הטלוויזיה שכתב וביים "עד מדינה", זכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לסרט הטוב ביותר לשנת 2005.
בן שמעון ביים את הסרט "ישמח חתני" (באנגלית: The Women's Balcony) שהיה לאחד הסרטים הישראלים המצליחים בשנת 2016, והביא 350,000 אלף צופים לבתי הקולנוע בישראל. הסרט היה מועמד ל-5 פרסי אופיר בקטגוריות שחקן, שחקנית המשנה, עיצוב תלבושות, איפור, והמוזיקה המקורית הטובה ביותר. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים טורונטו וזכה להפצה בינלאומית.
חלקה (הרלדיקה)

בהרלדיקה, חלקה היא פרט הנוסף מתחת למגן - לרוב תל ירוק, או סלעים או כל סוג אחר של נוף - ושעליו התומכים נראים עומדים. יש הטוענים כי החלקה מסמלת את אדמתו של האדון.]
יש לנקוט זהירות בהבחנה בין חלקה אמיתית לבין פריטים אחרים עליהם מניחים התומכים אחת או יותר מרגליהם.
ארנסט קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ

ביוגרפיה

ארנסט קזימיר נולד ב-22 בדצמבר 1573 בדילנבורג, ליוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג ולאליזבת מלוכטנברג, בתם של גאורג השלישי, רוזן לוכטנברג וברברה מברנדנבורג-אנסבך-קולומבך.
לאחר מותו של אביו בשנת 1559, חולקו נחלותיו נסאו-דילנבורג, נסאו-זיגן, נסאו-דיאץ וויאנדן בין חמשת בניו החיים, וארנסט קזימיר ירש את נסאו-דיאץ. בשנת 1631 הוא גם ירש את המחוז הקטן של שפיגלברג (ליד לאוונשטיין).
ארנסט קזימיר היה ידוע בעיקר כמנהיג צבאי יוצא מן הכלל, במהלך מלחמת שמונים השנים. הוא שירת תחת מאוריץ, נסיך אורנז' במצור על הערים סטינוויק ואולדנזאל, ותחת פיקודו של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז' במהלך המצור על חרונלו (1627) ובמהלך המצור על 'ס הרטוחנבוס. כסטאדהאודר של חרונינגן הוא ייסד את מבצר נויווחאנס בשנת 1628. למרות שרק חלק קטן מפריסלנד היה ברשותו, הוא היה מאוד פופולרי, והתושבים העניקו ליורשו את הזכות לשלוט בה לאחר מותו. 
ארנסט קזימיר נהרג ב-2 ביוני 1632 מפגיעת פגז במהלך המצור על רורמונד בעודו בודק את החפירות, ובנו היינריך קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ ירש את נחלותיו, והפך לסטאדהאודר של פריסלנד, חרונינגן ודרנתה.
יצחק פנחס גולדווסר

ביוגרפיה

נולד בתל אביב במשפחה דתית ציונית. בצעירותו למד במדרשיית נעם בפרדס חנה, ולאחר סיום לימודיו עבר לישיבת הנגב בראשות הרב יששכר מאיר. לאחר שתי שנות לימוד עבר לישיבת פוניבז'.
בשנת 1989, לאחר עזיבת הרב חיים וואלקין את ישיבת אור ישראל, נקרא על ידי ראש הישיבה הרב יגאל רוזן לשמש כמנהל רוחני בישיבה. הוא משמש כמשגיח גם בישיבת הרמב"ם בתל אביב, ומוסר שיחות בישיבות ובקהילות נוספות.
הרב גולדווסר מלמד את אגדות הש"ס באופן המבוסס על תורת המהר"ל, ולפיו כל קטע נלמד בנפרד. בשנים האחרונות התקרב אל תורתו של הרב לייב מינצברג והוא מכנהו בשיחותיו ודרשותיו "מורי ורבי".
במבצע צוק איתן אמר בשיחה לתלמידיו: "אנחנו לא מרגישים לצערנו כמה שחיילים יושבים שם בבונקרים בסכנת נפשות נוראה, הם רועדים מפחד שם וזה צריך לחייב אותנו. בסופו של דבר הם עושים את זה בשביל להגן על העם ועל המולדת". 
מתגורר בבני ברק ואב לארבעה עשר ילדים. אחד מבניו הוא חתנו של הרב מיכל זילבר מירושלים.
תאגיד מים וביוב

תאגיד מים וביוב במדינת ישראל הוא אגודת מים, חברה לשירות ציבורי שתפקידה לתת שירותי מים וביוב בתחומיה של רשות מקומית או התאגדות של מספר רשויות מקומיות, הפועלות מכוח חוק תאגידי מים וביוב, תשס"א-2001. נכון לשנת 2019 פועלים בישראל 55 תאגידי מים וביוב המשרתים 6.6 מיליון אזרחים.

היסטוריה

עד שנת 2001, האחריות על משק המים ומשק הביוב הייתה אחת מסמכויותיה של הרשות המקומית, סמכויות אלו הוגדרו בפקודת העיריות (אספקת מים) ובחוק הרשויות המקומיות (ביוב), תשכ"ב-1962.
רשות המים, הגוף הממשלתי המפקח על משק המים, קבעה שמצב משקי המים והביוב בתחומיהן של הרשויות המקומיות היה רחוק מלהיות סביר ובא לידי ביטוי באובדן של עשרות מיליוני מ"ק מדי שנה, השקעות נמוכות בתשתית מים וביוב ושיעורי גבייה נמוכים מאד בעיקר בקרב היישובים החלשים.
על מנת לתקן מצב זה, הוחלט להנהיג רפורמה, אשר במסגרתה חוקק חוק חוק תאגידי מים וביוב, תשס"א-2001 אשר מחייב את הרשויות המקומיות להעביר את סמכויותיהן לידי חברה מקצועית.
המטרות העיקריות אשר עמדו מאחורי חקיקת החוק, היו יצירת "משק כספים סגור" בתחום המים והביוב, אשר יבטיח את יעוד ההכנסות מאספקת שירותי מים וביוב להשקעה בשיקום מערכות המים והביוב, תחזוקתן והפעלתן, אפשור גיוס הון לצורך השקעות בפיתוח משק המים והביוב העירוני, יצירת בסיס איתן להפרטת התאגידים והבאת משק המים והביוב לניהול עסקי מקצועי ובכך השגת שיפור באיכות השירות לצרכנים.

ביקורות והניסיונות לשנות את מבנה תאגידי המים

רשות המים אשר הובילה את המהלך טוענת כי במסגרת הרפורמה, לאור הניהול המקצועי של התאגידים, שוקמו תשתיות מים וביוב רבות, הושקעו כספים רבים בבינוי תשתיות חדשות, שופרה הגבייה באופן מהותי וצומצמו אובדני המים באופן ניכר.
מאז שהציעו במשרד האוצר להקים את תאגידי המים הפגינו הרשויות המקומיות התנגדות נחרצת להקמתם ומשום כך דחו את הקמתם לאורך שנים. לאחר שהוקמו טענו כי הקמת התאגידים גרמה לייקור תעריפי המים בצורה ניכרת ובלתי סבירה, לא רק בשל העובדה שמאז הקמת התאגידים החלו הצרכנים הביתיים לשלם מע"מ על חשבונות המים, אלא גם עקב ניהול לא נכון ומשכורות גבוהות לעובדי התאגיד.
התנגדות נוספת היא על עצם הפקעת האחריות על משק המים העירוני והגורם לאובדן הכנסות ממכירת מים לרשות מקומית, לטובת חברה שאיננה עירונית, ללא נציגות עירונית. אם לא די בכך, תאגידי המים אמנם נמצאים כיום בשליטה מלאה של העיריות אך החוק מכשיר את הקרקע להפרטתם, בכפוף לאישור מועצת העיר, שר האוצר וועדת שרים לענייני הפרטה.
כתוצאה מהמאבק הממושך של הרשויות המקומיות החליטה הממשלה בשנת 2011 להקים ועדה בראשות הממונה על התקציבים במשרד האוצר, ד"ר אודי ניסן, הוועדה קבעה כי יש לאפשר לרשויות שיוכלו להיות שותפות בניהול משקי המים שבשטחן ואף להשתמש בתקציבים העודפים. הממשלה קיבלה את המלצות הוועדה אך אלה טרם מומשו.
כחלק מהגשת הצעת התקציב הדו שנתי לשנים 2014-2013, הוצע לבצע מהלך התייעלות וחסכון אשר יכלול איחוד וצמצום תאגידי מים ל-15 תאגידים אזוריים בלבד. מהלך זה לא יצא אל הפועל בסופו של דבר.
יחסי סמואה–פקיסטן

היסטוריה

פקיסטן וסמואה כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים הרשמיים ב-7 במרץ 1983, פקיסטן הייתה המדינה ה-27 במספר לכונן את יחסיה עם סמואה.
בספטמבר 2014 השתתפה פקיסטן בוועידת המדינות המתפתחות שהתקיימה באפיה, בירת סמואה. באוקטובר 2016 נערכה צרמוניה גדולה בעת ביקור הנציב הגבוה של פקיסטן בניו זילנד ואיי האוקיינוס השקט בסמואה. הוא נפגש עם בעלי תפקידים חשובים והשתתף בטקס שנערך במיוחד בשבילו.
דניאלה הודרובה

ילדות ונעורים

דניאלה הודרובה נולדה בשנת 1946 למשפחה צ׳כית בפראג. אביה היה שחקן מפורסם בתיאטרון הוינוהראדי שבפראג, ומשפחתה הייתה מוכוונת אומנות. בבית ילדותה של הודרובה, התגוררו יהודים לפני כן, טרם מלחמת העולם השנייה. כאשר גורשו היהודים לגטו טרזין, הבת של המשפחה קפצה מהחלון והתאבדה. הודרובה לא הכירה את הסיפור כשגדלה שם, וגילתה זאת רק מאוחר יותר. תמה חוזרת בכתיבתה היא העבר של פראג ובצורה בה הוא ממשיך לרדוף את ההווה, תמה שמגיעה מתוך הסיפור הזה על הדירה בה גדלה.

קריירה אקדמית

בבגרותה הודרובה למדה ספרות רוסית וצ׳כית באוניברסיטת קארל בפראג, והמשיכה ללימודים מתקדמים בספרות צרפתית ובספרות השוואתית. את עבודת המחקר שלה פרסמה ב-1980. לאחר מכן עבדה לפרק זמן קצר כעורכת בהוצאת הספרים אודאון, ואחר כך חזרה לקריירה אקדמית כחוקרת במכון לספרות צ׳כוסלובקית ועולמית (כיום המכון לספרות צ׳כית), שם היא ממשיכה כחוקרת גם כיום, לאחר יציאתה לגמלאות.
במסגרת פעילותה באקדמיה, כתבה הודרובה מונוגרפיות ומחקרים (לדוגמה Hledáni románu/החיפוש אחר הרומן; 1989) וגם תרגומים (לדוגמה Román jako dialog M. Bachtina/הדמיון הדיאלוגי מאת מ' בכטינה).

כסופרת

הודרובה החלה לכתוב סיפורת כבר בשנות ה-70 המאוחרות - ספרה הראשון, Podobojí (בתרגום חופשי "בשתי הדרכים") נכתב כבר ב-1977. אבל עקב ההתייחסויות שבספריה לאירועי העבר הקרוב, ובעיקר לפלישה הסובייטית של 1968, לא היה סיכוי ממשי לפרסומם בצ׳כוסלובקיה, שהייתה אז תחת שלטון קומוניסטי.
במקום לפרסם את ספריה במערב או בסאמיזדאט (באופן מחתרתי) כמו סופרים רבים בני תקופתה, היא חיכתה לנפילת הקומוניזם בצ'כוסלובקיה, וב-1991 התפרסם ספרה הראשון. לאחריו התפרסמו שני ספרים נוספים בהפרשים קטנים בין זמני הוצאתם לאור, וב-1999, נאספו שלושת ספריה הראשונים לכרך אחד כטרילוגיית "עיר של ייסורים".
ספרי הבדיון שלה, בעיקר טרילוגיית "עיר של ייסורים", תורגמו לצרפתית, פולנית, גרמנית ואנגלית. בשנת 2011 זכתה בפרס המדינה לספרות של משרד התרבות הצ׳כי על ספרה Vyvolávání (זימון) ב-2012 זכתה בפרס פרנץ קפקא לספרות, והייתה לזוכה ה12 שלו.

עבודות

עלילות כל ספריה של הודרובה מתרחשים בפראג, וכולן מתייחסות בצורה כזו או אחרת לספר הראשון שלה (Podobojí), כהמשך ישיר או עקיף שלו. בספריה נפוצה ההתייחסות להיסטוריה ולמיתולוגיה צ׳כית בכלל, ולהיסטוריה של פראג על כל תקופותיה בפרט.
ספריה של הודרובה מורכבים מקטעים קצרים דמויי פרקים באורך כעמוד או שניים כל אחד ובעלי כותרת עצמאית לכל אחד מהם. מבנה זה נובע מהרגלי הכתיבה של הודרובה, לדבריה - בדרך כלל היא כותבת בשעות אחר הצהריים במשך כשעה וחצי, כשבכל פעם כזו היא בדרך כלל מסיימת פרק קצר.
כתיבתה של הודרובה מאופיינת לעיתים על ידי מבקרים ככתיבה "גברית". לדבריה של הודרובה, סטריאוטיפ זה נובע כנראה מהעובדה שבנוסף להיותה סופרת, הודרובה היא גם חוקרת ספרות בעלת שם בעולם האקדמי.
מרי, הנסיכה המלכותית

שנותיה הראשונות

הנסיכה ויקטוריה אלכסנדרה אליס מרי נולדה ב-25 באפריל 1897 בבית סאנדרינגהאם. היא הייתה ילדתם השלישית ובתם היחידה של הנסיך ג'ורג', דוכס יורק (לעתיד המלך ג'ורג' החמישי) ואשתו ויקטוריה מרי, נסיכת טק. הנסיכה נקראה על שם סבתה הגדולה, המלכה ויקטוריה, סבתה המלכה אלכסנדרה, דודתה הגדולה אליס, נסיכת הממלכה המאוחדת וסבתה מצד אמה, מרי אדלייד, נסיכת קיימברידג', אך היא תמיד נודעה בשמה האחרון, מרי.
עם לידתה ועד שהפך אביה ליורש העצר לכתר הבריטי (נסיך ויילס) מרי, שהייתה חמישית בסדר הירושה, החזיקה בתואר נסיכת יורק. הנסיכה מרי הוטבלה ב-7 ביוני 1897 כאשר בין סנדקיה היו המלכה ויקטוריה, נסיך ויילס (לעתיד המלך אדוארד השביעי) ורעייתו אלכסנדרה, נסיכת דנמרק, גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, סבה פרנסיס, דוכס טק ודודתה ויקטוריה, נסיכת הממלכה המאוחדת.
הנסיכה מרי חונכה על ידי אומנות יחד עם אחיה אדוארד (לעתיד המלך אדוארד השמיני), אלברט (לעתיד המלך ג'ורג' השישי) והנרי. היא ידעה לדבר גרמנית וצרפתית בצורה שוטפת והתעניינה במיוחד בסוסים ובמירוצי סוסים. הופעתה הפומבית הרשמית הראשונה הייתה בטקס הכתרתם של הוריה במנזר וסטמינסטר ב-11 ביוני 1911.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהגה הנסיכה מרי לבקר בבתי חולים ומוסדות צדקה שסייעו לחיילים בריטים ולבני משפחותיהם. היא הייתה פעילה מאוד בקידום תנועת הצופים הבריטית ובעידוד ארגוני עזרה וסיעוד נשיים. בשנת 1918 היא למדה סיעוד והחלה לעבוד בבית חולים במרכז לונדון.

נישואים וילדים

ב-28 בפברואר 1922 נישאה הנסיכה מרי להנרי צ'ארלס ג'ורג', ויקונט לסלס. חתונתם של בני הזוג במנזר וסטמינסטר הייתה האירוע המלכותי הראשון בו השתתפה חברתה הטובה של מרי, ליידי אליזבת בווס-ליון, לעתיד רעייתו של המלך ג'ורג' השישי. מרי והנרי התיישבו בבית הרווד שביורקשייר, שם הנסיכה התעניינה במיוחד בעיצוב פנים של האחוזה ובעיסוקי החווה, ואף הפכה למומחית בגידול בקר. לזוג נולדו שלושה ילדים, ג'ורג', ג'רלד ואליזבט.

הנסיכה המלכותית

ב-9 באוקטובר 1929 נפטר אביו של הנרי והוא ומרי ירשו את התואר "רוזני הרווד". ב-4 בינואר 1931 נפטרה גם לואיז, הנסיכה המלכותית, אחותו הצעירה של ג'ורג' החמישי, ושנה לאחר מכן המלך העניק לבתו מרי את התואר נסיכה מלכותית, השמור לבתו הבכורה של המונרך הבריטי המכהן.
הנסיכה המלכותית הייתה קרובה במיוחד לאחיה הבכור, לעתיד המלך אדוארד השמיני. לאחר ויתורו על הכתר בשנת 1936 היא ובעלה שהו עמו זמן מה, ובשנת 1947 היא סירבה להשתתף בחתונתה של אחייניתה אליזבת עם פיליפ, נסיך יוון ודנמרק במחאה על כך שאחיה לא הוזמן.
במהלך מלחמת העולם השנייה הפכה הנסיכה המלכותית למפקדת חיל הנשים הבריטי ונהגה לבקר את חיילותיה ברחבי בריטניה. בשנת 1951 היא קיבלה את תפקיד נשיאת אוניברסיטת לידס בעוד היא ממשיכה למלא את חובותיה הרשמיות המלכותיות בבריטניה ובחו"ל. היא השתתפה בטקס ההכתרה של אליזבת השנייה וייצגה את המלכה בחגיגות העצמאות של טרינידד וטובגו בשנת 1962 ושל זמביה בשנת 1964. אחת הופעותיה הרשמיות האחרונות בפומבי הייתה כשבועיים לפני מותה, בלוויתה של מלכת שוודיה, לואיז, נסיכת בטנברג, כנציגתה של המלכה אליזבת.
הנסיכה המלכותית נפטרה מהתקף לב במהלך טיול רגלי שערכה עם בנה ונכדיה בשטח אחוזתה, בגיל 68.
פסיכו (תוכנית טלוויזיה)

פסיכו היא תוכנית טלוויזיה ישראלית העוסקת בטלפתיה, בהנחייתו של נמרוד הראל ובהשתתפות אורח של אמיר לוסטיג, המשודרת החל מאוגוסט 2012 בערוץ 2 במסגרת שידורי רשת. במסגרת התוכנית, הראל מבצע פעילויות של אחיזת עיניים, טלפתיה, דמיון מודרך NLP וסוגסטיה על אנשים ברחוב.
העברה אנטיגנית

העברה אנטיגנית (Antigenic shift), הוא התהליך בו לפחות שני זנים של נגיף (או נגיפים שונים), בפרט נגיף השפעת, מתחברים ליצור זן נגיף חדש בעל תערובת של אנטיגנים מהנגיפים המקוריים. בדרך כלל הביטוי העברה אנטיגנית מתייחס לשפעת משום שזו הדוגמה הידועה ביותר לתופעה.
אין לבלבל העברה אנטיגנית עם סחיפה אנטיגנית (Antigenic drift) שהוא התהליך של שינויים בנגיף עקב מוטציות פנימיות. בכל זני השפעת (A,B,C) מתרחשת סחיפה אנטיגנית אבל רק בשפעת A מתרחשת העברה אנטיגנית. זה נובע מכך ששפעת A היא זן השפעת היחיד התוקף גם בני אדם וגם בעלי חיים אחרים, מה שנותן את האפשרות לתא נתון להדבק בשני סוגי שפעת בו זמנית ולאפשר העברה אנטיגנית היוצרת זן שפעת חדש.
הקרב בנחל תרצה

מתקפת מגידו

בלילה שבין 18 בספטמבר - 19 בספטמבר 1918 החלה הבריגדה הארצישראלית של חיל האוויר המלכותי בהפצצה אווירית על מרכזי הצבא העות'מאני בעפולה: תחנת הרכבת - מרכז ההובלה והאספקה, שדה התעופה ומתקני התקשורת הצבאית שהיו בה. הייתה זו תחילתה של המתקפה הבריטית, שכונתה קרב מגידו, ששמה קץ לשלטון העות'מאני בארץ ישראל.
במקביל, הצבא הבריטי התקדם במישור החוף, בנחל עירון ירד בדרכים, בין גבעות, ל"אבו שושא", (היום משמר העמק), לכיוון המפקדה הראשית העות'מאנית בנצרת, למרכז הלוגיסטי בעפולה ולמעברות הירדן - דרך הנסיגה לדמשק. תוצאות ההפצצה האווירית ותנועת האיגוף של גנרל אלנבי הביאה את המפקדות של הצבא הטורקי בשכם ובטולכרם למצב של אי-ידיעה על המתרחש. לאחר יום יומיים, כאשר התבררה תמונת הקרב, החלה הנסיגה ההמונית של הארמיות הטורקיות.

חיל האוויר בפעולה

נתיב הבריחה של הארמיות הטורקיות היה מטול כרם, במסלול שבו עובר כיום כביש 57, דרך ענבתא לשכם. משם אל בלאטה, דרך ואדי בידאן ונחל תרצה לנתיב המוליך לגשר אדם על נהר הירדן, ומשם המטרה הייתה להגיע דרך עבר הירדן לדמשק.
הטייסות הבריטיות שהוקצו למערכה יצאו משדות התעופה ברמלה וליד תחנת ואדי צראר. תפקידן הראשוני היה למנוע מהמטוסים הגרמניים, שפעלו בארץ ישראל, להמריא ולסייע לכוחות העות'מאניים. בהמשך הן תקפו את מרכזי התקשורת והאספקה. בבוקר 21 בספטמבר 1918, יום שכונה "יומה של האוויריה" (The outstanding day), גילו הטייסים שדרת מסע ענקית של הצבא העות'מאני נעה, בדרכים צדדיות, מטול כרם ומשכם לכיוון בית שאן ואל מעברות הירדן.
סוס (סוג)

מאפיינים

הסוסיים הם יונקים בינוניים עד גדולים, ראשם גדול, ועל צווארם רעמת שיער צפופה. רגליהם דקות ומסתיימות באצבע אחת רחבה המוגנת בפרסה קרנית. לסוסיים זנבות דקים המסתיימים בציצית, או המכוסים לחלוטין בשיער. הם מותאמים לחיים בשטחים פתוחים, ממישורים וסוואנות ועד הרים או מדבריות.
האוזניים החיצוניות של הסוסיים מסוגלות לנוע ומאפשרות להם לאכן בקלות מקור של קולות. ראייתם היא דיכרומטית, כלומר הם רואים שני צבעים בלבד. עיניהם ממוקמות באחורי הראש, ומאפשרות להם זווית ראייה רחבה, מבלי שהם מאבדים לחלוטין את הראייה הדו עינית. הסוסיים מצוידים באיבר יעקובסון, המאפשר לזכרים להשתמש בתגובת פלהמן (הפשלת השפתיים) על מנת להעריך את מצב הייחום של בני זוג פוטנציאלים.
הסוסיים הם הרביוורים, וניזונים בעיקר ממזונות סיביים נוקשים, כדוגמת דשאים או צמחים ממשפחת הגמאיים. בעת הצורך הם אוכלים גם מזונות צמחיים אחרים כדוגמת עלים, פירות, או קליפות עצים, אבל הם נוהגים לרעות ולא לאכול מהחלקים העליונים של הצמחים. שלא כמו מעלי גרה, שלהם קיבות מורכבות, הסוסיים מפרקים את התאית במעי העיוור, שהוא חלק מהמעי הגס. מערכת השיניים שלהם כמעט מושלמת, כשהשיניים החותכות מקצצות את המזון, והשיניים הטוחנות, הממוקמות מאחורי מרווח (diastema) מהשיניים החותכות, מרסקות אותו.
סוסיים הם חיות חברתיות. הסוסים, הזברות המצויות וזברות ההרים מתקבצים בדרך כלל לעדרים קבועים הכוללים זכר בודד וקבוצת נקבות, ושאר הזכרים יוצרים עדרים קטנים של "רווקים". שאר המינים בסוג סוס חוברים לעדרים זמניים, המורכבים מבני אותו זוויג או מעורבים, למשך כמה חודשים. בכל המינים יש היררכיה ברורה בין הפרטים בעדר, כאשר בדרך כלל הנקבה המובילה שולטת על הגישה למשאבי מזון ומים, והזכר המוביל שולט על הזדמנויות להזדווג.
הנקבות, המכונות סוסות אצל הסוסים ואתונות במקרה של חמורים וערודים ממליטות בדרך כלל סייח (אצל הסוסים) או עייר (אצל החמורים) בודד, לאחר תקופת הריון של בערך 11 חודשים. הסייחים מסוגלים ללכת תוך שעה מלידתם, והם נגמלים מהנקה לאחר ארבעה עד שלושה עשר חודשים (בעלי חיים בטבע מאריכים את תקופת ההנקה בהשוואה לבעלי חיים שעברו ביות). נקבות בטבע עשויות ללדת פעם בשנה או פעם בשנתיים תלוי במינים, בתנאי החיים, ובגורמים נוספים.
תקופת הייחום אצל סוסיים בוגרים משתרעת בין תחילת האביב לסתיו. מרבית הנקבות נכנסות לתקופה בה אינן מעוניינות להזדווג (anestrus) בחורף. מעגל הרבייה נשלט על ידי אורך היום - הייחום מתחיל כשהימים מתחילים להתארך. חוסר הפעילות המינית בחורף נועד למנוע הפריה בחודשי החורף, משום שאז תתרחש ההמלטה בתקופה הקשה ביותר בשנה, ויקשה על הסייחים לשרוד. אולם לנקבות סוסיים החיות בקרבה לקו המשווה, אזורים שבהם כמעט שאין שינוי באורך היום מעונה לעונה, אין בתאוריה בכלל תקופה שבה הן אינן פעילות מינית. זאת ועוד, מסיבות שאינן ברורות, כ-20% מנקבות סוס הבית בחצי הכדור הצפוני פעילות מינית כל השנה.
ג'ורג'ה אנסקו

לימודיו, מופעיו והיצירה המוזיקלית

אנסקו הפגין כבר בילדותו נטייה חזקה למוזיקה. הוא התחיל את לימודי הנגינה בכינור בגיל 4 וכעבור שנה כבר הופיע בקונצרט בניצוחו של אדוארד קאודלה. בין השנים 1888 - 1894 למד בקונסרבטוריום של וינה ובין מוריו היו יוזף הלמסברגר (כינור) ורוברט פוקס (הלחנה). הוא השתלב במהירות בחיי המוזיקה של וינה וכבר בגיל 12 ניגן בקונצרטים והגיש אינטרפרטציות ליצירות של יוהנס ברהמס, פבלו סרסטה, פליקס מנדלסון-ברתולדי ועוד. ביצועיו הלהיבו את הציבור ואת העיתונות.
לאחר שסיים את לימודיו בקונסרבטוריום של וינה עם מדליית כסף, המשיך ללמוד בשנים 1895 - 1899 בקונסרבטואר של פריז בהדרכתם של ארמנד מרסיק (כינור), אנדרה ז'דאלז' (קונטראפונקט), ז'ול מאסנה וגבריאל פורה (הלחנה).
ביום 16 בפברואר 1898 הופיע לראשונה כמלחין, בתזמורת קולון בפריז. הוא הופיע עם הסויטה הסימפונית אופוס 1, פואמה רומנית. באותה שנה התחיל לנצח על קונצרטים בבוקרשט וניגן ברסיטלים לכינור. הוא זכה להערכתה של אליסאבטה, מלכת רומניה, שהייתה חובבת אומנות ונהגה לזמן אותו לביצוע יצירות כינור בארמון פלש בסינאיה.
יצירותיו הידועות יותר הן מתחילת המאה ה-20, רפסודיות רומניות וסויטה מספר 1 לתזמורת. פעילותו המוזיקלית נמשכה לסירוגין בבוקרשט ובפריז, הוא יצא לסבבי הופעות בארצות אירופה עם שותפים נודעים כמו אלפרדו קאזלה, פאבלו קזאלס, פייר פורנייה ריכארד שטראוס ועוד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נשאר אנסקו בבוקרשט וניצח על הסימפוניה התשיעית של בטהובן, על יצירות של ברליוז, דביסי ווגנר, וגם על יצירות משלו כמו הסימפוניה השנייה וסוויטה לתזמורת מספר 2. באותו זמן נפתחת תחרות ההלחנה על שמו. לאחר המלחמה חזר לחיים, שחלק בין רומניה לבין צרפת. מאותה תקופה זכורות האינטרפרטציות שלו לפואמה לכינור ולתזמורת של ארנסט שוסון ולסונאטות ויצירות הסולו לכינור של באך. הוא נסע כמה פעמים לארצות הברית, שם ניצח בשנת 1923 על תזמורת פילדלפיה ובשנת 1938 על הפילהרמונית של ניו יורק.

חייו האישיים

ב-4 בדצמבר 1937 נשא לאישה את מריה טסקנו רוסטי, הנסיכה קנטקוזינו, אהובתו לסירוגין במשך כשלושים שנה.
לאחר התבססות הדיקטטורה הקומוניסטית ברומניה, גלה ממנה אנסקו והתיישב סופית בפריז, שם מת בלילה שבין 3 ו-4 במאי 1955. נקבר בפר לשז.
אקלמפסיה (כלבות)

אֶקְלַמְפְּסִיָּה (מכונה בעברית: עֲוִית הַהֵרָיוֹן, ובאנגלית: Eclampsia, Puerperal tetany) היא מצב מסכן-חיים המופיע בסוף ההריון של כלבה או לאחר ההמלטה, הנגרם בשל תת-סידן בדם (היפוקלצמיה). על פי רוב מופיע בקרב כלבות מגזע קטן עם גור או שגר גדול, כשלושה שבועות לאחר ההמלטה.

פתופיזיולוגיה

במהלך ההריון רמת הסידן נשארת על פי רוב קבועה ומאוזנת, מסיבה זו אקלמפסיה נפוצה יותר לאחר ההמלטה ולא בזמן ההריון. במהלך ההריון ולקראת ההמלטה על האם לגייס סידן רב לבניית עצמות העוברים ולשם ייצור חלב. כיומיים לפני ההמלטה מופר מאזן הסידן ורמתו בדם מתחילה לצנוח. העוויתות המאפיינות אקלמפסיה נובעות מצניחת הסידן שלו תפקיד חשוב בפעילות שריר תקינה.
בכלבים מגזע קיסהאונד יש בעיות גנטיות במצד בלוטת התריס האחראי בין היתר לוויסות רמות הסידן בגוף. לפיכך בכלבות מגזע זה, שלהן המום הגנטי, נראה אקלמפסיה כבר לפני ההמלטה ולעיתים תכופות יותר.

טיפול בגורים

במקרים אלה האם לא מסוגלת להעביר די סידן לגורים בתוך החלב ולכן נשקול גמילה מוקדמת ובמקרים קשים אף גידול של הגורים ללא האם. יש לתת לגורים תחליף חלב (ייעודי לגורים). גורים בוגרים יותר ניתן להאכיל במזון גורים מאיכות גבוהה בהאכלות תכופות.
דבי הארי

רקע כללי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
דבי הארי היא בתם של קת'רין וריצ'רד הארי, בעלי חנות מתנות בהוות'ורן, ניו ג'רזי, שאימצו אותה כשהייתה בת שלושה חודשים. לדבריה, השם בו נרשמה בתעודת הלידה היה אנג'לה טרימבל. הארי סיימה את בית הספר התיכון בהוות'ורן בשנת 1963, ולאחר מכן השלימה לימודי תעודה ב-Centenary College שבניו ג'רזי בשנת 1965. בסוף שנות השישים עברה להתגורר בניו יורק, ועבדה למשך שנה כמזכירה במשרד המקומי של תחנת הרדיו של ה-BBC. לאחר מכן הייתה מלצרית במועדון Max's Kansas City, עבדה בדאנקן דונאטס, והייתה רקדנית ושפנפנת פלייבוי.
הארי החלה את קריירת המוזיקה שלה בלהקת הפולק רוק The Wind in the Willows. בתחילת שנות השבעים הצטרפה לשלישיית The Stilettos, שם פגשה את כריס סטיין, לימים בן זוגה לחיים והגיטריסט של להקת בלונדי. הארי וסטיין הקימו את בלונדי באמצע שנות השבעים, ובלונדי החלה להופיע תדיר במועדונים Max's Kansas City ו-CBGB בניו יורק. בשנת 1976 יצא אלבום הבכורה של בלונדי שבעקבותיו החלה ההצלחה המסחרית, תחילה באוסטרליה ובאירופה ורק לאחר מכן גם בארצות הברית.
הארי וסטיין קיימו מערכת יחסים זוגית ממושכת ללא נישואין וללא ילדים. באמצע שנות השמונים לקחה הארי פסק זמן ממושך בן כמה שנים כדי לסעוד את מיטת חוליו של סטיין. השניים נפרדו בסוף שנות התשעים אך המשיכו לעבוד ביחד.
באפריל 2014 הודתה בראיון שהיו לה מערכות יחסים עם נשים והצהירה כי היא ביסקסואלית.

קריירת משחק

בשנת 1983 הייתה הארי אמורה לככב לצד אנדי קאופמן במחזה Teaneck Tanzi: The Venus Flytrap על במות ברודוויי. אולם למרות שהמחזה (בכיכובם של שחקנים אנגלים) הצליח מאוד על במות לונדון, הצגתו בניו יורק הופסקה לאחר הופעה אחת בלבד. מאוחר יותר באותה שנה כיכבה הארי בסרטו של דייוויד קרוננברג וידאודרום. בשנת 1987 כיכבה בסרט Forever Lulu לצד אלק בולדווין. בשנת 1988 השתתפה בסרטו של ג'ון ווטרס היירספריי. הארי השתתפה בעוד כמה סרטים, בעיקר בתפקידי משנה.
הופיעה בתפקידי אורח בתוכניות הטלוויזיה החבובות, מד טי.וי, סברינה, סאטרדיי נייט לייב וסוכן סמוי.
קוטב (אנליזה מרוכבת)

באנליזה מרוכבת, קוטב של פונקציה מרוכבת הוא סוג מסוים של נקודת סינגולריות של הפונקציה (הסוגים האחרים הם סינגולריות סליקה וסינגולריות עיקרית). קוטב היא נקודה, בה הפונקציה שואפת לאינסוף בערכה המוחלט.

הגדרה פורמלית

נקודה  היא קוטב של פונקציה מרוכבת , אם הפונקציה אנליטית בסביבה מנוקבת של הנקודה, ומתקיים .
המספר n הקטן ביותר שעבורו הגבול  קיים (וסופי), נקרא הסדר של הקוטב. מספר זה תמיד קיים. קוטב מסדר 1 נקרא קוטב פשוט. עבור קוטב פשוט, השארית של הקוטב מוגדרת להיות הגבול .
מאיר שפירא (ראש מועצה)

ביוגרפיה

מאיר שפירא נולד בפולין בשנת 1878. בשנת 1897 היגר לגרמניה ובה היה פעיל בתנועה הציונית. בחודש נובמבר 1925 עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר עפולה שזה אך נוסדה. בשדרה המרכזית של עפולה בסמוך לבית פיינגולד הקים מאיר שפירא בית מלון שנקרא על שמו "מלון מרכזי שפירא", אליו הגיעו להתאכסן אנשי היישובים בעמק יזרעאל.
לאור מיקומה של עפולה כבירת העמק, וכנקודת עצירה לנוסעים מהמרכז הארץ לצפונה, זכה בית המלון לארח אישים חשובים ומנהיגי היישוב, שעצרו בו למנוחת לילה. בין האישים שהתארחו במלון היה הרב יוסף יצחק שניאורסון – הרבי מליובביץ', שביקר במקום בשנת 1929, הרב הראשי אברהם יצחק הכהן קוק, מנהיג בית"ר זאב ז'בוטינסקי, חיים ויצמן, חיים נחמן ביאליק, מנחם אוסישקין ואחרים.
כמו כן היה מאיר שפירא בין מייסדי קופת "הלוואה וחסכון" בעפולה, שסייעה בהלוואות כספיות להקמת מבני ציבור ומיזמים כלכליים בעפולה. בהשפעתו האישית של מאיר שפירא תרם נדבן מארצות הברית את הסכום הדרוש להקמת בית הכנסת הגדול.
בשנת 1926 כוננה לראשונה מועצה מקומית בעפולה. בטרם כינון המועצה פעל בעיר ועד מקומי ומאיר שפירא עמד בראשו. לראשונה כיהן מאיר שפירא כיושב ראש המועצה המקומית בשנים 1931 – 1932 ולאחר הפסקה של שבע שנים חזר לכהן כיושב ראש המועצה בשנים 1939 – 1940.
מאיר שפירא נפטר בשנת 1962. על שמו נקרא בעיר רחוב המקביל לשדרה בה הקים שפירא את מלונו.