google/wiki40b huggingface dataset:
יוחנן זרחי

הרב יוחנן זרחי (זופוביץ) (תרל"ד, 1874 - כסלו תש"ז, דצמבר 1946) היה רב בליטא ומזכיר אגודת הרבנים בליטא, ולאחר עלותו ארצה כיהן כרבה הראשי האשכנזי של טבריה.

קורות חייו

נולד באיישישוק שבליטא, בנם של הרב חיים יהודה ליב זופוביץ (שכונה גם "העילוי מאיישישוק") ורבקה בת אריה אידלס. למד בישיבות בליטא ובגיל 20 הוסמך לרבנות. בשנת תרנ"ו (1896) נישא לדובה, בת אליעזר זוראבסקי. לאחר נישואיו למד בכולל אברכים בווילנה.
בשנת תר"ס (1900) התמנה כרב של קהילת מיאדל שבליטא. במלחמת העולם הראשונה עבר לווילנה ופעל לעזרת הרבנים הפליטים. לאחר  המלחמה התמנה כרבה של קהילת סימנה . כיהן כרב בעיירה ספיזישוק ובשנת תרפ"ד (1924) עבר לכהן כרב בעיירה רדווילישקי. לאחר שנבחר למזכיר אגודת הרבנים בליטא עזב את הרבנות.
היה חבר מרכז המזרחי בליטא והשתתף מטעם רשימתו בקונגרס הציוני השנים-עשר (1921) בקרלסבאד. תמך  ב"החלוץ המזרחי" וב"קרן העלייה" שלו. ביתו שימש אכסניה לשליחי ארץ ישראל מכל הזרמים.
עלה לארץ בשנת תרצ"ד (1934), לאחר ששש בנותיו ובן אחד כבר עלו לארץ ישראל. לאחר מותו של הרב משה קליערס, התמנה לרב הראשי  האשכנזי של טבריה, בעוד הרב אשר זאב ורנר מכהן כאב"ד טבריה, מטעם העדה החרדית בעיר. הוא שינה את שם משפחתו לשם עברי, על שם אביו (זרחי = זופוביץ רב חיים יהודה). כיהן בתפקידו כרב הקהילה גם ב"ליל הטבח בטבריה" (2.10.1938) שבמהלכו נרצחו 19 מתושבי קריית שמואל, ועד יום פטירתו. פיתח קשרים עם יישובי הסביבה וסייע ליישובים הדתיים שקמו בעמק בית שאן ובגליל התחתון.
נפטר בטבריה בשנת תש"ז (1946) ונקבר בבית הקברות העתיק.
בשנת תשי"ד (1954) החליטה העירייה לקרוא על שמו את בית הכנסת בשיכון ב' בטבריה "אור זורח" (שנקרא היום "שער אשר"), אך עם השנים, הועתקה ההנצחה לבית המדרש שבכניסה לבית הכנסת "אוהל נחום" בקרית שמואל בעיר, הממוקם מעל מקום מגוריו במהלך כהונתו.
בנו, עו"ד שלמה זופוביץ שכיהן כמנהל בית הספר בגטו קובנה החל מינואר 1941 ובני משפחתו, נספו במחנה הריכוז טרזיינשטאדט בשנת 1944. בתו חנה נישאה להוגה הדעות הציוני-דתי מאיר אור.
דוד נבו

דוד נבו (נולד ב-22 ביוני 1939) הוא פרופסור אמריטוס בבית הספר לחינוך ע"ש חיים וג'ואן קונסטנטינר באוניברסיטת תל אביב, כיהן כראש בית הספר לחינוך וכמדען הראשי של משרד החינוך.
בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת אוהיו בהערכה פדגוגית. חוקר את משמעות השילוב של הערכה פנימית וחיצונית של בית הספר כעמית בתוכנית מדיניות החינוך של מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל.
בסוף שנת 2003 התפטר נבו מתפקיד המדען הראשי בין השאר בעקבות חילוקי דעות סביב מבחני המיצ"ב. למרות שתמך עקרונית במבחני הערכה ובחינוך הישגי, דרך היישום של המבחנים הייתה לדבריו בעייתית מכיוון שהמבחנים שימשו כשוט כלפי המנהלים, במקום להיות כלי עזר עבור המשרד.
פרנק ודקינד

ביוגרפיה

ודקינד נולד בהנובר ועבד במספר משרות בטרם החל לעבוד בקברט ולהפוך למחזאי.
המחזה החשוב הראשון פרי עטו, "Frühlings Erwachen", משנת 1891 (תורגם לעברית כ"האביב מתעורר"), העוסק במיניות ובהתבגרות מינית, חולל שערורייה.
שני המחזות "רוח האדמה" (1895) ו"תיבת פנדורה" (1904), המוכרים גם כ"מחזות לולו", הם, כפי הנראה, שני מחזותיו הידועים ביותר. שניהם שימשו מאוחר יותר כבסיס עלילתי לאופרה "לולו" מאת אלבן ברג.
"תיבת פנדורה" שימש אף כבסיס לסרט אילם הנושא שם זה מאת ג.וו. פאבסט (1929). יצירתו של ודקינד, אשר תדיר מבקרת את ההתנהגות וההליכות בחברה הבורגנית, ובעיקר בכל הנוגע ליחס למין, נחשבת אקספרסיוניסטית.
בתו, פמלה, נישאה לשחקן שארל רנייה. נכדו הוא המוזיקאי והסופר אנטול רנייה, שהיה בעלה של הזמרת נחמה הנדל.
גוטפריד פון שטרסבורג

חייו

על חייו ידוע מידע מועט. הוא נולד במאה ה-12. בפי בני דורו נודע בכינוי Meister G, ומכך מסיקים שהיה בן למשפחה עירונית מיוחסת. קרוב לוודאי כי היה בעל השכלה נרחבת. בשירתו מוזכרת אשה אותה אהב בלהט, אך היא לא נעתרה לו. 
יצירתו העיקרית היא האפוס "טריסטן ואיזולט", שחיבר בשנים 1200 - 1210, ולא הספיק להשלים. אפשר כי עבודתו נקטעה בגלל מותו. שירה זו, בת כעשרים אלף חרוזים, מבוססת על האגדה הקלטית, המצויה בעיבודו של תומה מבריטן (1170?), וכתובה אצלו אנגלו-נורמנית (כ-3,000 שורות) וטבועה כולה בחותמה של שירת הטרובדורים.
בעבודתו של גוטפריד גם מוצאים קווים דומים לעיבודו של אלהרט פון אוברג, אשר התבסס על יצירתו של ברול, הכתובה בניב נורמני (כ-4,500 שורות), והינה קדם-חצרנית במידה רבה, ומתובלת בביטויים נוצריים. האפוס של גוטפריד הושלם בידי אולריך פון טירהיים (1235?) והיינריך פון פרייברג (1300?).
טום ג'ורג'סון

ביוגרפיה

ג'ורג'סון נולד בעיר ליברפול שבלנקשייר. תפקידיו הידועים ביותר הם תפקידי משנה בסדרה "בין השורות" (1992–1994); בסדרות הדרמה שכתב אלן בליזדייל: "Boys from the Blackstuff" (מ-1982) "Scully" (מ-1984) ו-"G.B.H" (מ-1991); בסדרת הטלוויזיה משנת 2005 "הצוואה" עיבוד לרומן "בית קדרות" מאת צ'ארלס דיקנס, גילם ג'ורג'סון את דמותו של קלאם הפקיד של טולקינגהורן (צ'ארלס דאנס).
הופעות נוספות בטלוויזיה היו בסדרות משטרה או סדרות רפואיות כמו "הולבי סיטי", "ג'ולייט בראבו", "The Manageress", "פיק פרקטיס", "פוארו", "A Touch of Frost", "קדפאל", "The Bill", "דיאל ופסקו", "המקצוענים" וכן "Z-Cars". עוד שיחק פעמיים בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בפרק "Genesis of the Daleks" ובפרק "Logopolis". הוא השתתף גם בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "אפר לאפר", "המלחמה של פויל", "ברוקסייד" ובסדרה "The Crimson Petal and the White".
בקולנוע הופיע ג'ורג'סון בסרט "דג ושמו וונדה" (1988), שבו שם הדמות שלו, ג'ורג' תומאסון, הוא משחק מילים על שמו. עוד שיחק בסרט ההמשך "חיות רעות" (1997).
ג'ורג'סון ידוע גם מעבודתו בתיאטרון. ב-2002 היה מועמד לפרס התיאטרון של "לונדון איבנינג סטנדרד" כשחקן הטוב ביותר על תפקידו במחזה "Frozen" בתיאטרון קוטסלו שבתיאטרון המלכותי הלאומי.
נורמנדי תחתית

היסטוריה

במהלך התקופה הרומית חולק האזור למספר ערי מדינה. השטח נכבש על ידי הפרנקים במאה ה-5. לאחר מכן הייתה תקופת פריחה של מנזרים בנקדיטינים, שהגיעה לשיאה במאה ה-7 וה-8; הדוגמה הטובה והמרשימה ביותר למנזרים אלו היא מון סן מישל. באותה התקופה נורמנדי תחתית הייתה חלק מממלכת נויסטריה.
הפלישות הנורמניות הרסו את האזור במאה ה-9 והנורמנים הפכו לשליטי החבל. ויליאם הממזר דוכס נורמנדי, שישב בעיר קן, כבש את אנגליה בשנת 1066 ונעשה מוכר בשם ויליאם הכובש. ב-1106 עברה נורמנדי לשליטת בית פלנטג'נט, ומאה שנים לאחר מכן סיפח פיליפ השני, מלך צרפת את החבל לממלכתו. במהלך מלחמת מאה השנים עבר האזור כולו שוב לשליטת אנגליה וחזר לצרפת מספר פעמים, עד שנשאר סופית בידיה בשנת 1468.
אחת המערכות החשובות ביותר במלחמת העולם השנייה, הפלישה לנורמנדי, התרחשה על חופי נורמנדי תחתית. כוחות בעלות הברית נחתו בחופי קלבדוס ביוני 1944. במהלך המלחמה כולה נפגע האזור בצורה קשה מאוד, ורוב הערים והכפרים סבלו מהרס וחורבן בקרב על נורמנדי.

כלכלה

כלכלת האזור מבוססת בעיקר על חקלאות, הכוללת גידול צאן ובקר, גידול פרות לייצור חלב, טקסטיל ופירות. ישנם גם מכרות ברזל ליד העיר קן. תיירות היא גורם משפיע ביותר בכלכלת האזור. החבל מקושר לאנגליה על ידי שירות מעברות היוצאות מנמלי שרבור וקן.

תרבות

נוסף על השפה הצרפתית, מדוברת בנורמנדי שפה נוספת הנקראת נורמנית. השפה בשימוש גם כיום ויש לה מספר ניבים. היא מדוברת גם באיי התעלה.
סופרים צרפתיים רבים יצאו מנורמנדי תחתית, כמו גי דה מופסאן, מרסל פרוסט, גוסטב פלובר ועוד. הסופר השווייצרי בשפה הגרמנית אלכס קאפי נולד גם הוא במחוז. במחוז נולדו מספר אנשי רוח מפורסמים ובהם הפסנתרן והמלחין אריק סאטי, הצייר אז'ן בודן, פרנאן לז'ה ועוד.
פרן אוליביה

קריירה קבוצתית

אוליביה הצטרף בנעוריו למחלקת הנוער של ברצלונה. ב-1954 החל לשחק בקבוצת המשנה של המועדון, אספנייה אינדוסטריאל. לאחר שתי עונות בקבוצת המשנה, עלה אוליביה לקבוצה הבוגרת. אוליביה השתלב היטב בקבוצה בעונתו הראשונה, בה הופיע ב-17 משחקי ליגה. תחילה אוליביה שיחק בעמדת המגן, אך עם הזמן עבר לתפקיד הבלם. בעונתו השנייה בברצלונה, עונת 1956/57, היה אוליביה שותף לזכייתה בגביע הגנרל, כשחקן קבוע בהרכבה. 
תחת הדרכתו של הלניו הררה זכה פעמיים באליפות ספרד, בעונות 1958/59 ו-1959/60, בגביע הגנרל פעם נוספת ב-1958/59 ובגביע ערי הירידים פעמיים, ב-1958 וב-1960. במהלך עונת 1959/60, ב-14 בפברואר 1960, הבקיע אוליביה את שערו היחיד במדי ברצלונה, במשחק בו הביסה ברצלונה את לאס פאלמס 8-0. השנים הבאות היו קשות עבור אוליביה, שמיעט לשחק ושותף ב-19 משחקי ליגה בלבד בשלוש העונות הבאות. בתקופה זו זכתה ברצלונה בגביע הגנרל ב-1963, אך לאוליביה היה חלק מועט בזכייה זו והוא לא שותף במשחק הגמר מול ריאל סראגוסה. בהמשך, השתפר מצבו של אוליביה, ולאחר פרישתו של ז'ואן סגרה בסוף עונת 1963/64, התמנה אוליביה לקפטן הקבוצה. כקפטן הקבוצה זכה עם הקבוצה בגביע ערי הירידים בפעם השלישית בקריירה שלו, ב-1966. לאחר מכן, דעך מעמדו בקבוצה והוא מיעט לשחק. בעונת 1967/68 זכתה ברצלונה בגביע הגנרל, אך גם בזכייה זו חלקו היה קטן, ואת הגביע הניף הקפטן באותו משחק, חוסה אנטוניו סאלדואה. בעונת 1968/69 השתתף עם ברצלונה בגמר גביע מחזיקות הגביע, בו הפסידה ברצלונה 3-2 לסלובן ברטיסלבה. בסוף העונה פרש סופית ממשחק, בגיל 32.
בסך הכול שותף אוליביה ב-500 משחקים רשמיים ולא רשמיים בשורות ברצלונה, ובכך הוא אחד השחקנים עם מספר ההופעות הגדול ביותר בשורותיה.

קריירת נבחרות

אוליביה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד ב-31 במרץ 1957, בניצחון נבחרתו 5-0 על נבחרת בלגיה. מאז הופיע ב-17 משחקים נוספים של נבחרת ספרד, ואף שימש קפטן הנבחרת שזכתה ביורו 1964. את הופעתו האחרונה בנבחרת ערך ב-8 בדצמבר 1965 במשחק מול נבחרת אנגליה. הוא נמנה בסגל הנבחרת במונדיאל 1966 שנערך באנגליה, על אף שלא שותף באף משחק.

לאחר הפרישה

אוליביה היה חבר בהנהלת מועדון הכדורגל ברצלונה בין 1989 לבין 1993, בעת נשיאותו של ז'וזפ ליואיס נונייז.
קאסטיו דה לה ריאל פוארסה

קאסטיו דה לה ריאל פוארסה (בספרדית: Castillo de la Real Fuerza; מילולית: מבצר הכוח המלכותי) הוא מבצר בהוואנה. המבצר שוכן מערבית לנמל הוואנה, בסמוך למרכזה ההיסטורי של העיר.

היסטוריה

במקום בו שוכן המבצר שכן בעבר מבצר אחר, שניזוק קשות בהתקפה של פריבטירים צרפתים בהנהגת ז'אק דה סור ב-1555. ב-1558 הונחו יסודותיו של המבצר, אך הבנייה עצמה החלה רק ב-1562. כוח העבודה, שהתבסס על עבדים ועל אסירים צרפתים, סיים את הבנייה ב-1577. המבצר עשוי אבן גיר שנחצבה בסמוך להוואנה. הוא מוקף בחומה עבה ומשופעת ובחפירים, ואל שערו מוליך גשר מתרומם.
זמן קצר לאחר בנייתו, התברר כי הוא ממוקם רחוק מדי מפתח הנמל, וכי הוא אינו מאפשר את הגנתו של הנמל באופן יעיל. במקומו, הוקמו שני מבצרים אחרים - אל מורו (ממזרח לנמל) וסן סלוודור דה לה פונטה (ממערב לו). לפיכך, הוסב השימוש במבצר והוא הפך למשכנו של מושל הוואנה. המושלים השונים ערכו בו כמה שינויים. ב-1634 נוסף מגדל שעון ועליו שבשבת בדמותה של החיראלדה מקתדרלת סביליה, המכונה "לה חיראלדייה" (La Giraldilla). לא ברור מדוע נבחרה דווקא דמותה של החיראלדה, אך על פי ההשערות, הדבר נעשה לזכרה של אינס דה בובדייה, האישה היחידה שכיהנה כמושלת הוואנה, שנהגה לצפות בים, בציפייה לשובו של בעלה, הרננדו דה סוטו, ממסעותיו בפלורידה. החיראלדייה המקורית נמצאת כיום במוזיאון העירוני של הוואנה, ובמקומה מוצב העתק. שינוי נוסף שנעשה במבנה, היה ב-1851, אז נהרס חלק מחזיתו, כדי לאפשר את הרחבתו של רחוב או'ריילי, וכדי המבצר לא יאפיל על קאפלת אל טמפלטה הסמוכה.
ב-1898 פרצה מלחמת ארצות הברית-ספרד, במהלכה כבשו האמריקאים את קובה. אחרון המושלים הספרדים עזב את המדינה בדצמבר אותה שנה, והמבצר נותר מיותם. ב-1899 השתכן במבצר הארכיון הלאומי, וב-1938 נוספה גם הספרייה הלאומית. ב-1957, הם הועברו למשכנם החדש, בסמוך לפלסה דה לה רבולוסיון. לאחר המהפכה הקובנית ב-1959 שוכנו במבצר משרדי הוועדה הלאומית לאנדרטאות והמרכז לשימור, שחזור ומוזיאולוגיה. לתקופה קצרה הוקם במקום מוזיאון לכלי נשק, אך התנאים במקום לא אפשרו את שימור הממצאים באופן הולם. ב-1977, לרגל יום השנה ה-400 להקמתו, שינה המבצר את ייעודו פעם נוספת, ונפתח בו מוזיאון לאמנות. ב-1990 הוקם בו המוזיאון הלאומי לקרמיקה קובנית, אך הוא נסגר ב-2007.
המבצר שופץ לקראת הכרזת אונסק"ו על הוואנה העתיקה וביצוריה כאתר מורשת עולמית ב-1982.
Seabound

חברי ההרכב

פרנק מ. ספינת' - שירה, מוזיקה, מילים
מרטין וורברודט - מוזיקה
משפט ההישנות של פואנקרה

הוכחה

נוכיח להלן את הגרסה ההסתברותית של המשפט.
לכל n \in \mathbb{N} נגדיר E_n = \left\{ x \in E \mid n(x) = n \right\}. כמו כן נגדיר E_{\infty} = \left\{ x \in E \mid T^nx \notin E, ~\forall n \in \mathbb{N} E \right\}. ברור כי E = E_{\infty} \cup \bigcup_{n=1}^{\infty} E_n וכי הצגה זו היא איחוד זר. כמו כן אלה קבוצות מדידות, שכן מתקיים E_1 = E \cap T^{-1}E וכן ניתן להראות באינדוקציה כי E_n = E \cap T^{-n}E \cap \bigcap_{j=1}^{n-1} T^{-j} \left( X \backslash E \right) לכל n \geq 2.
נשים לב כי עבור כל x \in E_{\infty} בהכרח T^nx \notin E_{\infty} לכל n \in \mathbb{N}. נובע מכך כי הסדרה \left\{ T^{-i}E_{\infty} \right\}_{i=1}^{\infty} היא סדרה של קבוצות זרות.
מהיות T שומרת מידה נובע כי \mathbb{P} \left( E_{\infty} \right) = \mathbb{P} \left( T^{-i} E_{\infty} \right) לכל i \in \mathbb{N}, ולכן נובע כי,
ומכאן כי בהכרח \mathbb{P} \left( E_{\infty} \right) = 0, כפי שנדרש.
מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש

היסטוריה

במקור, המסדר הוקם כדי לציין את החסות הבריטית באיים היוניים, שהחלה ב-1814. איים אלו קיבלו חוקה ב-1817 תחת השם "ארצות הברית של האיים היוניים". המסדר נועד לכבד את "הילידים של האיים היוניים והאי מלטה ושטחי החסות שלו, ונתינים אחרים של הוד מלכותו, אשר ממלאים תפקידים חשובים וחשאיים בים התיכון."
ב-1964, לעומת זאת, הסתיימה החסות הבריטית, והאיים הפכו לחלק מיוון. הגדרת המסדר שונתה בהתאם ב-1868. מאז, החברות מוענקת לאלה אשר "ממלאים תפקידים חשובים וחשאיים בקולוניות של הוד מלכותה, ולאלה ששירתו את הכתר ביחסי החוץ של האימפריה." עקב כך, מושלים ומושלים כלליים רבים הם בין חברי המסדר.

תפילות

ביתו הראשון של המסדר היה "הארמון של מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש" בקורפו - ביתו של הנציב הבריטי העליון של האיים היוניים ומקום מושבו של הסנאט היוני. מאז 1906 קַפֶּלַת המסדר נמצאת בקתדרלת סנט פול אשר בלונדון. הקתדרלה משמשת גם כביתה של הקפלה של מסדר האימפריה הבריטית. תפילות של כל המסדר נערכות אחת לארבע שנים, ואבירים וגבירות מפוארים חדשים מתמנים בטקסים אלו.
לריבון ולאבירים וגבירות מפוארים מוקצים תאים בקפלה, ומעליהם מוצגים ההתקנים ההרלדיים שלהם. על ראש תאו של האביר מוצבת קסדתו, כשהיא מקושטת במעטה ומעליה ציצת האביר. לפי חוקי ההרלדיקה האנגלים, נשים לא נושאות קסדות או ציצות, למעט המלכה. במקום זאת, משמש הנזר המתאים לדרגתה של הגברת. מעל הציצה (או הנזר) מוצג דיגלו ההרלדי של האביר, מקושט עם שלט האצולה שלו. על גבו של התא, בצורה קטנה יותר, מודבקת לוחית מפליז המציגה את שמו של האביר, שלט האצולה, ותאריך מינויו למסדר. עם מותו של האביר, הדגל, הקסדה, המעטה והציצה מוסרים מהתא. הלוחית, לעומת זאת, נשארת קבועה מעל התא, כך שמעל תאי הקפלה נשארת עדות צבעונית של האבירים והגבירות המפוארים מאז 1906.

סדר קדימות וזכויות יתר

לחברי המסדר של מיכאל הקדוש מוקצים מקומות בסדר הקדימוּת. גם נשותיהם של גברים החברים במסדר נמצאות בסדר הקדימות, וכמוהן גם בנים, בנות וכלות של אבירים מפוארים ואבירים מפקדים. לעומתם, קרובי משפחה של נשים החברות במסדר לא תופסים מקום בסדר הקדימות. (ככלל, אנשים יכולים לקבל קדימות מהאב או הבעל, אך לא מהאם או האישה.)
אבירים מפוארים ואבירים מפקדים מוסיפים את הקידומת סֶר (Sir) לשמם, ואילו גבירות מפוארות וגבירות מפקדות מוסיפות את הקידומת דֵים (Dame). נשות האבירים רשאיות להוסיף את הקידומת ליידי (Lady), אך לא קיימת קידומת מקבילה לבעליהן של גבירות המסדר. נסיכים ובני אצולה אינם משתמשים בצורה זו, למעט כאשר נכתב תארם במלואו. יתרה מזאת, אנשי הכמורה וחברים של כבוד אינם משתמשים בקידומות של אבירות.
אבירים וגבירות מפוארים מוסיפים לאחר שמם את האותיות GCMG. אבירים מפוארים וגבירות מפוארות מוסיפים את האותיות KCMG ו-DCMG בהתאמה. עמיתים מוסיפים CMG. כך למשל, בעלה של המלכה ויקטוריה היה "אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה, GCMG". 
אבירים וגבירות מפוארים רשאים להוסיף לשלט האצולה שלהם תומכים, עיגול עם המוטו וצווארון. העיגול תמיד יהיה מעל הצווארון, או מחוצה לו. אבירים וגבירות מפקדים ועמיתים רשאים להציג את העיגול, אך לא את הצווארון, כאשר הוא מקיף את השלט. האות מצויר כאשר הוא תלוי מהצווארון או מהעיגול.

הענקת חברות במסדר לנשיא מדינת ישראל

בתאריך 20 בנובמבר 2008, הוענקה חברות במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש לנשיא מדינת ישראל, שמעון פרס.
יהדות לאילשי

יהודי לאילשי היא קהילה של יהודים בכפר לאילשי (ლაილაში) שבנפת צאגרי לצ'חומי, גאורגיה. תחילת היישוב בכפר אינו ברור דיו. ידוע כי נוסע יהודי שעבר במקום בשנת 1870 ציין ברישומיו כי קיים בית כנסת במצב טוב.
בנין בית הכנסת נבנה בשנות ה-80 של המאה ה-19 והוא פעל עד ראשית 1953.
בשנת 1976 התגוררו בלאילשי 50 משפחות.

ספר התורה של יהודי לאילשי

מעמד מיוחד היה לספר התורה של יהודי לאילשי, שהאמינו כי הספר מגן עליהם וקשרו בו אגדות רבות. זהו ספר התורה הקדום ביותר שהיה קיים בגאורגיה. הספר נשמר בבית הכנסת של הכפר עד לשנת 1939. האופן שספר התורה הופיע בכפר לא ברור דיו עד היום, אם כי ברור כי מדובר בספר עתיק מאוד.
הספר נקרא "לאילַשיס בּיבּליא" ("ლაილაშის ბიბლია", "ספר התורה של לאילשי") או "סוואנוּרי בּיבּליא" ("სვანური ბიბლია", "ספר התורה הסוואני") על שום הטענה כי מקורו בסוואנתי.
קזימיר פונק

ביוגרפיה

נולד בפולין למשפחה יהודית. אביו, יעקב (ז'אק) איזראיליביץ' פונק, היה רופא עור ידוע בוורשה. הוא למד באוניברסיטת ברן בשווייץ, שם סיים דוקטורט בגיל 20. אחר כך עבד במכון פסטר בפריז, בבית חולים בגרמניה ובמכון מחקר ליסטר בלונדון (Lister Institute). בשנת 1915 נסע לארצות הברית, ובניו יורק עבד במספר מכוני מחקר. בשנת 1920 התאזרח בארצות הברית. בשנת 1923 חזר לוורשה בזכות מלגה מטעם קרן רוקפלר, ושימש כראש המחלקה לביוכימיה במכון להיגיינה. בשנת 1927 נסע לפריז והקים בה חברת תרופות פרטית בשם Casa Biochemica. בשנת 1939 חזר לארצות הברית, שם נשאר עד ליום מותו, ועמד בראש מכון המחקר Funk Foundation for Medical Research.

גילוי הוויטמינים

לאחר שקרא את המאמר של כריסטיאן אייקמן, אשר מצא שאנשים אשר אוכלים אורז מלא סובלים פחות ממחלת הבריברי, ניסה פונק למצוא את הגורם באורז המלא אשר מונע את המחלה. בשנת 1912 חקר את שכבת הסובין (המעטפת החיצונית) של האורז וגילה בתוכה מולקולה המתמוססת במים, מורכבת מחנקן הקשור לשלושה אטומי חמצן, ובכך גילה את הוויטמין B₁ (תיאמין). הוא הניח שאמין זה הוא מה שחסר לאלה שתפריטם מורכב אך ורק מאורז לבן, ולכן הם לוקים במחלות שונות כמו הבריברי. 
מכיוון שהבין שאמין הוא חומר חיוני לחיים, קרא לו בשם "vital amine", או "vitamine". בהמשך התגלו ויטמינים שאינם אמינים, והשם שונה ל-vitamin, ללא האות e בסוף המילה.
משהו יפה

עלילה

העלילה מתרחשת ומצולמת בטמאסמייד , אזור פועלים שנמצא בדרום-מזרח לונדון.
ג'יימי, נער שמתאהב בחברו לכיתה, סטיי, נאלץ להתמודד עם אמו החד-הורית סנדרה, שעסוקה מראש בתוכניות שאפתניות לנהל את הפאב שלה ולנהל מערכות יחסים שונות עם מאהבים שונים. המאהב האחרון שלה הוא טוני, נאו-היפי.
סנדרה מוצאת את עצמה מסוכסכת עם לאה, שכנה חצופה וגסת רוח שגורשה מבית הספר, עוסקת סמים, ושומעת ללא הפסקה את התקליטים של מאמא קאס ששייכים לאמה. בעוד שההומוסקסואליות של ג'יימי נשארה לא ידועה, האופי המופנם שלו והסלידה שלו מכדורגל הם סיבה מספקת לכך שחבריו ללימודים מציקים לו בכל הזדמנות.
סטיי חי יחד עם אחיו העוסק בסמים ואביו המתעלל והאלכוהוליסט בדירה הסמוכה לדירה של ג'יימי. לילה אחד, הוא הוכה על ידי אחיו בצורה כזו קשה עד שסנדרה מרחמת עליו ונותנת לו לישון בדירתה. בהיעדר מיטה שלישית, סטיי נאלץ להסתפק בשינה "מלמעלה ועד אצבע" עם ג'יימי. בלילה השני, הם חולקים ביחד את המיטה. לאחר עיסוי ושיחה מינורית, הבנים מחליפים במהרה את סידורי השינה וג'יימי מנשק את סטיי בפעם הראשונה.
למחרת בבוקר, סטיי נבהל ועוזב לפני שג'יימי מתעורר, ונמנע מלדבר איתו במשך מספר ימים. בכדי שג'יימי יירגע, הוא גונב את מגזין הגברים האנגלי המיועד להומואים וביסקסואלים, גיי טיימס. ככל הנראה, הוא החל לקבל את המיניות והחיבה שלו לסטיי. ג'יימי מוצא לבסוף את סטיי במסיבה סמוכה ומתעמת איתו. הם מתכוננים לעזוב יחד. המסיבה מסתיימת רע, כשסנדרה נוקמת בלאה על כך שהיא מרכלת, שלאחר מכן מאיימת "לשפוך את השעועית" על סטיי וג'יימי, ומתוודה על כך שהגנה על סטיי מול אביו ואחיו. סטיי מגיב בצורה לא טובה, דוחה בכעס את ג'יימי ובורח.
לאט לאט, סטיי מקבל את אהבתו של ג'יימי, והיחסים ביניהם מתחילים להתפתח כשהם מבקרים בגיי בר ביחד. סנדרה עוקבת אחריהם ומגלה את סודם, והסרט מגיע לשיאו כשטיול גרוע של לאה (על סם ללא שם) מזרז את הפרידה של סנדרה עם טוני. הידיעה על העבודה החדשה של סנדרה מתגלה, וסנדרה מתעמתת עם סטיי וג'יימי. סנדרה קיבלה את מערכת היחסים של בנה.
הסרט מסתיים בכך ששני הנערים רוקדים סלואו  בחצר לשיר "Dream a Little Dream of Me" של מאמא קאס, בעוד שסנדרה רוקדת לצדם עם לאה כשהתושבים המקומיים מסתכלים עליהם. חלקם המומים, חלקם לא מסתייגים, וחלקם נהנים מהרגע עצמו.
עמירם אורן

חייו ופועלו

עמירם אורן נולד וגדל ברמת גן והחל מסוף שנות ה-70 מתגורר בירושלים ובסביבתה. את לימודיו עשה עמירם אורן באוניברסיטה העברית בירושלים, בה השלים תואר ראשון בגאוגרפיה וכלכלה ב-1981 ותואר שני בגאוגרפיה בהצטיינות ב-1985. לאחר לימודי התואר השני חזר לצה"ל ושירת בקבע במשך עשור, בין השנים 1988–1998, בעיקר באגף התכנון במטה הכללי וגם במפקדת חילות השדה ופיקוד המרכז.
את לימודי הדוקטורט החל בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה, בשנת 1999 וסיים ב-2003, נושא הדוקטורט הוא צבא ומרחב במדינת ישראל—שימושי הקרקע של צה"ל ממלחמת העצמאות ועד מבצע סיני (1948– 1956), ואחר-כך יצא כספר שנקרא שטחים מגויסים. הספר מציג את היווצרות ועיצוב התשתית הצבאית, את פריסתה הגאוגרפית ואת אופן הסדרתה החוקית והמנהלית. השאלה העומדת במרכז הדיון היא כיצד נוצרה הגמוניה הקרקעית והמרחבית הצבאית בשנותיה הראשונות של המדינה ומהן ההשלכות הנובעות ממנה.
מחקריו בנושאי הביטחון, החברה והטריטוריה, הקנו לו מעמד של מומחה בתחום המימד הטריטוריאלי של הביטחון במדינת ישראל.
לאחר סיום הדוקטורט, המשיך אורן את מחקריו בביטחון וטריטוריה, במסגרת עצמאית, בשיתוף עם עמיתים וגם במסגרת הפרויקטים "צבא שיש לו מדינה" "מרחב הביטחון" מכון ון ליר (2003 – 2010). אחר כך, עד שנת 2014, המשיך וחקר במסגרת עצמאית, הרצה בימי עיון ובכנסים אקדמיים. בנוסף היה עמית הוראה במחלקה ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים, וגם יועץ למערכת הביטחון בענייני תשתית ופריסה.

ארץ בחאקי: קרקע וביטחון בישראל

אורן ביחד עם עמיתו למחקר רפי רגב, חקרו את תופעת השטחים הביטחוניים, שהם חלק משטחי המדינה בהיקף חסר תקדים. במחקר ישנם היבטים שונים של השימוש בקרקעות אלו עם הניגודיות בין הצרכים הביטחוניים לאזרחיים.

שטחים מגויסים

ספר זה מתחקה אחרי שורשיה של ההגמוניה של צה"ל על שטחי המדינה ומרחביה החלה בשנותיה הראשונות. הספר הוא עיבוד של עבודת הדוקטורט של עמירם אורן שנושאה צבא ומרחב – שימושי הקרקע של צה"ל ממלחמת העצמאות ועד מבצע סיני (1948 – 1956). מטרת המחקר להציג את היווצרות ועיצוב התשתית הצבאית, את פריסתה הגאוגרפית ואת אופן הסדרתה החוקית והמנהלית. השאלה העומדת במרכז הדיון היא כיצד נוצרה הגמוניה הקרקעית והמרחבית הצבאית בשנותיה הראשונות של המדינה ומהן ההשלכות הנובעות ממנה?

מפעלו העכשווי

מאז ראשית תשע"ב (ספטמבר 2011) רוכב ומטייל  ברחבי הארץ באופני שטח. מאז בקיץ 2015 מפעיל את האתר "עמירם במשעולי ישראל" שעניינו סיפורי מסלולי הטיולים שלו. האתר מתעדכן בתדירות גבוהה, יום או יומיים (לעיתים קצת יותר) לאחר ביצוע הטיולים.
טריאריים

טריאריים (בלטינית: Triarii) הם סוג של חיל רגלים בצבא הרומי בתקופת הרפובליקה. השימוש בחיילים אלו החל עם המעבר של הצבא הרומי משיטת הפלאנקס לשיטה המאניפולרית במהלך המאה ה-4 לפנה"ס. הטריאריים הורכבו מהאזרחים המבוגרים האמידים ובעלי הניסיון הרב ביותר.

תיאור

על פי פוליביוס, הטריאריים היו החיילים המבוגרים ביותר ובעלי הניסיון הרב ביותר שהיו חייבים בגיוס לצבא הרומי. בהתאם לכך, הם היו מוגנים טוב יותר מיתר החיילים. הם היו מצוידים בחרב קצרה שנקראה "גלאדיוס", וחנית כבדה שנקראה "האסטה" ונועדה לדקירה. את קסדותיהם הם נהגו לעטר בנוצות כדי להיראות גבוהים יותר.
כל לגיון כלל 600 טריאריים, והללו חולקו לעשרה מניפולים. הטריאריים הוצבו אחרונים במבנה המניפולרי, מאחורי הפרינקיפים, והצטרפו לקרב רק במידת הצורך. השימוש בטריאריים הופסק בעיקר בשל שינויים בכלכלת רומא, שבעקבותיהם היו כל החיילים מסוגלים לרכוש לעצמם כלי נשק זהים.
פולשים מהחלל

תיאור המשחק

פולשים מגיעים ממעלה המסך ומטרת השחקן לעצור אותם באמצעות התותח יורה האש שלו, אותו ניתן להזיז ימינה ושמאלה. בו זמנית הפולשים יורקים פצצות שמאיימות להשמיד את התותח וככל שהמשחק נמשך הם נעשים קרובים יותר, מאיימים יותר ומהירים יותר ואפשרויות הפגיעה שלהם גדולות יותר.
לשחקן יש אפשרות להפגע פעמיים אך בפעם השלישית הוא מפסיד והמשחק מסתיים. אם הצליח להשמיד את כל הפולשים הוא זכה במשחק ו"הציל את האנושות" מפגיעתם הרעה.
מדי פעם עוברת חללית מעל הדמויות ופגיעה מוצלחת בה תורמת נקודות רבות למשחק.
בשלב מאוחר יצאה גרסה משופרת של המשחק כשהדמויות לא רק נעות בטור אלא גם "עפות" ובמסלול לא ליניארי.

השפעות המשחק

בעקבות הפופולריות הרבה של המשחק יצאו גרסאות שונות שלו לפלטפורמות משחק שונות. עם השנים היה ניתן לשחק את המשחק או וריציה שלו במחשבים האישיים, מכשירים חכמים וקונסולות משחקים. המשחק זכה להמשכים רבים, לא כולם בהפקת Taito המקורית, ואף לגרסאות אשר התבססו על עקרונותיו אך יצרו משחקים מעט שונים. לדוגמה, חברת קוקה קולה שכרה את יצרנית משחקי המחשב אטארי כדי ליצור משחק בשם Pepsi Invaders ("פולשי הפפסי", על שם מתחרתה של קוקה-קולה) למען עובדיה, אשר שיחקו במשחק וירו בשם המתחרה במקום בצלמיות חייזרים.
גרסאות ממשיכות לצאת גם בעשור הראשון של המאה ה-21, כגון פלישת התרנגולות (Chicken Invaders), אשר החליף את החייזרים בתרנגולות.
במשחק פלישת התרנגולות 4 גם הכינו פארודיה על המשחק כשהגיבור נשאב לתוך חור שחור ומגיע לגלקסיה של פולשים מהחלל, ב-10 שלבים שהוא שם הוא צריך להלחם בחייזרים שעשויים מקוביות.
שלום קורן

ביוגרפיה

קורן נולד בישראל וסיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר "בויאר" בירושלים. בשנת 1969 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת חרוב. בסיירת עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר. קורן שימש בשורת תפקידים פיקודיים בסיירת, בהם מפקד פלוגה. בשנת 1973 פיקד קורן על כוח הפריצה למטוס בואינג 707 לבנוני שנחטף על ידי אזרח לובי והונחת בנתב"ג. קורן ואנשיו השתלטו על החוטף, החמוש באקדח, ושחרורו את בני הערובה. במלחמת יום הכיפורים הוביל קורן את פלוגתו בצליחת תעלת סואץ, בטיהור החיץ החקלאי ובחילוץ הצנחנים הנצורים במהלך הקרב בעיר סואץ.
בשנת 1974 הוא סיים את שירותו ולמד הנדסת מכונות בטכניון. לאחר סיום לימודיו חזר קורן לשירות קבע בחיל החימוש. הוא מילא תפקידי מטה שונים בתחומי אחזקה ופיתוח ובשנת 1984 קודם לדרגת סגן-אלוף ומונה לראש ענף תובה ברשות לפיתוח טנק המרכבה. בשנת 1989 מונה קורן למנהל מפעל המרכבה במרכז שיקום ואחזקה ובשנת 1991 קודם לדרגת אלוף-משנה ולתפקיד ראש הרשות לפיתוח המרכבה. 
קורן למד שנת לימודים במכללה לביטחון לאומי וסיים לימודי תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. לאחר העלאתו לדרגת תת-אלוף הוא שימש ראש מינהלת תוכנית טנק המרכבה (מנת"ק). בתפקיד זה הוא היה שותף לזכייה בפרס ביטחון ישראל לשנת 1997 על פיתוח מערכת בקרת האש "ברק זוהר" לטנק המרכבה.
בשנים 1998–2000 כיהן קורן כקצין חימוש ראשי. במהלך תקופת כהונתו החל ארגון מחדש של החיל במסגרת היחידה הטכנולוגית שהוקמה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.