google/wiki40b huggingface dataset:
בצלאל יאיר דנציגר

רבי בצלאל יאיר דנציגר (כ"ה באדר תרכ"ה, 1865 - כ"ה באדר תרצ"ד, 1934) כיהן כמנהיג לחלק מחסידי אלכסנדר בלודז'. היה בנו של רבי יחיאל דנציגר ואחיהם של רבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר ורבי שמואל צבי דנציגר אדמו"רי אלכסנדר.

תולדותיו

נולד לרבי יחיאל דנציגר, האדמו"ר הראשון מאלכסנדר. סבו היה רבי שרגא פייבל מגריצה מגדולי תלמידיו של רבי יצחק מוורקא. אביו כיהן כאדמו"ר לחסידי וורקא לאחר פטירת רבי דב בעריש מביאלה שמילא את מקום רבי מרדכי מנחם מנדל קאליש בנו של רבי יצחק מקאליש. נישא לבתו של הרב צבי הירש טיברג מפלאוונה. לאחר פטירת אביו חלק מהחסידים רצו למנותו לאדמו"ר אך הוא סירב ודבק באחיו הגדול רבי ירחמיאל ישראל יצחק בעל ה"ישמח ישראל". לאחר פטירת אחיו בשנת תר"ע שוב באו אליו חסידים אך סירב לקבלם ודבק באחיו השני, רבי שמואל צבי ה"תפארת שמואל". בזמן מלחמת העולם הראשונה שהה בלודז' ובהסכמת אחיו (ששהה אף הוא בלודז') החל לקבל חסידים. לאחר סיום המלחמה נשאר בלודז' שם היה לו בית מדרש עצמאי וחלק מחסידי אלכסנדר נקשרו אליו. נקבר באלכסנדר.
היה נוהג לומר את דברי תורתו מתוך ספרו של אחיו "ישמח ישראל".
לאחר פטירתו מילא את מקומו בנו רבי אברהם יהודה. נרצח במחנה חלמנו בראש השנה תש"ג.
אחרי השואה, בה נרצח אחיינו רבי יצחק מנחם (בנו של אחיו רבי שמואל צבי) שכיהן כאדמו"ר לחסידי אלכסנדר, מינו שרידי החסידים את חתנו-אחיינו רבי יהודה משה טיברג לאדמו"ר מאלכסנדר. חתנים נוספים שלו היו רבי מרדכי מנחם קאליש מוורקא (נכדו של רבי שמחה בונים קאליש), רבי יצחק חיים דוד דמבינסקי בן אחיינו הרב פייבל שלום, אדמו"ר במקוב (נרצח בשואה) ורבי ישראל אלימלך פרומר מראדום.
אגרטל

אגרטל או ואזה (vase) הוא מכל פתוח, המשמש לעיתים קרובות כדי להחזיק פרחים. הוא עשוי ממגוון חומרים שונים, כגון: זכוכית, חרס ופלסטיק. לעיתים עיצובו נועד כדי להעצים את יופי תכולתו.
אגרטלים מוגדרים כבעלי אנטומיה מסוימת. בסיסם הוא הרגל, המשמשת להבחנה בין אגרטלים שונים.
עיצוב האגרטל יכול להיות בולבוסי, שטוח, או עיצוב בצורה אחרת. בשלב הבא, ישנו הגוף, המהווה את החלק העיקרי ולעיתים קרובות הגדול של היצירה. על גוף הארגטל מונחת הכתף, בה הגוף מתעקם כלפי פנים. הצוואר, המעניק גובה לצוואר. לבסוף, השפה, בה האגרטל מתעקל כלפי מעלה. לאגרטלים רבים יש 
ידיות, צורות האגרטלים כיום התפתחו והושפעו מהאגרטלים הקדומים וקיבלו עיצובים וצורות מודרניים.
אגרטלים עתיקים, בייחוד סיניים, מוערכים מאוד בשוק יצירות האמנות. כד סיני נמכר בשנת 2010 בסכום של 43 מיליון לירה שטרלינג. סכום הנחשב לשיא עבור מכירת חפץ אמנות סיני כלשהו.

היסטוריה

לאורך ההיסטוריה, תרבויות עתיקות המציאו כלי קיבול, ראשית סלסלות, תיקים או שקים העשויים מעורם של חיות. אולם אלה לא יכלו להכיל נוזל. לכן כשגילו את החימר החלו לייצר כלים שנועדו לאחסון נוזל, כדים או אגרטלים. כאשר פונקציונליות האגרטל הייתה בעיקר דקורטיבית, בעוד שכדים שימשו לאחסון נוזל בעל חשיבות, כדוגמת מים.
לא כל החברות הקדומות יצרו כדי חימר, אולם רוב החברות שגדלו את יבולן בתקופת המהפכה הנאוליתית, גילו את טכניקת עיבוד החימר. הדוגמאות המוקדמות ביותר לתהליך התגלו במזרח התיכון בו שרידי קדרות מתקופת 6500 לפנה"ס נמצאו בצ'טלהויוק שבטורקיה. שאריות הקדרות שנמצאו באתר היו בסיסיות, עשויות טבעות או סלילי חימר שנבנו מבסיס עגול. קירות הכלי הוחלקו והוצרו (על ידי לחיצה בו זמנית על פני השטח הפנימיים והחיצוניים) בטרם שריפתם בתנור לחם או בכבשן העשוי מחור באדמה, ומעליו מדורה דולקת.
קדרות מתקופת המהפכה הנאוליתית הייתה נעדרת עיטורים. והקישוט היחיד שהיה עליה נוצר על ידי חיתוכים שנעשו בזמן שהחימר היה לח. אולם עם הזמן יצירת האגרטל התפתחה גם כאמצעי אמנותי בפני עצמה. היוונים הקדמונים השתמשו באגרטלים כדי לתאר סצנות מורכבות הקשורות למיתולוגיה ולתרבות.  שושלת סונג בסין הובילה את ייצור האגרטלים לעושר מבחינת שימוש בחומרים שונים ועיטורים רבים ליצירת מרקמים על האגרטלים. באירופה נוצרו אגרטלים מעודנים למראה, כך נוצרה החרסינה הכחולה של דלפט שבהולנד. מאז ועד לזמנים המודרניים, תחום יצירת האגרטלים התפתח ובשנת 2003 זוכה פרס טרנר היה גרייסון פרי (Grayson Perry), עבור אגרטלי הקרמיקה שיצר.
קוד שרוף

עלילה

עלילת הסדרה מתרחשת שנה לאחר ש-IBM הוציאה את הפרויקט הראשון שלה - המחשב האישי. ג'ו מקמילן (לי פייס), לשעבר מנהל בחברת IBM, מתכנן לפרק לגורמים ולבנות מחדש את המוצר פורץ הדרך של מעסיקיו הקודמים ולהכריח את מקום העבודה החדש שלו להצטרף למרדף אחר יצירת מחשב אישי, תואם IBM. מק'מילן מצרף את גורדון קלארק (סקוט מק'ניירי), מהנדס מחונן שחולם ליצור מוצר מהפכני, ואת קמרון האו (מקנזי דייוויס), מתכנתת צעירה ומוכשרת המוכנה לסכן את עתידה המקצועי כדי להצטרף לפרויקט של מקמילן.
בעונה השנייה מצטרפת דונה קלרק, מהנדסת ואשתו של גורדון, לחברה שהקימה קמרון. בסוף העונה השנייה עובר מוקד העלילה מטקסס לעמק הסיליקון, בעונות השלישית והרביעית מתקדמת הסדרה לתחילת שנות ה-90 ועוסקת, בין היתר, בעליית הפופולריות של רשת האינטרנט.

הפקה ופיתוח

רשת AMC הזמינה פיילוט של הסדרה בחודש נובמבר 2012 וההפקה החלה לעבוד על הפיילוט באפריל 2013 בעיר אטלנטה שבג'ורג'יה. רשת AMC הכריזה ביולי 2013 שהזמינה עונה מלאה בת 10 פרקים של "קוד שרוף". הסדרה נוצרה על ידי כריסטופר קנטוול וכריסטופר ס. רוג'רס ומי שקיבל את הסמכות והאחריות לניהול היצירתי של הסדרה היה המפיק ג'ונתן ליסקו. 
העונה השנייה שודרה בקיץ 2015 והעונה השלישית בקיץ 2016, העונה הרביעית והאחרונה עלתה לאוויר באוגוסט 2017.

ביקורת

הסדרה קיבלה ביקורות כלליות חיוביות מהמבקרים וקיבלה ציון 69% מאתר Metacritic בהתבסס על 30 ביקורות. אתר האינטרנט Rotten Tomatoes נתן לסדרה ציון של 78% על עונתה הראשונה, 94% על עונתה השנייה, 95% על עונתה השלישית ו-100% על עונתה הרביעית.
מת'יו גילברט מעיתון "בוסטון גלוב" כתב: "קל להבין מדוע בחרה רשת AMC בסדרה זו, היא מתרחשת בדאלאס בשנת 1983, יש לה סגנון ויזואלי ייחודי לה - משהו שהרשת, עם ה"קולנועיות" של "שובר שורות" והאלגנטיות של "מד מן", רוצה לייצר כחלק מזהותה המיתוגית." בנוגע לדינמיות הדמויות בסדרה, הוסיף גילברט: "גורדון הוא ה"סטיב ווזניאק" של ג'ו שהוא ה"סטיב ג'ובס" בסדרה, להוסיף לזה גם את דמותה הדינמית והלא בוגרת של קמרון, מומחית קידוד, וקיבלתם תערובת כימית על סף הפיצוץ." 

הסדרה זכתה בפרס "הסדרה המסקרנת של השנה" ביחד עם עוד 6 סדרות נוספות ב"פרס בחירת המבקרים לטלוויזיה".

הפצה

פיילוט הסדרה הוקרן בפסטיבל South by Southwest ב-8 במרץ 2014, בנוסף הסדרה הייתה זמינה לצפייה בדף הטאמבלר של רשת AMC החל מ-19 במאי 2014 ובכך הפכה לסדרת הטלוויזיה הראשונה שפרקה הראשון שודר באתר טאמבלר.
פיאג'ו אפה

פיאג'ו אפה (באיטלקית: Piaggio Ape -דבורה) הוא דגם של רכב מסחרי בעל שלושה גלגלים מתוצרת חברת פיאג'ו האיטלקית המיוצר ברציפות בדגמים שונים כ-70 שנים, מאז השקתו, כאשר במשך הזמן פותחו דגמים ועיצובים לשימושים שונים ומגוונים.

היסטוריה ועיצוב

כתוצאה מהשפעות מלחמת העולם השנייה סבלה איטליה מן המחסור באמצעי תחבורה ומקשיים פיננסים הכרוכים בתכנון ויצור של כלי רכב בן ארבעה גלגלים. בשנת 1947 העלה המתכנן והמעצב של קטנוע הוספה את הרעיון ליצור כלי רכב מסחרי קל בעל שלושה גלגלים אשר יסייע בהתנעת הפעילות הכלכלית במדינה. חברת פיאג'ו בנתה במהירות אב טיפוס ראשוני של הרכב אשר התבסס על מכלולי הקטנוע הדו גלגלי שלה בעל מנוע בן 125 סמ"ק. מושב הנהג ממוקם מעל המנוע בדומה לקטנוע. על הציר האחורי שלו הותקנו שני גלגלים ומעליהם ארגז שטוח מעץ בעל כושר העמסה של כ-200 ק"ג. העברת הכוח בוצעה באמצעות שרשרת ישירה. החברה נשענה על המוניטין המעולה של הקטנוע מתוצרתה ושיווקה את הרכב החדש תחת המותג "מכונית-וספה".
הדגמים הראשונים הונעו באמצעות מגוון מנועים בנפח 50 ועד 150 סמ"ק ובדגמים הבאים גם 175 סמ"ק. ביצועי המנוע הותאמו להשגת מומנט גבוה יחסית על חשבון המהירות הסופית של כלי הרכב כך שיתאים למטרות המסחריות שלשמן עוצב בתוך הסביבה העירונית.
בדגמים ששווקו החל משנת 1956 הוחלף מושב הנהג בתא סגור להגנה מפני פגעי מזג האוויר, בתחילה ללא דלתות שהוספו מאוחר יותר.
בשנת 1966 הוצג דגם MP אשר היווה קפיצת מדרגה טכנולוגית משמעותית. המנוע הועבר לחלקו האחורי של הרכב והעברת הכוח לגלגלים נעשתה באמצעות ציריות. בנוסף, הותקנו בולמי זעזועים הידראולים משולבים עם קפיץ גומי.
בשנת 1982 הציגה פיאג'ו גרסה חדשה ומשודרגת של אפה בעיצובו של מעצב העל, ג'יאוג'יארו, בעל מנוע בנפח 220 סמ"ק ובעל כושר הטענה של 700 ק"ג, ושנתיים לאחר מכן גרסה נוספת עם מנוע דיזל. הדגם הגדול ביותר הוצג בשנת 1986 והיה בעל כושר העמסה של כ-900 ק"ג.
הפעלת פיאג'ו אפה נעשית באמצעות כידון ידיות בדומה לאלה של הקטנוע שעל בסיסו יוצר אם כי בדגמים המאוחרים ניתן להשיגו גם עם הגה עגול. בנוסף קיימת ידית הפעלה המאפשרת שילוב להילוך אחורי שאינו קיים בקטנוע. עיצוב סביבת הנהג בסיסית ביותר ורק מספר שנים לאחר ההשקה של הגרסאות עם תא נהג סגור נוספה לו מערכת חימום. תא הנהג הותאם בתחילה לאדם אחד בלבד אך בדגמים מאוחרים יותר הורחב והותאם להסעת נוסע נוסף לצידו. היציאה והכניסה לתא הנהג מתאפשרת משני צדדיו על מנת לספק נוחות והתאמה לפעילות הפריקה והטעינה משני צידי הדרך.

שימושים

פיאג'ו אפה עוצב בגרסאות רבות במטרה להתאימו למגוון רחב במיוחד של שימושים מסחריים. השימוש המקורי שלשמו עוצב כלי הרכב הוא לצורכי שינוע של מטענים מסחריים קלים וציוד לשימושם של בעלי מקצוע עצמאיים כגון חשמלאים, שרברבים וטכנאים, ולהובלת דואר וחבילות קטנות. השימוש העיקרי כיום בדגמי פיאג'ו אפה הוא להסעת נוסעים בתצורת ריקשה בעיקר בהודו ובמדינות דרום מזרח אסיה.
מבנהו וצורתו הבלתי שגרתית של פיאג'ו אפה משמשים פעמים רבות כבסיס מתנייע לקידום מכירות ופרסום של מוצרים ואירועים.

יצור

פיאג'ו אפה כבר לא מיוצר כיום באיטליה אך עדיין משמש בה רבות בהיותו בעל יתרונות רבים וחסרי תחליף לתנועה בסימטאות הצפופות והצרות של מרכזי הערים העתיקות. היצור מתבצע בהודו לשימוש מקומי ועבור שאר מדינות דרום מזרח אסיה.
בהודו מתבצע היצור על ידי בג'אג' אוטו לשימוש כרכב הסעה-ריקשה, במגוון גרסאות של מנועי בנזין ודיזל בנפחים שונים.
אלדו אדורנו

קריירה

אדורנו שיחק במספר קבוצות בפרגוואי ובמקסיקו, ובשנת 2003 הגיע לישראל ושיחק עונה אחת במכבי תל אביב.
חוץ מדרכון פאראגוואי, יש לאדורנו גם דרכון ספרדי, ולאחר שעזב את ישראל שיחק בספרד עד שהגיע לקפריסין בשנת 2006. אדורנו שיחק במספר קבוצות מליגת העל הקפריסאית, ובשנת 2011 חתם באפואל ניקוסיה. בספטמבר 2014 חתם במטאלורג דונצק האוקראינית. לאחר חצי עונה באוקראינה חזר לקפריסין וחתם בארמיס ארדיפו. בקיץ 2015 חתם בקבוצת נאה סלמיס פמגוסטה.
ב-25 ביולי 2019 הכריז על פרישה ממשחק פעיל.
רד באטנס

ביוגרפיה

באטנס נולד בשם אהרון צ'אווט בניו יורק סיטי לזוג מהגרים יהודים סופי ומייקל צ'אווט.
זכה לכינוי ולשם הבמה העתידי שלו "רד באטנס" בזכות שערו האדמוני והחליפה איתה עבד כשומר בבית מלון בצעירותו. החל את דרכו כשחקן מתחיל בברודוויי לאחר שכוכב הקולנוע חוזה פרר בחר בו לתפקיד משנה באחת המחזות.
בשנת 1943 גויס באטנס לצבא האמריקאי ושירת בחילות האוויר של צבא ארצות הברית כבדרן במופעים עבור לוחמים וטייסים בתקופת מלחמת העולם השנייה, באטנס שירת באותה יחידה עם מיקי רוני ובידר לוחמים בחזית האירופאית.

קריירת משחק

הופעתו של באטנס בדרמה המצליחה של ג'ושוע לוגאן "סיונרה" בתפקיד טייס חיל האוויר האמריקאי ג'ו קלי הייתה שונה ורצינית הרבה יותר מתפקידיו הקומיים המוקדמים.
בזכות הופעה זו לצידו של מרלון ברנדו בשנת 1957 הפך למעשה באטנס לכוכב קולנוע, לאחר שזכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
לאחר זכייתו באוסקר השתתף באטנס בדרמת המלחמה "היום הארוך ביותר" בתפקיד הצנחן האמריקאי ג'ון סטיל, בסרט ההרפתקאות של הווארד הוקס "האטרי!" ובדרמה הקומית "רומן עדין".
ב-1965 שיחק באטנס בדרמה "הארלו" על חייה של כוכבת הקולנוע ג'ין הארלו בתפקיד סוכנה של הארלו (קרול בייקר) ארתור לנדאו, בעבורו הועמד באטנס לפרס גלובוס הזהב לתפקיד המשנה הטוב. ב-1969 הופיע בדרמה המהוללת של סידני פולאק "הם יורים גם בסוסים", על פי ספרו של הוראס מקקוי, והועמד לפרס גלובוס זהב שלישי על תפקידו בתור המלח הארי קליין.
לקראת סוף שנות ה-70 שיחק באטנס בסרט האסונות "הרפתקה בפוסידון" בתפקיד ג'יימס מרטין ובפנטזיה המוזיקלית "חברי הדרקון אליוט" בתפקיד אוגי העוזר של ד"ר טרמינוס.
ב-1980 שיחק בסרט האסונות "כאשר הזמן אוזל" לצד פול ניומן. ב-1985 הופיע באטנס בעיבוד הטלוויזיוני של איירווין אלן לספר ההרפתקאות הקלאסי "אליס בארץ הפלאות" בתפקיד הארנב הלבן.
את הופעותיו האחרונות כשחקן ערך באטנס בשנות ה-90 במותחן של לארי כהן "האמבולנס" ובקומדיות הרומנטיות "זה יכול לקרות לך" ו"זה הסיפור שלנו" של רוב ריינר.
את שנותיו האחרונות בילה באטנס בעיקר בגמלאות והפציע רק בסדרה "ER" בה שיחק כשחקן אורח בחמישה פרקים, על הופעתו בפרק בשנת 2005 הועמד לפרס אמי.

חיים אישיים

אשתו הראשונה של באטנס הייתה השחקנית רוקסנה ארלן לה היה נשוי במשך כשנתיים עד שהתגרשו. לאחר מכו נישא להיליין מקנורטון והתגרש לאחר 14 שנה. אשתו השלישית הייתה אליסיה פארטס, לה נשאר נשוי במשך 34 שנה עד למותה. מנישואיו נולדו לבאטנס בן, אדם ובת, איימי.
באטנס נפטר ב-13 ביולי 2006 כתוצאה מלחץ דם גבוה בביתו שבסנטרי סיטי לוס אנג'לס, בן 87 היה במותו.
באטנס ממוקם במקום ה-71 ברשימת "קומדי סנטרל 100".
You Need Me, I Don't Need You

הופעות חיות

ב-24 ביוני 2011, שירן ביצע את השיר בפסטיבל גלסטונברי 2011 על במת ה-BBC, וכן בפסטיבל האייטונס בשידור חי ב-8 ביולי 2011, ובפסטיבל רדינג ולידס . שירן גם ביצע את הרצועה בפרסי הנוער BBC רדיו 1 ב-9 באוקטובר 2011 בארנה של ומבלי. בהופעה של שירן בבריקסטון, 21 בינואר 2012, ביצוע השיר סיכם את ההופעה  כללה הופעות של ריזל קיקס, וורטץ' 32 ודבלין, עם הופעה לאורך יותר מ-15 דקות. הוא אף ניגן את השיר בהופעות מקומיות שונות לפני שהפך לאמן מוצלח יותר. ב-21 באפריל 2012, ניגן אד את השיר בשידור חי, באולם ארגון בולרום בעת סיבוב ההופעות של סנואו פטרול, Fallen Empires tour. ביום ראשון ה-25 ביוני, הוא סגר את הסט של פסטיבל גלסטונברי 2017 עם השיר.

וידאו קליפ

הקליפ הנלווה ל-"You Need Me, I Don't Need You" פורסם לראשונה ביוטיוב ב-19 ביולי 2011. הקליפ בוים על ידי שיין רמירז, והוא כולל את חתימת השחקן מת'יו מורגן.
אוניברסיטת המבורג

היסטוריה

המוסד פעל בין השנים 1613 עד 1893, אך זכה לרמת השתתפות נמוכה של סטודנטים ולכן נסגר. בשנת 1895 הוחלט להקים את האוניברסיטה מחדש בעזרת מימון של איש עסקים מקומי בשם אדמונד סימרס. 
בינואר 1919 פתחה העיר המבורג מחדש את שערי האוניברסיטה. ב-1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, פוטרו מהאוניברסיטה הפרופסורים ממוצא יהודי. 
הפקולטות הראשונות שהוקמו באוניברסיטה היו חוק, מדע, רפואה, פילוסופיה ומדעי הטבע.
האוניברסיטה רכשה את מעמדה הבינלאומי בתקופת רפובליקת ויימאר.
האוניברסיטה גדלה מ-1,729 סטודנטים ב-1919; ל-12,600 סטודנטים בשנת 1960; ל-19,200 בשנת 1970; כיום ישנם 38,000 סטודנטים הכוללים 2,200 סטודנטים זרים.
מחשב שקט

מחשב שקט הוא מחשב אישי שהפעלתו מפיקה, באופן משמעותי, פחות רעש מהמקובל. הגדרת מחשב כמחשב שקט היא הגדרה סובייקטיבית. אולם, הוצע להגבילה בתקן הקובע כי מחשב כזה אינו יכול להפיק רעש של יותר מ-30dB‏.
מחשב שקט טיפוסי מכיל אמצעי קירור שקטים, כגון מאווררים חזקים, חריצי אוורור רחבים המאפשרים למאווררים לפעול במאמץ קטן וגופי קירור גדולים המאפשרים לצמצם בעבודת המאווררים. הוא מכיל גם מחיצות מידור פנימיות, בתוך מארז המחשב המבודדות אקוסטית חלקים רועשים של המחשב, שאינם דורשים אוורור רב, משאר המחשב, המאוורר היטב. חלקים כאלה הם הכונן הקשיח וכונן הדיסקים. מעבר לזאת, רגליות המחשב עשוי להיות מצוידות בבולמי זעזועים או בריפוד המפחית את מעבר גלי הקול ממוצק למוצק.
מחשב שקט עשוי לשמש לפעילויות הדורשות עבודה שקטה, כגון צפייה בקולנוע ביתי או עריכת וידאו, לעבודה במקום בו יש להיות בשקט כגון עבודת שרת ביתי או משרדי, לעבודה במשך הלילה בחדר שינה או לעבודה בספרייה. מחשב כזה יכול לשמש גם אנשים שרגישים לרעש באופן קיצוני, כמו אנשים עם לקות קשב, ריכוז והיפראקטיביות או אנשים עם ויסות חושי פגום.
אבתיסאם מראענה

קורות חייה

מראענה היא תסריטאית, במאית ומפיקת קולנוע וטלוויזיה. נולדה בכפר פוריידיס הסמוך לזכרון יעקב לחיתאם וסאלח מראענה, משפחה מוסלמית מסורתית.
אבתיסאם בוגרת בית הספר לקולנוע וטלוויזיה בגבעת חביבה. ב-2010 החלה ללמד קולנוע במחלקה לאומנויות המסך והמחלקה לצילום באקדמיה לאומנות ועיצוב בבצלאל בירושלים. ובשנת 2016 החלה ללמד במכללת ספיר בימוי קולנוע דוקומנטרי.
משנת 2015 אבתיסאם משמשת כחברת מועצה במועצת התרבות והאומנות של מפעל הפיס.
סרטיה הם סרטים דוקומנטריים, בהם היא נותנת ביטוי לשיח הפנימי בחברה הערבית בישראל ומציגה את מאבקם שלערביי ישראל החיים כמיעוט בארץ, אך במקביל גם מותחת ביקורת על מנהגים המושרשים בחברה הערבית ועל הדיכוי ואי שוויון.
מראענה הקימה בשנת 2000 מגמת קולנוע וטלוויזיה בתיכון בפוריידיס, והגישה תלמידים לבגרויות בתחום הקולנוע גם בתיכון בקיבוץ מזרע. כתבה בשנת 2006 טור שבועי ב"עכבר העיר" בשם "בדרך לתל אביב". מ-2015 היא משמשת כחברת מועצת התרבות של מפעל הפיס. היא מרצה בכל רחבי הארץ באוניברסיטאות, מכללות, חוגים פרטיים, בתי ספר, עמותות וכנסים, ונחשבת לפעילה פמיניסטית בולטת. בשנת 2009 נבחרה על ידי עיתון הארץ כאחת מ-10 הנשים המשפיעות בישראל.
ב-24 בפברואר 2009, על רקע שביתת היוצרים, התחזתה מראענה לשליחת פיצה, חדרה את מנגנוני האבטחה של ערוץ 10 והתפרצה בשידור חי ל"היום שהיה", מגזין החדשות של גיא זהר וכעבור מספר דקות סולקה בכוח מהמקום. למחרת הוגשה נגדה ונגד שתי שותפותיה תלונה למשטרת ישראל.
מראענה התמודדה מטעם התנועה החדשה מרצ בבחירות לכנסת ה-18 והוצבה במקום ה-12 ברשימה אולם בעקבות תמיכת מפלגתה במבצע עופרת יצוקה בעזה, הודיעה על פרישתה ממרצ לפני הבחירות.
בשנת 2011 הקימה אבתיסאם מראענה את הקרן להעצמה נשית שתומכת בנשים שבנות משפחותיהן נרצחו על ידי בני משפחתן בעקבות הסיפור האישי והטרגי של גיבורת הסרט "ליידי כל אל ערב", אנג'לינה דועאא פארס, שאחותה נרצחה ב-2011 על רקע מה שמכונה חילול כבוד המשפחה.
מראענה מתגוררת ויוצרת ביפו. היא חיה בזוגיות עם בעז מנוחין, איש הייטק. הם מגדלים יחד את בתם סופיה.
חברת הנהלת בצלם.
ג'נרל אטומיקס

ג'נרל אטומיקס (General Atomics) היא חברה אמריקנית המתמחה בפיזיקה גרעינית ובייצור מערכות ביטחוניות. בין מוצריה הידועים של החברה ניתן למנות את כלי הטיס הבלתי מאוישים GNAT-750‏, RQ-1 פרדטור ו-MQ-9 ריפר. מתקניה העיקריים שוכנים בסן דייגו, קליפורניה והיא מעסיקה נכון ל-2006, כ-1,900 עובדים.
ג'נרל אטומיק הוקמה ב-18 ביולי 1955 בסן דייגו, קליפורניה, כחטיבה של ג'נרל דיינמיקס. היא נמכרה ב-1967 לגולף אוייל ואז שונה שמה ל"גולף ג'נרל אטומיק". ב-1973 שונה שמה ל-"General Atomic Co" כאשר חברת של הייתה שותפה בחברה. "של" יצאה מהשותפות ב-1982 וגולף שינתה את שמה ל-"GA Technologies Inc". חברת "שברון" רכשה את גולף ב-1984.
ב-1986 היא נמכרה לחברה בשליטת ניל בלו ולינדן בלו אז קיבלה את שמה הנוכחי.
המיזמים הראשונים שלה היו כורים גרעיניים מסוג TRIGA ומיזם אוריון.
יונה רוזנפלד

יונה מיכאל רוזנפלד (נולד ב-1922), הוא עובד סוציאלי, פסיכואנליטיקאי וחוקר בתחום העבודה הסוציאלית, מפתח שיטת למידה מהצְלָחות.

ביוגרפיה

רוזנפלד נולד בקארלסרוהה שבגרמניה ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל. למד בבית הספר תלפיות בירושלים ובתיכון בית הכרם. לאחר מכן למד לימודי מדעי החברה ובריאות הנפש בבית הספר לכלכלה ולמדע המדינה של לונדון (1948). בשנת 1954 סיים לימודי סוציולוגיה וחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1962 סיים לימודי דוקטורט בבית הספר למנהל שירותים חברתיים באוניברסיטת שיקגו. במסגרת לימודיו הוסמך כעובד סוציאלי ובתחום זה עסק כקצין בריאות הנפש בצה"ל ולאחר מכן כעובד סוציאלי בבית החולים הדסה.
בין השנים 1961–1991 היה חבר סגל בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית. בשנת 1964 קיבל יחד עם לוטה זלצברגר מענק של 96,000 דולר ממשלת ארצות הברית לתכנון מרכז לטיפול במשפחות נזקקות. במאי 1966 פרסם עם זלצברגר בדבר סדרת מאמרים שבקרה את הטיפול של מדינת ישראל בשכבות החלשות וקראה למדיניות רווחה מתוכננת במדינת ישראל.
בשנת 1970 פרסם עם פרופ' אברהם דורון וד"ר רפאל מוזס מחקר על האוכלוסייה במחנות הפליטים ביהודה, שומרון וחבל עזה.
בראשית שנות השבעים עמד בראש ועד הפעולה של עובדים סוציאליים ואישי ציבור בירושלים.
בשנת 1973 קודם לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1986 לפרופסור מן המניין. עיקר פרסומו כחוקר וכיועץ לארגונים חברתיים נבע מפיתוח שיטת למידה מהצלחות (במשותף עם דונלד שון), במסגרתה נעשית העדפה לבחינת הצלחות על פני ניתוח כישלונות. יתרונות שיטה זו בעבודתו כיועץ נגעו לטיפוח תחושת אופטימיות בקרב העוסקים במלאכה ושינוי דרך החשיבה מהתמקדות בבעיות להתמקדות בשאלות המנחות את פעולת הארגון. שיטה זו פותחה לתוכנית "למידה מהצלחות כמנוף ללמידה בית ספרית" ומיושמת בעשרות בתי ספר בישראל. פרויקט נוסף העושה שימוש בשיטה פועל לשיפור היחסים בין משטרת ישראל לערביי ישראל.
רוזנפלד עמד בראש בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית. בשנת 1990 מונה למנהל מכון ברוקדייל ויועץ בכיר במרכז לילדים ולנוער ב"אשלים" ובג'וינט.
בשנת ה'תשנ"ח (1998) זכה בפרס ישראל לחקר העבודה הסוציאלית, הראשון לזכות בתחום זה.
לאורך השנים הוא מחובר לתנועת העולם הרביעי (fourth world movement), תנועה שהוקמה בצרפת ופועלת עם אנשים החיים במצבי עוני קיצוניים. הוא מקיים עמם תהליכי למידה מעמיקים, מתוך תפיסה שלאנשים החיים בעוני יודעים ומסוגלים ללמד וללמוד. אחד מתוצרי תהליכי הלמידה הוא הספר Rosenfeld, J. M., & Tardieu, B. (2000). Artisans of democracy: How ordinary people, families in extreme poverty, and social institutions become allies to overcome social exclusion. University Press of America.
בשנות ה-2000 פעל לייסוד פורום המאבק בעוני. פעילותו העיקרית של הפורום היא בציון היום הבינלאומי למיגור העוני בישראל. היום צוין לראשונה בשנת 2007 ומאוחר יותר אומץ על ידי הכנסת כיום בו מוקדשים דיונים לנושא המאבק בעוני וצמצום הפערים.
בשנת 2017 יצאה לאור הביוגרפיה שלו- From exclusion to reciprocity.
רוזנפלד נשוי ואב לשתי בנות.
מיכאיל קוזקוב

קורות חיים

מיכאיל קוזקוב נולד בלנינגרד למשפחת סופר היהודיה. לאמו היו שורשים סרבים-יוונים. בתקופת שלטונו של יוסיף סטלין היא נעצרה פעמיים - בשנת 1937 ובשנת 1948.
עם תחילת מצור לנינגרד, מיכאיל פונה למחוז פרם וחזר ללנינגרד בשנת 1944. בשנת 1952 הוא סיים את בית הספר והחל ללמוד בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. עוד בהיותו תלמיד הוא שיחק בסרט של מיכאל רום. בשנת 1956 קוזקוב סיים לימודי משחק והתקבל לתיאטרון מאיאקובסקי בו עבד עד לשנת 1959. בשנת 1959 הוא התחיל לשחק בתיאטרון סוברמניק ובשנת 1971–1972 בתיאטרון האמנותי.
קוזקוב היה מוצלח מאוד כשחקן וגם כבמאי. בנוסף הוא היה קריין שירים. ביחד עם אינוקנטי סמוקטונובסקי וסרגיי יורסקי הוא השתתף בהכנת סדרת תקליטים "שירה רוסית במאה ה-18 - מאה ה-20.
קוזקוב היה במאי סרטי קולנוע. בשנת 1982 הוא הסריט את הסרט המפורסם שלו "פוקרובסקיה וורוטה". בהתאם לעדותו התנאי להסרטת הסרט היה גילום פליקס דזרז'ינסקי במספר סרטי קולנוע.
בהתאם לספר אוטוביוגרפי, בשנים 1956–1988 הוא שיתף פעולה עם הק.ג.ב.
עלה לישראל בשנת 1991. תוך זמן קצר הוא נקלט בתיאטרון הקאמרי והשתתף בהצגות בעברית. לאחר שנה הוא הקים תיאטרון עצמאי ברוסית והכין איתו מספר הצגות. בשנת 1996 הוא חזר לרוסיה.
לאחר חזרתו לרוסיה, קוזקוב הקים תיאטרון עצמאי והיה הבמאי הראשי שלו. בנוסף הוא הופיע בהצגות יחיד עם שיריו של אלכסנדר פושקין, יוסף ברודסקי ואנה אחמטובה. במקביל הוא המשיך להצטלם בסרטים וגם היה תסריטאי.
בשנת 2010 אצל קוזקוב התגלה סרטן ריאות. הוא טופל בבית החולים תל השומר ונפטר ב-22 באפריל 2011. הוא הוטמן בבית העלמין במוסקבה ליד אביו.
יצחק פרלמוטר

רקע

פרלמוטר נולד בישראל והיגר לארצות הברית בשנת 1967, לאחר שירותו בצה"ל וסיומה של מלחמת ששת הימים. 
הוא הגיע לניו יורק עם 250 דולר בכיסו, ובתחילה ניצל את כישורי העברית שלו על מנת לסדר לוויות בבתי עלמין יהודיים בברוקלין.
לאחר מכן הוא עסק במכירת צעצועים ומוצרי טיפוח ברחוב, ועד מהרה גילה כישרון להפיק רווחים נאים ממכירת מוצרי עודפים. הוא מעולם לא למד באוניברסיטה אך למד בעצמו לקרוא מאזנים ודוחות כספיים, ופיתח מיומנות לזהות הזדמנויות אצל חברות במצוקה.

עסקיו

תוך ניצול כישורי המסחר שצבר הוא הקים יחד עם שותף חברה שעסקה בסחר סיטונאי של מוצרי עודפים. במאי 1984 הם מכרו את החברה שבבעלותם לחברת 'רבקו דיסקונט' תמורת 12% ממניות 'רבקו'. עד מהרה הוא ביקש לקבל לידיו את ניהול החברה, ולאחר משא ומתן חיובי הוא נענה בשלילה. פרלמוטר ושותפו איימו בהשתלטות עסקית עוינת, אך בסופו של דבר לא ביצעו זאת ומכרו את חלקם בחברה תמורת 120 מיליון דולר.
לאחר תקופה ארוכה של קשרים עסקיים עם חברת 'קולקו', מהם רכש עודפי צעצועים, רכש פרלמוטר ב-1988 את כל האג"ח של החברה, והפך לנושה העיקרי שלה במקרה של פשיטת רגל. פרלמוטר האמין שהסיכוי לפשיטת רגל שלהם הוא סביר, אלא שהעריך שנכסי החברה יעלו על ערך חובותיה המובטחים בשעבוד, והמהלך ישתלם. לאחר חודשים ספורים החברה אכן פשטה את הרגל, ולאחר תביעות הדדיות בינו לבין החברה הוסכם שהוא יקבל 64 מיליון דולר (עבור אג"ח בערך נקוב של 85 מיליון דולר אותו רכש תמורת 50 מיליון דולר) בתמורה להסרת התביעה.
פרלמוטר היה חבר בדירקטוריון של 'מארוול קומיקס' מאז אפריל 1993. הוא שימש יושב ראש הדירקטוריון עד מרץ 1995. 
בשנת 1994 הוא רכש את גרעין השליטה בחברת רמינגטון שעוסקת במוצרי גילוח, והיה סגן נשיא החברה. הוא מכר את החברה ב-1996.
פרלמוטר, יחד עם אבי ארד, היה הבעלים של 'טוי ביז' (שהפכה מאוחר יותר ל'מארוול צעצועים') החל מינואר 1990.
כשקבוצת מארוול הייתה על סף פשיטת רגל בשנת 1996 הצליחו פרלמוטר וארד לדחוק את רגליהם של מתחריהם על הנהלת החברה, קרל אייקן ורון פרלמן, והפכו לבעלי השליטה בחברה. הם ביצעו ארגון מחדש בחברה והפכו את 'טוי ביז' לחטיבה בתוך 'מארוול'. הם רכשו עבור 'טוי ביז' את הזיכיון הבלעדי לייצור צעצועי ספיידרמן ושאר דמויות 'מארוול'. ב-2001 הפך פרלמוטר לסגן יושב ראש הדירקטוריון של 'מארוול קומיקס'. ב-1 בינואר 2005 הוא הפך למנכ"ל קבוצת 'מארוול'. הוא נשאר מנכ"ל מארוול גם לאחר עסקת מכירתה לחברת וולט דיסני, עסקה שבמסגרתה קיבל 800 מיליון דולר במזומן ומניות בחברת 'דיסני' בשווי 590 מיליון דולר.

חיים אישיים

פרלמוטר פגש את אשתו, לורי, כשהיה בתחילת דרכו העסקית באזור הרי קטסקיל שבניו יורק, ולאחר זמן קצר הם נישאו. הם מחלקים את זמנם בין בתיהם בפאלם ביץ', פלורידה וניו יורק.
פרלמוטר ידוע כקנאי לפרטיותו, ולמעשה מעטים יודעים איך הוא נראה היום. הוא מעולם לא העניק ראיון לתקשורת ותמונתו האחרונה פורסמה במגזין פורבס בשנת 1985. שמועות מספרות כי על מנת להימנע מצילומו הוא הגיע לפרמיירה של הסרט איירון מן כשהוא מחופש.
את כתפיך

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי צרויה להב, הולחן על ידי פאריד זולנד ועובד על ידי ריטה ואיתמר רואדי.
השיר תורגם לעברית מפרסית ובמקור שייך לזמרת עלי-היידה.
השיר נכנס למצעד השבועי של רשת ג' ב-26 בינואר 2012. בשיאו דורג במקום ה-22 וסך הכל צעד השיר 4 שבועות במצעד.