דניס לאו

ראשית דרכו

דניס היה הצעיר בבניו של ג'ורג' לאו, דייג, ואשתו רובינה. משפחתו, של לאו שהייתה בת שבעה אחים, סבלה מעוני והתגוררה בבית דירות שהיה שייך למועצה המקומית של עיר הנמל אברדין. לאו רכש לראשונה זוג נעליים רק בגיל ארבע עשרה, ואת נעלי הכדורגל הראשונות שלו קיבל כמתנה משכן. 
הוא אהד את מועדון הכדורגל אברדין, וצפה במשחקיהם כשהשיג כמות כסף שתספיק לכך. כשלא היה לו די כסף, היה צופה במשחקים של קבוצות מקומיות מחוץ לליגה. האובססיה לכדורגל הובילה אותו לעזוב את בית הספר, מפני שבמסגרתו ניתן היה לשחק רק ראגבי. על אף שסבל מפזילה חמורה, הוא הראה פוטנציאל רב, וזאת לאחר שהוסט מעמדת המגן לחלוץ שמאלי ("inside left" במונחי התקופה).

הדרספילד

לאו הוזמן על ידי ארצ'י ביטי, צייד כשרונות של הדרספילד, להגיע למבחן בעונת 1954/5. כאשר הופיע למבחן אמר המנג'ר, "הילד הוא יצור מוזר. מעולם לא ראיתי שחקן כה חסר סיכוי: חלשלוש, קטן וממושקף". להפתעתו של לאו, הוא הוחתם בקבוצה ב-3 באפריל 1955. בעודו בהדרספילד, עבר לאו ניתוח כדי שתיקן את הפזילה ממנה סבל והעלה במידה רבה את הביטחון העצמי שלו. כעת כבר לא היה חייב לאו לשחק כדורגל בעין אחת עצומה.
נשירתה של הדרספילד לליגה השנייה סיפקה ללאו הזדמנות לשחק והוא ערך ב-24 בדצמבר 1956, בגיל 16, את הופעת הבכורה שלו. המשחק הסתיים בניצחון 2-0 על נוטס קאונטי. מאט באזבי, המנג'ר של מנצ'סטר יונייטד, הציע זמן קצר לאחר מכן £10,000 עבור לאו, סכום גבוה יחסית לאותה תקופה, אך המועדון דחה את ההצעה. הוא לא נבחר לשחק עבור סקוטלנד במונדיאל 1958, אך לאחר המונדיאל זומן לנבחרת לראשונה, להופעת בכורה נגד ויילס ב-18 באוקטובר 1958. במהרה ביסס את עצמו כשחקן הרכב. ביל שאנקלי היה המנג'ר של הדרספילד בין השנים 1957 ו-1959, וכאשר עבר לליברפול הוא רצה לקחת את לאו איתו, אך ליברפול לא יכלו להרשות לעצמם לקנות אותו באותה העת.

מנצ'סטר סיטי

לאו חתם במנצ'סטר סיטי עבור דמי העברה בסך 55,000‏£, מה שהיה באותה תקופה, מרץ 1960, שיא בריטי חדש. אף שהייתה מנצ'סטר סיטי בליגה הראשונה, היא כמעט וירדה ליגה בעונה הקודמת. לאו עצמו חשב כי הקבוצה של הדרספילד הייתה טובה יותר באותה העת. לאו שיחק בהופעת הבכורה שלו ב-19 במרץ, שהסתיימה בהפסד 4-3 ללידס יונייטד. באפריל כבש שני שערים בניצחון 4-1 על אסטון וילה, ניצחון אשר הבטיח את השארותה של קבוצתו בליגה הראשונה.
אף על פי ששקל לעזוב את הקבוצה, הוא הפגין יכולת גבוהה, וב-1961 הבקיע שישייה בתיקו נגד לוטון טאון בגביע האנגלי. אולם, המשחק "פוצץ" עשרים דקות לסיום ותוצאתו נפסלה, כך שששת שעריו לא נחשבו. הוא אף כבש במשחק החוזר, אך לוטון ניצחו בו, ומנצ'סטר סיטי נשרה מהגביע.
במשחק של סקוטלנד נגד אנגליה, ב-15 באפריל 1961, סקוטלנד הפסידה 9-3, ולאו תיאר זאת כ"היום השחור ביותר שלי". לאו עצמו לא הבקיע אף אחד משלושת השערים של סקוטלנד במשחק. לאו ייצג בנובמבר שלאחר מכן את הפוטבול ליג הבריטי בהפסד 4-2 נגד נציגי סרייה א' האיטלקי.
אף שנהנה מתקופתו במנצ'סטר סיטי, לאו שאף לשחק בקבוצה מצליחה יותר. הוא עבר לטורינו בקיץ של 1961.

טורינו

שהותו של לאו באיטליה לא התרחשה בהתאם לתוכניותיו. קבוצה איטלקית אחרת, אינטר מילאנו, ניסתה למנוע ממנו מלהיות שחקן טורינו, בטענה שחתם על חוזה עקרוני איתם, אך הם ויתרו על התביעה לפני שהעונה החלה.
שחקנים בבריטניה לא קיבלו יחס טוב בתקופה זו, והשכר המרבי של שחקני כדורגל בוטל רק מעט זמן לפני כן, כך שהוא הופתע לטובה כשגילה כי אימוני הטרום עונה יתקיימו במלון יוקרתי בהרי האלפים. אף על פי כן, טורינו נתנה בעיקר בונוסים על סמך הביצועים של הקבוצה; כאשר ניצחה הקבוצה קיבלו תיקים מלאים בכסף, אך כאשר הפסידו - קיבלו מעט כסף, אם בכלל. בדומה לשחקנים בריטיים אחרים שעברו לשחק באיטליה, לאו לא אהד את סגנון הכדורגל המקומי ומצא את ההסתגלות קשה. השיטה קטנאצ'ו, שהתבססה בעיקר על הגנה חזקה, הייתה פופולרית במיוחד בתקופה זו, ובגללה החלוצים התקשו להבקיע. הוא המשיך לשחק עבור סקוטלנד בזמן ששיחק בטורינו אף שהמועדון לא שש לשחררו למשחקים בינלאומיים ועל אף הסעיף בחוזה שלו שלא חייב את המועדון לשחררו למשחקים מעין אלו. 
לאו נפצע בתאונת דרכים ב-7 בפברואר 1962 כאשר חברו לקבוצה ג'ו בייקר נהג בכיוון הלא נכון של כיכר. בייקר פגע בשפת המדרכה כשניסה לסובב את המכונית, דבר שגרם למכונית להתהפך. בייקר כמעט נהרג אך פציעותיו של לאו לא היוו איום על חייו.
עד אפריל הוא הגיש בקשה להעברתו מהקבוצה, אך היא זכתה בהתעלמות. מבחינתו של לאו, "הקש ששבר את גב הגמל" היה הרחקתו במשחק נגד נאפולי. אחרי המשחק נאמר לו כי מאמן הקבוצה, בניאמינו סנטוס, הורה לשופט להרחיק אותו מהמשחק מכיוון שכעס שהוציא חוץ לאחר שנאמר לו בפירוש לא לעשות כן. לאו עזב, ונאמר לו שהוא יועבר למנצ'סטר יונייטד. כמה ימים לאחר מכן נאמר לו שכרטיסו נמכר ליובנטוס וכי "האותיות הקטנות" בחוזהו מחייבות אותו לעבור בין אם ירצה ובין אם לאו. בתגובה טס חזרה לביתו שבאברדין בידיעה שטורינו לא יקבלו את דמי ההעברה אם יסרב לשחק ביובנטוס.
בסופו של דבר חתם לאו במנצ'סטר יונייטד בתמורה לשיא בריטי של £115,000, ב-10 ביולי 1962.

שנות התהילה

לאו עבר חזרה להתאכסן במנצ'סטר אצל בעלת הבית איתה שהה כאשר שיחק עבור מנצ'סטר סיטי. במשחקו הראשון במנצ'סטר יונייטד, ב-18 באוגוסט 1962, הוא שיחק נגד וסט ברומיץ' וכבש שער לאחר שבע דקות משחק, שהסתיים לבסוף בתיקו 2-2.
מנצ'סטר התקשתה לחזור למעמדה כקבוצת צמרת לאחר האסון האווירי במינכן בשנת 1958, ובגלל חוסר יציבות הם בילו את רוב העונה במאבק הישרדות בליגה. במשחק ליגה נגד לסטר סיטי הבקיע לאו שלושער אבל הקבוצה הפסידה בכל זאת. שחקניה הציגו יכולת טובה בגביע האנגלי, בו לאו הבקיע שלושער נוסף בניצחון 5-0 על קבוצתו הקודמת הדרספילד. לבסוף הגיעה הקבוצה לגמר נגד לסטר סיטי. לסטר היו הפייבוריטים מפני שסיימו במקום הרביעי בליגה הראשונה, אך לאו כבש את השער הראשון בניצחון 3-1. בעונה זו זכה לאו בגביע האנגלי הראשון והאחרון בקריירה שלו, ובאותה עונה גם התחתן עם חברתו דיאנה, ב-11 בדצמבר 1962. 
לרוע המזל ארעה תקרית בעונה זו, שלדעתו של לאו תכה גלים בשנים הקרובות. במהלך משחק נגד ווסט ברומיץ', ב-15 בדצמבר 1962, התגרה בהתמדה שופט המשחק, גילברט פולין, בלאו, בגירויים כמו "הו, חכמולוג, אתה לא יכול לשחק". אחרי המשחק דיווחו לאו והמנג'ר שלו, מאט באזבי, על המקרה להתאחדות הכדורגל. ועדת משמעת קבעה כי יש לגנות בחריפות את פולין, אך פולין לא קיבל את ההחלטה ופרט משיפוט. מאוחר יותר טען לאו ש"בעיניהם של שופטים רבים, [לאו] סומן על ידיהם". והאשים את התקרית בקבלת "עונשים כבדים ומזעזעים" שקיבל מאוחר יותר בקריירה שלו.
לאו הבקיע מספר שערים בתחילת העונה 1963/4, ונבחר לשחק בנבחרת שאר העולם נגד אנגליה באצטדיון ומבלי. במשחק כבש את השער היחיד בהפסד 2-1. בהמשך הקריירה אמר כי הזכות לשחק במשחק זה היה הכבוד הגדול ביותר לה זכה בקריירה שלו. העונה שלו נקטעה בשל הרחקה לתקופה של 28 יום, אותה קיבל בגלל הרחקה מהמשחק מול אסטון וילה. מזג האוויר היה קר באופן יוצא דופן, דבר אשר אילץ את מנצ'סטר יונייטד לשחק משחקים רבים בתקופה קצרה, ותוצאתם נפגעו בהתאם. מאוחר יותר תלה לאו בזאת את כישלונה של מנצ'סטר יונייטד לזכות בגביע באותה עונה.
בעונת 1964/5 זכה לאו בפרס כדור הזהב, ומנצ'סטר יונייטד זכו באליפות הליגה הראשונה לראשונה מאז אסון מינכן. עשרים ושמונה השערים של לאו הפכו אותו למלך השערים של הליגה הראשונה.
בעונה העוקבת פצע לאו את ברכו הימנית במהלך משחקה של סקוטלנד נגד פולין ב-21 באוקטובר 1965. הוא עבר ניתוח בברך בעבר, בהיותו בהדרספילד, והפציעה המשיכה להפריע לו עד לסוף הקריירה שלו. 
בשנת 1966 ביקש לאו מהמנג'ר של מנצ'סטר יונייטד העלאה בשכר בחידוש החוזה הבא, ואף איים לעזוב את הקבוצה אם לא ייענה בחיוב. באזבי העביר את לאו לרשימת ההעברות באופן מיידי בטענה ש"אף שחקן לא יחזיק את המועדון הזה בכופר, אף שחקן". כאשר לאו הלך לבקר אותו, באזבי החתים אותו על התנצלות בכתב, ושלח אותה לעיתונות לאחר שלאו חתם עליה. לאו טען מאוחר יותר שבאזבי השתמש בתקרית על מנת להזהיר שחקנים אחרים מלבצע דבר דומה אף על פי שהוא נתן לו בחשאי את ההעלאה.
לאו הבקיע שער בניצחונה המפורסם של סקוטלנד על אנגליה, ב-15 באפריל 1967, פחות משנה לאחר שזכתה אנגליה באליפות העולם. מנצ'סטר יונייטד סיימה במקום הראשון בליגה באותה עונה, אך לאו הרגיש שהניצחון על אנגליה יותר משביע רצון.
מנצ'סטר יונייטד זכתה בליגת האלופות בפעם הראשונה, בעונת 1967/8, אך פציעה של לאו בברכו גרמה לו להחמיץ גם את משחק חצי הגמר וגם את משחק הגמר. הוא קיבל זריקות קורטיזון בקביעות על מנת להקל על הכאב, אבל כששיחק עם הברך הפצועה גרם לנזק לטווח ארוך. בינואר 1968 ביקר לאו רופא מומחה אשר כתב למנצ'סטר יונייטד כי הניתוח הקודם להסרת הסחוס מהברך נכשל, וכי הוא ממליץ לבצע ניתוח נוסף. עם זאת, הדו"ח הגיע לידיו של לאו רק לאחר מספר שנים בהן המשיך באימון המלא.
מנצ'סטר יונייטד הגיעה לחצי גמר ליגת האלופות בעונת 1968/9, שם התמודדה נגד מילאן והובסה לאחר ששער שכבש לאו נפסל. באזבי, אשר קיבל תואר אבירות, פרש בסוף העונה, והתדרדרותה של מנצ'סטר יונייטד החלה.

ההתדרדרות

וילף מקגינס לקח את מקומו של באזבי בתחילתה של עונה 1969/70. לאו החמיץ את מרבית העונה בגלל הפציעה שלו, מנצ'סטר יונייטד סיימה במקום השמיני בליגה, ובאפריל 1970 הוא הוכנס לרשימת ההעברה עבור סכום של £60,000. אף אחד לא הציע לקנותו, ולכן נשאר בקבוצה.
לאחר הכישלון שנחלה הקבוצה בעונת 1970/1, מונה פרנק אופארל למנג'ר של מנצ'סטר יונייטד. הקבוצה החלה את עונת 1971/2 ברגל ימין והם סיימו את שנת 1971 חמש נקודות מהמקום השני בליגה, כשלאו מבקיע 12 שערים. לאחר מכן נחלשה הקבוצה וסיימה את העונה במקום חמישי. לאו כבש שער אחד במשחק הראשון בעונה הבאה, אך פציעת הברך שלו הפריעה לו שוב, והוא לא הבקיע בשאר העונה. ביצועיה הכושלים של הקבוצה נמשכו, ואופארל פוטר.
לאו המליץ על טומי דוקרטי, אותו הכיר כששיחק בסקוטלנד, לתפקיד המנג'ר. המועדון קיבל את ההמלצה, ומצב הקבוצה השתפר במעט- היא סיימה את העונה במרכז הטבלה.

העונה האחרונה

דוקרטי נתן ללאו העברה חינם בקיץ של שנת 1973, והוא עבר חזרה למנצ'סטר סיטי. הוא השתתף בהפסד 2-1 בגמר גביע הליגה נגד וולבס. במשחק האחרון של עונת 1973/4, הבקיע לאו שער מפורסם נגד מנצ'סטר יונייטד שהבטיח את ירידת מנצ'סטר מהליגה הראשונה. עקב אחורי של לאו הביא לניצחון 1-0 של מנצ'סטר סיטי, אך הוא הצטער מאוד על כך שהוריד את מנצ'סטר יונייטד ליגה. לאו לא חגג את השער שכבש; הוא עזב את המגרש מיד לאחר מכן והוחלף ללא דיחוי. זו הייתה הפעם האחרונה שבה בעט בכדור במסגרת מועדון כדורגל מקצועני.
סקוטלנד העפילה למשחקי הגביע העולם בכדורגל בקיץ 1974, בפעם הראשונה מאז 1958. אף שלא שיחק בהרכב הפותח במהלך המוקדמות, לאו צורף לנבחרת ושיחק במשחקה הראשון, נגד זאיר. סקוטלנד ניצחה 2-0 אך הוא לא כבש. לאו היה "מאוכזב מאוד", כדבריו, מכך שלא נבחר לשחק במשחק הבא, נגד ברזיל. גם במשחק נגד יוגוסלביה הוא לא נבחר לשחק. אף על פי שסקוטלנד לא הפסידה באף משחק היא לא העפילה לשלב השני והודחה מגביע העולם.

לאחר הכדורגל

ללאו עדיין היה חוזה אצל מנצ'סטר סיטי, אך המנג'ר טוני בוק אמר לו כי ישחק בקבוצת המשנה בלבד אם יישאר שם. הוא לא רצה לסיים כך את הקריירה שלו ופרש מכדורגל מקצועני בקיץ של שנת 1974. מאז עבד לעיתים כעורך תקצירים וכמגיש ברדיו ובטלוויזיה. 
נכון לשנת 2005, נשוי לדיאנה והם גרים באזור העיר מנצ'סטר. לזוג חמישה ילדים. אחת מהם, דיאנה שמה, משמשת כקצינת עיתונות עבור מנצ'סטר יונייטד.
לאו זכה לכבוד רב על הישגיו. הוא נבחר לשאת את נאום הפתיחה בחנוכת היכל התהילה של הכדורגל האנגלי, בשנת 2002, כהוקרה להשפעה שלו על המשחק האנגלי. בשנות ה-90 פסל בדמותו של לאו נחשף באצטדיון אולד טראפורד ביציע המערבי, "הסטרטפורד אנד". הוענק לו תואר דוקטור כבוד בידי אוניברסיטת אברדין, ב-5 ביולי 2005.
ב-23 בפברואר 2002, נחשף סיפורו של הכדורגלן ההולנדי דניס ברגקאמפ. התברר כי הוריו של ברגקאמפ, שאהדו את מנצ'סטר יונייטד בשנות ה-60, קראו לבנם על שמו של דניס לאו.
הוא עבר ניתוח מוצלח לטיפול בסרטן הערמונית בנובמבר 2003. לאו שהה בחברתו של ג'ורג' בסט, חברו לקבוצה לשעבר, בשעה שנפטר מדימום קשה ב-25 בנובמבר 2005.