google/wiki40b huggingface dataset:
תחנת רומא טרמיני

היסטוריה

מבנה התחנה הראשון הוקם החל בשנת 1862, ונחנך ב-25 בפברואר 1863 בשם "התחנה המרכזית של הרכבת הרומאית" (Stazione Centrale delle Ferrovie Romane). ב-1869 נחגגה תחילתן של העבודות המקדימות להקמת מבנה חדש לתחנה, במעמד האפיפיור פיוס התשיעי.
בשל השתלטות איטליה על העיר שנה לאחר מכן, העבודות התעכבו, והמבנה הושלם לבסוף בשנת 1874. מבנה זה שכן כ-200 מטרים צפונית-מערבית למבנה הנוכחי, ותפס כמעט את כל שטחה של כיכר צ'ינקווצ'נטו. ב-1935 החלו הרכבות החשמליות הראשונות לפקוד את התחנה, ובד בבד הוחלט להקים במקום מבנה חדש אשר יעניק מענה לצרכים התחבורתיים המתפתחים. התוכניות אושרו בשנת 1939, וחלק מהתחנה נהרס. הקמתם של אגפי הצד החלה ומרבית הבניין הושלם בסגנון אדריכלי פשיסטי, בטרם פסקו העבודות ב-1943 עקב התמוטטות איטליה הפאשיסטית. לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכו עבודות ההקמה, אך התוכניות המקוריות לחזית המבנה נזנחו, ותחת זאת נערכה תחרות אשר במהלכה נבחרה תוכנית חדשה. התוצאה העיקרית של תוכנית זו הייתה תוספת של מבואה גדולה שקירותיה עשויים מזכוכית, וגגה מעוצב בצורת גל. המבואה, שמרככת במעט את החזות הפשיסטית של המבנה, זכתה לכינוי "הדינוזאור", בשל הפרופיל שלה.
התחנה החדשה נחנכה בשנת 1950. המבואה מובילה אל הגלריה, חלל רוחבי גבוה ובו חנויות ושירותים נוספים לנוסעים, וממנה מתבצעת הגישה אל הרציפים. מתחת לתחנה שוכן מרכז מסחרי המכונה "פורום טרמיני" (Forum Termini). התחנה חודשה לקראת שנת 2000, ומאז 23 בדצמבר 2006 היא מנציחה את שמו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
סדרת הגביעים

בקלפי טארוט, סדרת הגביעים היא אחת מארבע סדרות הקלפים הבונות את הארקנה הקטנה. המוטיב החוזר בסדרה זו הוא גביעים ומאפיינה הוא הרגש. יסוד הגביעים המופיע בסדרה מקביל ליסוד המים, ובאסטרולוגיה, כל אחד מקלפי החצר בסדרה זו מייצג מזל ממזלות המים: מזל סרטן, מזל עקרב ומזל דגים. זהו יסוד נקבי מופנם, ועל כן הוא מגלם את הרגש - פעילות סבילה הפונה כלפי פנים. 
הסדרה שהתפתחה מסדרת הגביעים בקלפי המשחק היא סדרת הלב.
קונטסה 900

קונטסה 900 (Hino Contessa) מכונית נוסעים סופר מיני, 4 דלתות, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הינו מוטורס, אשר הורכבה במדינת ישראל, בחיפה, הושקה באוקטובר, שנת 1963, ונמכרה מפברואר 1964 עד 1968.
ביפן, יוצרה הקונטסה 900 בין אפריל 1961 לאמצע 1964. יוצרו 47,299 יחידות.

היסטוריה

חברת הינו מוטורס הוקמה בשנת 1910 והתמקדה בייצור מנועי דיזל ורכבים כבדים. בשנת 1953 החלה החברה לייצר רכבים פרטיים, תחילה בהרכבת דגמי רנו הצרפתית. באפריל 1961 הציגה רכב עצמאי קונטסה 900. החברה קיימה הסכם שיתוף עם מפעל קייזר-אילין תעשיות בע"מ, בחיפה שהרכיב את הקונטסה 900, קונטסה 1300, וטנדרים מסוג בריסקה 900 ובריסקה 1300. מי שעמד מאחורי ההסכם היה התעשיין אפרים אילין שהרכיב בישראל משנת 1961 את הלארק תוצרת סטודיבייקר.

הגרסה הספורטיבית של הקונטסה 900 ספרינט לא יובאה לישראל. 
 
ביפן יוצרה הקונטסה 900 משנת 1961–1964.
שמה באיטלקית הוא "קונטסה", בתרגום לעברית: רוזנת.

הרכבת קונטסה 900 בארץ

הרכבתה בחיפה החלה בפברואר 1964 ועד סוף דצמבר הורכבו 1,302 יחידות, לכולן המתינו לקוחות. זו הייתה הצלחה מיידית: בסיכום השנתי של מסירות הרכב החדש ניצבה הקונטסה – מכונית אלמונית של יצרן יפני לא מוכר – במקום השלישי, אחרי החיפושית ומעט אחרי הפיאט 600. הקונטסה 900 עברה במכירות את האוסטין 1100 את הווקסהול ויוה ואת הפיאט 850 שהיו פופולרים בתקופה. דגם הקופה, "900 ספרינט" לא הגיע לישראל.
בסיס ההרכבה של הקונטסה 900 היה הקטר שבו, של רנו. משקלה העצמי של הקונטסה 900 היה 715 ק"ג. המנוע האחורי בנפח 893 סמ"ק הפיק 26 כ"ס, שהספיקו להגעה למהירות שיא של 110 קמ"ש. הגיר עם תמסורת של שלושה הילוכים היה בהגה, מרבית החלקים הגיעו מיפן, למעט מצבר, מצנן (רדיאטור), צמיגים, פגושים, שמשות וצבע שהיו תוצרת כחול לבן, בסיס הגלגלים היה 2,150 מ"מ, אורך הרכב 3,795 מ"מ, רוחבו 1,475 מ"מ וגובהו 1.415 מ"מ.
הקונטסה 900 הורכבה בכמות של 2,292 יחידות. מחיר היחידה באוקטובר שנת 1963 היה כ- 9350 ל"י (תוספת לרדיו 250 ל"י). בתל אביב הסוכנות הייתה של קפריש, בבית הדר.
בשנת 1967 נבלעה חברת הינו בתוך טויוטה, והפסיקה את ייצור הקונטסות.
במרץ 1969 רכש יצחק שובינסקי, הבעלים של אוטוקרס את המפעל של אפרים אילין בנשר תמורת שני מיליון וחצי דולרים.
שאווה הצפונית (אמהרה)

היסטוריה

בימי הביניים ועד 1991 היה חלק מהמחוז היסטורי, שאווה, שהייתה חלק מהאימפריה האתיופית. עם התמוטטות הסופית של השלטון המרקסיסטי ב-1991 המחוז חולק בין אמהרה, אורומיה, עפר ומדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום על פי המוצא האתני של תושביו. התושבים האמהרים של המחוז סופחו למדינת אמהרה וכך נוצר המחוז.
ראמדב

פטאנג'אלי יוגפית'

פטאנג'אלי יוגפית' הוא מוסד לקידום ותרגול של יוגה ואיורוודה. למוסד יש שני קמפוסים בהודו, פטאנג'אלי יוגפית' 1 ופטאנג'אלי יוגפית' 2,  בהארידוואר. ובמקומות נוספים, כולל בריטניה, ארצות הברית, נפאל, קנדה ומאוריציוס.

פטנג'אלי איור ודה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

קרן בהארט סוואבהימן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
ממגורות דגון

ממגורות דגון הן מסוף הגרעינים הנמלי של מדינת ישראל, והן נמצאות במערבו של נמל חיפה. כ-75% מכלל יבוא הגרעינים (כ-3 מיליון טון גרעיני דגנים) מיובאים לישראל מדי שנה דרך הממגורות, בהם גרעיני חיטה, תירס, סויה, שעורה, דורה ועוד. הדגנים נפרקים מהאניות ברציף ייעודי בנמל שליד הממגורות, מועברים במסועים למבנה הממגורות, ושם נמסרים לפי הוראות יבואני הגרעינים למשאיות ולקרונות רכבת המובילים את הגרעינים לרחבי הארץ.

היסטוריה

בשנת 1951 קיבל דוקטור ראובן הכט את הזיכיון להקמת, ניהול, תפעול ותחזוקת הממגורות למשך 51 שנה, והן נחנכו בשנת 1955. הממגורות תופעלו על ידי חברת "דגון בתי ממגורות לישראל בע"מ" על פי זיכיון ממשלת ישראל עד שנת 2003, אז עברו הממגורות מבעלות פרטית לבעלות רשות הנמלים. רשות הנמלים הוציאה מכרז לבחירת מפעיל לממגורות ועד סיום הליכי המכרז, כולל ערעור בפני בית המשפט העליון המשיכה חברת דגון לתפעל את הממגורות. ב 2009 חברת דגון הוכרזה כזוכה במכרז ל 10 השנים עד 2019. 
בשנת 2006 נחשף כי גרעיני תבואה שהתפזרו בחצר הממגורות משכו אליהם יונים והנהלת הממגורות התמודדה עם הבעיה באמצעות ירי ביונים, דבר שעורר מחאות ציבוריות רבות על ידי ארגוני צער בעלי חיים, שדרשו מהממגורות לדאוג לניקוי החצר במקום להרוג את היונים.
ב 2012 דגון שינתה את דרך מסירת גרעיני התבואה לבעליהם וחצר הממגורות נקיה לחלוטין מגרעינים וכתוצאה קטנה משמעותית אוכלוסיית היונים.
התכנון לעתיד הוא חלוקה שווה יותר של הייבוא בין נמלי חיפה ואשדוד. לאחר הקמת מסוף הגרעינים, פוטנציאל השוק של נמל אשדוד יגיע לכ- 50% מכלל השוק המבטא הסטה של כ- 650 אלף טון מחיפה לנמל אשדוד. נכון לתחילת 2015 התוכנית טרם קורמת עור וגידים.

המבנה

מבנה הממגורות, שתכנן האדריכל יוסף קלארווין, מתנשא לגובה של 65 מטרים, ובו כ-200 תאים לאחסון גרעיני הדגנים. קיבולת האחסון של הממגורות היא כ-85 אלף טון. בממגורות הוקם מוזיאון דגון שהוא מוזיאון ארכאולוגי לתולדות איסום תבואות בארץ ישראל בימי קדם.
על פי תוכנית מתאר ארצית חלקית לחופי חיפה וטירת כרמל - תמ"א 3/13, השטח עליו בנוי מסוף הגרעינים צפוי להיות חזית ים עירונית והממגורות אמורות לעבור למקום אחר, אם כי לא החל תכנון בעניין ואין תאריך יעד.
בשנת 2007 זכתה סיון בירן במקום הראשון בתחרות עזריאלי לאדריכלות על תכנון ממגורות דגון בסמוך לנמל הקישון אם כי לתוכנית יש בעיית ישימות היות שרוב מטעני הגרעינים מובלים באניות פנמקס שאינן יכולות להיכנס לנמל הקישון הקיים או לבצע בו סיבוב לצורך יציאה ממנו.
הרודס אטיקוס

מוצאו

הרודס אטיקוס נולד בעיר מרתון שבאטיקה למשפחה נכבדת בעלת עושר אגדי: סבו, היפרכוס (נולד ב-40), שהחזיק לפי ההערכות בסכום של 100,000,000 ססטרטים, היה האיש העשיר ביותר בעולם ההלניסטי בזמנו; אך הקיסר דומיטיאנוס חמס את כל כספו, וייתכן כי אף ציווה להורגו. אביו של הרודס, אטיקוס (נולד ב-65), חי בצנעה עד לעלייתו של נרווה לשלטון בשנת 96, שאז "מצא" חלק מן האוצר של אביו חבוי בחורבותיו של בניין. בעזרת סכום זה רכש אביו של הרודס מושב בסנאט הרומי (98), ושימש כנציב יהודה.
הרודס עצמו טען כי הוא צאצא ישיר של קימון, מילטיאדס, תסאוס וקקרופס, כמו גם של איקוס (Aeacus; מלכו המיתולוגי של האי איגינה) ושל האל יופיטר.

לקריאה נוספת

Papalas, A. J., "Herodes Atticus: An essey on education in the Antonine age", History of Education Quarterly, Vol. 21, No. 2 (Summer, 1981), pp. 171-188. (באנגלית)
אלי ציון ועריה

אלי ציון ועריה היא קינה לתשעה באב שנאמרת בסיום הקינות בשחרית בקהילות יהודי אשכנז. תוכנה, כמרבית הקינות, הוא הבעת צער וכאב על חורבן בית המקדש ויציאת עם ישראל לגלות. זהות מחברה אינה ידועה. הקינה מוכרת מסוף תקופת הראשונים. מבנה הקינה הוא אקרוסטיכון לפי סדר האלף בית.
פתיח הקינה הוא על פי הפסוק ביואל: "אֱלִי כִּבְתוּלָה חֲגֻרַת שַׂק עַל בַּעַל נְעוּרֶיהָ". פירוש המילה הראשונה "אלי" לפי פרשני המקרא הוא לשון קינה כמו "קונני".
בשונה מיתר הקינות שנקראות בלחש, את הקינה הזו בקהילות רבות כל הציבור שר יחד. כתוצאה מכך היא אחת הקינות המוכרות ביותר, וזכתה לביצועים רבים.
על בסיס קינה זו חיבר ניצול השואה יהודה לייב ביאלר קינה בשם "אלי אלי נפשי בכי" על השואה.

מילות הקינה

אֱלִי צִיּוֹן וְעָרֶיהָ, כְּמוֹ אִשָּׁה בְּצִירֶיהָ, וְכִבְתוּלָה חֲגוּרַת שַׂק, עַל בַּעַל נְעוּרֶיהָ.

עֲלֵי אַרְמוֹן אֲשֶׁר נֻטַּשׁ, בְּאַשְׁמַת צֹאן עֲדָרֶיהָ,
וְעַל בִּיאַת מְחָרְפֵי אֵל, בְּתוֹךְ מִקְדַּשׁ חֲדָרֶיהָ.
עֲלֵי גָלוּת מְשָׁרְתֵי אֵל, נְעִימֵי שִׁיר זְמָרֶיהָ,
וְעַל דָּמָם אֲשֶׁר שֻׁפַּךְ כְּמוֹ מֵימֵי יְאוֹרֶיהָ.
עֲלֵי הֶגְיוֹן מְחוֹלֶיהָ, אֲשֶׁר דָּמַם בְּעָרֶיהָ,
וְעַל וַעַד אֲשֶׁר שָׁמַם וּבִטּוּל סַנְהֶדְרֶיהָ.
עֲלֵי זִבְחֵי תְמִידֶיהָ וּפִדְיוֹנֵי בְּכוֹרֶיהָ,
וְעַל חִלּוּל כְּלֵי הֵיכָל וּמִזְבַּח קְטוֹרֶיהָ.
עֲלֵי טַפֵּי מְלָכֶיהָ בְּנֵי דָוִד גְּבִירֶיהָ,
וְעַל יָפְיָם אֲשֶׁר חָשַׁךְ בְּעֵת סָרוּ כְּתָרֶיהָ.
עֲלֵי כָבוֹד אֲשֶׁר גָּלָה בְּעֵת חָרְבַּן דְּבִירֶיהָ,
וְעַל לוֹחֵץ אֲשֶׁר לָחַץ וְשָׂם שַׂקִּים חֲגוֹרֶיהָ:
עֲלֵי מַחַץ וְרֹב מַכּוֹת אֲשֶׁר הֻכּוּ נְזִירֶיהָ,
וְעַל נִפּוּץ אֱלֵי סֶלַע עֲוִילֶיהָ נְעָרֶיהָ.
עֲלֵי שִׂמְחַת מְשַׂנְאֶיהָ בְּשָׂחְקָם עַל שְׁבָרֶיהָ,
וְעַל עִנּוּי בְּנֵי חוֹרִין נְדִיבֶיהָ טְהוֹרֶיהָ.
עֲלֵי פֶשַׁע אֲשֶׁר עָוְתָה סְלוֹל דֶּרֶךְ אֲשׁוּרֶיהָ,
וְעַל צִבְאוֹת קְהָלֶיהָ שְׁזוּפֶיהָ שְׁחוֹרֶיהָ.
עֲלֵי קוֹלוֹת מְחָרְפֶיהָ בְּעֵת רַבּוּ פְגָרֶיהָ,
וְעַל רִגְשַׁת מְגַדְפֶיהָ בְּתוֹך מִשְׁכַּן חֲצֵרֶיהָ.
עֲלֵי שִׁמְךָ אֲשֶׁר חֻלַּל בְּפִי קָמֵי מְצֵרֶיהָ,
וְעַל תַּחַן יְצַוְּחוּ לָךְ קְשׁוֹב וּשְׁמַע אֲמָרֶיהָ.

אֱלִי צִיּוֹן וְעָרֶיהָ, כְּמוֹ אִשָּׁה בְּצִירֶיהָ, וְכִבְתוּלָה חֲגוּרַת שַׂק, עַל בַּעַל נְעוּרֶיהָ
שמואל גולדנברג

שמואל גולדנברג (13 נובמבר 1883 - 1960), ידוע בשם "ס' גרגורה" או "ס' גרגור" (S. Gregore או S. Gregor), כלכלן במקצועו היה אדם בעל תרבות אוניברסלית עם משיכה לספרות.

ביוגרפיה

שמואל גולדנברג נולד בעיירה אולטניצה (Oltenița) שבמחוז אילפוב (Ilfov) בדרום רומניה למשפחה יהודית בורגנית. למד בבית הספר היסודי לבנים Luca Moise בעיר פלוישט. שם הוא למד בין היתר אצל מנהל בית הספר ועורך העיתונים הרב אברהם שלמה גולד (Abraham Shlomo Gold). את לימודי התיכון סיים בבית הספר Sf. Petru și Pavel אשר גם בפלוישט. כבר בהיותו תלמיד תיכון כתב מאמרים בשבועון Vocea Sionului שיצא לאור בפלוישט בעריכתם של א. ד. רוזן ואברהם שלמה גולד. בין השנים 1898–1903 היה חבר התאחדות תלמידי התיכון "בני ציון". את לימודיו האקדמיים סיימם בווינה, שם היה פעיל באגודת הסטודנטים "קדימה".
לאחר חזרתו לרומניה, פרסם בעיתונים ציוניים של תקופתו, כגון Renaşterea Noastră, Viața Evreiască, Mântuirea, Adam ו-Ştiri din Lumea Evreiască. הוא כתב גם במדורים הכלכליים של עיתונים גדולים, היה מנציגי המשלחת לקונגרס היהודי ואף כיהן כיושב ראש המכון לתרבות יהודית "יבנה". לאחר שחרור רומניה מהכיבוש הנאצי, הוא פרסם בהוצאת Vatra את הרומן שלו בשם Dincolo שזכה בפרס מטעם חברת הסופרים הרומנים (Societatea Scriitorilor Români) בשנת 1945.
בין השנים 1946–1948 ערך וניהל את מדור הכלכלה של העיתון Semnalul ופרסם כ-300 מאמרים.
לונה לאבגוד

התפתחות הדמות

מעמדה החברתי של לונה נמוך מאוד בספר החמישי, בו היא מופיעה לראשונה. בין הספר החמישי והספר השישי, מצבה החברתי של לונה משתפר ובספר השביעי היא נהיית ליחסית מקובלת בחברת התלמידים. בנוסף ניכר שיכולות הקסם שלה משתפרות בשני הספרים האחרונים של הסדרה.

מראה חיצוני

לונה מתוארת כבלונדינית, בעלת עיניים כחולות וממושקפת. יש לה עיניים בולטות המשוות לה הבעה של הפתעה קבועה.

אישיות

לונה מתוארת כנערה ישרה הנוהגת לומר אמיתות מביכות, ומתפתחים בינה לבין הארי, רון, הרמיוני, נוויל, וג'יני חברויות אמיתיות. לונה מאמינה לדברים המוזרים ובלתי מוכחים הנאמרים על ידי אביה, כמו גם קיומו של שנורקק פחוס קרן, יצור מוזר שהמציא אביה. ג'יי קיי רולינג אמרה כי בעבודתה כחוקרת חיות פלא הבינה שהשנורקק פחוס הקרן אינו קיים.

יכולות קסם

לא ידוע רבות על יכולות הקסם של לונה בספרים הראשונים של הסדרה, אך כאשר היא מצטרפת לצבא דמבלדור היא מפגינה כוח רב. הפטרונוס שלה הוא ארנבת.

משפחתה

לונה היא ביתו של קסנופיליוס לאבגוד, עורך הצהובון "הפקפקן". הצהובון מכיל עובדות שגויות ובדיות שאביה ממציא, אך לונה מאמינה בכל זאת לכתבות שבצהובון. היחסים שבין לונה ואביה אינם מתוארים באופן מקיף בספר. לא ידוע מי היא אימה של לונה.
גוד לאק צ'ארלי, הסרט: יוצאים לחופשה

תקציר העלילה

הסרט מתמקד בנסיעה המתוכננת של משפחת דנקן להוריה של איימי לרגל חופשת חג המולד. העלילה מסתבכת כשאיימי וטדי מאבדות את דרכן, בעוד שאר המשפחה נוסעת לבית הוריה של איימי. איימי וטדי עוברות שלל הרפתקאות במטרה להתאחד עם שאר המשפחה, כאשר בוב, גייב, צ'ארלי ופי. ג'יי יוצאים לחפש את בנות המשפחה החסרות ועוברים הרפתקאות שונות בעצמם. בסיום הסרט, כל המשפחה מתאחדת ואיימי מגלה לכולם שהיא בהריון. חלק מעלילת הסרט ממשיכה לעונה השלישית, שם איימי בהריון עם טובי.
סיגל מגן

סיגל מגן (נולדה ב-1964) היא סופרת ומשוררת ישראלית.

ביוגרפיה

מגן נולדה בחיפה וגדלה בקריית חיים. כיום היא תושבת שוהם.
כבר בגיל צעיר זכתה בפרסים על כתיבתה. עם זאת, את לימודיה לתואר אקדמי עשתה בתחום המתמטיקה, מדעי המחשב ופסיכולוגיה, ומסלולה המקצועי היה בתחום המחשבים.
בשנת 2004 עזבה את משרתה בעולם ההיי-טק, למדה ביבליותרפיה והחלה בכתיבת ספרים בשילוב ילדים ונוער.
הוציאה לאור למעלה מ-100 ספרים, חלקם תורגמו לערבית, אנגלית, גרמנית וצרפתית.
וילפריד וויניץ'

וילפריד (מיכל) וויניץ' (באנגלית: Wilfrid Voynich; שם לידתו הפולני: Michał Wojnicz‏; 12 בנובמבר 1865, טלז - 19 במרץ 1930) היה מהפכן פולני ממוצא ליטאי, סוחר עתיקות וספרים. זכה לפרסום רב בשל כתב יד וויניץ' שאותו מצא לדבריו בשנת 1912 בווילה מונדרגונה באזור פרסקטי בקרבת רומא שבאיטליה, ושנקרא מאז על שמו.

ביוגרפיה

וילפריד וויניץ' נולד בטלז למשפחה ליטאית-פולנית. הוא למד בגימנסיה בסובאלק, ובהמשך באוניברסיטאות בוורשה, סנקט פטרבורג ומוסקבה. וויניץ' קיבל תואר בכימיה מאוניברסיטת מוסקבה והיה לרוקח מוסמך. 
ב-1885 הצטרף וויניץ' בוורשה לארגון הפרולטריאט המהפכני של לודביק ורינסקי. המשטרה הצארית פעלה נגד פעילי הארגון, וב-1886 לאחר ניסיון כושל לשחרור שניים מחבריו לארגון שנידונו למוות, פיוטר ברדובסקי (1846-1886)  וסטניסלב קונציקי (1861-1886), ממבצר ורשה, נעצר וויניץ' על ידי המשטרה הרוסית. וויניץ' נשלח לקטורגה (גירוש לגלות לעבודות כפייה) בטונקה (Тунка) שבדרום מזרח רוסיה. ב-1890 הצליח וויניץ' להימלט והגיע לבייג'ינג, ומשם חזרה לאירופה להמבורג ומשם ללונדון.
וויניץ' אימץ שם בדוי כאיוון קלצ'בסקי וסייע לסרגיי סטפנייק להקים אגודת חברים למען רוסיה החופשית בלונדון. לאחר מותו של סטפנייק ב-1895 הפסיק וויניץ' לעסוק בפעילות מהפכנית. ב-1898 פתח חנות ספרים בלונדון, וב-1902 נישא אתל ליליאן בול, בתו של המתמטיקאי ג'ורג' בול. 
ב-1914 פתח וויניץ' חנות ספרים נוספת בניו יורק, וסחר בספרים ישנים.
ב-1930 נפטר וויניץ'.
התעבות

בפיזיקה, התעבות היא תהליך שבו עובר חומר ממצב צבירה גז למצב צבירה נוזל. התעבות מתרחשת בדרך כלל בעת קירור של הגז, אך גם בעת הפעלת לחץ על הגז.
עבור כל חומר, טמפרטורת העיבוי זהה לטמפרטורת הרתיחה (מעבר מנוזל לגז), ותלויה באופי הקשר הכימי בין המולקולות בנוזל.
ענן המורכב מטיפות מים זעירות נוצר על ידי התעבות אדי המים באוויר.

התעבות לפי תאורית החלקיקים

גז הוא חלקיקים שהמרחק ביניהם גדול יחסית. התעבות מתרחשת כשהחלקיקים מתקרבים לחלקיקים ויוצרים גוש של חלקיקים בעזרת כוחות המשיכה ביניהם, זהו נוזל. זה קורה בעיקר בטמפרטורות נמוכות
מכיוון שבטמפרטורות נמוכות כוחות המשיכה בין החלקיקים הממוצעים גדלים ומהירות החלקיקים הממוצעת קטנה.
תהליך העיבוי כרוך בדרך כלל בפליטת חום, שהוא תוצאה של איבוד האנרגיה הקינטית של הגז. התהליך ההפוך, אידוי, בדרך כלל שואב חום מהסביבה, מאותה סיבה בדיוק. תופעה זו היא הבסיס לפעולתם של המקרר והמזגן, כאשר (בתהליך קירור) גז נדחס מחוץ למקרר וכך הוא מתעבה ופולט חום לסביבה, ואז מוחזר כנוזל לתוך המקרר ומתאדה בחזרה.
הגלימה

תקציר העלילה

מרסלוס גיוס (ריצ'רד ברטון) הוא טריבון צבאי המגיע לשוק העבדים בכיכר הראשית ברומא. הוא פוגש שם את הנסיכה דיאנה (ג'ין סימונס) אותה הכיר כילדה לפני 12 שנה. היא משרתת כעת בארמונו של טיבריוס בקפרי שמייעד אותה מייעד אותה להיות אשתו של קליגולה (ג'יי רובינסון).
קליגולה מגיע לכיכר לבחור גלדיאטורים. לכיכר מובל עבד יווני בשם דמטריוס (ויקטור מצ'ור) שקליגולה מתעב ומרסלוס קונה אותו לשמש לו משרת אישי.
הדבר מכעיס את קליגולה והוא שולח את מרסלוס לשליחות בפלשתינה. דמטריוס מבחין בישו המגיע לעיר ומתקבל כמושיע על ירי המוני בני אדם המנופפים בכפות תמרים. דמטריוס שומע על המזימה לאסור את ישו ומחפש את ביתו אך מאחר שמוצא בחוץ את יהודה איש קריות המתוודה על בגידתו והולך לקראת עץ עליו יתלה את עצמו.
פונטיוס פילטוס מזמין את מרסלוס לחזות בצליבת ישו. ישו כורע תחת עומס הצלב ונצלב לבסוף עם שני גנבים. הגלימה שלו נופלת ומרסלוס זוכה בה בהימור עם החיילים.
כאשר דמטריוס נותן למרסלוס ללבוש את הגלימה מתחילה סערה במקום ומרסלוס חווה רעד בכל גופו ורגש אשמה על הצליבה. דמטריוס בורח ומרסלוס חוזר לרומא ומדווח לטיבריוס. הקיסר מצווה עליו לשוב לפלשתינה, להביא את הגלימה ולמצוא את המאמינים החותרים לדעתו נגד האימפריה הרומית, הוא גם מאפשר לדיאנה לשאת את מרסלוס.
מרסלוס מגיע לכנה ופוגש שם את דמטריוס ואת פטרוס (מייקל רני) ומאמיניו ואמונתו בדת החדשה מתחזקת. הוא חוזר לרומא בה שולט כעת הקיסר קליגולה הרודף את המאמינים החדשים ורואה בהם בוגדים. הוא כולא ומענה את דמטריוס אבל מרסלוס מצליח בעזרת אנשיו לחדור לכלא ולשחרר את דמטריוס הפצוע קשה ולהביא אותו לביתו שם מרפא אותו פטרוס בכוחותיו הנסתרים.
מרסלוס בורח עם דמטריוס והחיילים דולקים אחריהם, הוא יורד מהמרכבה מתעמת עם החיילים ונתפס. קליגולה מביא אותו למשפט פומבי על בגידה בנוכחות דיאנה שגם היא מסרבת להתכחש לאמונתם החדשה. הם נדונים להוצאה להורג ודיאנה מוסרת את הגלימה למשמרת למרסיפור, המשרת בבית אביו של מרסלוס.
אלעזר ויסבלום (רישא)

רבי אלעזר ויסבלום (רבי אלעזר ריישער, תקצ"ט, 1839 - ט"ו בתמוז תר"ע, 1910), היה אדמו"ר גליציאני צאצא של רבי אלימלך מליז'ענסק.

ביוגרפיה

בנו של רבי אלימלך מרודניק. בגיל 11 התייתם מהוריו. גדל אצל רבי דוד מדינוב. לאחר שנה נסע לצאנז והתחבב על רבי חיים מצאנז. 
נישא לבריינדל בתו של רבי דוד הלברשטאם מקשאנוב בנו של רבי חיים מצאנז. בשנת תרל"ו, לאחר פטירת חותנו היגר לבוקוואסק שם כיהן ברבנות העיר והחל לנהוג באדמו"רות. עם זמן התלקטו סביבו רבים מחסידי גליציה והונגריה, חלקם בעקבות  מופתיו ורפואותיו. היה נוסע לרבי יחזקאל משינאווא ובהמשך כיהן תקופה קצרה בפשבורסק ובסוף ימיו התגורר בריישא. 
התאלמן ונישא בשנית לחיה בתו של הרב חיים יונה היילפרין אב"ד ריישא.
נקבר בסוקולוב. חיבר ספר בשם "משנה למלך" על התורה.
מסופר שהיה מנאץ את אמריקה אך עודד להגר אליה באמרו שיבוא יום ואנשים יבכו ליד הספינות שיתנו להם לנסוע לאמריקה. 
בתו היחידה קריינדל פינקל נולדה לו בגיל 60. נישאה לרבי שלמה בן רבי צבי הירש מרוזבדוב שמילא את מקומו. בתו, חתנו וארבעת נכדיו נרצחו בריישא בהושענה רבה שנת תש"ג.
בשנות ה-2000 נפתחה "קרן תולדות אלעזר" לזכרו. הקרן מחזיקה שני כוללים בשם "תולדות אלעזר" בירושלים, וקופת צדקה שתומכת בצאצאי רבי אלימלך מליז'נסק.
סליים

סליים (מאנגלית: Slime; מילולית: "רפש") הוא חומר דמוי פלסטלינה המשמש בעיקר למשחק. הסליים נוטף בין האצבעות כאשר מנסים לאסוף אותו ובכל זאת אינו נדבק לעור. הסליים הוא זורם לא ניוטוני. הוא דמוי בצק או אדמה רכה בעלת איכות של דבק ובמרקם צמיגי.

החומר ומרכיביו

הסליים מכיל בעיקרו דבק פלסטי המיוצר מפולימר סינתטי צמיגי ומשמש לרוב להדבקת מוצרי נייר ועץ. הסליים מכיל גם בוראקס - תרכובת כימית של מלח נתרן וחומצת בור. סליים עשוי להכיל לעיתים גם ג'ל כביסה המכיל בוראקס. קיימים חומרים שונים המרכיבים את הסליים וביניהם ג'ל גילוח וקרם ידיים.
הסליים הוא חומר המכיל תכונות רב-ממדיות. תחילה, הוא נוטה להיות חומר נוזלי, בהיותו מורכב בעיקר מחומרים נוזליים. בהתהוותו הראשונית עשויים לשקוע גרגירים בעיסה, שעדיין אינה נראית כגוף מלוכד. במהלך הכנת הסליים, מאפייניו של הגוש המתפתח הולכים ומשתנים, והוא הופך מחומר רטוב ובלתי ניתן לאחיזה לגוש דביק, שנוטה תחילה להתפרק. בשלב הבא, הופך הסליים לגוש גמיש ודביק במידה סבירה המגנה עליו מהתפוררות, כך שביכולתו לשמור על שלמותו גם לאחר שנמתח ונמעך. התוצאה היא גוף גושי אשר, למרות הפלסטיות שלו, ניתן לייצוב צורני כאוות נפשו של היוצר-פסל העומד מאחוריו.

היסטוריה

החל משנות ה-70 הסליים הופיע בתוכניות טלוויזיה לילדים, אותו חומר ירוק הנשפך מדליים בערוצי הילדים. כמו כן, אפשר היה לראות אותו בפחיות הפלסטיק של חברת הצעצועים "מאטל", אשר החלה את מכירותיה בסוף שנות ה-70. בשנות ה-80 של המאה ה-20 היה גם סליים שנמכר יחד עם דמות סליימר מ"מכסחי השדים".
השימוש בסליים התרחב וצבר תאוצה ב-2016 על ידי פרסום ברשתות חברתיות.

בסרטים

סליים הוא מרכיב מרכזי בשני סרטים בעלי עלילה זהה. הראשון הוא The Absent-Minded Professor משנת 1961, בכיכובו של פרד מקמורי. השני הוא חידוש של אותו סרט, Flubber משנת 1997, בכיכובו של רובין ויליאמס. בעלילת הסרטים מוצג מדען גאון, אך גם מטורף ומפוזר, שאינו מצליח לאזן בין המצאותיו וניסוייו לבין חיי החברה וחיי האהבה שלו. המצאתו - "פלאבר" - שהוא סליים בצבע ירוק, מייצגת את מוחו הילדותי ועוזרת לו לזכות מחדש בארוסתו, לאחר שפעם השלישית לא הגיע לחתונתם.

בריאות

סליים מייצור ביתי עלול להכיל חומרים מסוכנים במקרה של בליעה, או לגרום לגירוי נשימתי. מרבית המתכונים להכנת הסליים כוללים בוראקס, שצריכתו בכמויות גבוהות יכולה לגרום לגירוי, ולעיתים ג'ל כביסה שעלול לגרום לגירוי בעור ובעיניים ולסכנה במקרה של בליעה. לכן, נדרשת השגחה כאשר ילדים קטנים, תינוקות או חיות מחמד משחקים בסליים.

בפסיכותרפיה

הסליים משמש גם כחומר תרפויטי, בשל היותו בעל פוטנציאל לעבודה בפסיכותרפיית הצבע, המייחסת חשיבות ראשונית למרכיבי המבנה האינדיבידואליים לכל אדם. קיימת גישה לפיה תפקוד יעיל של מנגנוני החישה, התפיסה, החשיבה והרגש, מאפשר לנפש להכיל, לעבד ולהתמודד עם תוכן עכשווי וביוגרפי, מודע ולא-מודע. לפיכך, ההתערבויות הטיפוליות מתייחסות בעיקר לדפוסי הפעילות של המנגנונים האלה. השימוש בסליים ככלי טיפולי נשען על גישת פסיכותרפית הצבע.
על-פי הפרקטיקה הטיפולית של פסיכותרפית הצבע, ה"פירוש" שמציע המטפל לקשייו של המטופל, מתורגם להתמקדות במנגנונים שיאפשרו התמודדות עם גורמים מעכבים. התמקדות זו יכולה להתבצע דרך התבוננות משותפת אשר מתוקשרת מילולית.
לווייתן (ז'וליאן גרין)

עלילה

הספר מתמקד במר גרה, אדם מן השורה אשר העתיק את מגוריו מפריז לעיר שדה קטנה בצרפת ביחד עם אשתו בשל בעיות כלכליות. יחסי בני הזוג קרים וחסרי תשוקה. גרה משתעמם מחייו חסרי הריגוש, וחושק באהבה אמיתית.
למחייתו, גרה מעניק שעורים פרטיים לבן משפחת גרוז'רוז', משפחה בורגנית מקומית. הוא נוהג לאכול בבית האוכל של מרת לון, אשר מנהלת את המקום ביד קשה ובאופן שמרני. בת חסותה של לון, אנז'ל, מעניקה שירותי מין ללקוחות המסעדה. גרה מתאהב בה ומפתח אליה אובססיה.
מאוחר יותר, כשמגלה גרה שהיא שכבה עם כל גברי העיירה, הוא מחליט להרגה. הוא נתקל בה ותוקף אותה, משחית את פניה. בדרכו הביתה הוא פוגש באיש זקן ומחסל גם אותו. לאחר מסע הרצח נמלט גרה מהעיירה והספר מתמקד באנז'ל.
אנז'ל הסתכסכה עם מרת לון, בעקבות ניסיונה להרחיק ילדה מקומית בשם פרננד ממקצוע הזנות. לאחר שפניה הושחתו גברי העיירה לא מעוניינים בה עוד, ולון החליפה אותה בפרננד. גברת גרוז'רוז' משתעממת מחייה הבורגנים ומבעלה המריר, וקובעת פגישה עם גרה, איתו היא מקווה שתנהל רומן.
גרה חוזר לעיירה בחשאי ופוגש את אנז'ל. הוא מציע לה לברוח ביחד אתו, אומר לה שהוא ישיג את הכסף ממרת גרוז'ורז'. היא מסכימה. מאוחר יותר מגיע גרה לבית בני הזוג גרוז'ורז', הגברת מחביאה אותו כאשר כל דיירי ביתה נרדמו. בבוקר מרת גרוז'ורז' מתאכזבת לגלות שגרה הגיע העירה בשביל אנז'ל ולא בשבילה, ומבינה שהיא אוהבת אותו אך הוא אינו מחזיר לה אהבה.
גברת גרוז'ורז מחליטה להעביר הודעה דרך פרננד לאנז'ל ובה כתוב שגרה נמצא בביתה ושתקרא למשטרה. כשפרננד הגיעה לבית מרת לון, קראה מרת לון את המכתב והחליטה לצאת ולקרוא למשטרה, בתגובה אמרה אנז'ל לפרננד לצעוק לגרה שיברח. במקביל הגברת נכנסת אל חדרו של גרה ושואלת אותו אם הוא חושב שאנז'ל אוהבת אותו. במהלך הוויכוח ביניהם המשטרה פורצת לבית.
בסוף הסיפור, מסופר שאנז'ל נדרסה למותה, בעוד שסיום אירועי ההתרחשות הקודמת אינם ידועים.

עיבוד קולנועי

בשנת 1962 עובד בצרפת הספר לסרט קולנוע בבימוי לאונאר קז'ל (Léonard Keigel). בסרט כיכבו לואי ז'ורדאן בתפקיד גרה, מארי לאפורה בתפקיד אנז'ל, מדלן רובינסון (Madeleine Robinson) בתפקיד מרת לון, לילי פאלמר (Lilli Palmer) בתפקיד גברת גרוז'רוז' ונטלי נרבל (Nathalie Nerval) בתפקיד אשתו של גרה. בארצות הברית התפרסם הסרט תחת השם "מסע אפל" (Dark Journey) ובאיטליה תחת השם "ליל החטא" (La notte del peccato).

תרגום לעברית

בשנת 1968 תורגם הספר מצרפתית על ידי בבה ינאי ויצא בהוצאת עם עובד, בסדרת ספריה לעם. אדיר כהן שיבח את תרגומה של ינאי, הוא כתב שהוא קריא ובהיר ועוד הוסיף כי "[התרגום] מצליח להטעימנו מכוח מבעו המקורי של יוצר סיפור זה". האיור על העטיפה מעשה ידי שלמה ויתקין.