google/wiki40b huggingface dataset:
סאסא

היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1949. מייסדיו הם חברי "גרעין עלייה ה'" של תנועת השומר הצעיר שעלו מצפון אמריקה. היישוב הוקם על חורבותיו של הכפר הערבי סעסע שנכבש במלחמת העצמאות במבצע חירם.
מקור השם סאסא במשנה ופירושו "מלען", שערה מן השערות שבראש השיבולת. בתלמוד נזכר כפר סיסאי כעיירה יהודית בגליל העליון: "והלא כפר סיסאי מובלעת בתחום ארץ ישראל וקרובה לציפורי יותר מעכו".
בשטח הקיבוץ נמצאים ציוני הקברים של התנאים לוי בר סיסי ויוסי בר סיסי, שבסמוך אליהם אותרו עוד במאה ה-19 על ידי החוקר הצרפתי ויקטור גרן ועל ידי חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל שרידי בית כנסת עתיק.
אוכלוסיית הקיבוץ מורכבת מגרעין המייסדים, גרעינים ישראלים, גרעין של השומר הצעיר מאירופה (צרפת, שווייץ, איטליה, אוסטריה, בלגיה) בני קיבוץ ובוגרי בית הספר "פינת אנה פרנק".

כיום

נכון לשנת 2019 מונה אוכלוסיית הקיבוץ כ-550 חברים.
קיבוץ סאסא הוא בין הקיבוצים האחרונים שאינו מופרט כלל ונשאר שיתופי ושוויוני. נכון לשנת 2009 נמנה הקיבוץ בין עשרת הקיבוצים העשירים ביותר בישראל, בזכות הצלחת מפעל פלסן סאסא, שבשנת 2008 לבדה הסתכמו הכנסותיו בכ-700 מיליון דולר.
בסאסא קיימים שני בתי ספר: בית הספר היסודי אזורי "נוף הרים" ובית הספר התיכון אזורי"ברנקו וויס ע"ש אנה פרנק".
חיים זלמן דימיטרובסקי

חיים זלמן דימיטרובסקי (1920 - א באב תשע"א, 1 באוגוסט 2011) היה פרופסור אמריטוס בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. חתן פרס ישראל בחקר התלמוד לשנת ה'תשנ"ד (1994) ופרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשנ"א (1991).

ביוגרפיה

חיים זלמן דימיטרובסקי נולד בירושלים. אמו, שרה מלכה, הייתה נכדתו של ראש בית הדין הגדול בירושלים הרב חיים יעקב שפירא. אביו, הרב יעקב יוסף, עלה לישראל מלידא בתחילת המאה העשרים, וכיהן כרב של שכונת "נחלת שבעה" בירושלים. חיים זלמן דימיטרובסקי למד בתלמוד תורה "עץ חיים" ואחרי כן בישיבת "מרכז הרב", אולם מורו המובהק היה אביו. בסוף שנות ה-30 החל ללמוד באוניברסיטה העברית. התזה שלו לתואר שני עסקה בתחום ביקורת התלמוד העליונה והיא נערכה בהדרכתו של פרופסור יעקב נחום אפשטיין, מורהו הבולט השני היה הרב פרופסור שמחה אסף. דימיטרובסקי לימד תלמוד בתיכון ליד האוניברסיטה ובשנת 1948 התגייס לצה"ל. בשנים 1953-1951 עסק בדוקטורט בבית המדרש לרבנים באמריקה בהדרכתו של הרב פרופסור שאול ליברמן. עבודת הדוקטורט הייתה ההדרה של חידושי הרשב"א (רבי שלמה בן אדרת) למסכת מגילה, והיא ראתה אור כספר ב-1956. אחרי כן ההדיר את חידושי הרשב"א למסכת ראש השנה, ספרו יצא לאור ב-1961, שני ספריו הורחבו והתפרסמו בשנית ב-1981. בנוסף, התקין מהדורה של תשובות הרשב"א. שני ספרים אלו יצאו בהוצאת מוסד הרב קוק במסגרת 'המכון להוצאת ראשונים ואחרונים'.
מאז 1951 לימד בבית המדרש לרבנים באמריקה, משנת 1981 הורה במשרה מלאה באוניברסיטה העברית. מפעלו "שרידי בבלי" שראה אור בשני כרכים ב-1979 מכיל כחמש מאות מסמכים, שהם שרידי ארבע מהדורות של דפוסי התלמוד, ששלוש מתוכן הודפסו עוד לפני גרוש ספרד ופורטוגל. דימיטרובסקי מקדיש לכרכים מבוא נרחב אשר מבאר את הטקסטים בהקשרם ההיסטורי, הטקסטואלי והביבליוגרפי. רבים ממחקריו עסקו בהתפתחותן של דרכי לימוד התלמוד במאות ה-15 ועד ה-18, תוך דיון בתמורות שחלו בלימוד ועמידה על הדומה והשונה בין מסורת אשכנז למסורת ספרד. הוא בחן את דרכי העיון התלמודי מבית מדרשו של הרב יצחק קנפנטון והעמיק בחקר גלגולי הלוגיקה התלמודית שצמחה באימפריה העות'מאנית. כמו כן הוציא מהדורה מדעית מבוארת של מסכת בבא מציעא יחד עם פרופסור יעקב נחום אפשטיין.
היה נשוי ללאה לבית שפרכר, שהייתה פרופסור חבר לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, ולהם שני ילדים.
רוברט סטיבנס

ביוגרפיה

סטיבנס נולד בשיירהמפטון בעיר בריסטול שבגלוסטרשייר. כשהיה בן 18 קיבל מלגת לימודים לבית הספר למשחק "Bradford Civic Theatre School" של אזמה צ'רץ'  שביורקשייר (שם הכיר את אשתו הראשונה נורה שהייתה סטודנטית אף היא). הופעתו המקצועית הראשונה הייתה בתיאטרון קאריל ג'נר , וב-1951 שיחק בתפקידים מאתגרים יותר בתיאטרון הרפטוארי "תיאטרון רויאלטי" במורקמב, ובהמשך בעונה של סיבוב הופעות ובהיפודרום שבפרסטון. ב-1956 ראה אותו הבמאי הלונדוני טוני ריצ'רדסון מופיע בתיאטרון רויאלטי והציע לו להצטרף לעונה הראשונה של "להקת הבמה האנגלית" בתיאטרון רויאל קורט. הצלחתו הייתה מובטחת.
בין הופעותיו הראשונות בקולנוע היו בסרט "קורטוב של דבש" (1961), "קלאופטרה" (1963) ובסרט "פריחתה של מיס ברודי" (1969) לצידה של מי שהייתה אז אשתו מגי סמית'. עוד שיחק בתפקיד משנה כנסיך בסרטו של פרנקו זפירלי "רומיאו ויוליה" (1968) וכן כיכב ב"חייו הפרטיים של שרלוק הולמס" של בילי ויילדר (1970) ובסרט המדע בדיוני "The Asphyx" מ-1973.
סטיבנס ומגי סמית הופיעו יחד על הבמה ועל מסכי הקולנוע. בין השאר שיחקו במחזה "The Recruiting Officer" בתיאטרון אולד ויק, בגרסה הקולנועית של "פריחתה של מיס ברודי" ב-1969 ובסרט "מסעותי עם דודתי" (1972). לאחר עזיבתו של סטיבנס את התיאטרון הלאומי ב-1970 והתפרקות נישואיהם, הקריירה שלו ירדה לשפל. תרמו לכך גם שתייה מרובה והתמוטטות נפשית.
סטיבנס המשיך להופיע בתיאטרון בעיקר במחזות "The Mysteries" שהועלו בתיאטרון המלכותי הלאומי ב-1986, בקולנוע שיחק בסרט "The Fruit Machine" מ-1988 ובסרטו של קנת בראנה "הנרי החמישי", ובטלוויזיה שיחק בתפקיד אבנר בראון בעיבוד של ה-BBC לספר הילדים הקלאסי "The Box of Delights" ובתפקיד אורח בסדרה "המפקח מורס". הוא חזר לקדמת הבמה רק בשנות התשעים של המאה העשרים כשהוזמן על ידי הלהקה השייקספירית המלכותית לגלם את דמותו של פלסטף במחזה "הנרי הרביעי" בבימויו של אדריאן נובל (באפריל 1991). עוד שיחק בתפקיד הראשי במחזה "יוליוס קיסר" שביים סטיבן פימלוט ובמאי 1993 כיכב במחזה "המלך ליר" שוב בבימויו של נובל. ב-1993 זכה סטיבנס בפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר על תפקידו כפלסטף.
ב-1981 השתתף סטיבנס בסדרת התסכיתים של רדיו ה-BBC עיבוד ל"שר הטבעות" ושיחק בתפקיד אראגורן.
לאחר שנים של בריאות לקויה, נפטר סטיבנס בגיל 65 ב-12 בנובמבר 1995 מסיבוכים במהלך ניתוח. הוא קיבל תואר אבירות 11 חודשים לפני כן. לדברי אשתו פטרישה קווין, העבודה הקשה במחזה "המלך ליר" התישה אותו וזירזה את מותו.
סידור באפור ושחור: אמו של האמן

היסטוריה

אנה מקניל ויסלר דיגמנה עבור היצירה בעת שהתגוררה עם בנה בלונדון. ישנה סברה לפיה מילאה מקום של דוגמנית אחרת שלא הגיעה במועד. לפי סברה אחרת, ויסלר תכנן לצייר את הדוגמנית עומדת, אולם אמו המבוגרת התעקשה לשבת. אין כל תיעוד התומך בסברות אלה.
היצירה הוצגה לראשונה בשנת 1872 בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית לאמנות בשם "סידור באפור ושחור", וכמעט נדחתה על ידי חברי האקדמיה. בשל ביקורתם של חברי האקדמיה, סירב ויסלר להציג יצירות נוספות שלו במסגרת תערוכות האקדמיה.
ביקורת רבה הוטחה בשמה של היצירה - הציבור הוויקטוריאני אשר צפה ביצירה לא הבין מדוע דיוקן מכונה בשם "סידור". רק בעקבות ביקורת זו נוסף הסיפא של שם היצירה "אמו של הצייר".
לימים דווקא הסיפא של השם הפך לכינוי המקובל של היצירה - "אמו של ויסלר".
לאחר שצפה תומאס קרלייל ביצירה, הוא ביקש להיות מצויר באותה קומפוזיציה - שנקראה "סידור באפור ושחור, מס' 2" (באנגלית: Arrangement in Grey and Black, No. 2).
בשל קשיים כלכליים נאלץ ויסלר למשכן את התמונה, וזו נרכשה בשנת 1891 על ידי מוזיאון לוקסמבורג בפריז, שם זכה הציור לעניין רב, והביא לו פרסום וכבוד ברחבי אירופה. אולם ויסלר כעס על המבקרים והמלומדים שראו ביצירה "דיוקן", ובספרו משנת 1890 "האמנות העדינה של עשיית אויבים" (The Gentle Art of Making Enemies) כתב:
קחו לדוגמה את תמונת אמי, שהוצגה באקדמיה המלכותית כ"סידור באפור ושחור". זו מהות היצירה. לי זו תמונה מעניינת של אמי, אולם מה אכפת לציבור על זהות הדיוקן?
— 
ברבות השנים הפכה היצירה לסמל לאמהות, ובשנת 1934 הונפק בול דואר של שירות הדואר של ארצות הברית ובו הוצגה היצירה ונכתב "לזכר ולכבוד אימהות אמריקה".

אזכורים תרבותיים

בסרט מופע הקולנוע של רוקי בבימויו של ג'ים שרמן מוצגת תמונה בעלת דמיון עז ליצירה זאת, ומוצגת כתמונה של אמו של אחד מדמויות המשנה, אדי. השחקן מיטלוף המגלם את אדי, מגלם גם את אמו בתמונה זו. דמותו של אדי מייצגת את קלקלתה של התרבות השמרנית של אמריקה המיוצגת ביצירה.
ליצירה מקום מרכזי בעלילת הסרט "בין" בכיכובו של רואן אטקינסון. בסרט מסופר על שליח (אטקינסון) שנשלח מאנגליה לארצות הברית על־מנת לנאום בנושא התמונה במוזיאון בקליפורניה, אולם בין הורס את התמונה, ומחליף אותה בפוסטר. בפועל, הציור המופיע בסרט קטן משמעותית מהיצירה המקורית.
כמו כן מוזכרת היצירה בשירו של ניל דיאמונד משנת 1970 "Done Too Soon" ובשירו של קול פורטר "You're the Top" המהווה חלק מהמחזמר משנת 1934 "Anything Goes".
סטרלינג קיי בראון

שנים ראשונות

בראון נולד ב-1976 בסנט לואיס, מיזורי, לסטרלינג בראון ג'וניור ואראלין בנקס בראון; יש לו שתי אחיות ושני אחים. אביו מת כאשר היה בן 10; כילד היה ידוע יותר בשמו האמצעי, קלבי, אך בגיל 16החל להשתמש בשמו הפרטי, סטרלינג, כדי לכבד את אביו המנוח. בראון למד באוניברסיטת סטנפורד בה סיים את לימודיו בשנת 1998 עם תואר במשחק, אחר כך המשיך ללימודים בבית הספר לאמנויות טיש באוניברסיטת ניו-יורק.

קריירה

לאחר סיום לימודיו בקולג', בראון הופיע בכמה תפקידים בתיאטרון ובתפקידי משנה בסדרות טלוויזיה רבות, ביניהן ER ,NYPD Blue, ג'אג, בוסטון ליגל, זהות בדויה, ללא עקבות ומשמרת שלישית.
בראון גילם את דמותו של צייד הערפדים גורדון ווקר בסדרה על טבעי ואת הבלש קאל ביצ'ר בסדרה מבוקש.
ב-2016, בראון הופיע במיני סדרה של רשת FX סיפור פשע אמריקאי: אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון בתפקיד כריסטופר דארדן, עליו זכה בפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר במיני סדרה או בסרט טלוויזיה. עוד באותה שנה החל בראון לשחק בסדרה החיים עצמם בתפקיד רנדל פירסון, תפקיד עליו זכה בפרס אמי, בפרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2018 שיחק בסרטים "הפנתר השחור" ו"הטורף", מד"ב-אימה, אשר מהווה הרביעי מסדרת הסרטים של "הטורף". באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסרט "מלון ארטמיס", לצד ג'ודי פוסטר. בשנת 2019 דיבב את דמותו של גארי החזיר בסרט "אנגרי בירדס - הסרט 2" ובנוסף הוא צפוי לדבב את דמותו של לוטננט מת'יאס בסרט "לשבור את הקרח 2".

חיים אישיים

ביוני 2007, בראון נישא לשחקנית מישל ריאן ביית', חברתו מהקולג'. לזוג יש שני בנים.
צמחונות אובו-לקטו

אטימולוגיה

המינוח נובע מהמילה הלטינית lac שפירושה "חלב" (כמו  "lacation", תַחֲלוּבָה), ovum שמשמעותה "ביצה", והמונח האנגלי "vegetarian", כך שהיא נותנת את ההגדרה תזונה צמחונית המכילה חלב וביצים.

דיאטה

בעולם המערבי, צמחוני האבו לקטו הם הסוג הנפוץ ביותר של צמחונים. באופן כללי, כאשר משתמשים במונח "צמחוני", יש להניח שאותו הצמחוני הוא צמחוני "אובו-לקטו". צמחונים של אובו-לקטו אוכלים לרוב היטב במסעדות ובחנויות, במיוחד באזורים מסוימים באירופה ובערי מטרופולין בצפון אמריקה.

דת

הג'ייניזם אוסר על גרימת נזק לכל דבר שיש לו נשמה או חיים פוטנציאליים. באופן מסורתי זה כולל ביצים וסוגים מסוימים של ירקות, כמו גם בעלי חיים, אך מוצרי חלב מותרים. ג'נים הם אפוא לקטו-צמחונים, לא צמחונים אובו-לקטו. 
בהינדואיזם, אנשים רבים מגודלים כצמחונים אובו-לקטו או לקטו-צמחוניים. 
הכנסייה הנוצרית של התנ"ך הייתה כת צמחונית נוצרית שנוסדה על ידי ויליאם קוהרד בשנת 1809. קוהרד היה אחד מבני המשפחה הקדומים של האגודה הצמחונית שנוסדה בשנת 1847. הכנסייה הנוצרית התנ"כית קידמה את השימוש בביצים, חלב ודבש כנתון של אלוהים. מזון ל"ארץ זבת חלב ודבש" (ספר שמות, פרק ג', פסוק ח').
חסידי הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי רבים הם צמחוניים אובו-לקטו. במשך למעלה מ־130 שנה המליצו אדוונטיסטים על תזונה צמחונית שעשויה לכלול מוצרי חלב וביצים.

צמחונות-אובו בהודו

בהודו, ביצים אינן נחשבות באופן כללי לצמחוניות; אלה העוסקים בצמחיית ביציות מתוארים לעיתים קרובות כ"יצרניות". כדי להכיל זאת, מוצרים המכילים ביצים מסומנים במיוחד כדי להבדיל ביניהם ממוצרי מזון צמחוניים אחרים. חלק מהיצרנים מייעצים באופן ספציפי שמוצריהם מכילים ביצים, אך לא בשר או מוצרים מן החי, כדי להימנע מלהקטין את העניין בקרב אלו המתרגלים-לאובו-צמחונות.
דינו ליפאטי

חייו

ליפאטי נולד בבוקרשט למשפחה מוזיקלית: אביו היה כנר, אמו פסנתרנית וסנדקו היה הכנר והמלחין ג'ורג'ה אנסקו. הוא למד בבית הספר התיכון על שם גאורגה לאזר והגיע למקום השני בתחרות הפסנתר הבינלאומית בווינה בשנת 1934. הפסנתרן הצרפתי אלפרד קורטו, שסבר כי ליפאטי היה המועמד הראוי לפרס הראשון, פרש במחאה מחבר השופטים. בשנים הבאות למד ליפאטי בפריז אצל קורטו, נדיה בולאנז'ה (שעימה הקליט כמה מן הוואלסים של ברהמס, אופוס 39), פול דיקא (הלחנה) ושרל מינש (ניצוח).
הקריירה של ליפאטי הושפעה ממלחמת העולם השנייה. תחילה המשיך להופיע בקונצרטים ברחבי אירופה, כולל בשטחים שכבשו הנאצים, אך בסופו של דבר נמלט מרומניה מולדתו בשנת 1943 והשתקע עם אשתו בז'נבה שבשווייץ הניטרלית, והתמנה שם לפרופסור לפסנתר בקונסרבטוריון. באותה עת התגלו הסימנים הראשונים למחלתו. תחילה היססו הרופאים ולא ידעו לומר מה הבעיה, אך ב-1947 אובחנה אצלו לימפומת הודג'קין. עקב כך פחתה תדירות הופעותיו במידה ניכרת.
ליפאטי ניגן ברסיטל האחרון שלו, שגם הוקלט, ב-16 בספטמבר 1950 בבזאנסון שבצרפת. חרף מחלתו הקשה, הגיש פרשנויות שאין דומה להן לפרטיטה בסי במול מז'ור מאת באך, הסונאטה בלה מינור של מוצרט, האימפרומפטי בסול במול מז'ור ובמי במול מז'ור מאת שוברט, ושלושה עשר מתוך ארבעה עשר הוואלסים אשר לשופן — ליפאטי ניגן אותם לא לפי סדר פרסומם, כמקובל, אלא לפי סדר שקבע בעצמו. ואלס מספר 2 היה האחרון ברשימה, אך בהגיעו אליו, כאשר סיים לנגן את כל שלושה עשר הוואלסים האחרים, היה תשוש מכדי לנגנו; במקומו הציע לקהל את העיבוד של מיירה הס לכוראל Jesus bleibet meine Freude מאת באך. ליפאטי מת פחות משלושה חודשים אחרי הרסיטל. הוא נקבר בבית הקברות שן-בור שבמחוז ז'נבה. אשתו מדלן, מורה נודעת לפסנתר, נקברה לצידו לאחר מותה בשנת 1982.

רפרטואר

היושרה והטכניקה פסנתרנית בנגינת ליפאטי הגיעו לדרגות הגבוהות ביותר, ושירתו אותו במאמציו למצוא את השלמות המוזיקלית שחיפש. הוא נודע בעיקר בפרשנויותיו לשופן, מוצרט ובאך, אך הקליט גם את "אלבורדה דל גרסיוסו" מאת ראוול, יצירות מאת ליסט וג'ורג'ה אנסקו, והקונצ'רטי לפסנתר מאת שומאן וגריג. תקליט הוואלסים של שופן בנגינתו הופק והוצע למכירה שוב ושוב מאז יציאתו לאור, וחובבי מוזיקה רבים מבכרים אותו על הקלטות אחרות.
ליפאטי לא הקליט מעולם שום יצירה של בטהובן. הנחה נפוצה, אך שגויה, היא שליפאטי לא ניגן מיצירות בטהובן עד מועד מאוחר בקריירה שלו. למעשה, ניגן ליפאטי פעמיים את קונצ'רטו הקיסר בעונת 1940–1941 בבוקרשט והתכונן להקליט אותו לחברת EMI בשנת 1949. מזכר פנימי של וולטר לג, מפיק התקליטים של ליפאטי, מ-23 בפברואר 1948, מראה כי "ליפאטי גמר אומר להקליט קונצ'רטו של בטהובן בשנת 1949", ומזכיר את "קונצ'רטו הקיסר", מאחר שליפאטי כבר ניגן אותו בעבר. כמו כן, סונאטת ולדשטיין נמצאה בקביעות ברפרטואר של ליפאטי מאז 1936.
הקלטת הקונצ'רטו הראשון לפסנתר מאת שופן, שהוקלטה בהופעה חיה בשווייץ במאי 1948 ויצאה במקור כשעל גב התקליט שמו של ליפאטי, התגלתה כהקלטה בנגינת אדם אחר — ב-1981 התברר שהאלינה צ'רני-סטפנסקה, פסנתרנית פולנייה, הזוכה בתחרות שופן הרביעית ותלמידה של קורטו גם היא, היא המנגנת בהקלטה, עם הפילהרמונית הצ'כית בניצוח וצלאב סמטאצ'ק. אף על פי כן, במועד מאוחר יותר נמצאה הקלטה אותנטית של ליפאטי לקונצ'רטו מאת שופן.

מורשת

השליטה, היופי והכנות הניכרים בהקלטותיו של ליפאטי ממשיכים לתת השראה ולרומם את רוחם של פסנתרנים וחובבי מוזיקה בעולם כולו. נוסף על הישגיו הגדולים בנגינה בפסנתר, היה ליפאטי גם מלחין. הוא הלחין בסגנון נאו-קלאסי, שניכרו בו השפעות צרפתיות ורומניות. ב-1997, שנים לאחר מותו, התקבל ליפאטי כחבר באקדמיה הרומנית.
דייוויד דוכובני

ביוגרפיה

דוכובני נולד בניו יורק. אביו הוא עמרם "עמי" דוכובני , סופר ממשפחה יהודית-אשכנזית ופובליציסט שעבד עם הוועד היהודי-אמריקני. אמו היא מרגרט "מג" (לבית מילר) מורה ומנהלת ממשפחה נוצרית-לותרנית שהיגרה מסקוטלנד. הוא דובר צרפתית, לטינית, וקצת עברית. יש לו אח ואחות, דניאל ולורי. דוכובני בצעירותו למד בבתי ספר פרטיים במנהטן- כנסיית גרייס , והקולגייט סקול . בוגר אוניברסיטת פרינסטון בספרות אנגלית וחבר אחוות פי בטא קפא. לאחר מכן בחר להמשיך את לימודיו, קיבל תואר שני בספרות אנגלית מאוניברסיטת ייל, אך פרש מספסל הלימודים לפני סיום הדוקטורט.

קריירה

תחילת הקריירה של דוכובני כשחקן הייתה בפרסומת לבירה Löwenbräu. התפקיד המשמעותי הראשון שלו היה בסדרת הטלוויזיה "טווין פיקס", בה שיחק סוכן DEA טרנסווסטי (אשר נוהג ללבוש בגדי נשים). הוא גם הופיע בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הארוטית "יומן הנעל האדומה". בשנת 1992 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "קוראים לי בטהובן". בשנת 1993 שיחק בסרט "קליפורניה" לצד בראד פיט. 
הפריצה הגדולה שלו הייתה כשכיכב בתפקיד פוקס מאלדר בסדרת הטלוויזיה "תיקים באפלה" (באנגלית: The X-Files). דוכובני שיחק את סוכן ה-FBI המאמין בתאוריות קשר במשך כשמונה עונות, אך בשל סכסוך עם החברה המפיקה, רשת FOX, החליט לסיים את החוזה. הוא הופיע בפרק האחרון של הסדרה ובסרט הקולנוע המבוסס עליה "תיקים באפלה: הסרט". בנוסף, דיבב את מאלדר במשפחת סימפסון ובמשחק הווידאו "The X-Files: Resist or Serve". 
במקביל הופיע בתוכנית "המופע של לארי סנדרס" בתפקיד עצמו - אך עם רמיזות הומוסקסואליות על המשיכה שלו כלפי לארי, כולל חיקוי הסצנה המפורסמת של שרון סטון מהסרט "אינסטינקט בסיסי", בה היא חושפת כי אינה לובשת דבר מתחת לחצאית שלה. 
לאחר סיום צילומי "תיקים באפלה" הופיע דוכובני מספר פעמים בקולנוע. בסרט הקומדיה "זולנדר" שיחק תפקיד של דוגמן ידיים. 
איכות המשחק של דוכובני זוכה מדי פעם לסאטירות. בסדרה "פיוצ'רמה" טוען הרובוט קלקולון (דמותו של שחקן גרוע במיוחד) כי בעבר היה דייוויד דוכובני. בסצנה אחרת בסדרה הוא מופיע כראש.
לאחר מכן כיכב דוכובני בסדרה "קליפורניקיישן", בתור האנק מודי, סופר במשבר. סדרה זו זיכתה אותו בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית לשנת 2007.
ב-2008 שב דוכובני לגלם את הסוכן פוקס מאלדר בסרט ההמשך "תיקים באפלה: רוצים להאמין", לצדה של ג'יליאן אנדרסון.
ב-12 במאי 2015, דוכובני הוציא לאור את אלבומו הראשון כמוזיקאי שנקרא "Hell or Highwater".
ב-28 במאי 2015 דוכובני החל לגלם בלש משטרתי בסדרת הטלוויזיה  "אקווריוס" - "aquarius". הסדרה בת שתי עונות 2015-2016. עלילת הסדרה סובבת על שנות ה-60 המאוחרות כשברקע מלחמת וייטנאם. דוכובני חוקר את היעלמותה של נערה שמצטרפת לקבוצה של היפים בהנהגתו של צ'ארלס מנסון.

חיים אישיים

דוכובני נישא לשחקנית טיאה ליאוני ב-6 במאי 1997 ויש להם בת ובן. דוכובני וליאוני התגרשו ביוני 2014.
טורנה

היסטוריה

טורנה היא אחת הערים העתיקות ביותר בבלגיה, יחד עם ארלון וטונגרן. העיר הייתה קיימת כבר בתקופה הרומית, וב-432 עברה לשליטתם של הפרנקים הסאלים. בתקופת שלטונם של המלך כילדריק הראשון (מת בטורנה ב-481) ושל המלך כלוביס הראשון (נולד בטורנה ב-465) הייתה העיר בירת הממלכה הפרנקית. ב-486 העביר המלך כלוביס הראשון את בירתו לפריז, אך הפך את טורנה לדיוקסיה שסמכותה השתרעה על כל פלנדריה.
במאה התשיעית, אחרי חלוקת האימפריה הפרנקית, השתייכה טורנה לממלכת פרנקיה המערבית, שלימים הפכה לצרפת. ב-862 הפך שארל הקירח, מלך פרנקיה המערבית, את טורנה לבירת רוזנות פלנדריה. טורנה הפכה לעיר מסחר חשובה שאזרחיה שאפו לאי-תלות בשליטים המקומיים. ב-1187 ביקר בעיר פיליפ אוגוסט, מלך צרפת. בישוף טורנה הפך לבן בריתו, והמלך לקח את העיר תחת חסותו.
במלחמת מאה השנים בין צרפת ואנגליה נשארה טורנה נאמנה לצרפת, בעוד שפלנדריה תמכה במלך אנגליה. ב-1513 העיר נכבשה בידי הנרי השמיני, מלך אנגליה, אך ב-1521 הפכה לחלק מנחלות הקיסר קארל החמישי בארצות השפלה. ב-1581 נפלה העיר לידי הדוכס מפארמה, שהיה מושל ספרד בארצות השפלה. ב-1668 עברה העיר לשלטון צרפת, אך ב-1713 נפלה תחת שלטון אוסטריה בהתאם להסכם אוטרכט. ב-1815 הפכה טורנה לחלק מהולנד, ומ-1830 לחלק מבלגיה.
ב-27 במאי 1653 התגלה קברו של כילדריק הראשון בעת שנעשו תיקונים בכנסיית סנט-בריס בטורנה. נמצאו שם מטבעות זהב וחפצים יקרי ערך רבים עשויים זהב ואבני חן, בהם טבעת עם הכתובת "של המלך כילדריק". נמצאו גם כ-300 דבורים עשויות זהב. אוצר זה הועבר תחילה לרשותו של בית הבסבורג בווינה, ואחרי כן נשלח כמתנה ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, שלא גילה בו עניין רב ושם אותו בספרייה המלכותית.
תאוריית פרסת הסוס

במדעי המדינה, תאוריית פרסת הסוס (באנגלית: Horseshoe theory) טוענת כי בניגוד לתפיסה המקובלת, שלפיה השמאל הקיצוני והימין הקיצוני מאוד רחוקים בספקטרום הפוליטי, הם למעשה דומים אחד לשני בדומה לאופן שבו קצות פרסת סוס קרובות זו לזו. התאוריה מיוחסת לסופר הצרפתי ז'אן-פייר פיי.
תאוריית פרסת הסוס מתחרה עם המוסכמה של מערכת השמאל והימין הפוליטיקה וכן הרצף הפוליטי המוכר. חסידי התאוריה מצביעים לכאורה שיש קווי דמיון רבים בין השמאל הקיצוני לבין הימין הקיצוני.
מבקרי התאוריה טוענים כי רבים משתמשים בביטוי תאוריית פרסת הסוס ככשל לוגי בטיעונים (טיעון מן הבורות) ואומרים שלהיות מרכז פוליטי היא הדרך היחידה קדימה ולא באמת מודים שהמרכז הפוליטי משתנה כל הזמן (חלון אוברטון).]
אוסן

גאוגרפיה

העיר נמצאת כ-25 ק"מ מבירת המדינה סיאול.

תנועה ותחבורה

העיק ממוקמת ליד הכבישים 1‏, 17‏, 82‏, 310‏, 311‏, 314‏, 317 ו-400. בנוסף, בעיר יש תחנת רכבת שבה פועל הקו סיאול-טג'אן ומספר רב של תחנות דלק.

אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 11 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (23 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (4- מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,572 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (394 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (30 מ"מ גשם).

מוסדות בעיר

המשרד ראשי של חברת Kyochon  נמצא בעיר. בנוסף, בעיר יש תחנת משטרה ומספר רב של בתי מלון, מרכזי קניות וסופרמרקטים.
ארה כחולה-צהובה

תיאור

אורכה של הארה הכחולה-זהובה נע בין 81–91 סנטימטרים (32–36 אינץ'), ומשקלה הוא כ-900–1,814 גרם, מוטת כנפיה 104–114 ס"מ; זהו אחד המינים הגדולים ביותר במשפחת התוכיים. הגב, החלק החיצוני של הכנפיים והזנב כחולים בגוונים שנעים מטורקיז ועד כחול מלכותי. הבטן, החזה והזנב צהובים בגווני צהוב-כתום ולעיתים זהוב והזנב בצבע זהוב-זית. המצח ירוק והמקור, הסנטר והרגליים שחורים; הפנים, שאינן מנוצות, לבנות בדרך כלל, אך הופכות לורודות כשהארה מתרגשת.

אורח חיים

הארה ניזונה בעיקר מאגוזים, זרעים, ופירות. לאחר שהארות מעכלות את האגוזים, חלק מהם נפלט החוצה, וכך הארות משפיעות למעשה על פיזור הזרעים ביער. מקורם החזק מאפשר להם לפתוח את הקליפות של האגוזים. לעיתים, הארות ניזונות מחרסית, שמסייעת להם לעכל את הרעלנים שנמצאים בחלק ממיני האגוזים בלי להיות מושפעים מהם. ליד מקורות חרסית ניתן לראות התקבצויות גדולות מאוד של ארות ממין זה.
הפרטים ממין זה חיים בדרך כלל בזוגות, אך מתקבצים לעיתים גם ללהקות; בחלקו המוקדם של הבוקר, כשהם מחפשים מזון, הם עשויים להצטרף ללהקות. להקות אלה בדרך כלל רעשניות מאוד. במקרה של סכנה, אחד הפרטים מתחיל לצווח על מנת להזהיר את הלהקה.
תוחלת החיים הממוצעת היא כ-30 עד 35 שנים, אך פרטים מסוימים עשויים להגיע לגיל 50.
הפרטים ממין זה מונוגמיים, ומקננים לרוב בעצי דקל מתים. הארות מגיעות לבגרות מינית בגיל 3–4 שנים, ומתרבות כל 2–3 שנים לערך. צבע גופו של הזכר מהווה, קרוב לוודאי, חלק בתהליך בחירת בן הזוג: ככל שצבע הגוף בוהק יותר, כך הפרט חזק יותר, וגדלים הסיכויים להזדווגות. עונת הרבייה מתרחשת בתקופה שבין ינואר ליולי. הנקבה מטילה 2–3 ביצים, ודוגרת עליהן במשך כ-24 עד 28 ימים. הנקבה מאכילה תחילה את הגוזלים על ידי הקאת המזון שאכלה, ולאחר תקופה זו, היא והזכר מאכילים את הגוזלים לסירוגין. גוזל אחד מקבל יותר מזון מאחיו, והם גוועים עד מהרה ברעב. הזכר והנקבה מגינים על הגוזלים, ומפגינים אגרסיביות רבה כשמתקרבים לקנם. הגוזל פורח מהקן כ-97 ימים לאחר בקיעתו.

הארה והאדם

הארה הכחולה-זהובה הוא מין מבוקש לגידול בשבי, הן כחיית מחמד והן כחייה בגן חיות או פינת חי, בזכות צבעוניותה ויכולת הדיבור שלה. הארה הכחולה זהובה היא בעלת אינטליגנציה גבוהה יחסית וניתנת לאילוף.
דג מעופף (קבוצת כוכבים)

כוכבי הקבוצה

α בדג מעופף הוא כוכב לבן במרחק של כ-125 שנות אור עם בהירות מדרגה 4.0. למרות ציונו באות α, זהו רק הכוכב החמישי בבהירותו בקבוצה.
β בדג מעופף הוא ענק כתום במרחק של כ-110 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.75. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
γ בדג מעופף הוא כוכב זוגי במרחק של כ-140 שנות אור, המורכב מענק כתום עם בהירות מדרגה 3.8 ומכוכב צהוב עם בהירות מדרגה 5.7 הניתנים להפרדה בטלסקופ חובבים.
δ בדג מעופף הוא ענק צהוב במרחק של כ-660 שנות אור ועם בהירות מדרגה 4.
ε בדג מעופף הוא כוכב זוגי נוסף במרחק של כ-640 שנות אור המורכב מכוכב כחול עם בהירות מדרגה 4.3 ומבן זוג עמום עם בהירות מדרגה 8 הניתן להבחנה בטלסקופ חובבים. מדידות ספקטרוסקופיות הראו שהכוכב הבהיר מבין השניים הוא בעצמו כוכב זוגי.
שרון בראוס

קריירה

בראוס היא בוגרת אוניברסיטת קולומביה: תואר בוגר מ-1995 ותואר מאסטר בזכויות אדם, והוסמכה לרבנות בתנועה הקונסרבטיבית בידי בית המדרש לרבנים באמריקה ב-2001.
עד 2004 כיהנה בקהילת בני ישורון בניו יורק, אז עברה ללוס אנג'לס וייסדה את קהילת "עיקר". בית הכנסת עיקר נחשב לאחד מ-50 הארגונים היהודיים (ללא מטרות רווח) החדשניים ביותר מדי שנה מאז ייסודו, ונחשב מוקד ליהודים צעירים ובלתי-מזדהים בלוס אנג'לס. היא מכהנת בפקולטה של מכון הרטמן צפון אמריקה, קרן וקסנר, REBOOT, הסמינר תאולוגי אובורן, המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל ועוד.
ברשימת הרבנים של המגזין The Daily Beast דורגה מקום חמישי ב-2012 ומקום ראשון ב-2013. המגזין Forward דירג אותה בין 50 היהודים האמריקאים המשפיעים ביותר. מגזין ניוזוויק בחר בה לדמות הדתית המשפיעה ביותר בקהילה היהודית בארצות הברית.

השתתפות פוליטית לאומית

ב-2013 בירכה את הנשיא אובמה וסגן הנשיא ביידן באירוע התפילה הלאומי בעקבות השבעתם לקנדציה השנייה.
ב-2017 נאמה בעצרת של מצעד הנשים בוושינגטון בעקבות השבעתו של דונלד טראמפ לנשיאות, כנגד גזענות ואנטישמיות. לצדה נאמה הפעילה הפלסטינית-מוסלמית לינדה סרסור, והשתים שיתפו פעולה גם בגיוס כספים לשיקום בתי קברות יהודיים שחוללו.

כתבים

בראוס תרמה למספר ספרים, בהם The Modern Jewish Girl's Guide to Guilt, A dream of Zion: American Jews reflect on why Israel matters to them, ו The Women's Torah Commentary: New Insights from Women Rabbis on the 54 Weekly Torah Portions.