google/wiki40b huggingface dataset:
מילואות

מילואות - אגודה שיתופית חקלאית מרכזית בע"מ היא תאגיד המפעלים האזוריים של קיבוצי הגליל המערבי. התאגיד, מסוג אגודה שיתופית עוסק בעיבוד ושיווק התוצרת החקלאית, אספקת שירותים ותשומות למגזר החקלאי, ניהול ופיתוח אזורי תעשייה בבעלותו ואחזקות נוספות במטרה להגיע לשליטה בכל שרשרת הערך החקלאית.
התשלובת מורכבת משלוש חטיבות - חטיבת בעלי החיים, חטיבת מטעים וגידולי שדה וחטיבת השירותים והמנהל. בנוסף לחטיבות התשלובת מאורגנות תחתיה 3 התארגנויות אזוריות - הלול, הרפת, האבוקדו וההדרים וגד"ש והירקות.
מחזור המכירות של התשלובת מגיע לשני מיליארד ש"ח בשנה והוא מעסיק כ-1200 עובדים. כמנכ"ל התשלובת מכהן און ברזילי וכיו"ר התשלובת מכהן יהודה בכר.
החברים שמחזיקים באגודה הם 23 קיבוצים ושני מושבים שיתופיים מהגליל המערבי.
מפעלי התשלובת נמצאים מערבית לעכו מול קיבוץ כפר מסריק וצפונית לנהריה - מפעל מילוז ומילוטל.

היסטוריה

מילואות נוסדה בשנת 1960 כזרוע התעשייתית של ארגון הקניות "משקי המפרץ" שקם ב-1948. המפעל הראשון שהיא הקימה היה מנפטה לעיבוד הכותנה שגודלה בגליל המערבי. בנוסף הוקמו מחסן לכותנה, מכון תערובת ומפעל להבחלת בננות. המנהל הראשון של החברה היה יהושע פורטר שנפטר בפברואר 1961. באוקטובר 1961 הורשעה החברה בבנייה בלי אישורים של משרדי מכון התערובת ומחסן הגרעינים של המנפטה. לקראת סוף שנת 1961 הוחל בהקמת משחטה לעופות
סופיה קריטיקו

סופיה קריטיקו (Sofia Kritikou, וביוונית: Σοφία Κρητικού,‏ 1895, יוון – 1995, ישראל) הייתה חסידת אומות העולם מיוון.

קורות חיים

קריטיקו הייתה אם חד-הורית. היא גרה עם בתה אגאפי (Agapi) בפריסטרי  שבפרברי אתונה ועבדה בתור מנקה.

פעילותה בתקופת השואה

במרס 1944, כשלוש שנים לאחר כיבוש יוון על ידי גרמניה, החלה קריטיקו להחביא את דוד קזנסקי ואת שלושת ילדיו בביתה למרות עונש המוות שלו היה צפוי כל מי שהחביא יהודים או סייע להם. חצי שנה לפני כן, בספטמבר 1943, גורשו יתר בני משפחת קזנסקי לאושוויץ ושם נספו. 
בתחילה לא ידעה קריטיקו שהמוסתרים הם יהודים והסתירתם רק כי סברה שהם מתנגדי השלטון הגרמני. לארבעה היו כרטיסי קיצוב מזון שנשאו שמות יווניים-אורתודוקסיים, ושאותם הוציא מפקד המשטרה ברובע מגוריהם. הארבעה נדדו בין מספר מקומות מסתור, עד ששותפו של דוד קזנסקי בסדנת התפירה שלהם הזכיר באוזניו את שמה של קריטיקו. השותף היה הסנדק של אגאפי, בתה של קריטיקו. 
כשגילתה קריטיקו שהארבעה הם יהודים, המשיכה להסתירם בביתה למרות זאת, עד תום המלחמה. צבי, בנו בן ה-18 של דוד קזנסקי, הצטרף לפרטיזנים אך מדי פעם ביקר את יתר בני משפחתו ששרדו במסתור.

אחרי המלחמה

לאחר שחרור יוון נותרה קריטיקו בקשר עם היהודים שהצילה. צבי ואחותו ג'ינה עלו לארץ ישראל ודוד וליאנה בתו נותרו ביוון. ב-1964 ביקר צבי את קוריטיקו באתונה. הוא פגש את אגאפי שוב, והשניים התאהבו. אגאפי התגיירה ושינתה את שמה לרות, והשניים נישאו ועברו לישראל. סופיה קריטיקו עברה להתגורר אף היא בישראל, עם בתה וחתנה.

הכרה והנצחה

ב-1998 העניק יד ושם את תואר חסידת אומות העולם לקריטיקו.
אנגלברט דולפוס

חייו

אנגלברט דולפוס נולד בעיירה טקסינג באוסטריה. בצעירותו היה בעל נטייה לדת ולמד בסמינר לכמרים בטרם החליט ללמוד משפטים. הוא למד משפטים באוניברסיטת וינה ולאחר מכן כלכלה באוניברסיטת ברלין. במהלך מלחמת העולם הראשונה נפסל בתחילה לגיוס בשל קומתו הנמוכה, אך לאחר מכן גויס, ושירת שירות פעיל בחזית האלפינית, ואף שהה במחנה שבויים תקופה קצרה בשנת 1918.
לאחר קריירה פוליטית וממשלתית, הפך למנהיג המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית. באוקטובר 1930 הוא נתמנה למנהל הרכבת באוסטריה. דולפוס נתמנה כשר החקלאות בשנת 1931 וכקאנצלר במאי 1932. 
דולפוס היה מנהיג הנוצרים הסוציאליים, אוסטרים לאומנים שהתנגדו מצד אחד לסוציאל-דמוקרטים משמאל ולתומכי הנאצים שדרשו את איחוד אוסטריה עם גרמניה, מהצד השני. כראש ממשלה יזם תוכנית לרפורמות, וניסה לחבור לאיטליה של מוסוליני כבת ברית, על מנת לחזק את ההתנגדות לאיחוד עם גרמניה. במרץ 1933, אל מול שביתה ברכבת, ביקש להפעיל אמצעי ענישה נגד השובתים בשירות חיוני. אל מול הממשלה התייצב הפרלמנט שברוב של 81:80 קבעה שאין להעניש את השובתים. בעקבות זאת, נוצר משבר פוליטי, יושב ראש הפרלמנט וסגניו התפטרו והממשלה הורתה לא לכנס את הפרלמנט.   
דולפוס נטל לעצמו סמכויות דיקטטוריות. במאי 1933 פיזר את הפרלמנט האוסטרי ומשל באמצעות צווים שהוציא. באותו החודש הוציא אל מחוץ לחוק את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית, וביוני 1933 הוציא את המפלגה הנאצית באוסטריה אל מחוץ לחוק. בספטמבר הקים מפלגה חדשה בשם "חזית המולדת", אשר התמזגה עם המיליציה הימנית היימווהר. ב-20 בספטמבר 1933 נטל דולפוס לידיו את כל סמכויות הממשלה והקים ממשלה מקצועית בה לא שותפו חברי פרלמנט. ב-3 באוקטובר 1933 נורה דולפוס בידי מתנקש גרמני נאצי ונפצע. 
בינואר 1934, אל מול מתקפות גוברות והלכות של הנאצים, פתח דולפוס במאבק נגד הנאצים ובמסע לטיהור הצבא והמשטרה מנאצים. דולפוס גם דרש מגרמניה להודות בעצמאות אוסטריה ולהפסיק להתערב בענייניה. 
בפברואר 1934 פתחו חברי המפלגה הסוציאל - דמוקרטית באוסטריה במרד שדוכא על ידי דולפוס בכח הנשק, במה שנודע כמלחמת האזרחים באוסטריה. ב-12 בפברואר 1934 ירו הצבא האוסטרי והמיליציה "משמר המולדת" אל מרכזי המרידה בווינה, תוך שהם הורגים ללא הבחנה אלף גברים, נשים וילדים, ופוצעים אלפים נוספים. לאחר המרידה החזיר דולפוס את עונש המוות והקים מחנות לכליאת מתנגדיו. במאי 1934 הכריז דולפוס על חוקה חדשה ברוח חוקתה של איטליה הפאשיסטית.
ב-25 ביולי 1934 נרצח דולפוס על ידי הנאצים האוסטריים בעת ניסיון להפיכה נאצית; בשעת צהריים פרצו ללשכתו עשרות רבות של נאצים אוסטריים לבושים במדי הצבא האוסטרי וירו בו מטווח קצר. נאצים אחרים השתלטו באותה עת על תחנת השידור ושידרו הודעה כי דולפוס התפטר. דולפוס מת מפצעיו בשעת ערב מוקדמת, אך ניסיון ההפיכה הנאצית נכשל. כוחות הממשלה בפיקודו של קורט שושניג דיכאו את המרידה, המורדים נעצרו ו-13 מהם נתלו לאחר מכן. רצח פוליטי זה החליש את הלאומנים האוסטריים ואיפשר בסופו של דבר את האנשלוס, בה סופחה אוסטריה לגרמניה הנאצית ואיבדה את עצמאותה.
בורג' ח'ליפה

רקע

המגדל נקרא במקור "בורג' דובאי", אך שמו שונה ל"בורג' ח'ליפה" על שם נשיא איחוד האמירויות הערביות ושליט אבו דאבי, ש'ייח' ח'ליפה בן זאיד אל נהיאן, בשל הכספים הרבים שהזרים לדובאי בעקבות המשבר הכלכלי שבגינו נקלע האיחוד לחובות של מיליארדי דולרים.
בורג' ח'ליפה הגיע לגובהו המרבי ב-17 בינואר 2009, ועם חנוכתו ב-4 בינואר 2010 הוא החליף את בניין טאיפיי 101 (509 מטר) בתור הבניין הגבוה ביותר בעולם. בורג' ח'ליפה הפך גם למבנה הגבוה בעולם מכל סוג, והחליף את אנטנת הרדיו של ורשה, שגובהה היה 646 מטר לפני שקרסה ב־1991.
המבנה עומד במרכזו של פרויקט מעורב המשלב אזורי מסחר, מגורים ובידור. עלות בנייתו של הבניין הייתה כ-1.5 מיליארד דולר, ועלותו של הפרויקט בשלמותו היא 8 מיליארד דולר. את המבנה משרתות 57 מעליות ושמונה דרגנועים. עיצוב המגדל מבוסס על ליבה מרכזית הנמתחת מן הקרקע עד לגובהו המרבי, ומסביבה אלמנטים הבנויים לגבהים שונים ויוצרים יחד מבנה ספירלי. עיצוב זה מסייע להתמודד עם רוחות חזקות בראש המגדל ואף מקל על תכנון התשתיות המיועדות לקומות גבוהות, כגון צינורות ומעליות.
את 37 הקומות התחתונות של הבניין מאכלס בית מלון, בעיצובו של ג'ורג'ו ארמני, הכולל 160 סוויטות, ואת הקומות 45 עד 108 מאכלסות כ-700 דירות. בקומות 123 ו-124 ממוקם מצפה, בקומה ה-76 נבנתה בריכת שחייה חיצונית, ושאר קומות הבניין משמשות למשרדים. מסביב למגדל הוקם פארק בן 110 דונם, הכולל בריכות נוי ומזרקות. "המזרקה של דובאי", הממוקמת בפארק, היא אחת המזרקות הגדולות בעולם. רוחבה 275 מטרים, וסילוני המים שלה מגיעים לגובה של כ-150 מטרים. במזרקה משולבת תאורה מתחלפת של 6,600 נורות, נעימות מוזיקליות נשמעות ברקע, והיא מציגה מופעים בשעות קבועות.
יוזמת הפרויקט היא חברת עמר מדובאי, האדריכל הראשי הוא האמריקני אדריאן סמית' והוא נבנה על ידי חברת סמסונג הנדסה ובנייה מקוריאה הדרומית.
בסרט "משימה בלתי אפשרית 4" (2011) מתרחשות מספר סצינות בבורג' ח'ליפה. באחת הסצינות נאלץ הסוכן אית'ן האנט (בגילומו של טום קרוז) לטפס על הבניין מבחוץ, על מנת להיכנס בלי שיבחינו בו לחדר השרתים בבניין, ולאפשר השתלטות על מערכת המחשוב המתפעלת את הבניין.
יולנדה הארמר

קורות חיים

להארמר (שנולדה בשם יולנדה גבאי באלכסנדריה) היו קשרים טובים עם הצמרת המצרית במסגרת עבודתה כעיתונאית בפלסטיין פוסט. היא גויסה בקהיר בשנת 1945 בידי אליהו ששון, ראש האגף הערבי של המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, וקיבלה את הכינויים "ניקול" ו"פאלקור". היא יצרה קשרים גם עם המזכ"ל הראשון של הליגה הערבית עבד א-רחמן עזאם, עם מדינאים ערבים שביקרו בקהיר וכן עם בכירים בריטיים במצרים וכך השיגה מידע רב ערך. הצלחתה הגדולה ביותר הייתה השגת תוכניות הפעולה של צבא ההצלה לקראת מלחמת העצמאות.
בעקבות הקמת מדינת ישראל במאי 1948 ביצעו שלטונות מצרים גל מעצרים בקרב פעילים ציוניים, וכך נעצרה גם הארמר, אולם היא שוחררה כעבור זמן לא רב בשל מחלתה. באוקטובר 1948 יצאה לפריז, שם נפגשה עם ששון ועם ראש המחלקה המדינית של הסוכנות, משה שרתוק, והכינה דו"ח שמסקנתו הייתה כי מצרים היא המדינה הערבית היחידה המעוניינת בהסדר עם ישראל.
בסוף 1949 חזרה הארמר למצרים, והתגוררה שם עד לעלייתה לישראל עם בנה היחיד בשנת 1951. היא עברתה את שמה להַרְמוֹר, והצטרפה לסגל משרד החוץ. כעבור שש שנים נפטרה מסרטן בירושלים. נכדה, הסופר אלן דה בוטון אמר עליה לאחר שנים רבות:
סבתא שלי אכן מתה, לא בפועל אבל מבפנים, הרוח שלה נשברה כתוצאה מעבודה עבור מדינת ישראל. זה שובר את הלב. התחושה שהניעה אותה - שליהודים צריכה להיות מולדת - נבעה מהיותה שייכת לדור שבו היה טבעי לגמרי לחיות לצד הערבים. אבי גדל עם ילדים ערבים ודיבר ערבית. הייתה אז סוג של תובנה שאבדה בינתיים: ליהודים מהדור ההוא הייתה ראיית עולם קוסמופוליטית שלהרבה ישראלים היום אין. סבתי כתבה ביומנים שלה שהיא מקווה ליצור את האווירה הקוסמופוליטית הזאת בישראל וששנאת הזרים כאן מדכאת אותה.
—
כלא לנדסברג

היסטוריה

הכלא נבנה במקור בסביבות 1910 בפאתיה המערביים של העיר. האסיר המפורסם ביותר שריצה בו את עונשו היה אדולף היטלר, אשר נכלא שם ב-1924 בעקבות הרשעתו באשמת בגידה. בעת שהותו בלנדסברג חיבר היטלר את ספרו "מיין קמפף" (גרמנית: "מאבקי"), בעזרתו של סגנו רודולף הס.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היו הכלא ומחנות העבודה שסביבו מסונפים למחנה דכאו.
בעת שהייתה גרמניה בשליטת בעלות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה, הסב צבא ארצות הברית את הכלא לבית הסוהר לפושעי מלחמה מס' 1 ("War Criminal Prison No. 1"), ומספר רב של פושעי מלחמה נאצים הושמו בו במאסר. בנוסף, התבצעו בו הוצאות להורג של מספר פושעי מלחמה, שהאחרונה בהן בוצעה ב-8 ביוני 1951, והייתה ההוצאה להורג האחרונה שבוצעה בגרמניה (שאז נודעה כגרמניה המערבית).
כיום משמש המתקן את שירות בתי הסוהר של משרד המשפטים הבווארי.
פרפין

פרפין (באנגלית: Paraffin) הוא תרכובת אורגנית המזוקקת מנפט.
פרפין הוא שם כולל לכל האלקאנים בעלי שרשרת בת 20 פחמנים ומעלה. לחומרים אלה משקל מולקולרי גבוה. קבוצת חומרים אלה נתגלו על ידי קארל רייכנבאך. מקור השם פרפין הוא מהמילה "לא מגיב"; הפרפינים מגיבים אך ורק עם חמצן בתגובת בעירה, מה שהופך אותם לחומרים יציבים וכמעט לא-מגיבים.
נקודת ההתכה של פרפין היא 47–65 מעלות צלזיוס, ונקודת הרתיחה היא 360–400 מעלות צלזיוס.
קרל קרטיס

ביוגרפיה

קרטיס נולד בחווה של משפחתו במחוז קירני שבנברסקה, בסמוך לעיר מינדן, מושב המחוז. הוא למד בבתי ספר ציבוריים ובהמשך באוניברסיטת נברסקה וסליאן (Nebraska Wesleyan University) שם היה חבר באחווה תטא צ'י. קרטיס משפטים בכוחות עצמו ללא מוסד להשכלה גבוהה ועבר את בחינת לשכת עורכי הדין של נברסקה. הוא החל לעסוק בעריכת דין במחוז קירני וכיהן כתובע המחוזי בשנים 1931–1934.
ב-1938 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של נברסקה כשהוא מבסס את מצעו נגד הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ומדיניות הניו דיל שהנהיג. הוא שירת בבית הנבחרים משנת 1939 עד 1954, ונבחר מחדש כל שנתיים. קרטיס התמודד לסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת נברסקה ב-1954 ובבחירות גבר על מושל נברסקה לשעבר קית' נוויל . בעקבות התפטרותה של הסנאטורית המכהנת אווה בורינג, השבעתו לתפקיד הוקדמה ל-1 בינואר 1955, ובכך נהיה לסנאטור הבכיר של נברסקה בפער של יומיים. אגב, תקופת הכהונה החמישה-עשר בחטיבת הסנאטורים השנייה של נברסקה - שנמשכה בין 3 בינואר 1949 עד 3 בינואר 1955 - הייתה יוצאת דופן בכך ששישה סנאטורים שונים חלקו תקופת כהונה זו. קרטיס היה השישי והאחרון מבין אלה.
הוא נבחר שוב שלוש פעמים לתקופות בת שש שנים, וכהונתו הסתיימה ב-1979. הוא הצביע בעד חוק זכויות האזרח מ-1964 אותו יזם הנשיא הדמוקרטי לינדון ג'ונסון. קרטיס היה נאמן למפלגה הרפובליקנית, ובמיוחד תמך בעמדותיה האנטי-קומוניסטיות ובשמרנות פיסקלית, שכללה התנגדות לתוכניות חברתיות כמו הניו דיל ו"החברה הגדולה" (שכללה בין היתר מדיקייד ומדיקר) של הנשיא ג'ונסון.
בן ברית קרוב של בארי גולדווטר ושל ריצ'רד ניקסון, פעל קרטיס למען זכייתו של גולדווטר במועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות במהלך כינוס הוועדה הרפובליקנית הלאומית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1964. הוא תמך בהחלטותיו של הנשיא ניקסון להסלים את מלחמת וייטנאם ונשאר נאמן אליו גם בעיצומה של פרשת ווטרגייט, וגם כאשר ניקסון אולץ להתפטר מתפקידו. קרטיס כיהן כיושב ראש הוועידה הרפובליקנית בסנאט בין השנים 1975–1979.
אחרי שעזב את החיים הפוליטיים עבר קרטיס ללינקולן, שם חזר לעסוק בעריכת דין, כיהן כראש השדולה השמרנית "קואליציית החירות האמריקאית", ומדי פעם התראיין לעיתונות. קרטיס נפטר בלינקולן ב-24 בינואר 2000. לאחר מותו זכה לשבחים במליאת הסנאט בנאום שנשא הסנאטור סטרום ת'ורמונד, חברו של קרטיס שנבחר גם הוא לסנאט בשנת 1954.
Maltego

מלטגו (אנגלית: Maltego) הוא כלי המשמש למודיעין ולזיהוי פלילי. הכלי נכתב בשפת Java ופותח על ידי חברת Paterva.
ל-Maltego ספריה של טרנספורמציות לגילוי נתונים ממקורות גלויים, ויזואליזציה של מידע בתבנית גרף המתאימה לניתוח קישורים וכריית נתונים.
המיקוד הבסיסי של הכלי הוא ניתוח היחסים בין העולם האמיתי: אנשים, קבוצות, אתרי אינטרנט, רשתות, תשתיות אינטרנט ושיתופי פעולה עם שירותים מקוונים כגון פייסבוק וטוויטר.
האיקה קמרלינג אונס

תולדות חיים

קמרלינג אונס נולד בחרונינגן שבצפון הולנד. ב-1870 החל ללמוד באוניברסיטה בעיר הולדתו. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת היידלברג שבגרמניה, שם למד תחת רוברט בונזן וגוסטב קירכהוף, בשנים 1871–1873. לאחר מכן שב לחרונינגן, שם סיים את התואר השני ב-1878 ואת הדוקטורט שנה לאחר מכן. עבודת התיזה שלו נקראה "הוכחות חדשות על סיבוב כדור הארץ" (במקור: Nieuwe bewijzen voor de aswenteling der aarde). בשנים 1878–1882 שימש כמרצה ועוזרו של יוהנס בושה (Johannes Bosscha), מנהל הפוליטכניק בדלפט.
לאחר מכן ועד 1923 כיהן כפרופסור במחלקה לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת ליידן. בשנת 1904 הקים מעבדה גדולה לחקר קְרִיוֹגֶנִיקָה, (חקר תופעות שמתרחשות בטמפרטורות נמוכות) וזכה להכרה והערכה מצד הקהילה המדעית. ב-1908 היה לראשון שהצליח ליצור הליום נוזלי, בעזרת קריוסטט (cryostat), כלי קיבול לחומרים בטמפרטורות נמוכות במיוחד. תוך שימוש באפקט ג'ול-תומסון, הצליח להוריד את הטמפרטורה לפחות ממעלה אחת מעל האפס המוחלט - הטמפרטורה הנמוכה ביותר שהושגה על כדור הארץ עד אז. הציוד המקורי מניסוי זה נמצא במוזיאון Boerhaave בליידן.
קמרלינג אונס נישא למריה אדריאנה וילהלמינה אליזבת ביילבלד (Bijleveld) ונולד להם בן אחד, אלברט.
מרסל טיסראן

קריירת מועדונים

את הופעת הבכורה שלו במדי מונקו ערך ב-10 באוגוסט 2013 נגד בורדו. ב-20 בינואר 2014 הושאל לחצי שנה ללאנס מהליגה השנייה בצרפת וביולי הושאל לטולוז, שבה שיחק גם בקבוצת המילואים וגם בקבוצה הבוגרת במשך שנתיים.
ב-31 באוגוסט 2016 טיסראן חתם על חוזה לארבע שנים בקבוצה מהבונדסליגה, אינגולשטאט 04, ששילמה עבורו 5.5 מיליון אירו. בעונתו הראשונה במועדון, 2016/17, ירד טיסראן עם אינגולשטאט לבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2017 הושאל טיסראן לעונה אחת לוולפסבורג מהבונדסליגה, כחלק מעסקת המעבר של כריסטיאן טראש שעשה את הדרך ההפוכה לאינגולשטאט.

נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו

טיסראן נולד בצרפת להורים קונגולזים, הוא יצג את נבחרת קונגו מתחת לגיל 19 בשנת 2012 ואפילו שימש כקפטן הנבחרת מתחת לגיל 20 בטורניר טולון. טיסראן ערך את הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק הידידות נגד רומניה בחודש מאי 2016.
ע' 17

ע' 17 הוא מחזה פרי עטם של שי להב (עיתונאי) ויוני זיכהולץ שעלה בתיאטרון הקאמרי, בבימויו של נועם שמואל, ב-5 במרץ 2009. המחזה היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי למחזה המקורי הישראלי באותה שנה.

רקע

המחזה מספר את סיפורו האמיתי של שי להב (עיתונאי) שהתגייס לנח"ל מוצנח בעיצומה של האינתיפאדה הראשונה. להב כתב ספר בשם "לך לעזה", המתאר את קורותיו במהלך שלוש שנות שירותו הצבאי בעזה, שראה אור בהוצאת מעריב בשנת 2005. אחד הסיפורים קרוי "ע' 17"  ומספר על הבניין הגבוה בעזה בן 17 קומות, שלגג שלו שלחו חיילים לתצפת על האזור. שלחו אותם ל-48 שעות, שהות שהתארכה לשבוע ובהמשך לחודש. יוני זיכהולץ ושי להב עיבדו את הסיפור למחזה.

העלילה

המחזה מספר על חבורה של חמישה חיילים חיפאים, חברי ילדות, בני תשע עשרה, יוצאי גרעין הנח"ל. הם משרתים במחנה הפליטים ג'באליה, עזה באוגוסט–ספטמבר 1989, בעיצומה של האינתיפאדה הראשונה. הם מתנדבים למשימת אבטחה שנראית על פניה כקלה ומהנה – תיצפות מגג בניין בן שבע עשרה קומות על הנעשה במקום. המשימה מתארכת שוב ושוב והאידיליה החברית ביניהם נסדקת לאיטה ויוצרת עימותים.
מיכאל הנדלזלץ כתב על ההצגה בביקורתו בעיתון הארץ:
"האטימות הרגשית של גיבורי המחזה לגורלו של הזולת, והתרכזותו של כל אחד מהם בהישרדותו האישית, גם אם זה על חשבון חברו הטוב ביותר, לכאורה (אם מדובר בינם לבין עצמם, ובוודאי כשמדובר בפלסטינים שסביבם) הם הסיפור כאן. המאבק של היחיד להישרדות בחברה עוינת - גם כשזו אמורה להיות מגוננת, בגרעין בכיתה, ביחידה, במוצב המשותף - הוא שמאפשרת את אטימות החושים כלפי ה"אחר" הפלסטיני, שבאה לביטוי כל כך חריף במבצע "עופרת יצוקה". הלכנו בשדות, הגענו עד כאן, ולבנו הפך לעופרת. יצוקה. צריך לבדוק את הקשר בין "יצוקה" ל"מצוקה...
זאת הצגה שמתעדת מה שקרה לחיילינו האמיצים לפני 20 שנה; היא נראית מנותקת ממה שמספרים שקורה לאחרים בגלל פעולותיהם כיום. ואני שואל את עצמי איך זה ייראה, ומה אפשר יהיה ללמוד מזה בעוד 20 שנה. אבל אני מגיב מן המקום והרגע שבו אני רואה את ההצגה. וברגע הזה היא נראית מאירה מקום אפל מסוים בנפשנו שבו אנחנו נמצאים."
אונס סטטוטורי

אונס סטטוטורי הוא מונח משפטי, המתאר יחסי מין עם קטין מתחת לגיל ההסכמה. המונח "סטטוטורי" פירושו "על פי החוק". המדובר בחזקה שהיא יציר החוק, לפיה אדם שהוא פחות מגיל ההסכמה (השונה ממדינה למדינה) אינו יכול להסכים לקיום יחסי מין, אף אם הביע הסכמתו בצורה זו או אחרת. אונס סטטוטורי שונה מאונס בכך שאין כל דרישה לשימוש בכוח או לאי הסכמה. הנסיבה היחידה הרלוונטית לעניין זה היא היותו של הקטין פחות מגיל ההסכמה.
על פי החוק במדינת ישראל כל המבצע באדם שגילו פחות מ-14 בעילה (המוגדרת בסעיף 345(ג) לחוק העונשין כהחדרת איבר מאברי הגוף או חפץ לאיבר המין של האישה) או מעשה סדום (המוגדר בסעיף 347(ג) לחוק כהחדרת כל איבר או חפץ לפי הטבעת של אדם או החדרת איבר המין לפיו) מבצע אונס סטטוטורי, שדינו 16 עד 20 שנות מאסר, בהתאם לנסיבות. מקרה נוסף של אונס סטטוטורי הוא בעילת קטינה עד לגיל 21 בידי בן משפחתה, גם בהסכמתה, וזאת על פי סעיף 351 לחוק.
מדינות מסוימות רואות בקיום יחסי מין עם קטין מעל לגיל מסוים משום עבירה פחותה, אם הקטין הביע הסכמתו. עבירה זו נקראת לעיתים "Corruption of a minor". במדינת ישראל, המקיים יחסי מין עם קטין מעל לגיל 14, אך מתחת לגיל 16 (או 18 בנסיבות מסוימות), מבצע עבירה של בעילה אסורה בהסכמה שעונשה פחות מהעונש על אונס סטטוטורי.
דורון אגוזי

דורון אגוזי (נולד ב-25 באוקטובר 1980 במעברות) הוא קלע ישראלי.

ביוגרפיה

אגוזי החל להתאמן כנער במועדון הקליעה הפועל מעברות, והיה לחניכו של גיא סטריק.
הישגו הראשון בזירה הבינלאומית היה המקום הרביעי באליפות אירופה בירי ברובה אוויר, שנערכה בהונגריה ב-2004. בשנת 2005 זכה במקום השמיני באליפות אירופה בקליעה שנערכה בסרביה, בתחרות ירי משלושה מצבים מ-50 מטרים. הוא חזר על הישג זה באליפות אירופה שנערכה בגרנדה ב-2007, ובכך הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת בייג'ינג.
באולימפיאדה דורג אגוזי במקום ה-41 בתחרות ברובה אוויר מ-10 מטרים, ובמקום ה-36 בתחרות בירי משלושה מצבים.
במקביל לאימוני הקליעה, עובד אגוזי במחלקת המחקר והפיתוח של מפעל התרופות "תרימה" בקיבוץ מעברות ולומד לתואר בהנדסת מכונות בטכניון.
בדיקת היריון

בדיקת היריון היא בדיקה המשמשת לקביעה האם אישה נמצאת בהיריון. 
קיימים ממצאים שמעידים על ניסיונות לבדיקות היריון כבר בתרבויות של יוון העתיקה ומצרים העתיקה . בדיקות היריון מודרניות מחפשות בדגימה מהשתן או מהדם אחר סימנים כימיים המאפיינים מצב של היריון. הראשון מבין הסימנים מאפייני ההיריון שהתגלה הוא הגונדוטרופין כוריוני אנושי או hCG, נתגלה בשנת 1930 שהוא מיוצר על ידי השיליה. בדיקת ה-hCG הראשונה בוצעה באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20. למרות שהגונדוטרופין כוריוני אנושי הוא סימן אמין לגילוי היריון, הרי שלא ניתן להבחין בו בחודשי ההיריון הראשונים, עובדה הגורמת לתוצאות שליליות שקריות כאשר הבדיקה מתבצעת בשלב מוקדם מדי. דרך נוספת לגילוי היריון היא בדיקת אולטרה סאונד להיריון והבדיקה הראשונה מסוג זה בוצעה בשנות ה-60 של המאה ה-20.

בדיקות מודרניות

הבדיקה שמניבה תוצאות באופן המהיר ביותר לאחר ההפריה היא בדיקת האנזים לפקטור היריוני מוקדם (EPF). הפקטור ההיריוני המוקדם ניתן לאבחון באמצעות דגימת דם 48 שעות לאחר ההפריה, אך בדיקה זו נחשבת יקרה ודורשת זמן.
רוב הבדיקות הכימיות לגילוי היריון נעזרות בנוכחות של בטא-יחידות משנה של גונדוטרופין כוריוני אנושי לקביעת התוצאה. בדיקה זו תיתכן בדם או בשתן, בתזמון של לפחות שישה או תריסר יום מזמן ההפריה. 
בדיקת אולטרה סאונד להיריון מסוגלת להבחין בשק ההיריוני לאחר ארבעה שבועות וחצי ובשק החלמון לאחר חמישה שבועות. העובר מובחן וניתן למדידה בתזמון של חמישה שבועות וחצי. פעימות הלב מובחנות לאחר שישה שבועות היריון.

דיוק

סקירה שיטתית שפורסמה בשנת 1998 הוכיחה שבדיקות היריון ביתיות המבוצעות על ידי טכנאים מנוסים, בעלות אחוזי דיוק קרובים (97.4%) לבדיקה מקצועית הנעשית במעבדה. לעומת זאת, כאשר הבדיקות מתבצעות על ידי הצרכנים, אחוזי הדיוק נמוכים בהרבה(75%). שימוש בלתי הולם בבדיקה יכול לגרום גם לתוצאות חיוביות שקריות וגם לתוצאות שליליות שקריות.
מעבר הירדן

מעבר הירדן הוא מאורע המתואר בספר יהושע, במהלכו עברו בני ישראל מעבר הירדן המזרחי אל ארץ כנען, דרך נהר הירדן שנבקע באורח נס. בקיעת הירדן הייתה אות שנתן ה' לכך שיוריש לבני ישראל את ארץ כנען. אירוע זה אירע בי' בניסן ב'תפ"ח הנחוג ביום העלייה שמצוין בפועל בז' בחשוון. 
וּכְבוֹא נֹשְׂאֵי הָאָרוֹן עַד הַיַּרְדֵּן וְרַגְלֵי הַכֹּהֲנִים נֹשְׂאֵי הָאָרוֹן נִטְבְּלוּ בִּקְצֵה הַמָּיִם וְהַיַּרְדֵּן מָלֵא עַל כָּל גְּדוֹתָיו כֹּל יְמֵי קָצִיר. וַיַּעַמְדוּ הַמַּיִם הַיֹּרְדִים מִלְמַעְלָה קָמוּ נֵד אֶחָד הַרְחֵק מְאֹד מֵאָדָם הָעִיר אֲשֶׁר מִצַּד צָרְתָן וְהַיֹּרְדִים עַל יָם הָעֲרָבָה יָם הַמֶּלַח תַּמּוּ נִכְרָתוּ וְהָעָם עָבְרוּ נֶגֶד יְרִיחוֹ
— ספר יהושע, פרק ג', פסוקים ט"ו-ט"ז
כלומר, לאחר שדרכו הכוהנים נושאי הארון במי הירדן, המים בנקודה מסוימת נעמדו במקום כחומה, והמים מאותה נקודה זרמו לכיוון ים המלח עד שנוצר מעבר יבש כנגד העיר יריחו. 
לאחר שסיימו בני ישראל לעבור ואחרוני הכהנים עזבו את הנהר, חזר הנהר לזרום כמקודם. "וַיְהִי כַּעֲלוֹת הַכֹּהֲנִים נֹשְׂאֵי אֲרוֹן בְּרִית ה' מִתּוֹךְ הַיַּרְדֵּן נִתְּקוּ כַּפּוֹת רַגְלֵי הַכֹּהֲנִים אֶל הֶחָרָבָה וַיָּשֻׁבוּ מֵי הַיַּרְדֵּן לִמְקוֹמָם וַיֵּלְכוּ כִתְמוֹל שִׁלְשׁוֹם עַל כָּל גְּדוֹתָיו".
בתלמוד מובא מדרש ובו מחלוקת לגבי גודל הנס, רבי יהודה אמר שנים עשר מיל על שנים עשרה מיל כנגד שבטי ישראל ורבי אלעזר ברבי שמעון חלק עליו וטען שהמים נערמו לגובה של יותר מ-300 מיל. אורך המיל התלמודי הוא כקילומטר אחד ויש אומרים שהוא שווה למיל הרומי שאורכו כקילומטר וחצי.
אמנם נחלת שניים וחצי השבטים היא בעבר הירדן המזרחי, אך יוצאי הצבא שבהם הצטרפו למעבר הירדן ולכיבוש הארץ, כמו שהתחייבו למשה. בעבר הירדן נשארו הנשים והטף והם לא השתתפו במעבר הירדן.
נס בקיעת הירדן מוזכר גם בספר תהלים ונכלל בקריאת ההלל ומשולב כחלק מן ההלל בהגדה של פסח:
מַה לְּךָ הַיָּם כִּי תָנוּס, הַיַּרְדֵּן תִּסֹּב לְאָחוֹר? הֶהָרִים תִּרְקְדוּ כְאֵילִים, גְּבָעוֹת כִּבְנֵי צֹאן? מִלִּפְנֵי אָדוֹן חוּלִי אָרֶץ מִלִּפְנֵי אֱלוֹהַּ יַעֲקֹב
— ספר תהלים, פרק קי"ד, פסוק ה'-ז
ספריית שוקן

היסטוריה

הספרייה תוכננה על ידי האדריכל אריך מנדלסון בשנת 1935 במטרה לשמש משכן לספריו של זלמן שוקן, וכמכון מחקר לחקר היהדות. בשל הכוונה שמכון המחקר יהיה פתוח לציבור הופרד בניין הספרייה מבית זלמן שוקן הסמוך.
מנדלסון תכנן את מבנה הספרייה בסגנון הבינלאומי. המבנה כולל שני גושים בצורת T. יש בו מרפסת מעוגלת האופיינית לסגנון הבינלאומי בכלל ולמבנים שתכנן מנדלסון בפרט (מוטיב ה"אונייה"). מנדלסון גם בחר ועיצב כל אחד ואחד מרהיטי המכון. השולחנות, הכיסאות וארונות הספרים עשויים עץ לימון מארץ ישראל.
לאחר מותו של שוקן בשנת 1959 מכרו ילדיו חלק ניכר מאוצרות ספרייתו, ואת יתרת הספרייה והבניין שבו שכנה העניקו לבית המדרש לרבנים באמריקה של התנועה הקונסרבטיבית, המנהל מאז את המבנה. המבנה מתוחזק בהתאם לתוכנית שימור המבנים בירושלים.

אוסף הספרייה


האוסף מכיל כתבי יד רבים בתחומי שונים של יהדות, אלפי ספרים נדירים וישנים (ביניהם אינקונבולים) וספרי מחקר שונים.
פורנו נקמה

פורנו נקמה הוא מונח שגור המשמש לתאר הפצה של תמונות או סרטוני וידאו בעלי אופי פורנוגרפי ברשת האינטרנט, ללא אישורו של אדם שמופיע בו. התמונות וקטעי הווידאו הפורנוגרפיים מצולמים בדרך כלל על ידי בן זוג למערכת יחסים אינטימית, או על ידי אדם שלישי (או שהם נגנבים על ידי קראקר), וזאת ללא ידיעה וללא הסכמה של המצולמים או חלקם. הדבר נעשה על ידי בן הזוג לרוב למטרות ביוש, הענשה ונקמה על סיום הקשר, סחיטה, לקיום יחסי מין נוספים, או הפעלת לחץ להמשכת מערכת היחסים. בעקבות תלונות למשטרה ותביעות אזרחיות והמספר ההולך וגובר של אירועים שדווחו, הוסדרה חקיקה במספר מדינות, כולל ישראל, כנגד עבירה זאת.

סיבות לתופעה

פורנו נקמה נחשב לפרקטיקה של התעללות פסיכולוגית והתעללות מינית, המהווה חלק מתרבות האונס. המונח "פורנו נקמה" מתייחס בדרך כלל להעלאת חומר מיני מפורש כדי להשפיל ולהפחיד את הצד אשר ניתק את הקשר. בנוסף, המונח כולל פורנוגרפיה שהופצה על ידי קראקרים, או על ידי אנשים המבקשים לעשות רווח כספי או סימבולי על חשבון הקורבן המתועד. התמונות מלוות בדרך כלל באאוטינג המאפשר לזהות את האדם המצולם, וכוללות, בדרך כלל, שמות ומיקומים; כמו כן, הן יכולות לכלול קישורים לפרופילי מדיה חברתית, כתובות בית ומקומות עבודה.

השפעה

חשיפת התמונות עלולה לגרור לאפליה במקום עבודה, תופעות של ביוש ואף פגיעה פיזית. קורבנות רבים של פורנו נקמה איבדו את מקום עבודתם ומצאו עצמם ללא יכולת למצוא עבודה חדשה. בספרות המחקר קיימת טענה כי אין להשתמש במונח "פורנו נקמה", ובמקום זאת יש לכנות את התופעה "התעללות מינית מבוססת-דימוי."